Svarīgs juridisks paziņojums

|

52009PC0572

Ieteikums Padomes lēmums par Eiropas Kopienai ieņemamo nostāju atkārtotajās sarunās par monetāro nolīgumu ar Sanmarīno Republiku  /* COM/2009/0572 galīgā redakcija - CNB 2009/0159 */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 16.10.2009COM(2009) 572 galīgā redakcija2009/0159 (CNB)IeteikumsPADOMES LĒMUMSpar Eiropas Kopienai ieņemamo nostāju atkārtotajās sarunās par monetāro nolīgumu ar Sanmarīno RepublikuPASKAIDROJUMA RAKSTSMonetārie nolīgumi starp Eiropas Kopienu un Monako, Sanmarīno un Vatikānu tika noslēgti, lai nodrošinātu juridisku nepārtrauktību režīmam, kas pastāvēja minēto valstu un attiecīgi Francijas un Itālijas starpā līdz euro ieviešanai.Desmit gadus pēc tam, kad euro aizstāja Itālijas un Francijas līdzšinējās valūtas, ko izmantoja Monako, Sanmarīno un Vatikāns, Padome aicināja Komisiju pārskatīt monetāro nolīgumu darbību[1]. Novērtēšanas rezultāti tika apstiprināti Komisijas paziņojumā par monetāro nolīgumu ar Monako, Sanmarīno un Vatikānu darbību[2]. Komisija secināja, ka monetārie nolīgumi pašreizējā formā ir jāgroza, lai nodrošinātu konsekventāku pieeju attiecībās starp Kopienu un valstīm, kuras parakstījušas nolīgumu. Šajā Padomes lēmuma ieteikuma projektā noteikts, kāda nostāja Kopienai jāieņem atkārtotajās sarunās par nolīgumu ar Sanmarīno Republiku.Komisija liek priekšā atkārtoti izskatīt un grozīt šādus noteikumus.-  Attiecīgo EK tiesību aktu pārņemšanaMonako, Sanmarīno un Vatikāna pienākumi, kas izriet no attiecīgajiem monetārajiem nolīgumiem ar Kopienu, ir ļoti nelīdztiesīgi.Monetārajā nolīgumā ar Monako Firstisti ir visvairāk pienākumu. Pretēji nolīgumam ar Monako nolīgumi ar Sanmarīno un Vatikānu nerada nekādus īpašus pienākumus pārņemt ES tiesību aktus par euro skaidras naudas aizsardzību no viltošanas un par sadarbību ar Kopienu šajā jomā. Lai radītu vienādus spēles noteikumus un nodrošinātu euro banknošu un monētu aizsardzību no viltošanas, Sanmarīno, tāpat kā Vatikānam, ir jāpiemēro attiecīgie Kopienas tiesību akti.Finanšu iestādēm, kas darbojas valstīs, kuras ir parakstījušas monetāros nolīgumus, var būt piekļuve starpbanku norēķiniem un maksājumiem un vērtspapīru norēķinu sistēmai Eiropas Savienībā. Monako Firstiste efektīvi izmanto šo iespēju, un šim nolūkam tai ir jāpiemēro attiecīgie Kopienas tiesību akti par finansēm un banku darbību. Ņemot vērā banku nozares apmērus Sanmarīno un tās ciešo mijiedarbību ar bankām, kas darbojas euro zonā (piemēram, Sanmarīno finanšu iestādes piekļūst maksājumu sistēmām caur Itālijas bankām), arī Sanmarīno Republikai ir jāvienādo tās banku un finanšu nozares tiesību akti ar Kopienā piemērojamajiem. Ņemot vērā Kopienas tiesību aktu apjomu un Sanmarīno ierobežotās administratīvās jaudas, ir jāpiešķir Sanmarīno 5 gadu pārejas posms.-  Turpmākās rīcības mehānismiPretstatā procedūrai, kas paredzēta nolīgumā ar Monako, nolīgumos, kas parakstīti ar Sanmarīno un Vatikānu, netika paredzēta turpmākās rīcības procedūra. Tā kā nav regulāra, oficiāla turpmākās rīcības mehānisma, Sanmarīno un Vatikāns regulāri neziņo par nolīgumu īstenošanu un netiek pietiekami informēti par likumdošanas norisēm nolīgumu darbības jomā. Tādēļ Komisija liek priekšā izveidot divas jaunas apvienotas komitejas kopā ar Sanmarīno Republiku un Vatikāna Pilsētvalsti, līdzīgas tai, kas jau ir ar Monako Firstisti.Apvienotā komiteja ar Sanmarīno Republiku sastāvēs no Sanmarīno, Itālijas, Eiropas Komisijas un Eiropas Centrālās bankas pārstāvjiem. Komitejas uzdevums būs veicināt nolīguma īstenošanu un apspriest iespējamos grozījumus Sanmarīno piemērojamo Kopienas tiesību aktu sarakstā. Tai arī būs pilnvaras pieņemt lēmumus par ierobežotu skaitu jautājumu, kas tai tiks uzticēti ar monetāro nolīgumu (piem., apstiprināt kaltuves, kas ražo Sanmarīno euro monētas, maiņu).-  Euro monētu emisijas maksimālais apjomsVēsturisku iemeslu dēļ Monako, Sanmarīno un Vatikāna maksimālā gada emisija tika noteikta divos dažādos veidos (Monako patlaban ir tiesības emitēt ne vairāk kā 1/500 no Francijā izkalto monētu apjoma, bet Sanmarīno un Vatikānam ir fiksētas kvotas), līdz ar to arī rezultāti stipri atšķiras.Nolūkā nodrošināt taisnīgumu attiecībā pret visām valstīm, ar kurām ir monetārais nolīgums, Komisija liek priekšā ieviest jaunu vienotu euro monētu emisijas aprēķināšanas metodi (t. i., tā būtu lietojama visos turpmākajos nolīgumos).Jaunais maksimums veidotos no fiksētās un mainīgās daļas:1.  Fiksētajai daļai jāmēģina apmierināt monētu kolekcionāru pieprasījumu. Pēc vienkāršiem aprēķiniem, kopējā vērtība ap € 2 100 000 būtu pietiekama, lai aptvertu kolekcionāru tirgus pieprasījumu[3].2.  Mainīgās daļas pamatā Sanmarīno gadījumā būtu Itālijas vidējā emisija uz vienu iedzīvotāju. Vidējais Itālijā (n−1) gadā izlaisto monētu skaits uz vienu iedzīvotāju tiktu pareizināts ar Sanmarīno iedzīvotāju skaitu.3.  Noteikumi par euro monētu kalšanuPašreizējos monetārajos nolīgumos tiesības ražot Sanmarīno un Vatikāna euro monētas ir rezervētas Itālijas valsts naudas kaltuvei. Šo noteikumu ieviesa vēsturisku iemeslu dēļ laikā, kad euro skaidra nauda vēl nebija apgrozībā un gandrīz visas euro zonas valstis kala euro monētas tikai savām vajadzībām. Tagad stāvoklis ir mainījies, jo vairākas euro zonas valstis šobrīd kaļ savas monētas kādā citā euro zonas valstī.Tādēļ Komisija liek priekšā dot iespēju Sanmarīno un Vatikānam pasūtīt savas euro monētas citā ES kaltuvē, kam ir pieredze euro monētu ražošanā. Kaltuves maiņa tomēr būtu jāapstiprina Apvienotajai Komitejai.-  Tiesas piekritībaPašreizējie monetārie nolīgumi nedod Kopienai nekādas iespējas rīkoties gadījumā, ja valstis, kas parakstījušas monetāro nolīgumu, nepildītu savus pienākumus (piemēram, laikus nepārņemtu attiecīgos Kopienas tiesību aktus) — nerunājot par galējo un tādēļ maz ticamo iespēju vienpusēji atkāpties no nolīguma. Tādēļ Komisija liek priekšā noteikt Eiropas Kopienu Tiesas piekritību, izšķirot strīdus , kas var rasties monetāro nolīgumu piemērošanā.2009/0159 (CNB)IeteikumsPADOMES LĒMUMSpar Eiropas Kopienai ieņemamo nostāju atkārtotajās sarunās par monetāro nolīgumu ar Sanmarīno RepublikuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 111. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu[4],ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu[5],tā kā:4.  No euro ieviešanas dienas monetārie un valūtas kursa jautājumi ir Kopienas kompetencē.5.  Padomei ir jānosaka kārtība attiecībā uz tādu nolīgumu apspriešanu un noslēgšanu, kas skar monetārā vai ārvalstu valūtu režīma jautājumus.6.  Itālijas Republika Kopienas vārdā 2000. gada 29. novembrī noslēdza monetāro nolīgumu ar Sanmarīno Republiku.7.  Padome 2009. gada 10. februārī secināja, ka Komisijai ir jāpārskata esošo nolīgumu darbība un jāapsver monētu emisijas maksimālā apjoma varbūtējs palielinājums.8.  Paziņojumā par monetāro nolīgumu ar Monako, Vatikānu un Sanmarīno darbību[6] Komisija secināja, ka monetārais nolīgums ar Sanmarīno Republiku pašreizējā formā ir jāgroza, lai nodrošinātu konsekventāku pieeju attiecībās starp Kopienu un valstīm, kuras parakstījušas monetāro nolīgumu.9.  Tādēļ iespējami drīz ir jārīko atkārtotas sarunas ar Sanmarīno par monetāro nolīgumu, lai jaunā kārtība stātos spēkā 2010. gada 1. janvārī reizē ar jaunajiem noteikumiem par euro monētu ieviešanas kārtību, kas noteikta ar Komisijas 2008. gada 19. decembra ieteikumu par kopīgām pamatnostādnēm attiecībā uz apgrozībai domāto euro monētu valsts pusi un emisiju, kuru Padome apstiprinājusi savos 2009. gada 10. februāra secinājumos,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsItālijas Republika paziņo Sanmarīno Republikai par vajadzību pēc iespējas drīzāk grozīt pašreizējo monetāro nolīgumu starp Itālijas Republiku Eiropas Kopienas vārdā un Sanmarīno Republiku un piedāvā atkārtotas sarunas par attiecīgajiem nolīguma noteikumiem.2. pantsAtkārtotajās sarunās ar Sanmarīno Republiku par nolīgumu Kopiena tiecas panākt šādas izmaiņas:10.  Nolīgumu noslēdz Kopiena un Sanmarīno Republika. Nolīguma tekstam ir jābūt kodificētam pašreizējā nolīguma tekstam ar grozījumiem.11.  Sanmarīno Republika apņemas, tieši pārņemot tiesību normas vai ar līdzvērtīgām darbībām, noteikt visus attiecīgos pasākumus, kas vajadzīgi:12.  lai varētu piemērot visus attiecīgos Kopienas tiesību aktus par banku darbību un finansēm, it sevišķi aktus par attiecīgo iestāžu darbību un uzraudzību;13.  lai varētu piemērot visus attiecīgos Kopienas tiesību aktus par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu, krāpšanas un skaidras naudas un bezskaidras naudas maksāšanas līdzekļu viltošanas novēršanu, par medaļām un žetoniem un statistikas pārskatu prasībām.Sanmarīno Republika gādā par visu attiecīgo Kopienas tiesību aktu par banku darbību un finansēm īstenošanu tās teritorijā līdz 2015. gada 1. janvārim. Nolīgumam ir pielikums, kurā precizēti termiņi iepriekš minēto pasākumu noteikšanai.14.  Sanmarīno euro monētu emisijas maksimālā apjoma noteikšanas metode tiek pārskatīta. Jauno maksimālo apjomu aprēķina pēc metodes, kurā apvienota fiksēta daļa, kuras mērķis ir novērst numismātu pārmērīgu spekulāciju ar Sanmarīno monētām, apmierinot kolekcionāru monētu tirgus pieprasījumu, un mainīga daļa, ko aprēķina, vidējo Itālijas monētu emisijas apjomu uz vienu iedzīvotāju n−1 gadā reizinot ar Sanmarīno iedzīvotāju skaitu.15.  Izveido Apvienoto komiteju, kas uzrauga nolīguma īstenošanas gaitu. Tā sastāv no Sanmarīno Republikas, Itālijas Republikas, Komisijas un ECB pārstāvjiem. Tai ir iespēja katru gadu pārskatīt fiksēto daļu, ievērojot inflāciju un kolekcionāru tirgus attīstību. Lēmumus tā pieņem vienprātīgi. Apvienotā komiteja pieņem savu reglamentu.16.  Sanmarīno Republikas euro monētas kaļ Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato . Tomēr ar Apvienotās komitejas piekrišanu Sanmarīno Republikai ir iespēja vienoties ar citu darbuzņēmēju no to ES kaltuvju vidus, kas kaļ euro monētas. Sanmarīno Republikas emitēto monētu apjomu pieskaita kaltuves atrašanās valsts monētu emisijas apjomam, lai ECB varētu apstiprināt kopējo emisijas apjomu.17.  Eiropas Kopienu Tiesa tiek izraudzīta par iestādi, kas risina strīdus, kuri var izcelties nolīguma piemērošanas gaitā.Ja Kopiena vai Sanmarīno Republika uzskata, ka otra līgumslēdzēja puse nav izpildījusi kādu no monetārā nolīguma uzliktajiem pienākumiem, tā var celt prasību Tiesā. Tiesas spriedums pusēm ir saistošs, un tās veic nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu Tiesas sprieduma prasības spriedumā noliktajā laikposmā. Ja Kopiena vai Sanmarīno neveic nepieciešamos pasākumus, lai noliktajā laikposmā izpildītu sprieduma prasības, otra puse var nolīgumu nekavējoties izbeigt.3. pantsSarunas ar Sanmarīno Republiku ved Itālijas Republika un Komisija Kopienas vārdā. Eiropas Centrālā banka pilnībā iesaistās minētajās sarunās savā kompetences jomā. Itālijas Republika un Komisija iesniedz nolīguma projektu Ekonomikas un finanšu komitejai, lai tā sniegtu atzinumu.4. pantsPadomei ir jānoslēdz minētais nolīgums.Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai un Komisijai.Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājs [1] Padomes Secinājumi par kopīgām pamatnostādnēm attiecībā uz apgrozībai domāto euro monētu valsts pusi un emisiju, ECOFIN Padomes 2922. sanāksme 2009. gada 10. februārī.[2] COM(2009)359, 2009. gada 14. jūlijs[3] Piemēram, Sanmarīno ir sekmīgi koncentrējusies uz īpašu monētu ar euro nomināliem kalšanu — šīs monētas tagad darījumos izmanto ar to nominālvērtību.[4] OV C , , lpp.[5] OV C , , lpp.[6] COM(2009)359


				|

		52013DC0351

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Beļģijas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas 2012.–2016. gada stabilitātes programmu /* COM/2013/0351 final - 2013/ () */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Beļģijas 2013. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas 2012.–2016. gada
stabilitātes programmu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulu (ES)
Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt
makroekonomisko nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[4],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
pēc apspriešanās ar Ekonomikas un
finanšu komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu
izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju ,,Eiropa 2020”,
kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada
13. jūlijā, balstoties uz Komisijas priekšlikumiem,
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu
par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm[5], kas kopā veido
,,integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika
aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības
politikā.
(3)       Valstu un valdību
vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma
lēmumu par ,,Izaugsmes un nodarbinātības paktu”, kas ir
saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas
līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un
politiku. Viņi pieņēma lēmumu par rīcību, kas
jāveic dalībvalstu līmenī, jo īpaši paužot ciešu
apņemšanos sasniegt stratēģijas ,,Eiropa 2020”
mērķus un īstenot konkrētām valstīm
adresētos ieteikumus.
(4)       Padome 2012. gada
6. jūlijā pieņēma ieteikumu par Beļģijas
valsts reformu programmu 2012. gadam un sniedza atzinumu par
Beļģijas atjaunināto stabilitātes programmu 2011.–2015. gadam.
(5)       Komisija 2012. gada
28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu[6], tādējādi
uzsākot ekonomikas politikas koordinēšanas 2013. gada Eiropas
pusgadu. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011,
2012. gada 28. novembrī pieņēma brīdināšanas
mehānisma ziņojumu[7],
kurā tā noteica Beļģiju kā vienu no
dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts
padziļināts pārskats.
(6)       Eiropadome 2013. gada
14. martā apstiprināja, ka prioritātes ir nodrošināt
finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un sekmēt
izaugsmi. Tā uzsvēra nepieciešamību īstenot
diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju,
atjaunot normālus kreditēšanas nosacījumus ekonomikai,
veicināt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba
problēmu un krīzes sociālās sekas, kā arī modernizēt
valsts pārvaldi.
(7)       Komisija 2013. gada
10. aprīlī publicēja saskaņā ar Regulas (ES)
Nr. 1176/2011 5. pantu sagatavotā padziļinātā
pārskata rezultātus[8]
par Beļģiju attiecībā uz makroekonomiskās
nelīdzsvarotības novēršanu un koriģēšanu. Komisijas
veiktā analīze ļauj secināt, ka Beļģijā
pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama
uzraudzība un politikas rīcība. Konkrēti,
uzmanība joprojām jāpievērš makroekonomiskai
attīstībai preču ārējās konkurētspējas
un parādsaistību jomā, jo īpaši saistībā ar
ietekmi, ko augstais valsts parāda līmenis atstāj uz reālo
ekonomiku.
(8)       Beļģija
2013. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2013. gada
stabilitātes programmu, kas aptver 2012.–2016. gada laikposmu, un
savu 2013. gada valsts reformu programmu. Abas programmas
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to
savstarpējo saistību.
(9)       Balstoties uz 2013. gada
stabilitātes programmas novērtējumu atbilstīgi Padomes
Regulai (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas
makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognožu pamatā, ir
ticams. Salīdzinājumā ar Komisijas 2013. gada pavasara
prognozi, kurā paredzēts, ka IKP izaugsme 2013. gadā
būs nemainīga un 2014. gadā palielināsies līdz 1,2 %,
šis scenārijs ir nedaudz optimistiskāks (paredzot attiecīgi
0,2 % un 1,5 %). Beļģija kopš 2010. gada (jo
īpaši 2012. gadā) ir īstenojusi konsolidācijas
pasākumus, un 2012. gadā tā uzsāka strukturālas
reformas pensiju sistēmā, bezdarbnieku pabalstu sistēmā un
preču tirgos. Tomēr fiskālie pasākumi nebija pietiekami,
lai atbilstu Padomes 2009. gada 2. decembra ieteikumam par
pārmērīga budžeta deficīta novēršanu. Turklāt,
ņemot vērā banku grupas Dexia rekapitalizāciju, kas
negatīvi ietekmēja deficīta rezultātu (0,8 %
apmērā no IKP), un sliktāku nekā paredzēts ekonomikas
attīstību 2012. gada otrajā pusē, netika ievērots
termiņš pārmērīga budžeta deficīta novēršanai.
Tā kā nav panākta pārmērīga budžeta deficīta
novēršana līdz 2012. gadam, tagad ir paredzēts
samazināt deficītu zem 3 % no IKP, sākot no
2013. gada. Programmā izklāstītās budžeta
stratēģijas mērķis ir līdz 2015. gadam
panākt līdzsvarotu budžetu strukturālā izteiksmē un
gadu vēlāk sasniegt vidējā termiņa mērķi
(VTM). Programmā ir grozīts vidējā termiņa
mērķis no pārpalikuma 0,5 % apmērā no IKP uz
0,75 % no IKP. Jaunais VTM atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta
prasībām. Programma ir saderīga ar jauno
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas termiņu
(2013. gads), tomēr saskaņā ar pavasara prognozi drošības
rezerve, lai netiktu pārsniegta Līgumā noteiktā atsauces
vērtība, ir maza, proti, budžeta deficīts 2013. gadā
ir paredzēts 2,9 % no IKP. Plānotā ikgadējā
virzība, lai sasniegtu VTM (ko paredzēts sasniegt līdz
2016. gadam), ir lielāka par 0,5 % no IKP (strukturālā
izteiksmē). Attiecībā uz laiku pēc 2013. gada
konsolidācijas pasākumi nav konkretizēti. Saskaņā ar
programmā sniegto informāciju ir paredzams, ka valsts izdevumu
pieauguma temps (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu
pasākumus) 2014.–2016. gadā ietekmēs ikgadējo
strukturālo korekciju virzībā uz VTM par 0,5 % no IKP. Saskaņā
ar programmu parāda un IKP attiecība sasniegs maksimumu
2013. gadā (100,0 % no IKP) un līdz 2016. gadam
pakāpeniski samazināsies – līdz 93,0 % no IKP. Var
prognozēt, ka Beļģijā 2014.–2016. gadā būs
pārejas posms attiecībā uz parādu kritērija
ievērošanu. Saskaņā ar plāniem parādu kritērijs
tiks izpildīts pārejas posma beigās. Balstoties uz Komisijas
2013. gada pavasara prognozi, kurā paredzēts, ka valsts
parāda attiecība 2013. gadā sasniegs 101,4 % no IKP un
2014. gadā palielināsies vēl vairāk – līdz 102,1 %
no IKP (pieņemot, ka politika netiks mainīta), pāreja uz
parāda samazināšanas noteikumu 2014. gadā netiks
ievērota, kas norāda, ka virzība uz VTM sasniegšanu nav
pietiekama. Programmā nav izskaidrots, kā plānotās
korekcijas tiks sadalītas starp dažādiem valdības
līmeņiem; tas ir jautājums, kam arī tika pievērsta
uzmanība Beļģijai pagājušā gadā
adresētajā ieteikumā. Papildus uz noteikumiem balstītam
vispārējās valdības daudzgadu budžeta regulējumam ir
jāizstrādā un jāpieņem skaidra koordinācijas
kārtība, lai nodrošinātu, ka budžeta mērķu izpildes
nolūkā reģioni, kopienas un vietējās iestādes
uzņemas un pilda stabilākas, automātiskas saistības.
(10)     Prognozējams, ka ar
novecošanu saistītie izdevumi Beļģijā ļoti
būtiski palielināsies (+2,0 procentu punkti no IKP) jau
2010.–2020. gada laikposmā, jo īpaši pensiju un ilgtermiņa
aprūpes jomā. Paredzams, ka aizsāktā reforma vecuma
sociālā nodrošinājuma jomā pozitīvi ietekmēs
vecāka gadagājuma cilvēku nodarbinātību. Tomēr
prognozes liecina, ka Beļģija nesasniegs 2020. gada
mērķi, ko tā noteikusi šajā jomā. Ņemot
vērā problēmas milzīgo apmēru, būs vajadzīgi
papildu centieni, lai pārvarētu plaisu starp faktisko un likumā
noteikto pensionēšanās vecumu. Īstenojot pasākumus, ar
kuriem sasaista likumā noteikto pensionēšanās vecumu ar
paredzamā dzīves ilguma izmaiņām, varētu
ilgtermiņā nodrošināt pensiju sistēmas ilgtspēju.
Nepieciešamība panākt finansiālo ilgtspēju būs
jālīdzsvaro ar nepieciešamību saglabāt vecuma
sociālā nodrošinājuma shēmu atbilstīgumu. Ņemot
vērā samērā augstās izmaksas par institucionālo
aprūpi Beļģijā, ilgtermiņa aprūpes jomā
būtu jāizpēta iespējas panākt publiskā sektora
izdevumu lielāku efektivitāti attiecībā uz ilgtermiņa
aprūpes pakalpojumiem un izmaksu samazināšanas pasākumiem
veselības profilakses un rehabilitācijas jomā, kā arī
izveidot labākus nosacījumus neatkarīgai dzīvei.
(11)     Beļģijas
konkurētspējas ilgtermiņa zuduma iemesli ir vairāki
faktori, tostarp algu noteikšanas sistēma, darbības traucējumi
resursu tirgos un ārpusizmaksu faktori, kas saistīti ar ekonomikas
inovāciju spēju. 1996. gada algu normatīvs, kas bija
paredzēts, lai saglabātu konkurētspēju
salīdzinājumā ar galvenajiem tirdzniecības partneriem, ir
ne vienmēr pildījis savu uzdevumu. Neatliekamie pasākumi, kas
līdz šim ir veikti, lai algu attīstību labāk saskaņotu
ar ražīguma līmeni, ir soļi pareizajā virzienā,
taču ar tiem nepietiek, lai nodrošinātu ilgtermiņa
atbilstību starp algu un ražīguma izmaiņām. Ir nepieciešami
strukturāli algu noteikšanas sistēmas uzlabojumi, tostarp automātiskas
korekcijas gadījumos, kad nav ievērots algu normatīvs vai kad
veselības indeksa palielinājums pārsniedz algu pieaugumu
galvenajās tirdzniecības partnervalstīs. Algu noteikšanas
sistēmai būtu jānodrošina, ka algu izmaiņas seko
ražīguma attīstībai vietējā līmenī.
Beļģija ir specializējusies starpproduktu ražošanā, kur
valda sīva starptautiskā konkurence, tāpēc resursu cenu
svārstības ir grūti iekļaut galīgajā cenā.
Kaut arī Beļģijas pētniecības un inovācijas
sistēmas spēkam ir bijusi mīkstinoša loma saistībā ar
izmaksu konkurētspējas jautājumu, pētniecība un
izstrāde uzņēmējdarbībā joprojām ir
ļoti koncentrēta, un atpaliek tās plašāka ieviešana
uzņēmumos. Būtu jāuzlabo pamatnosacījumi pārejas
paātrināšanai uz zinībietilpīgāku ekonomiku, veltot
galveno uzmanību uzņēmējdarbībai un atvieglinot
uzņēmumu dinamisku attīstību un cilvēkkapitāla
izveidi.
(12)     Elektroenerģijas,
gāzes un daudzu citu preču un pakalpojumu cenas
Beļģijā ir augstākas nekā citās
dalībvalstīs, kas liecina par vāju konkurenci un strukturāliem
šķēršļiem. Cenas mazumtirdzniecības nozarē
joprojām ir augstākas nekā vidēji eurozonā,
savukārt ierobežojumi profesionālo pakalpojumu jomā kavē
inovatīvu uzņēmējdarbības modeļu
attīstību un attur no ieguldījumu veikšanas. Beļģija
ir guvusi tikai nelielus panākumus konkurences uzlabošanā tīkla
nozarēs, un vēl aizvien nav pabeigta spēcīgu un
neatkarīgu regulatoru izveide. Beļģijā ir otrā
zemākā mobilo platjoslas pakalpojumu izplatība Eiropas
Savienībā, galvenokārt regulējuma un koordinācijas
problēmu dēļ saistībā ar spektra pieejamību. Lai
gan apstāklis, ka patērētāji biežāk maina operatoru,
ir samazinājis tradicionālā enerģijas apgādes
uzņēmuma dominējošo stāvokli elektroenerģijas
ražošanā, tomēr konkurence elektroenerģijas un gāzes
mazumtirdzniecības līmenī un elektroenerģijas
vairumtirdzniecības līmenī joprojām ir problēma, jo
augstas izplatīšanas izmaksas nesamērīgi ietekmē
rūpnieciskiem lietotājiem piemērojamo neto cenu līmeni
salīdzinājumā ar kaimiņvalstīm. Beļģijas
lēmums kontrolēt elektroenerģijas un gāzes
mazumtirdzniecības cenas, kas noteiktas galapatērētājiem,
var kavēt ražošanas jaudu palielināšanai paredzētos ieguldījumus
un jaunu dalībnieku ienākšanu tirgū. Licenču
piešķiršanas nosacījumi pasta nozarē joprojām rada bažas.
Iekšzemes dzelzceļa pasažieru pārvadājumi nav atvērti
konkurencei, un nav modernizēti tiesību akti par darbaspēku
ostās. Ņemot vērā visu iepriekš minēto nozaru
nozīmīgumu konkurētspējai, šie pasākumi ir steidzami
nepieciešami.
(13)     Beļģijas
nodokļu sistēma nesamērīgā apmērā ir
atkarīga no tiešajiem nodokļiem, un tajā ir nepilnības, kas
samazina tās taisnīgumu. Kaut gan Beļģija ir pielikusi zināmas
pūles, lai samazinātu nodokļu kopējo slogu
strādājošajiem, tomēr netiešā nodokļu likme, ko
piemēro vairumam darba ņēmēju kategoriju, vēl aizvien
ir viena no augstākajām Eiropas Savienībā.
Beļģija joprojām ir viena no valstīm, kurās ir
viszemākais vides nodokļu īpatsvars no kopējiem
nodokļu ieņēmumiem. Pastāv iespējas vienkāršot
nodokļu sistēmu un uzlabot tās efektivitāti, tostarp
samazinot un racionalizējot nodokļu izdevumus, kā arī
atceļot nepamatoti vai neefektīvi samazinātas PVN likmes.
(14)     Beļģija cieš no
stagnējošas līdzdalības darba tirgū, kas ir zemāka par
vidējo rādītāju, un valstī pastāv lielas
nodarbinātības un bezdarba līmeņa atšķirības
starp reģioniem un iedzīvotāju apakšgrupām.
Iedzīvotāju grupas, kurās ir zemākais līdzdalības
rādītājs darba tirgū, ir iedzīvotāji ar migrantu
izcelsmi, vecāka gadagājuma cilvēki un mazkvalificēti
jaunieši visos reģionos. Šīs grupas ir arī pakļautas
lielākam nabadzības un sociālās atstumtības riskam.
Bezdarbnieku pabalstu sistēmas reforma ir solis pareizajā virzienā,
taču tā pati par sevi negarantē labāku atbilstību
starp darbaspēka piedāvājumu un pieprasījumu, ja to
nepapildina efektīva palīdzība darba meklēšanā un
apmācības iespējas. Ievērojamu sarežģītību
izraisa mijiedarbība starp pabalstu mērķtiecīgo
samazināšanu federālajā līmenī un reģionos
īstenotajām nodarbinātības atbalsta shēmām. Kaut
arī ir ticams, ka mazkvalificētiem jauniešiem paredzētie
pasākumi nāks par labu arī migrantiem, tiek aicināts
izstrādāt visaptverošu stratēģiju, kas īpaši
pievēršas šai mērķgrupai. Turklāt, šķiet, būtu
grūti novērst konkrētu darbaspēka piedāvājuma
neatbilstību pieprasījumam, būtiski nepalielinot darbaspēka
starpreģionu mobilitāti. Ir vajadzīgs pamatīgāks
novērtējums par to, kā padarīt izglītības un
apmācības nodrošināšanu pārredzamāku un
efektīvāku un kā pastiprināt sinerģiju starp
dažādiem apmācības sniedzējiem.
(15)     Prognozes par
siltumnīcefekta gāzu emisiju līdz 2020. gadam liecina, ka
Beļģija nesasniegs savu mērķi samazināt emisijas par
15 %. Joprojām nav skaidrs, kā izolētās, dažādu
iestāžu īstenotās iniciatīvas nodrošinās
mērķa sasniegšanu vai kā slogs tiks sadalīts starp
reģioniem. Kombinēto pasākumu ietekme uz emisiju
samazinājumu paliek neskaidra, jo īpaši transporta nozarē un
saistībā ar ēkām. Satiksmes pārslodze Beļģijas
ekonomikai ir smaga nasta; tiek lēsts, ka tā sasniedz pat 2 % no
IKP un ir viena no lielākajām Eiropā, taču satiksmes
nodokļa jaunās sistēmas īstenošana trīs reģionos
ir aizkavēta līdz 2016. gadam.
(16)     Koordinācijas
jautājumi, kas raksturīgi ārkārtīgi
reģionalizētā struktūrā, liek pievērst
uzmanību efektīvai publiskās pārvaldības
organizācijai, jo daudzu tīklu, līmeņu un dalībnieku
esamība var izraisīt struktūru dublēšanos, kuras
rezultāts ir vājāka pārvaldība un lielākas
administratīvās izmaksas. Šie jautājumi izvirzās
priekšplānā attiecībā uz nodokļiem un sloga
sadalīšanu budžeta centienu īstenošanai (tostarp izglītības
un sociālā nodrošinājuma jomā), kam kopumā ir vajadzīga
ciešāka sadarbība un koordinācija.
(17)     Eiropas pusgada kontekstā
Komisija ir veikusi visaptverošu analīzi par Beļģijas ekonomikas
politiku. Tā ir novērtējusi stabilitātes programmu un
valsts reformu programmu un sniegusi padziļinātu pārskatu.
Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību
ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās
politikas izveidē Beļģijā, bet arī to atbilstību
ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka
jānostiprina Eiropas Savienības vispārējā
ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos
valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Komisijas
ieteikumi atbilstīgi Eiropas pusgada koncepcijai ir atspoguļoti
1. līdz 7. ieteikumā.
(18)     Ņemot vērā šo
novērtējumu, Padome ir izskatījusi Beļģijas
stabilitātes programmu, un tās atzinums[9] ir atspoguļots jo
īpaši 1. ieteikumā.
(19)     Ņemot vērā
Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu,
Padome ir izskatījusi Beļģijas valsts reformu programmu un
stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar
6. pantu Regulā (ES) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst
un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību, ir
atspoguļoti 1., 2., 3., 4. un 5. ieteikumā.
(20)     Eiropas pusgada kontekstā
Komisija ir arī veikusi analīzi par visas eurozonas ekonomikas
politiku. Balstoties uz to, Padome ir sniegusi atsevišķus ieteikumus, kas
adresēti dalībvalstīm, kuru valūta ir euro. Beļģijai
būtu arī jānodrošina pilnīga un laicīga šo ieteikumu
īstenošana,
AR ŠO IESAKA Beļģijai
laikposmā no 2013. gada līdz 2014. gadam rīkoties
šādi.
1.           Pieņemt papildu
pasākumus, lai izpildītu strukturālās korekcijas, kas
paredzētas Padomes lēmumā par deficīta samazināšanas
pasākumu īstenošanas pieprasīšanu, līdz 2013. gadam
novērstu pārmērīgo budžeta deficītu un
pastiprinātu konsolidācijas ilgtspēju un ticamību. Lai panāktu ilgstošu fiskālās
nelīdzsvarotības korekciju, ticamā veidā jāīsteno
vērienīgas strukturālas reformas, kas palielinātu
pielāgošanās spējas un veicinātu potenciālo izaugsmi. Pēc pārmērīgā budžeta
deficīta novēršanas pienācīgā tempā veikt
strukturālās korekcijas, lai līdz 2016. gadam sasniegtu
vidējā termiņa mērķi un nodrošinātu, ka
augstā parāda attiecība stabili samazinās. Šajā
nolūkā līdz 2013. gada 15. oktobrim iesniegt izaugsmi
veicinošus strukturālus pasākumus, kas attiecas uz 2014. gadu un
nodrošina ilgtspējīgu pārmērīgā deficīta
novēršanu un pietiekamu virzību uz Beļģijas
vidējā termiņa mērķa sasniegšanu. Nodrošināt, ka
korekcija ir līdzsvarota laika gaitā vai pat tiek īstenota
agrāk. Pieņemt viennozīmīgus koordinācijas noteikumus,
lai nodrošinātu, ka vidusposma plānošanas perspektīvas ietvaros
budžeta mērķi ir saistoši federālā līmenī un
pavalstu līmenī, tostarp ātri pieņemot tādu noteikumu
par vispārējās valdības budžeta bilanci/pārpalikumu,
kurš atbilst prasībām, kas noteiktas Līgumā par
stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomiskajā
un monetārajā savienībā, kā arī uzlabot sloga
sadales un pārskatatbildības pārredzamību visos
valdības līmeņos.
2.           Pastiprināt centienus,
lai pārvarētu plaisu starp faktisko un likumā noteikto
pensionēšanās vecumu, tostarp ātri pārtraucot
priekšlaicīgas pensionēšanās sistēmas. Papildināt
vecuma sociālā nodrošinājuma sistēmas ar
nodarbinātības atbalsta pasākumiem un darba tirgus
reformām, kas sekmē aktīvu novecošanu. Paātrināt
lēmuma pieņemšanu, lai sasaistītu likumā noteikto
pensionēšanās vecumu ar paredzamo dzīves ilgumu. Turpināt
uzlabot publiskā sektora izdevumu efektivitāti ilgtermiņa
institucionālās aprūpes jomā.
3.           Konkurētspējas
atjaunošanas nolūkā turpināt pašreizējos centienus
reformēt algu noteikšanas sistēmu, tostarp algu indeksāciju, ko
jo īpaši panāk, pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem
un saskaņā ar valsts praksi veicot strukturālus pasākumus,
lai nodrošinātu, ka algu noteikšanas sistēma reaģē uz
ražīguma izmaiņām, atspoguļo vietējās
ražīguma un darba tirgus apstākļu atšķirības un paredz
automātiskas korekcijas gadījumos, kad algu attīstība
apdraud izmaksu konkurētspēju.
4.           Iesniegt konkrētus un
noteiktā laikā izpildāmus, strukturālus pasākumus ar
mērķi uzlabot konkurenci pakalpojumu nozarē, ko var panākt,
likvidējot šķēršļus mazumtirdzniecībā un
pārmērīgus ierobežojumus profesionālo pakalpojumu jomā,
un uzlabot mobilo platjoslas pakalpojumu sniegšanu. Turpināt uzlabot
enerģētikas nozares darbību, samazinot izplatīšanas
izmaksas un uzraugot mazumtirdzniecības izmaksas, stiprināt
regulatoru neatkarību enerģētikas, telekomunikāciju un
transporta nozarē (dzelzceļš, lidostas, ostas, autotransports).
Atcelt atlikušos reglamentējošos šķēršļus pasta
nozarē.
5.           Izstrādāt
konkrētus un noteiktā laikā izpildāmus priekšlikumus, lai
pārceltu nodokļus no darbaspēka uz izaugsmi mazāk
kropļojošiem nodokļiem, jo īpaši izpētot potenciālu,
kāds ir vides nodokļiem, piemēram, par dīzeļdegvielu
un kurināmo, un nodokļiem par dienesta automašīnu izmantošanu
privātām vajadzībām. Vienkāršot nodokļu
sistēmu, samazinot nodokļu izdevumus ienākumu nodokļu
jomā, palielinot PVN efektivitāti un uzlabojot nodokļu
saistību izpildi, ko panāk, novēršot esošās
nepilnības.
6.           Vēl vairāk
samazināt neieinteresētību strādāt, nodrošinot ar
darba meklēšanu saistīto prasību efektīvi izpildi un
sniedzot visiem bezdarbniekiem individualizētu palīdzību darba
meklēšanā. Veikt pasākumus, lai palielinātu darbaspēka
starpreģionu mobilitāti. Vienkāršot un stiprināt
saskaņotību starp nodarbinātības stimuliem,
aktivizācijas politiku, darbaspēka atbilstību darba tirgus
vajadzībām, izglītību, mūžizglītību un vecāka
gadagājuma cilvēkiem un jauniešiem paredzēto
profesionālās apmācības stratēģiju.
Izstrādāt visaptverošas sociālās iekļaušanas
stratēģijas, kas paredzētas cilvēkiem ar migrantu izcelsmi.
7.           Veikt konkrētus
pasākumus un vienoties par uzdevumu skaidru sadalījumu starp
federālām un reģionālām iestādēm, lai
nodrošinātu virzību uz to, ka sasniegti mērķi
saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu
nozarēs, uz kurām neattiecas ETS, jo īpaši transporta
nozarē un saistībā ar ēkām.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2013) 351 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 un P7_TA(2013)0053.
[5]               Padomes 2013. gada 22. aprīļa
Lēmums 2013/208/ES.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 113 final.
[9]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2013. gada 26. aprīlis ) Eiropas Savienības Padomei par Suomen Pankki ārējo revidentu (ECB/2013/12)

text:
               3.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2013. gada 26. aprīlis)
   Eiropas Savienības Padomei par Suomen Pankki ārējo revidentu
   (ECB/2013/12)
   2013/C 126/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Pašreizējā Suomen Pankki ārējā revidenta pilnvaras beidzās pēc 2012. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ jāieceļ ārējais revidents laika posmam, kas sākas 2013. finanšu gadā.

               (3)

                  Suomen Pankki par savu ārējo revidentu 2013.–2019. finanšu gadā ir izvēlējusies PricewaterhouseCoopers Oy,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Suomen Pankki ārējo revidentu 2013.–2019. finanšu gadā iecelt PricewaterhouseCoopers Oy.

      Frankfurtē pie Mainas, 2013. gada 26. aprīlī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI


title: 2014/661/ES: Komisijas Ieteikums ( 2014. gada 10. septembris ) par 2- un 3-monohlorpropān-1,2-diola (2- un 3-MHPD), 2- un 3-MHPD taukskābju esteru un glicidila taukskābju esteru klātbūtnes monitorēšanu pārtikā  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               12.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 271/93

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2014. gada 10. septembris)
   par 2- un 3-monohlorpropān-1,2-diola (2- un 3-MHPD), 2- un 3-MHPD taukskābju esteru un glicidila taukskābju esteru klātbūtnes monitorēšanu pārtikā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)

      (2014/661/ES)

   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Ķīmiskā viela 3-monohlorpropān-1,2-diols (3-MHPD) ir pārtikas pārstrādes piemaisījums, kas kvalificēts par cilvēkiem iespējami kancerogēnu vielu un kam noteikta nepārsniedzamā dienas deva (NDD) 2 μg uz kg ķermeņa masas (1). Attiecībā uz šķidriem produktiem, kas satur 40 % sausnas, ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1881/2006 (2) hidrolizētiem augu proteīniem (HAP) un sojas mērcei ir noteikta maksimālā koncentrācija 20 μg/kg, kas atbilst maksimāli 50 μg/kg sausnā.

               (2)

               Pārtikā vai pārtikas sastāvdaļās izmantotu pārstrādātu pārtikas eļļu būtiski piesārņotāji ir 2- un 3-monohlorpropān-1,2-diola (MHPD) esteri un glicidila esteri. Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) Zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē, vienojās par aplēsi, ka 3-MHPD no MHPD esteriem cilvēka organismā izdalās simtprocentīgi (3).

               (3)

               Glicidila taukskābju esteri (GE) ir pārstrādes piemaisījumi, kas pārtikas eļļu rafinēšanā rodas dezodorizācijā. Glicidila taukskābju esteru toksiskums vēl nav pilnīgi noskaidrots. Glicidolu pašu kategorizē kā cilvēkam varbūtēji kancerogēnu. Jaunākie pētījumi liecina, ka cilvēka gremošanas traktā no taukskābju esteriem izdalās (gandrīz) viss glicidols.

               (4)

                  EFSA2013. gada 20. septembrī publicēja zinātnisku ziņojumu par 3-monohlorpropān-1,2-diola (3-MHPD) sastopamību Eiropas pārtikā 2009.–2011. gadā un par provizorisko eksponētības novērtējumu (4).

               (5)

               Lai eksponētību novērtētu precīzāk, par MHPD taukskābju esteru un glicidila taukskābju esteru klātbūtni un sastopamību ir nepieciešams vairāk datu.

               (6)

               Tādēļ ir lietderīgi ieteikt monitorēt MHPD, MHPD esteru un glicidila esteru klātbūtni augu eļļās un taukos, no tiem iegūtā pārtikā un augu eļļas un taukus saturošā pārtikā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm ar pārtikas un dzīvnieku barības apritē iesaistīto uzņēmēju aktīvu līdzdalību būtu jāmonitorē 2- un 3-MHPD, 2- un 3-MHPD taukskābju esteru un glicidila taukskābju esteru klātbūtne pārtikā, jo īpaši:

                           a)

                           augu eļļās un taukos un no tiem iegūtos produktos, piemēram, margarīnā, un līdzīgos produktos;

                           b)

                           īpašas diētas pārtikas produktos, kas definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/39/EK (5) un paredzēti zīdaiņiem un maziem bērniem, tostarp Komisijas Direktīvā 2006/141/EK (6) definētos mākslīgos maisījumos zīdaiņiem un mākslīgos papildu ēdināšanas maisījumos zīdaiņiem un tādā Komisijas Direktīvā 1999/21/EK (7) definētā diētiskajā pārtikā cilvēkiem ar veselības traucējumiem, kas paredzēta zīdaiņiem;

                           c)

                           miltu konditorejas izstrādājumos, maizē un maizītēs;

                           d)

                           konservētā gaļā (kūpinātā) un konservētās zivīs (kūpinātās);

                           e)

                           uzkodās uz kartupeļu vai graudaugu pamata, citos produktos uz ceptu kartupeļu pamata;

                           f)

                           augu eļļu saturošā pārtikā un pārtikā, kas sagatavota/ražota ar augu eļļām.

                     Atzīts, ka 2- un 3-MHPD, 2- un 3-MHPD taukskābju esterus un glicidila taukskābju esterus b) līdz f) apakšpunktā minētajā pārtikā analizēt ir ļoti grūti, un starplaboratoriju pētījumā validētas analīzes metodes vēl nav pieejamas. Tāpēc b) līdz f) apakšpunktā minētās pārtikas analizēšanai jāpievērš īpaša uzmanība, lai nodrošinātu, ka iegūtie dati ir uzticami.
               Tāpēc – attiecīgā gadījumā un ja nepieciešams – dalībvalstis, kas paredzējušas analizēt 2- un 3-MHPD, 2- un 3-MHPD taukskābju esterus un glicidila taukskābju esteru klātbūtni b) līdz f) apakšpunktā minētajā pārtikā, var lūgt Komisijas Kopīgā pētniecības centra – References materiālu un mērījumu institūta – Pārtikas biozinātnes standartu nodaļas tehnisko palīdzību.

               2.

               Lai nodrošinātu, ka no partijas ņemtie paraugi ir reprezentatīvi, dalībvalstīm būtu jāievēro Komisijas Regulas (EK) Nr. 333/2007 (8) pielikuma B daļā noteiktās paraugu ņemšanas procedūras.

               3.

               Lai noteiktu esteros saistīto MHPD un glicidolu, ieteicams izmantot Amerikas Naftas ķīmiķu biedrības (Americal Oil Chemists' Society) standartmetodes. Tās ir gāzhromatogrāfijas-masspektrometrijas metodes (GC-MS), kas validētas starplaboratoriju pētījumā par augu eļļām un taukiem un pieejamas vietnē www.aocs.org.
               Pārtikas eļļu un tauku saturā esošos taukskābju esteros saistītu MHPD un glicidola kvantitatīvās noteikšanas robeža (KNR) nedrīkstētu pārsniegt 100 μg/kg. Attiecībā uz citu pārtiku, kurā tauku saturs augstāks par 10 %, kvantitatīvās noteikšanas robežai ieteicams nepārsniegt tauku satura īpatsvaru pārtikas produktā, t. i., analizējot pārtikas produktus ar tauku saturu 20 %, MHPD un glicidola taukskābju esteru kvantitatīvās noteikšanas robeža nedrīkstētu pārsniegt 20 μg uz kg kopējā svara. Attiecībā uz pārtiku, kurā tauku saturs zemāks par 10 %, KNR nedrīkstētu pārsniegt 10 μg uz kg kopējā svara.

               4.

               Laboratorijām vajadzētu ieviest kvalitātes kontroles procedūras, tā novēršot, ka glicidila esteri analīzē pārveidojas par MHPD esteriem un otrādi. Turklāt nepieciešams skaidri specificēt mērījamos lielumus un no 2- un 3- taukskābju esteriem iegūto brīvo 2- un 3-MHPD analizējamā matricā paziņot atsevišķi, jo abus mēra kā 3-MHPD. Atsevišķi būtu jāziņo šādi mērījamie lielumi:

                           —

                           2-MHPD,

                           —

                           3-MHPD,

                           —

                           2-MHPD esteri,

                           —

                           3-MHPD esteri,

                           —

                           glicidilu esteri.

                     Pašlaik nav liecību par brīvā glicidola klābūtni 1. punktā minētajā pārtikā. Tomēr, ja brīvo glicidolu analizē, tas būtu jāpaziņo atsevišķi.

               5.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka analīzes rezultātus regulāri (reizi sešos mēnešos), ievērojot EFSA prasīto datu iesniegšanas formātu, EFSA norādījumus par pārtikas un dzīvnieku barības standartparaugu aprakstīšanu (EFSA's Guidance on Standard Sample Description (SSD) for Food and Feed) (9) un EFSA specifiskās papildprasības, iesniedz Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei.
               Lai nodrošinātu, ka noderīgus pieejamus monitoringa datus iesniedz maksimālā apjomā, darīs pieejamu vienkāršotu formātu, kur jāaizpilda mazāk obligātie lauki.

               6.

               Tiks izstrādāti norādījumi, lai nodrošinātu šā ieteikuma vienotu piemērošanu un nodrošinātu salīdzināmu ziņošanu par rezultātiem.

      Briselē, 2014. gada 10. septembrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Tonio BORG

      (1)  Opinion of the Scientific Committee on Food on 3-monochloropropane-1,2-diol (3-MCPD) updating the SCF opinion of 1994 (pieņemts 2001. gada 30. maijā); http://ec.europa.eu/food/fs/sc/scf/out91_en.pdf.

      (2)  Komisijas 2006. gada 19. decembra Regula (EK) Nr. 1881/2006, ar ko nosaka konkrētu piesārņotāju maksimāli pieļaujamo koncentrāciju pārtikas produktos (OV L 364, 20.12.2006., 5. lpp.).

      (3)  Statement of the Scientific Panel on Contaminants in the Food chain (CONTAM) on a request from the European Commission related to 3-MCPD esters; http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/doc/1048.pdf.

      (4)  Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde, 2013 Analysis of occurrence of 3-monochloropropane-1,2-diol (3-MCPD) in food in Europe in the years 2009-2011 and preliminary exposure assessment. EFSA Journal 2013; 11(9):3381 (45 lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2013.3381. Pieejams tiešsaistē: www.efsa.europa.eu/efsajournal.

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Direktīva 2009/39/EK par īpašas diētas pārtikas produktiem (OV L 124, 20.5.2009., 21. lpp.).

      (6)  Komisijas 2006. gada 22. decembra Direktīva 2006/141/EK par mākslīgajiem maisījumiem zīdaiņiem un mākslīgajiem papildu ēdināšanas maisījumiem zīdaiņiem un ar ko groza Direktīvu 1999/21/EK (OV L 401, 30.12.2006., 1. lpp.).

      (7)  Komisijas 1999. gada 25. marta Direktīva 1999/21/EK par diētisko pārtiku cilvēkiem ar veselības traucējumiem (OV L 91, 7.4.1999., 29. lpp.).

      (8)  Komisijas 2007. gada 28. marta Regula (EK) Nr. 333/2007, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes svina, kadmija, dzīvsudraba, neorganiskās alvas, 3-MHPD un benzopirēna koncentrācijas oficiālajai kontrolei pārtikas produktos (OV L 88, 29.3.2007., 29. lpp.).

      (9)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Lietuvas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas 2017. gada stabilitātes programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/62

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Lietuvas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas 2017. gada stabilitātes programmu
   (2017/C 261/14)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2), pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Lietuva nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku, ko apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Padome 2017. gada 21. martā pieņēma Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (“ieteikums par eurozonu”) (3).

               (2)

               Ņemot vērā to, ka Lietuva ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ekonomiskajā un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Lietuvai būtu jānodrošina pilnīga un savlaicīga ieteikuma par eurozonu īstenošana, kā tas ir atspoguļots 2. ieteikumā turpmāk.

               (3)

               2017. gada ziņojums par Lietuvu tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Lietuvas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Lietuvas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (4)

               Lietuva 2017. gada 27. aprīlī iesniedza savu 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada 28. aprīlī – savu 2017. gada stabilitātes programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (5)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (6)

               Lietuva šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā plāno nominālās bilances uzlabošanos no deficīta 0,4 % apmērā no IKP 2017. gadā līdz pārpalikumam 1,3 % apmērā no IKP 2020. gadā. Plānots, ka visā plānošanas periodā tiktu ar rezervi sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 1 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē. Atļautajā korekcijas gaitā, sākot ar 2016. gadu, ir ietverta arī sistēmiska pensiju reforma. 2017. gadā tā atspoguļo vērienīgas papildu strukturālas darba tirgus un pensiju reformas. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 40,2 % no IKP 2016. gadā līdz 33,8 % no IKP 2020. gadā. Makroekonomikas scenārijs, uz kura ir balstītas minētās budžeta prognozes, ir ticams. Tajā pašā laikā nav pietiekami detalizēti norādīti pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānoto mērķi no 2018. gada panākt budžeta pārpalikumu.

               (7)

               Savā 2017. gada stabilitātes programmā Lietuva lūdza tai piemērot īslaicīgu novirzi par 0,5 % no IKP saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu atbilstīgi “Kopīgi saskaņotajai nostājai par Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzēto elastīgumu”, ko Ecofin padome apstiprināja 2016. gada februārī, ņemot vērā, ka ir plānots īstenot būtiskas strukturālās reformas ar pozitīvu ietekmi uz publisko finanšu ilgtermiņa stabilitāti. Jo īpaši tas attiecas uz pensiju sistēmas ilgtspējas palielināšanu, izmantojot pastiprinātu indeksāciju un pakāpenisku pensionēšanās darba stāža paaugstināšanu. Tomēr reformu ietvaros netika noteikta automātiska saikne starp pensionēšanās vecumu un paredzamo mūža ilgumu. Reformu mērķis turklāt ir modernizēt darba attiecības, ieviešot jaunus darba līgumu veidus, paredzot īsākus darba uzteikuma termiņus, mazāka apmēra atlaišanas pabalstus un elastīgāku darbalaiku. Reformas arī uzlabos bezdarba un sociālās apdrošināšanas pabalstu segumu un adekvātumu, paplašinās aktīvas darba tirgus politikas darbības jomu un mazinās nelikumīgas un neapdrošinātas nodarbinātības līmeni. Iestādes lēš, ka reformām ir pozitīva ietekme uz publisko finanšu ilgtspēju, pateicoties tam, ka ilgtermiņā tiks radīti vidējo gada pensiju izdevumu ietaupījumi līdz pat 3,8 % no IKP, un vienlaikus uz darba tirgu attiecināmā reformu daļa var palielināt vidējo nodarbināto skaitu gadā par līdz pat 10 %, kas šķiet visumā ticams pieņēmums. Tādējādi, ja šīs reformas tiks pilnībā un savlaicīgi īstenotas, tām būs pozitīva ietekme uz publisko finanšu stabilitāti. Pamatojoties uz šo, pašlaik vērtējams, ka Lietuva 2017. gadā kvalificējas pieprasītajai īslaicīgajai novirzei, ja vien tā pienācīgi īstenos saskaņotās reformas, kas tiks uzraudzīts Eiropas pusgada ietvaros. Tomēr, tā kā ir jānodrošina, ka arī turpmāk tiek ievērota minimālā robežvērtība (t. i., strukturālais deficīts 1,5 % apmērā no IKP), un ņemot vērā iepriekš piešķirto pielaidi saskaņā ar sistēmiskas pensiju reformas klauzulu (0,1 % no IKP), pašlaik var uzskatīt, ka Lietuva kvalificējas 2017. gadā piemērojamai papildu īslaicīgai novirzei 0,4 % apmērā no IKP, kas ir nedaudz zem pieprasītajiem 0,5 % no IKP.

               (8)

               Padome 2016. gada 12. jūlijā Lietuvai ieteica nodrošināt, lai novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa 2017. gadā attiektos vienīgi uz pielaidi saistībā ar sistēmisko pensiju reformu (5). Ņemot vērā pielaides, kas 2016. gadam piešķirtas saistībā ar pensiju reformu, un 2017. gadam piešķirto īslaicīgo novirzi saistībā ar strukturālo reformu īstenošanu, varētu ļaut strukturālajai bilancei 2017. gadā pasliktināties par 1,3 % no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka Lietuva 2017. gadā ievēros šo prasību. Lietuvai 2018. gadā vajadzētu sasniegt savu vidēja termiņa budžeta mērķi, ņemot vērā pielaides saistībā ar sistēmiskās pensiju reformas īstenošanu, kuras piešķirtas 2016. gadam, un saistībā ar strukturālo reformu, kuras piešķirtas 2017. gadam, jo pagaidu novirzes tiek attiecinātas uz turpmākajiem trim gadiem. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālajam pieauguma tempam (6)6,4 % apmērā 2018. gadā, kas atbilst strukturālās bilances pasliktinājumam -0,6 % apmērā no IKP. Paredzams, ka, negrozot rīcībpolitiku, Lietuva šo prasību izpildīs 2018. gadā. Kopumā Padome uzskata, ka attiecībā uz Lietuvu prognozējams, ka tā Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus izpildīs 2017. un 2018. gadā.

               (9)

               Pēc nesenā ar nodokļiem neapliekamās minimālās algas palielinājuma pēdējos gados ir ievērojami mazināts nodokļu slogs personām ar zemiem ienākumiem, un tagad tas ir tuvu Savienības vidējam rādītājam. Tajā pašā laikā kompensējoši nodokļu palielinājumi ir bijuši ierobežoti, un līdz ar to nodokļu ieņēmumi kā daļa no IKP joprojām ir starp zemākajiem Savienībā, kas ierobežo Lietuvas spēju risināt sociālās problēmas. Zemo nodokļu ieņēmumu iemesls ir salīdzinoši ievērojamais ēnu ekonomikas apjoms un salīdzinoši zemie ieņēmumi no vides un kapitāla nodokļiem.

               (10)

               Lai gan Lietuva pēdējos gados ir guvusi panākumus PVN iekasēšanas uzlabošanā, tās PVN iztrūkums ir viens no augstākajiem Savienībā. Algu nepilnīga deklarēšana saasina nodokļu iekasēšanas zemo rādītāju problēmu. Uzlabojot nodokļu saistību izpildi, tiktu celti budžeta ieņēmumi, uzlabots nodokļu sistēmas taisnīgums un ekonomikas efektivitāte.

               (11)

               Vecumatkarības koeficienta pieaugums kļūs straujāks, un paredzams, ka saskaņā ar spēkā esošo pensiju regulējumu izdevumi pensijām kā daļa no IKP līdz 2030. gadu beigām pieaugs aptuveni par 50 %. Pensiju pabalstu sasaiste ar paredzamo mūža ilgumu ir būtiska, lai ierobežotu slogu, ko izdevumi pensijām radīs uz publiskajām finansēm.

               (12)

               Lietuva ir atlikusi jaunā Darba kodeksa un citu tiesību aktu par jauno sociālo modeli spēkā stāšanos. Tas dod tai iespēju nodrošināt pareizu līdzsvaru starp elastīgumu un drošību darba attiecībās. Lietuvai būtiski izaicinājumi joprojām ir lielais to cilvēku īpatsvars, kurus apdraud nabadzība vai sociālā atstumtība, kā arī arvien pieaugošā ienākumu nevienlīdzība. Bagātāko 20 % mājsaimniecību un nabadzīgāko 20 % mājsaimniecību ienākumu attiecība ir palielinājusies no 5,3 (2012. gadā) līdz 7,5 (2015. gadā), un tas ir otrais augstākais rādītājs ES. Tas negatīvi ietekmē ekonomikas izaugsmi, makroekonomikas stabilitāti un iekļaujošas sabiedrības attīstību. Patlaban sociālās drošības tīkls efektīvi nerisina šo problēmu, jo izdevumi sociālajai aizsardzībai ir zemi. Turklāt atšķirība ienākumu nevienlīdzībā pirms un pēc nodokļu nomaksas un sociālajiem pārskaitījumiem ir viena no vismazākajām Savienībā. Tomēr valdība cīņu pret nabadzību un sociālo atstumtību ir izvirzījusi kā vienu no savas darba kārtības prioritātēm. Tiesību aktos par jauno sociālo modeli paredzēts uzlabot bezdarbnieka pabalstu adekvātumu un segumu, un norit diskusijas par to, kā uzlabot sociālās palīdzības adekvātumu. Šie svarīgie lēmumi vēl ir jāpieņem un jāīsteno. Lai novērstu vecāka gadagājuma cilvēku nabadzību, Lietuva 2016. gadā pensiju regulējumu papildināja ar indeksācijas mehānismu, ko var izmantot pensiju adekvātuma uzlabošanai.

               (13)

               Ir svarīgi Lietuvā risināt ar prasmēm saistītās problēmas un novērst negatīvās sekas, ko rada darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās. Augsts joprojām ir arī to skolēnu īpatsvars, kuriem ir nepietiekamas pamatprasmes. Neraugoties uz augstiem terciārās izglītības iegūšanas rādītājiem, augstākajā izglītībā diemžēl pastāv slikti kvalitātes standarti un finansiāli stimuli, kas veicina pārmērīgu apjomu un neefektivitāti, nevis rezultātu sasniegšanu. Būtu jāveic centieni nodrošināt augstas kvalitātes mācību darbu visos izglītības līmeņos (tostarp veicot reformas attiecībā uz karjeras gājumu un darba apstākļiem). Tas ir izšķiroši svarīgi, lai atrisinātu nesekmības problēmu un izglītības trūkumus un nodrošinātu augstākās izglītības kvalitāti (tostarp ieviešot uz rezultātiem balstītu finansēšanu un konsolidējot augstākās izglītības iestādes). Lietuvas nemainīgi zemie līdzdalības rādītāji pieaugušo izglītības jomā mazina darba tirgus reformu efektivitāti un apgrūtina kvalificētāka darbaspēka veidošanos. Lietuva savos centienos koncentrējusies uz valsts nodrošināto izglītības iespēju piedāvājuma paplašināšanu un atbilstību, tomēr līdz šim tas nav devis taustāmus rezultātus. Lai panāktu augstākus un ilgtspējīgus līdzdalības rādītājus pieaugušo izglītības jomā, Lietuvai ir arī jāmudina cilvēki iesaistīties mācībās un jāstimulē lielāks skaits darba devēju nodrošināt darbiniekiem mācību iespējas.

               (14)

               Mazkvalificētu un vidēji kvalificētu personu bezdarba līmenis joprojām ir virs Savienības vidējā rādītāja. Personām ar invaliditāti ir augsts nabadzības līmenis, daļēji tāpēc, ka viņi tiek vāji integrēti darba tirgū. Aktīvas darba tirgus politikas pasākumiem pašlaik ir ierobežota nozīme, palīdzot cilvēkiem no jauna iekļauties Lietuvas darba tirgū. Lietuvai ir plašas iespējas padarīt savu darba tirgu iekļaujošāku, tostarp sniedzot vairāk atbalsta pasākumu personām ar invaliditāti. Tas nozīmētu, piemēram, izvērst atbalstītas nodarbinātības un profesionālās rehabilitācijas programmas un uzlabot rehabilitācijas budžeta finansējuma pieejamību. Nesen pieņemtais Likums par nodarbinātību varētu uzlabot aktīvas darba tirgus politikas pasākumu nodrošināšanu.

               (15)

               Lietuva pēdējos gados ir guvusi panākumus sociālā dialoga uzlabošanā. Sociālie partneri ir aktīvi iesaistīti sarunās par jauno Darba kodeksu un jauno sociālo modeli, un valdība ir izstrādājusi rīcības plānu sociālā dialoga stiprināšanai. Tā mērķis ir veidot sociālo partneru spējas, veicināt darba koplīguma slēgšanas sarunas un visos līmeņos uzlabot sociālo dialogu.

               (16)

               Lietuvas rezultāti veselības jomā joprojām būtiski negatīvi ietekmē potenciāli pieejamo darbaspēku un tā ražīgumu. Tiek pieliktas pūles, lai pacientus novirzītu uz izmaksu ziņā efektīvākiem veselības aprūpes veidiem, tomēr veselības aprūpes sistēmas sniegumu joprojām apgrūtina lielā atkarība no stacionārās aprūpes un zemie izdevumi profilaksei un sabiedrības veselībai. Tiešās pacientu iemaksas ir ļoti augstas, jo īpaši par zālēm.

               (17)

               No nelabvēlīgas demogrāfiskās attīstības izriet, ka izaugsme arvien vairāk būs atkarīga no darba ražīguma. Laikposmā no 2000. gada līdz 2015. gadam Lietuvā bija viens no augstākajiem darba ražīguma pieauguma rādītājiem dalībvalstīs, bet pēdējā laikā izaugsmes temps ir palēninājies. Lietuvas publiskās investīcijas cieš no sliktas plānošanas un sliktas sasaistes ar valsts stratēģiskajiem mērķiem. Publiskās pētniecības un izstrādes intensitāte 2015. gadā palielinājās nedaudz virs ES vidējā rādītāja, tomēr uzņēmumu pētniecības un izstrādes intensitāte joprojām atpaliek. Lai risinātu joprojām pastāvošās problēmas pētniecības un inovācijas jomā, 2016. gadā tika pieņemtas “Lietuvas zinātnes un inovācijas politikas reformu pamatnostādnes”. Šo mērķi paredzēts īstenot, aicinot veikt pētniecības un izstrādes institucionālā finansējuma reformu, konsolidējot pētniecības un augstākās izglītības iestādes, “zinātnes ielejas” un tehnoloģiju parkus un uzlabojot politikas koordināciju, uzraudzību un novērtēšanu. Lietuva ir guvusi ierobežotus panākumus, atbalstot alternatīvus finansējuma veidus. Tas ir palīdzējis izveidot vairākus riska kapitāla un sākumkapitāla fondus. Parlaments turklāt nesen pieņēma likumu par kolektīvo finansēšanu.

               (18)

               Pēdējos gados ir strauji pieaudzis tiesvedību skaits par kukuļošanas gadījumiem, un tas liecina, ka Lietuva ir pastiprinājusi centienus apkarot korupciju. Tomēr dažās svarīgās jomās, piemēram, veselības aprūpē un publiskā iepirkuma jomā, noteikumus, kas vērsti pret neliela apmēra un augsta līmeņa korupciju, ne vienmēr piemēro praksē. Veselības aprūpes nozare cieš no izplatītās prakses veikt neoficiālus maksājumus mediķiem. Pārredzamība saistībā ar publisko iepirkumu nav pietiekama, jo īpaši pašvaldību līmenī. Turklāt vājais regulējums par trauksmes cēlējiem attur no informācijas sniegšanas par iespējamiem pārkāpumiem publiskajā un privātajā sektorā. Valdība cīņu pret korupciju veselības aprūpes nozarē ir izvirzījusi kā korupcijas apkarošanas programmas prioritāti. Turklāt, lai mazinātu korupcijas riskus un interešu konfliktus mazas vērtības publiskā iepirkuma jomā, valdība ir paredzējusi pienākumu līgumslēdzējām iestādēm tiešsaistē publicēt informāciju par sāktajām iepirkuma procedūrām, sekmīgajiem pretendentiem un noslēgtajiem līgumiem. Tomēr nepieciešama nepārtraukta uzraudzība, lai nodrošinātu šo rīcībpolitikas pasākumu īstenošanu.

               (19)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Lietuvas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Lietuvai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Lietuvā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (20)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Lietuvai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot savu fiskālo politiku atbilstīgi Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām, kas nozīmē, ka Lietuvai jāturpina virzība uz vidēja termiņa budžeta mērķi 2018. gadā, ņemot vērā pielaides saistībā ar sistēmiskās pensiju reformas un strukturālo reformu īstenošanu, attiecībā uz kurām ir piešķirta pagaidu novirze. Uzlabot nodokļu saistību izpildi un paplašināt nodokļu bāzi, aptverot avotus, kam ir mazāk negatīva ietekme uz izaugsmi. Veikt pasākumus, lai risinātu vidēja termiņa fiskālās ilgtspējas problēmu saistībā ar pensijām.

               2.

               Risināt prasmju trūkumu, īstenojot efektīvus aktīvas darba tirgus politikas pasākumus un pieaugušo izglītību, un uzlabot izglītības rezultātus, stimulējot kvalitāti mācību darbā un augstākās izglītības jomā. Uzlabot veselības aprūpes sistēmas sniegumu, stiprinot ambulatoro aprūpi, slimību profilaksi un pieejamību izmaksu ziņā. Uzlabot sociālās drošības tīkla adekvātumu.

               3.

               Veikt pasākumus darba ražīguma celšanai, uzlabojot publisko investīciju lietderīgumu un stiprinot to saistību ar valsts stratēģiskajiem mērķiem.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (3)  OV C 92, 24.3.2017., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Lietuvai 2017. un 2018. gadā ir atļauta novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa, ņemot vērā atbilstīgi sistēmiskas pensiju reformas klauzulai piešķirto pielaidi 2016. gadam, jo pagaidu novirzes tiek pārnestas uz priekšu par trim gadiem.

      (6)  Valdības neto izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.