title: Komisijas Ieteikums (ES) 2020/2243 (2020. gada 22. decembris) par koordinētu pieeju ceļošanai un transportam, reaģējot uz Apvienotajā Karalistē novēroto SARS-COV-2 variantu

text:
               28.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 436/72

      KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2020/2243
      (2020. gada 22. decembris)
      par koordinētu pieeju ceļošanai un transportam, reaģējot uz Apvienotajā Karalistē novēroto SARS-COV-2 variantu
      EIROPAS KOMISIJA,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Padome 2020. gada 13. oktobrī pieņēma Ieteikumu (ES) 2020/1475 (1) par koordinētu pieeju brīvas pārvietošanās ierobežošanai sakarā ar Covid-19 pandēmiju.

                  (2)

                  Ieteikuma (ES) 2020/1475 mērķis ir nodrošināt lielāku koordināciju starp dalībvalstīm, apsverot tādu pasākumu pieņemšanu valsts līmenī, kas ierobežo brīvu pārvietošanos sabiedrības veselības apsvērumu dēļ. Minētajā ieteikumā ir paredzēts nepieciešamais satvars, kas koordinē konkrētus Covid-19 izplatības ierobežošanas pasākumus, kuriem jābūt samērīgiem un nediskriminējošiem. Piemēram, tajā ir paredzēti pasākumi, ko varētu piemērot ceļotājiem, kuri ierodas no augsta riska teritorijas, un nepieciešamie šādu pasākumi izņēmumi. Turklāt tajā ir paredzēta savlaicīga un atjaunināta sabiedrības informēšana par jaunieviestajiem pasākumiem.

                  (3)

                  Ieteikums (ES) 2020/1475 ir adresēts visām dalībvalstīm. Pārejas periodā, kas paredzēts 126. pantā Līgumā par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (2), un saskaņā ar minētā līguma 127. pantu Apvienotajai Karalistei turpina piemērot Savienības tiesību aktus, tostarp Ieteikumu (ES) 2020/1475. Pārejas periodā Apvienotās Karalistes valstspiederīgie ir uzskatāmi par ES pilsoņiem, un Apvienotās Karalistes iedzīvotāji ir uzskatāmi par Savienības iedzīvotājiem, jo īpaši pārvietošanās brīvības izmantošanas nolūkā saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un minētā ieteikuma vajadzībām.

                  (4)

                  Komisija 2020. gadā pieņēma vairākus norāžu dokumentus par zaļajām joslām, cita starpā 2020. gada 28. oktobra paziņojumu, ar ko atjaunināja “zaļo joslu” koncepciju, aptverot ne tikai autoceļu pārvadājumus, bet arī dzelzceļu, kravu pārvadājumus pa ūdens ceļiem un kravu gaisa pārvadājumus, lai nodrošinātu, ka galvenās piegādes ķēdes turpina darboties, un lai izvairītos no jebkādiem kravu un loģistikas traucējumiem ES pandēmijas otrajā vilnī.

                  (5)

                  Padome 2020. gada 30. jūnijā pieņēma Ieteikumu (ES) 2020/912 (3) par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu. Minētajā ieteikumā Padome pieņēma kopēju pieeju attiecībā uz pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES, par ko 2020. gada 17. martā vienojās ES valstu vai to valdību vadītāji, un šāda ierobežojuma pakāpenisku atcelšanu.

                  (6)

                  Ieteikumam (ES) 2020/912 ir divi pielikumi: I pielikums, kurā uzskaitītas trešās valstis, kuru iedzīvotājus nebūtu jāskar pagaidu ierobežojumam pie ārējām robežām nebūtiskiem ceļojumiem uz ES, un II pielikums, kurā uzskaitītas īpašas ceļotāju kategorijas, kas veic būtiskas funkcijas vai kam ir būtiskas vajadzības.

                  (7)

                  Pēc tam, kad ir beidzies pārejas periods, kas paredzēts 126. pantā Līgumā par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (4), Ieteikuma (ES) 2020/912 vajadzībām Apvienoto Karalisti uzskata par trešo valsti. Ja vien netiks pieņemts lēmums iekļaut Apvienoto Karalisti minētā ieteikuma I pielikuma trešo valstu sarakstā vai ja vien Eiropas Savienība un Apvienotā Karaliste iepriekš nevienosies citādi, no 2021. gada 1. janvāra nebūs iespējama nebūtiska ceļošana no Apvienotās Karalistes uz Eiropas Savienību. Tajā pašā laikā ES pilsoņiem, kas dzīvo Apvienotajā Karalistē, arī pēc 2021. gada 1. janvāra būtu jāturpina piemērot Ieteikuma (ES) 2020/912 5. punkta a) apakšpunktā paredzētos noteikumus un aizsardzības pasākumus.

                  (8)

                  Dažu pēdējo nedēļu laikā Apvienotā Karaliste ir saskārusies ar strauju Covid-19 gadījumu skaita pieaugumu dienvidaustrumu Anglijā, kā rezultātā tika pastiprināta epidemioloģiskā un virusoloģiskā izmeklēšana. Analizējot vīrusu genoma sekvences datus, tika konstatēts, ka liela daļa gadījumu attiecās uz jauno SARS-CoV-2 variantu, ko raksturo multiplās olbaltumvielu mutācijas, kā arī mutācijas citos genoma reģionos. Lai gan ir zināms un sagaidāms, ka vīrusi mutāciju rezultātā pastāvīgi mainās, radot jaunus variantus, sākotnējā analīze Apvienotajā Karalistē liecina, ka šis variants ir ievērojami lipīgāks nekā iepriekš cirkulējošie varianti, un tiek lēsts, ka tā pārnesamība palielināsies līdz pat 70 %. Šobrīd nav nekādu pazīmju, kas liecinātu par paaugstinātu slimības smaguma pakāpi saistībā ar jauno variantu.

                  (9)

                  Šis jaunais variants ir radies gada posmā, kad tradicionāli ir pieauguši ģimenes un sociālie kontakti. Reaģējot uz šiem notikumiem, Apvienotās Karalistes valdība 2020. gada 19. decembrī paziņoja par stingrākiem ierobežojumiem attiecībā uz lielu daļu dienvidaustrumu Anglijas, tostarp ieteikumu, ka cilvēkiem nevajadzētu ceļot uz šīm teritorijām vai no tām un ka cilvēkiem šajās teritorijās nevajadzētu ceļot uz ārvalstīm, izņemot ierobežotus izņēmumus.

                  (10)

                  Beļģija, Dānija, Itālija un Nīderlande līdz šim ir ziņojušas par dažiem inficēšanās gadījumiem ar jauno variantu. Citas valstis, kas ir ziņojušas par šādiem gadījumiem, ir Islande un Austrālija. Lai gan ir iespējams, ka šis variants jau ir apritē citās ES dalībvalstīs, ir vajadzīgi turpmāki epidemioloģiski un virusoloģiski pētījumi, lai noteiktu šā celma pašreizējo izplatību ES.

                  (11)

                  Ņemot vērā risku, ka šo variantu varētu ievest vēl vairāk, un tā sekas būtu lielāks skaits inficēšanās gadījumu un līdz ar to ar lielāks skaits hospitalizāciju, dalībvalstis ir veikušas pagaidu piesardzības pasākumus attiecībā uz ceļošanu no Apvienotās Karalistes, gaidot kopēju pieeju. Ja dalībvalsts, ņemot vērā īpašo situāciju starp ES un Apvienoto Karalisti un tuvākajās dienās, pieprasa ātrus antigēnu testus transporta nozares darbiniekiem, tam nevajadzētu izraisīt transporta traucējumus. Eiropas Savienībā joprojām būtiska nozīme būs “zaļo joslu” pieejai.

                  (12)

                  Integrētā krīzes situāciju politiskās reaģēšanas mehānisma (IPCR) 2020. gada 21. decembra sanāksmē daudzas dalībvalstis aicināja īstenot koordinētu pieeju,

            IESAKA

                  1.

                  Līdz Līguma par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas 126. pantā paredzētā pārejas perioda beigām, proti, līdz 2020. gada 31. decembrim, dalībvalstīm, pieņemot pasākumus, kas ierobežo brīvu pārvietošanos no Apvienotās Karalistes uz Eiropas Savienību, būtu jāturpina piemērot principus un mehānismus, kas izklāstīti Ieteikumā (ES) 2020/1475.
                  Saskaņā ar Padomes Ieteikuma 2020/1475 17. punktu dalībvalstīm principā nebūtu jāatsaka ieceļošana personām, kas ceļo no citām dalībvalstīm vai – pārejas periodā – no Apvienotās Karalistes.

                  2.

                  Jo īpaši visām dalībvalstīm būtu jāīsteno Ieteikuma (ES) 2020/1475 19. līdz 21. punkts par vienotu sistēmu iespējamiem pasākumiem attiecībā uz ceļotājiem no augsta riska teritorijām. Dalībvalstīm, ņemot vērā piesardzības principu, būtu jāaicina atturēties no jebkādas nebūtiskas ceļošanas uz Apvienoto Karalisti un no tās līdz turpmākam paziņojumam. However, in line with Council Recommendation 2020/1475, the following groups should be exempted from further temporary restriction, provided that they undergo a RT-PCR test or, alternatively, a rapid antigen test within 72 hours prior to departure, or respect 10 days of quarantine and undergo a RT-PCR test on day 10 with a negative result:

                              a)

                              Savienības pilsoņi LESD 20. panta 1. punkta nozīmē un trešo valstu valstspiederīgie, kuriem saskaņā ar nolīgumiem starp Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un minētajām trešām valstīm, no otras puses, ir tādas pašas tiesības brīvi pārvietoties kā Savienības pilsoņiem un kuri ceļo uz savu valstspiederības dalībvalsti vai valsti;

                              b)

                              Savienības pilsoņi LESD 20. panta 1. punkta nozīmē, trešo valstu valstspiederīgie, kuri saskaņā ar nolīgumiem starp Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un minētajām trešām valstīm, no otras puses, ir tādas pašas tiesības brīvi pārvietoties kā Savienības pilsoņiem, un Apvienotās Karalistes valstspiederīgie, kuri ceļo uz savu dzīvesvietas dalībvalsti vai valsti;

                              c)

                              trešo valstu valstspiederīgie, kas ir pastāvīgie iedzīvotāji saskaņā ar Ilgtermiņa uzturēšanās direktīvu, personas, kuru uzturēšanās tiesības izriet no citām ES direktīvām, valstu tiesību aktiem vai kurām ir valstu ilgtermiņa vīzas, un kuri ceļo uz savu dzīvesvietas dalībvalsti vai valsti;

                              d)

                              a) līdz c) apakšpunktā minēto personu ģimenes locekļi.

                  3.

                  Ceļotājiem, kuri veic būtiskas funkcijas vai kuriem ir būtiska vajadzība ceļot, kā noteikts Padomes Ieteikuma (ES) 2020/1475 19. punktā, izņemot transporta darbiniekus, būtu jāpieprasa veikt RT-PCR testu vai alternatīvi ātro antigēna testu 72 stundu laikā pirms izbraukšanas, bet viņiem nebūtu jāpiemēro karantīna šīs būtiskās funkcijas izpildes laikā.

                  4.

                  Pasažieru tranzīts, jo īpaši tiem, kas veic būtisku ceļojumu, būtu jāatvieglo bez karantīnas. Ja tranzītam ir vajadzīgs negatīvs RT-PCR testa rezultāts, ceļotāji bez nepamatotas kavēšanās būtu jāinformē par šo prasību, pirms viņi sāk ceļojumu, vai viņiem būtu jāpiedāvā testēšana pārsēšanās laikā.

                  5.

                  Ņemot vērā vajadzību nodrošināt to personu pārvadāšanu, kas ietilpst iepriekš minētajās kategorijās, transporta pakalpojumu aizliegums, piemēram, lidojumu vai vilcienu aizliegums, būtu jāatceļ (5).

                  6.

                  Transporta personāls, ietverot kravas automobiļu un vilcienu vadītājus, iekšējo ūdensceļu apkalpes un gaisa kuģu apkalpes loceļus, būtu jāatbrīvo no jebkādiem ceļošanas aizliegumiem pāri jebkurai robežai. Tāpat būtu jāatvieglo jūrnieku ceļošana un tranzīts. Transporta personāls un jūrnieki būtu jāatbrīvo no testēšanas un karantīnas prasībām, kad viņi šķērso robežu, ceļojot uz kuģi, transportlīdzekli vai gaisa kuģi un no tā, lai gan viņiem būtu jāievēro vispārējie aizsardzības un distancēšanās pasākumi, ko piemēro vietējā līmenī. Ja dalībvalsts, ņemot vērā īpašo situāciju starp ES un Apvienoto Karalisti un tuvākajās dienās, pieprasa ātrus antigēnu testus transporta nozares darbiniekiem, tam nevajadzētu izraisīt transporta traucējumus. Visbeidzot, būtu jāsaglabā savienojamība attiecībā uz būtiskiem ceļojumiem, cita starpā attiecībā uz valstspiederīgo un iedzīvotāju atgriešanos mājās, vienlaikus ievērojot attiecīgos piesardzības pasākumus.

                  7.

                  Saskaņā ar paziņojumu par zaļajām joslām un kravu gaisa pārvadājumiem (6) ir jāturpina arī nepārtraukta kravu plūsma, lai nodrošinātu, piemēram, Covid-19 vakcīnu un citu saistītu preču laicīgu izplatīšanu.

                  8.

                  Visos jaunos pasākumos, ko dalībvalstis attiecībā uz Apvienoto Karalisti, būtu skaidri jānorāda, ka to termiņš beidzas pārejas perioda beigās, t. i., 2020. gada 31. decembrī.

                  9.

                  Dalībvalstīm būtu jānodrošina savlaicīga, atjaunināta un vispusīga informācija sabiedrībai, izmantojot visus pieejamos saziņas kanālus.

                  10.

                  Dalībvalstu sabiedrības veselības aizsardzības iestādēm un laboratorijām, pilnībā ievērojot pamattiesības, būtu:

                              a)

                              jāpastiprina sekvencēšanas centieni un savlaicīgi jāanalizē vīrusa izolāti, lai ātri identificētu inficēšanās gadījumus ar vīrusa jauno variantu, it īpaši vīrusa izolātus gadījumos, kad iesaistītas personas, kas nesen ieradušās vai kam ir saikne ar valstīm, kurās ir konstatēta attiecīgā varianta klātbūtne;

                              b)

                              nekavējoties jāidentificē gadījumi, kuros iesaistītas personas, kas pēdējo 14 dienu laikā ceļojušas uz Apvienoto Karalisti vai no tās, lai veiktu RT-PCR testus, izolētu un pakļautu tās pastiprinātai kontaktu izsekošanai. Šādos gadījumos vīrusa izolāti būtu jāsekvencē nekavējoties, lai identificētu inficēšanās gadījumus ar jauno variantu;

                              c)

                              nekavējoties jāapzina gadījumi, kuros iesaistītas personas, kurām ir bijuši cieši kontakti ar apstiprinātu jaunā varianta inficēšanās gadījumu vai kuras ir ceļojušas uz Apvienoto Karalisti, lai pārbaudītu, izolētu un sekotu līdzi viņu kontaktiem un apturētu jaunā varianta izplatīšanos. Šādos gadījumos vīrusa izolāti būtu jāsekvencē nekavējoties, lai identificētu inficēšanās gadījumus ar jauno variantu.

                  11.

                  As of 1 January 2021, Member States will apply Recommendation (ES) 2020/912 on the temporary restriction on non-essential travel to the EU and the possible lifting of such restriction (7) with regard to the nationals of the United Kingdom and other third country nationals residing in the United Kingdom who have been benefiting from the right of free movement under Union law until the end of the transition period. Tas nozīmē, ka no Apvienotās Karalistes uz Šengenas zonu var notikt tikai būtiski ceļojumi, kamēr Apvienotā Karaliste nav iekļauta minētā ieteikuma I pielikuma sarakstā.

                  12.

                  Tomēr saskaņā ar 5. punktu Ieteikumā (ES) 2020/912 šādas personas neatkarīgi no ceļošanas nolūka būtu jāatbrīvo no ceļošanas ierobežojumiem, bet ar nosacījumu, ka tām veic RT-PCR testu vai alternatīvi ātro antigēna testu 72 stundu laikā pirms izbraukšanas, vai tās ievēro 10 dienu karantīnu un tām veic RT-PCR testu 10. dienā un tests ir negatīvs:

                              a)

                              Savienības pilsoņi LESD 20. panta 1. punkta nozīmē un trešo valstu valstspiederīgie, kuriem saskaņā ar nolīgumiem starp Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un minētajām trešām valstīm, no otras puses, ir tādas pašas tiesības brīvi pārvietoties kā Savienības pilsoņiem, kā arī viņu ģimenes locekļi;

                              b)

                              trešo valstu valstspiederīgie, kas ir pastāvīgie iedzīvotāji saskaņā ar Ilgtermiņa uzturēšanās direktīvu (8), personas, kuru uzturēšanās tiesības izriet no citām ES direktīvām vai valstu tiesību aktiem vai personas, kurām ir valstu ilgtermiņa vīzas, kā arī viņu ģimenes locekļi. Tam būtu jāattiecas arī uz personām, kuru tiesības uzturēties ES izriet no Izstāšanās līguma.

                  13.

                  No 2021. gada 1. janvāra Ieteikuma (ES) 2020/912 5. punkta b) apakšpunktā paredzētais izņēmums neattiecas uz Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem, kuri likumīgi nedzīvo ES. Tas nozīmē, ka Apvienotās Karalistes valstspiederīgie, kuri nav aizsargāti ar Izstāšanās līgumu, kuri likumīgi nedzīvo Savienībā un nav Savienības pilsoņu ģimenes locekļi, nevar atsaukties uz Ieteikuma (ES) 2020/912 5. punkta b) apakšpunktu. Tomēr uz šādiem Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem var attiekties izņēmums attiecībā uz būtiskiem ceļojumiem (būtiskas funkcijas vai būtiskas ceļošanas vajadzības), kā izklāstīts Ieteikuma (ES) 2020/912 II pielikumā.

                  14.

                  Dalībvalstīm un Šengenas asociētajām valstīm būtu jāveic visi pasākumi koordinēti un saskaņoti un cik drīz vien iespējams jāinformē Komisija un pārējās dalībvalstis par visiem pasākumiem, ko tās veikušas. Tām būtu jāpaziņo par jebkādiem turpmākiem pasākumiem pirms to stāšanās spēkā. Gaisa satiksmes pakalpojumu ierobežojumi ir jāpaziņo saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1008/2008 21. un 21.a pantu.

         Briselē, 2020. gada 22. decembrī

               Komisijas vārdā –

            Ylva JOHANSSON

               Komisijas locekle

         (1)  OV L 337, 14.10.2020., 3. lpp.

         (2)  OV L 29, 31.1.2020., 7. lpp.

         (3)  Padomes Ieteikums (ES) 2020/912 (2020. gada 30. jūnijs) par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (OV L 208 I, 1.7.2020., 1. lpp.).

         (4)  Sk. 2. zemsvītras piezīmi.

         (5)  Jāatgādina, ka jebkurā gadījumā Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1008/2008 (OV L 293, 31.10.2008., 3. lpp.) ļoti stingri ierobežo dalībvalstu iespēju aizliegt lidojumus, sk. 21. pantu, kā arī 21.a pantu (piemēro līdz 2020. gada 31. decembrim).

         (6)  Eiropas Komisijas paziņojums – Pamatnostādnes. Kravu gaisa pārvadājumu veicināšana Covid-19 uzliesmojuma laikā, C/2020/2010 (OV C 100 I, 27.3.2020., 1. lpp.).

         (7)  Sk. 3. zemsvītras piezīmi.

         (8)  Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV L 16, 23.1.2004., 44. lpp.).


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2020/2245 (2020. gada 18. decembris) par konkrētajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/1972 par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi (izziņots ar dokumenta numuru C(2020) 8750) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               29.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 439/23

      KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2020/2245
      (2020. gada 18. decembris)
      par konkrētajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/1972 par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi

            (izziņots ar dokumenta numuru C(2020) 8750)

      (Dokuments attiecas uz EEZ)
      EIROPAS KOMISIJA,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/1972 (2018. gada 11. decembris) par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi (1) (turpmāk “Kodekss”) un jo īpaši tās 64. panta 1. punktu,
      tā kā:

                  (1)

                  Direktīva (ES) 2018/1972 papildus tās trim pamatmērķiem, proti, veicināt konkurenci, iekšējo tirgu un apmierināt galalietotāju intereses, tiecas veicināt arī ļoti augstas veiktspējas tīklu, tai skaitā fiksēto, mobilo un bezvadu tīklu, savienojamību, piekļuvi tiem un to izvēršanu visu Savienības iedzīvotāju un uzņēmumu interesēs.

                  (2)

                  Atbilstīgi stimuli ieguldījumiem jaunos, ļoti augstas veiktspējas tīklos, kas atbalsta jauninājumus saturiski bagātos interneta pakalpojumos, stiprinās Savienības starptautisko konkurētspēju, vienlaikus sniedzot labumu patērētājiem un uzņēmumiem. Tādēļ ir svarīgi veicināt ilgtspējīgus ieguldījumus ļoti augstas veiktspējas tīklu attīstībā, piemērojot attiecīgi pielāgotu un prognozējamu normatīvo regulējumu.

                  (3)

                  Viens no jaunā normatīvā regulējuma mērķiem ir pakāpeniski samazināt ar nozari saistītos ex ante noteikumus, attīstoties konkurencei tirgos, un gala rezultātā nodrošināt, ka elektronisko sakaru tirgu regulē tikai konkurences tiesības. Atbilstīgi minētajam mērķim šā ieteikuma mērķis ir noteikt tos produktu un pakalpojumu tirgus, kuros var būt pamatota ex ante regulējuma piemērošana.

                  (4)

                  Konkrēto tirgu definīcija laika gaitā var mainīties, jo tehnoloģijas attīstības, tirgus tendenču un regulējuma pilnveidojumu rezultātā var mainīties gan šādos tirgos pieejamo produktu un pakalpojumu iezīmes, gan pieprasījuma un piedāvājuma aizvietošanas iespējas. Šā iemesla dēļ šim ieteikumam būtu jāaizstāj 2014. gada ieteikums (2).

                  (5)

                  Kodeksa 64. panta 1. punktā Komisijai prasīts noteikt tādus tirgus elektronisko sakaru nozarē, kuru iezīmes var būt par pamatu regulatīvu pienākumu uzlikšanai saskaņā ar konkurences tiesību principiem. Tāpēc šajā ieteikumā konkurences tiesību principi izmantoti, lai definētu konkrētos produktu tirgus elektronisko sakaru nozarē.

                  (6)

                  Regulatīvās iejaukšanās galvenais mērķis ir radīt galalietotājiem ieguvumus cenas, kvalitātes un izvēles iespēju ziņā, nodrošinot ilgtspējīgu konkurenci mazumtirdzniecības līmenī. Konkrēto tirgu noteikšanas sākumpunktam šajā ieteikumā vajadzētu būt mazumtirdzniecības tirgu definēšanai nākotnes perspektīvā noteiktam laikposmam, pamatojoties uz konkurences tiesībām. Ja mazumtirdzniecības tirgos valda pilnvērtīga konkurence bez vairumtirdzniecības regulējuma, valsts regulatoriem būtu jāsecina, ka saistītajiem vairumtirdzniecības tirgiem šāds regulējums vairs nav vajadzīgs.

                  (7)

                  Saskaņā ar Kodeksa 67. panta 1. punktu ex ante regulatīvo pienākumu uzlikšana var būt pamatota tikai tādos tirgos, kur ir kumulatīvi izpildīti visi trīs 67. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētie kritēriji. Šis ieteikums attiecas uz produktu un pakalpojumu tirgiem, kurus Komisija, ievērojot vispārējās tendences Savienībā, ir atzinusi par atbilstīgiem visiem trim kritērijiem. Tāpēc Komisija uzskata, ka šiem tirgiem ir raksturīgās iezīmes, kas var pamatot regulatīvo pienākumu uzlikšanu vismaz dažos ģeogrāfiskos apgabalos un paredzamā laikposmā. Valstu regulatoriem, analizējot šos tirgus, būtu jāizvērtē, vai ir izpildītas 67. panta 2. punktā noteiktās papildu prasības.

                  (8)

                  Pirmais kritērijs attiecas uz lieliem un ilglaicīgiem šķēršļiem ienākšanai tirgū. Tā mērķis ir noskaidrot, vai, kad un kādā mērā var notikt ienākšana tirgū, un identificēt attiecīgos faktorus sekmīgai ienākšanai elektronisko sakaru tirgū. No statiskā viedokļa šajā ieteikumā īpaši svarīgi ir divu veidu šķēršļi ienākšanai tirgū – strukturālie šķēršļi un juridiskie jeb regulatīvie šķēršļi.

                  (9)

                  Strukturālie šķēršļi ienākšanai tirgū izriet no dažādām izmaksām vai pieprasījuma apstākļiem, kas vēsturisko operatoru un jaunpienācēju starpā rada asimetriskus nosacījumus un tādējādi jaunpienācējiem traucē vai neļauj ienākt tirgū. Piemēram, var arī uzskatīt, ka pastāv lieli strukturālie šķēršļi, ja tirgum ir raksturīgas absolūto izmaksu priekšrocības, nozīmīgi apjomradīti ietaupījumi un/vai tīkla efekti, ražošanas jaudu nepietiekamība un/vai lielas zaudētās izmaksas. Strukturālie šķēršļi var pastāvēt arī tad, ja pakalpojuma sniegšanai ir nepieciešams tīkla komponents, kuru nevar tehniski dublēt vai kura dublēšana ir ekonomiski neizdevīga.

                  (10)

                  Juridiskiem jeb regulatīviem šķēršļiem var būt tieša ietekme uz ienākšanas tirgū apstākļiem un/vai operatoru pozīcijām attiecīgajā tirgū. Regulētās nozarēs atļauju izsniegšanas procedūras, teritoriālie ierobežojumi, drošuma un drošības standarti un citas juridiskās prasības var atturēt no ienākšanas tirgū vai to aizkavēt. Tomēr juridisko un regulatīvo šķēršļu nozīme elektronisko sakaru tirgos samazinās. Juridiskie jeb regulatīvie šķēršļi, kuri, visticamāk, tiks likvidēti attiecīgā laikposmā, kas nepārsniedz piecus gadus, parasti nebūtu jāuzskata par ienākšanas šķēršļiem pirmā kritērija izpildes izpratnē.

                  (11)

                  Inovācijas virzītos tirgos, kam raksturīgs nepārtraukts tehnoloģiskais progress, piemēram, elektronisko sakaru tirgos, ienākšanas šķēršļi var pakāpeniski kļūt mazāk svarīgi. Šādos tirgos konkurences spiedienu bieži vien rada pašlaik tirgū vēl neesoši, bet inovētspējīgi potenciālie konkurenti. Tāpēc, nosakot konkrētos tirgus iespējamai ex ante regulēšanai, jāņem vērā arī iespējas pārvarēt šķēršļus ienākšanai tirgū konkrētā laikposmā. Šis ieteikums nosaka tirgus, kuros ir gaidāms, ka šķēršļi ienākšanai tirgū saglabāsies nākamo 5–10 gadu laikā.

                  (12)

                  Dažādos šķēršļus ienākšanai tirgū nevajadzētu aplūkot atsevišķi, bet gan kopā. Pat ja kādu šķērsli ienākšanai tirgū, atsevišķi ņemot, nevar uzskatīt par lielu, kopā ar citiem šķēršļiem tā ietekme var kumulatīvi liegt vai aizkavēt ienākšanu tirgū.

                  (13)

                  Otrais kritērijs nosaka to, vai tirgus struktūrai ir tendence uz pilnvērtīgu konkurenci konkrētā laika posmā, ņemot vērā ar infrastruktūru saistīto konkurences situāciju un perspektīvas, kā arī citus konkurences avotus, kas nosaka šķēršļus ienākšanai tirgū. Faktiskas konkurences analīze nozīmē, ka tirgū radīsies pilnvērtīga konkurence arī bez ex ante regulējuma vai nu pārskata perioda laikā, vai pēc pārskata perioda, ja vien pārskata periodā jau būs skaidri vērojamas pozitīvas pārmaiņas tirgū. Piemēram, tādu produktu konverģence, kas piegādāti, izmantojot dažādas tīkla tehnoloģijas, var radīt konkurences ierobežojumus, ko īsteno operatori, kas darbojas atšķirīgos produktu tirgos, un tā var izraisīt tirgu konverģenci.

                  (14)

                  Pat tad, ja tirgum ir raksturīgi lieli ienākšanas šķēršļi, tajā var būt citi strukturālie faktori, kas tomēr attiecīgā laika posmā sekmē tirgus kļūšanu par tādu, kurā valda pilnvērtīga konkurence. Tirgos, kur nākotnē var gaidīt tīklu skaita palielināšanos, šā kritērija piemērošana galvenokārt prasa pārbaudīt ar infrastruktūru saistīto konkurences situāciju un tās iespējamo turpmāko attīstību.

                  (15)

                  Kad valstu regulatori izvērtē konkurences pietiekamību un regulatīvas iejaukšanās nepieciešamību, tiem būtu jāņem vērā arī tas, vai jebkurš ieinteresētais uzņēmums var piekļūt vairumtirdzniecībai ar samērīgiem tirdzniecības noteikumiem, kas ļauj mazumtirdzniecības tirgū radīt ilgtspējīgus konkurences rezultātus galalietotāju interesēs. Komerciālie līgumi, ieskaitot līgumus par piekļuvi vairumtirdzniecībai, kopieguldījumu līgumus un savstarpējas piekļuves līgumus starp operatoriem, kuri ir noslēgti uz ilgstošu laiku un ir ilgtspējīgi, var uzlabot konkurences dinamiku un galu galā atrisināt konkurences problēmas noteiktā mazumtirdzniecības tirgū, tādējādi ļaujot atteikties no vairumtirdzniecības tirgu regulēšanas. Tādējādi, ja šie līgumi atbilst konkurences tiesību principiem, tie jāņem vērā, novērtējot, vai var paredzēt, ka nākotnē tirgū radīsies konkurence.

                  (16)

                  Tehnoloģijas attīstība vai produktu un tirgu konverģence var izraisīt to, ka operatori, kuri darbojas atšķirīgu produktu tirgos, rada konkurences ierobežojumus cits citam. Šajā ziņā OTT [over-the-top] pakalpojumi, kurus patlaban pārsvarā neuzskata par tiešiem aizstājējiem tradicionālajiem pakalpojumiem, ko sniedz elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēji, un kuri jebkurā gadījumā nenodrošina fizisko un datu savienojamību, tomēr varētu būt nozīmīgāki turpmākajos gados atsevišķos mazumtirdzniecības tirgos, ņemot vērā turpmāko tehnoloģijas attīstību un nepārtraukto paplašināšanos, un tādējādi tie rada netiešus ierobežojumus vairumtirdzniecības tirgos.

                  (17)

                  Lēmumam noteikt, ka tirgum ir nepieciešams ex ante regulējums, vajadzētu būt atkarīgam arī no novērtējuma par konkurences tiesību aktu spēju pienācīgi novērst konstatētās tirgus nepilnības. Šā trešā kritērija mērķis ir novērtēt, cik piemēroti ir konkurences tiesību akti, lai risinātu konstatētās pastāvīgās tirgus nepilnības, jo īpaši, ņemot vērā to, ka ar ex ante regulatīvajiem pienākumiem var efektīvi novērst konkurences tiesību pārkāpumus. Konkurences tiesību aktos paredzētā iejaukšanās, iespējams, būs nepietiekama, ja pastāvīgo tirgus nepilnību novēršanai būs vajadzīga bieža un/vai tūlītēja iejaukšanās. Šādos apstākļos ex ante regulējums būtu jāuzskata par piemērotu konkurences tiesību papildinājumu. Kopumā tirgos, kam raksturīga ilgtspējīga, pilnvērtīga un ar infrastruktūru saistīta konkurence, būtu jāpietiek ar vispārīgo konkurences noteikumu piemērošanu.

                  (18)

                  Šo trīs kumulatīvo kritēriju piemērošanai būtu jāierobežo regulēto tirgu skaits elektronisko sakaru nozarē un tādējādi jāsekmē pakāpeniska ex ante regulējuma samazināšana minētajā nozarē, attīstoties konkurencei attiecīgajos tirgos. Neatbilstība jebkuram no trim kritērijiem norādīs, ka tirgu nevar atzīt par ex ante regulējamu. Ir svarīgi, lai ex ante regulatīvie pienākumi tiktu uzlikti vairumtirdzniecības tirgū un nodrošinātu ilgtspējīgu konkurenci tikai gadījumos, kad tajā ir viens vai vairāki uzņēmumi ar būtisku ietekmi tirgū un konkurences tiesību aizsardzības līdzekļi problēmas atrisināšanai nav pietiekami.

                  (19)

                  Par jauniem tirgiem uzskata tādu produktu vai pakalpojumu tirgus, kuriem to novitātes dēļ ir grūti paredzēt pieprasījuma apstākļus vai iekļūšanas tirgū un piedāvājuma nosacījumus un kuriem tādēļ ir grūti piemērot trīs kritēriju pārbaudi. Lai veicinātu inovāciju, vienlaikus nepieļaujot, ka vadošais uzņēmums pilnīgi pārņem tirgu (3), šādiem tirgiem nevajadzētu uzlikt nepiemērotus ex ante regulatīvos pienākumus. Pastāvošās tīkla infrastruktūras pakāpeniskas atjaunināšanas rezultātā reti veidojas jauns tirgus. Produkta neaizvietojamība jākonstatē gan no pieprasījuma, gan piedāvājuma puses un tikai pēc tam var secināt, ka tas neietilpst jau izveidotā tirgū. Jaunu mazumtirdzniecības pakalpojumu rašanās var izraisīt jauna, atvasināta vairumtirdzniecības tirgus izveidi, ja šādus mazumtirdzniecības pakalpojumus nevar nodrošināt, izmantojot pastāvošos vairumtirdzniecības produktus.

                  (20)

                  Ņemot vērā konkurences, arī ar infrastruktūru saistītas konkurences, dinamiku, šis ieteikums nosaka tikai konkrētos tirgus vairumtirdzniecības līmenī, tāpat kā bija 2014. gada ieteikumā. Ex ante regulējums, kas noteikts vairumtirdzniecības līmenī, būtu jāuzskata par pietiekamu, lai risinātu iespējamās konkurences problēmas saistītajos pakārtotajos mazumtirdzniecības tirgos.

                  (21)

                  Saskaņā ar Kodeksa 165. apsvērumu valstu regulatoriem būtu jāanalizē vismaz ieteikumā norādītie tirgi, to skaitā tirgi, kuri ir norādīti, bet vairs netiek regulēti konkrētā valsts vai vietējā situācijā. Attiecībā uz šā ieteikuma pielikumā uzskaitītajiem tirgiem valstu regulatori tomēr var uzskatīt, ka, pamatojoties uz konkrētās valsts apstākļiem, ir lietderīgi veikt trīs kritēriju pārbaudi. Valstu regulatori var secināt, ka konkrētās valsts apstākļos trīs kritēriju pārbaude nav sekmīga. Ja trīs kritēriju pārbaude nav sekmīga kādā konkrētā tirgū, kas norādīts ieteikumā, valstu regulatori nedrīkst uzlikt regulatīvus pienākumus šajā tirgū.

                  (22)

                  Valstu regulatoriem būtu jāanalizē arī tirgi, kas nav norādīti šajā ieteikumā, bet tiek regulēti to jurisdikcijas teritorijā, pamatojoties uz iepriekšējām tirgus analīzēm, vai citi tirgi, ja šiem regulatoriem ir pietiekams pamats uzskatīt, ka trīs kritēriju pārbaude ir sekmīga. Tādējādi valstu regulatori var definēt arī citus konkrētus produktu un pakalpojumu tirgus, kas nav uzskaitīti šajā ieteikumā, ja tie var pierādīt, ka valsts kontekstā šie tirgi iztur trīs kritēriju pārbaudi.

                  (23)

                  Veicot tirgus analīzi saskaņā ar Kodeksa 67. pantu, gan valstu regulatoriem, gan Komisijai analīze būtu jāsāk ar mazumtirdzniecības tirgiem. Tirgus novērtējums būtu jāveic, ņemot vērā nākotnes perspektīvu, ja nav regulējuma, kas pamatotos uz būtiskas tirgus ietekmes konstatāciju, un sākot ar pašreizējiem tirgus apstākļiem. Analīzē, ņemot vērā gaidāmo vai paredzamo tirgus attīstību, būtu jānovērtē, vai tirgū arī turpmāk būs konkurence un vai jebkāds konkurences trūkums var būt ilgstošs. Analīzē būtu jāņem vērā tādu cita veida regulējumu ietekme visā attiecīgajā regulējuma laikposmā, kas piemērojami konkrētajam mazumtirdzniecības tirgum un saistītajam vairumtirdzniecības tirgum vai tirgiem.

                  (24)

                  Ja, raugoties no nākotnes perspektīvas, attiecīgajā mazumtirdzniecības tirgū nav pilnvērtīgas konkurences un nav ex ante regulējuma, saskaņā ar Kodeksa 67. pantu būtu jānovērtē un jāanalizē atbilstīgais(-ie) konkrētais(-ie) vairumtirdzniecības tirgus(-i), kurā(-os) var būt nepieciešams ex ante regulējums. Turklāt, analizējot attiecīgā(-o) vairumtirdzniecības tirgus(-u) robežas un ietekmi tirgū, lai noskaidrotu, vai tajā/tajos ir pilnvērtīga konkurence, būtu jāņem vērā tiešie un netiešie konkurences ierobežojumi, neatkarīgi no tā, vai šie ierobežojumi izriet no elektronisko sakaru tīkliem, elektronisko sakaru pakalpojumiem vai cita veida pakalpojumiem vai lietojumiem, kas no galalietotāju viedokļa ir līdzvērtīgi.

                  (25)

                  Nosakot konkrētos vairumtirdzniecības tirgus, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums, valstu regulatoriem būtu jāsāk ar tā tirgus analīzi, kas ir pats augšējais, raugoties no tā attiecīgā mazumtirdzniecības tirgus pozīcijas, kurā ir konstatētas konkurences problēmas. Valstu regulatoriem būtu jāveic to tirgu analīze, kas ir pakārtoti regulētajam ieguldījumam augšupējā tirgū, lai noteiktu, vai tajos faktiski veidotos konkurence, ja augšupējos tirgos tiktu ieviests regulējums, un vai šī konkurence sasniegtu mazumtirdzniecības tirgu.

                  (26)

                  Visvairāk augšupējais tirgus atkarībā no valsts situācijas var sastāvēt no vispārīgākiem starptirgu vairumtirdzniecības produktiem vai tos ietvert, par piemēru var minēt piekļuvi fiziskai infrastruktūrai (piemēram, piekļuvi kanālam) vai produktus ar pasīvu piekļuvi. Proti, ja pastāv inženiertehniskā infrastruktūra un to var izmantot atkārtoti, faktiska piekļuve šādai infrastruktūrai var ievērojami atvieglot ļoti augstas veiktspējas tīklu izvēršanu un veicināt ar infrastruktūru saistītas konkurences attīstību, kas dos labumu galalietotājiem.

                  (27)

                  Šo iemeslu dēļ Komisija ir vērtējusi, vai šajā ieteikumā ir lietderīgi iekļaut atsevišķu tirgu, kas sastāv no piekļuves fiziskai infrastruktūrai. Tomēr, tā kā visā Savienībā būtiski atšķiras tīkla topoloģijas, visuresošo kabeļkanālu pieejamība un pieprasījuma līmenis attiecībā uz piekļuvi kabeļkanāliem un stabiem, Komisija secināja, ka pašlaik Savienības līmenī nevar konstatēt atsevišķu tirgu, kurā tirgo piekļuvi fiziskai infrastruktūrai, tāpēc tas nav iekļaujams to tirgu sarakstā, kam nepieciešams ex ante regulējums.

                  (28)

                  Turklāt Kodeksa 72. pants ļauj valstu regulatoriem noteikt piekļuvi inženiertehniskajai infrastruktūrai kā atsevišķam objektam jebkurā konkrētā vairumtirdzniecības tirgū. Šāds pienākums nodrošināt piekļuvi inženiertehniskajai infrastruktūrai var būt pamatots neatkarīgi no tā, vai fiziskā infrastruktūra, kurai tiek piešķirta piekļuve, ietilpst regulētajā konkrētajā tirgū, un valstu regulatoriem, pirms tiek noteikti citi pakārtoti piekļuves pienākumi, būtu jāizvērtē, vai šāda rīcība ir samērīga un pietiekama, lai veicinātu konkurenci galalietotāju interesēs.

                  (29)

                  Attiecībā uz platjoslas vairumtirdzniecības tirgiem virtuālās piekļuves produktus var veidot tā, lai tiem būtu līdzīgas vai vienādas produkta īpašības, neatkarīgi no vietas, kur atrodas piekļuves nodošanas punkts. Tādējādi var būt tehniski iespējams nodrošināt platjoslas vairumtirdzniecības piekļuvi centrālā vai vietējā līmenī un salīdzināmu pakalpojumu kvalitāti gan no piekļuves meklētāja, gan no galalietotāju viedokļa. Šajā gadījumā aizstājamības analīzes gaitā būtu jāanalizē gan produkta īpašības, gan piekļuves meklētāju vēlme migrēt starp piekļuves punktiem vai izmantot dažādus pārtveres punktus tīkla arhitektūrā.

                  (30)

                  Daudzi alternatīvie operatori ir veikuši lielus ieguldījumus un izveidojuši savus tīklus līdz pat vietējam piekļuves punktam. Šie operatori, visticamāk, neuzskatīs centrālās piekļuves produktus par vietējās piekļuves aizstājējiem, jo tas padarītu liekus veiktos ieguldījumus viņu pašu tīkla infrastruktūrā. Vienlaikus jāatzīst, ka piekļuves tīklu ir visgrūtāk dublēt, jo rodas lielas zaudētās izvietošanas izmaksas salīdzinājumā ar klientu skaitu, kuri var gūt labumu no šādas izvietošanas.

                  (31)

                  Lai gan ir vērojams ar infrastruktūru saistītas konkurences pieaugums, vietējai piekļuvei joprojām ir raksturīgi lieli šķēršļi ienākšanai tirgū un tā tiek regulēta lielākajā daļā dalībvalstu. Vietējās piekļuves vairumtirdzniecības tirgus joprojām iztur trīs kritēriju pārbaudi, ņemot vērā to, ka piekļuves tīkls ir tā tīkla daļa, kuru ir visgrūtāk dublēt. Tomēr nākotnē šķēršļus ienākšanai centrālās piekļuves tirgū vairs nevarēs uzskatīt par lieliem un ilgstošiem Savienības līmenī, jo tirgū ir vērojama virzība uz pilnvērtīgu konkurenci saistībā ar alternatīvu platformu klātbūtni, maģistrālās jaudas plaši izplatīto komerciālo pieejamību un savstarpēji savienoto lokālo operatoru spēju nodrošināt centralizētu piekļuvi. Ja dažādos nodošanas punktos pieejamos piekļuves produktus konkrētajos valsts apstākļos atzīst par aizstājējiem, būtu jākonstatē, ka tirgus aptver visus šādus produktus. Vai tik plašs tirgus iztur trīs kritēriju pārbaudi – tas jānosaka katrā gadījumā atsevišķi.

                  (32)

                  Elektronisko sakaru tīklu palielinātās spējas, kas nodrošina masveida tirgus produktus, var apmierināt pat noteiktu uzņēmumu savienojamības vajadzības. Tomēr ievērojamai uzņēmumu tirgus segmenta daļai, kā arī jaunajam pieprasījumam, ko rada rūpniecības digitalizācija un tādi sociālekonomiskie virzītājspēki kā sabiedriskie pakalpojumi, piemēram, slimnīcas un skolas, būs nepieciešami arī īpaši savienojumi. Tāpēc dažiem uzņēmumiem joprojām būs vajadzīgi produkti ar tādām īpašībām, kas atšķiras no masveida tirgus produktu īpašībām.

                  (33)

                  Lai konkretizētu tirgus robežas īpašas veiktspējas produktiem un citiem uzņēmumu piekļuves produktiem, valstu regulatoriem būtu jāņem vērā vairāki faktori, piemēram, atšķirīgas produkta funkcijas un paredzētie lietojumi, cenu izmaiņas laika gaitā un cenu savstarpējā elastība, vienlaikus nodrošinot, ka konkrētie vairumtirdzniecības produkti atbilst konstatētajai mazumtirdzniecības tirgus problēmai. Īpašās veiktspējas produktu iezīmes, kas tos atšķir no citiem produktiem, ir spēja nodrošināt īpašus un nepiespiestus savienojumus un simetriskus ātrumus, un šīs iezīmes būtu jānovērtē, veicot aizstājamības analīzi, tāpat kā produktiem citos tirgos.

                  (34)

                  Būtiski ir paplašinājusies alternatīvu infrastruktūru ieviešana, kas nodrošina īpašu optiskās šķiedras savienojamību uzņēmumiem, jo īpaši blīvāk apdzīvotās vietās, tirdzniecības centros un biznesa rajonos. Tomēr var būt tādas teritorijas, kurās pat tad, ja ir ekonomiski izdevīgi ieviest alternatīvu infrastruktūru masveida tirgus savienojamībai, apkalpojamā tirgus lieluma dēļ var būt mazāk ekonomiski izdevīgi dublēt tīklus, kas nodrošina izolētus īpašos savienojumus. Tā kā šādās teritorijās ar mazāku iedzīvotāju blīvumu nav ar infrastruktūru saistītas konkurences, rodas risks, ka bez regulējuma konkurējoši piedāvājumi nespēs apmierināt pieprasījumu pēc īpašas veiktspējas.

                  (35)

                  Maz ticams, ka abos iepriekš minētajos piekļuves vairumtirdzniecības tirgos konkurences problēmas būs viendabīgas visā attiecīgajā dalībvalstī, un šādiem tirgiem būtu jāveic rūpīga ģeogrāfiskā analīze. Tāpēc saskaņā ar Kodeksa 64. panta 3. punktu, definējot konkrētos tirgus, valstu regulatoriem būtu jānosaka ģeogrāfiskās teritorijas, kurās konkurences apstākļi ir pietiekami viendabīgi un kuras var atšķirt no kaimiņos esošajām teritorijām, kur dominējošie konkurences apstākļi ir būtiski atšķirīgi, jo īpaši, ņemot vērā to, vai potenciālais operators ar pietiekamu tirgus ietekmi rīkojas vienveidīgi visā tīkla teritorijā vai arī tas saskaras ar būtiski atšķirīgiem konkurences apstākļiem, kuri dažās teritorijās minēto darbību ierobežo, bet citās neierobežo.

                  (36)

                  Līdz šim valstu regulatori lielāko daļu tirgu uzskatīja par nacionāliem tirgiem, jo vēsturisko operatoru vadu tīkli aptvēra atsevišķu valstu teritorijas. Tomēr, turpinoties alternatīvo tīklu ieviešanai, konkurences apstākļi var būtiski un ilgtspējīgi atšķirties starp vienas un tās pašas dalībvalsts dažādiem apgabaliem (piemēram, starp pilsētām un lauku rajoniem), tādējādi liekot noteikt atsevišķus ģeogrāfiskos tirgus.

                  (37)

                  Lai noteiktu ģeogrāfisko tirgu, valstu regulatoriem būtu jānosaka ģeogrāfiskā pamatvienība kā sākumpunkts konkurences apstākļu novērtēšanai. Šāda vienība var atbilst tīkla topoloģijai vai administratīvajām robežām atkarībā no valsts apstākļiem. Jebkurā gadījumā Komisijas prakse (4) noteic, ka šai ģeogrāfiskajai vienībai vajadzētu būt a) atbilstoša lieluma, t. i., pietiekami mazai, lai nepieļautu būtiskas konkurences apstākļu atšķirības šīs vienības ietvaros, bet arī pietiekami lielai, lai nebūtu vajadzīga resursietilpīga un apgrūtinoša mikroanalīze, kas varētu izraisīt tirgus sadrumstalotību, b) spējīgai atspoguļot visu attiecīgo operatoru tīkla struktūru un c) ar skaidrām un stabilām robežām, kas izveidojas laika gaitā. Attiecībā uz b) nosacījumu valstu regulatoriem attiecīgā gadījumā būtu jāizmanto tīklu ģeogrāfiskais pētījums, kas veikts saskaņā ar Kodeksa 22. pantu.

                  (38)

                  Ievērojot konkurences tiesību principus un pamatojoties uz iepriekš aprakstīto ģeogrāfisko vienību analīzi, valstu regulatoriem pēc tam būtu jānosaka ģeogrāfisko tirgu tvēruma pirmā definīcija, apvienojot tās vienības, kurām ir līdzīgi konkurences apstākļi. Valstu regulatoriem konkurences apstākļi būtu jānovērtē nākotnes kontekstā, aplūkojot strukturālos un uzvedības rādītājus un īpaši ņemot vērā ar infrastruktūru saistītās konkurences nozīmību saskaņā ar Kodeksa 64. panta 3. punktu. Šādi rādītāji, cita starpā, var būt tīklu nospiedums, konkurējošo tīklu skaits, to attiecīgās tirgus daļas, tirgus daļu izmaiņu tendences, lokalizēta vai vienota cenu noteikšana, pieprasījuma iezīmes un klientu mainība un svārstības. Rezultātā iegūtā ģeogrāfisko tirgu definīcija būtu jāsalīdzina ar pieprasījuma un piedāvājuma aizstājamības analīzi. Šajā posmā var kopīgi analizēt tos ģeogrāfiskos tirgus, kuri neatrodas blakus, bet kuru konkurences apstākļi ir līdzīgi.

                  (39)

                  Tirgu definēšanas posmā būtu jāņem vērā būtiskās konkurences apstākļu atšķirības nākotnes kontekstā. Korekcijas līdzekļu segmentāciju var izmantot, lai novērstu mazāk nozīmīgas vai mazāk stabilas konkurences apstākļu atšķirības, tai skaitā periodiski vai precīzi pielāgojot korekcijas līdzekļus un tādējādi neapdraudot regulējuma prognozējamību.

                  (40)

                  Kodeksa 75. pants pilnvaro Komisiju pieņemt deleģēto aktu, ar ko nosaka vienotu maksimālo Savienības mēroga mobilā balss savienojuma pabeigšanas tarifu un vienotu maksimālo Savienības mēroga fiksētā balss savienojuma pabeigšanas tarifu (kopā saukti “Savienības mēroga balss savienojuma pabeigšanas tarifi”). Savienības mēroga balss savienojuma pabeigšanas tarifi tiks tieši piemēroti visiem fiksēto un mobilo balss savienojumu pakalpojumu sniedzējiem visā Savienībā. Savienības mēroga vienoto balss savienojuma pabeigšanas tarifu pamatā ir faktiskās savienojuma pabeigšanas pakalpojumu sniegšanas izmaksas. Savienības mēroga balss savienojuma pabeigšanas tarifu piemērošana ierobežos mobilo un fiksēto sakaru operatoru iespējas noteikt pārmērīgus savienojuma pabeigšanas tarifus. Tādējādi izzudīs pārmērīgu savienojuma pabeigšanas tarifu risks, kas ir visnopietnākais drauds konkurencei šajos tirgos. Saistībā ar stingro izmaksu orientāciju, kas tiks piemērota, nosakot Savienības mēroga balss savienojuma pabeigšanas tarifus, kā paredzēts Kodeksā, savienojuma pabeigšanas tarifiem vajadzētu būt līdzīgiem tiem, kas ir paredzami konkurējošos tirgos. Tādējādi savienojuma pabeigšanas tirgi Savienības līmenī vairs neizturēs trīs kritēriju pārbaudi.

                  (41)

                  Tomēr īpaši apstākļi var pamatot savienojuma pabeigšanas tirgu atsevišķu aspektu regulēšanu dažās dalībvalstīs. Īpašie valsts apstākļi var norādīt uz to, ka šie tirgi nav tendēti uz konkurenci nākotnes kontekstā, vai arī uz to, ka konkurences problēmas nav atrisinātas. Tā var būt gadījumos, kad operatoriem tiek liegti starpsavienojumi vai rodas problēmas ar to, ka zvani no viņu tīkla tiek pabeigti citu operatoru tīklos. Valstu regulatoriem šādas problēmas būtu jārisina, vai nu uzliekot uzņēmumiem ar būtisku ietekmi tirgū (BIT) pienākumus, kas nav tikai cenu kontrole, ja tiek izturēta trīs kritēriju pārbaude, vai arī izmantojot citus piemērotus regulatīvos instrumentus, t. i., Kodeksa 61. panta 2. punktu, ja tiek izpildīti tajā minētie nosacījumi.

                  (42)

                  Starp šā ieteikuma pielikumā uzskaitītajiem tirgiem vairs nav iekļauti trīs tirgi, kas bija minēti 2014. gada ieteikumā, jo tie neiztur trīs kritēriju pārbaudi, t. i., vairumtirdzniecības līmeņa savienojumu pabeigšana fiksētā vietā individuālos publiskos telefonu tīklos (1. tirgus), vairumtirdzniecības līmeņa balss savienojuma pabeigšana individuālos mobilajos tīklos (2. tirgus) un plašpatēriņa produktu vairumtirdzniecības līmeņa centralizēta piekļuve fiksētā vietā (3.b tirgus).

                  (43)

                  Pārējiem tirgiem, kas minēti 2014. gada ieteikumā, proti, 3.a tirgum (vairumtirdzniecības līmeņa vietēja piekļuve fiksētā vietā) un 4. tirgum (vairumtirdzniecības līmeņa augstas kvalitātes piekļuve fiksētā vietā), kas turklāt tiek daļēji pārdefinēts, joprojām ir vajadzīgs ex ante regulējums, jo tie iztur trīs kritēriju pārbaudi Savienības līmenī. Valstu regulatoriem, nosakot šo tirgu robežas, būtu jāņem vērā valstu konkrētie apstākļi, jo īpaši ģeogrāfiskais aspekts.

                  (44)

                  Lai pienācīgi ņemtu vērā saistītajos tirgos ieviestā regulējuma ietekmi, nosakot to, vai kādā konkrētā tirgū ir vajadzīgs ex ante regulējums, valstu regulatoriem būtu jānodrošina, ka saistītie tirgi tiek analizēti konsekventi un, ja iespējams, vienlaicīgi vai iespējami drīz cits pēc cita.

                  (45)

                  Izvērtējot, vai grozīt vai saglabāt spēkā esošos regulatīvos pienākumus, valstu regulatoriem būtu jāpiemēro trīs kritēriju pārbaude arī tiem tirgiem, kas minēti Komisijas Ieteikuma 2003/311/EK (5), Ieteikuma 2007/879/EK un Ieteikuma 2014/710/ES (6) pielikumos, bet vairs nav uzskaitīti šā ieteikuma pielikumā.

                  (46)

                  Saskaņā ar Direktīvas (ES) 2018/1972 64. panta 1. punktu ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Elektronisko sakaru regulatoru iestādi, kas 2020. gada 16. oktobrī sniedza atzinumu,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

                  1.

                  Atbilstīgi Direktīvas (ES) 2018/1972 64. panta 3. punktam nosakot valsts apstākļiem atbilstīgus konkrētos tirgus, valstu regulatoriem būtu jāanalizē pielikumā noteiktie produktu un pakalpojumu tirgi.

                  2.

                  Uzskatot, ka kādā no pielikumā noteiktajiem tirgiem var nebūt nepieciešams ex ante regulējums konkrētas valsts apstākļos, valsts regulatoram būtu jāveic trīs kritēriju pārbaude un jāpierāda (un Komisija to pārbaudīs), ka nav izpildīts vismaz viens no Direktīvas (ES) 2018/1972 67. panta 1. punktā minētajiem trim kritērijiem.

                  3.

                  Nosakot konkrētus ģeogrāfiskos tirgus valsts teritorijā saskaņā ar Kodeksa 64. panta 3. punktu, valsts regulatoram būtu jāveic pieprasījuma un piedāvājuma aizstājamības sīka analīze – sākot no piemērotas ģeogrāfiskas vienības un apvienojot tādas vienības, kurām ir līdzīgi konkurences apstākļi. Konkurences apstākļu novērtējumam vajadzētu būt vērstam uz nākotni un cita starpā būtu jāpamatojas uz konkurējošo tīklu skaitu un īpašībām, kā arī tirgus daļu, cenu un uzvedības modeļu sadalījumu un tendencēm.

                  4.

                  Šis ieteikums neskar tirgus definīcijas, tirgus analīžu rezultātus un regulatīvos pienākumus, ko valstu regulatori noteikuši saskaņā ar regulējumu, kurš bija spēkā pirms šā ieteikuma pieņemšanas dienas.

                  5.

                  Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

         Briselē, 2020. gada 18. decembrī

               Komisijas vārdā –

               Komisijas loceklis

            Thierry BRETON

         (1)  OV L 321, 17.12.2018., 36. lpp.

         (2)  Komisijas Ieteikums 2014/710/ES (2014. gada 9. oktobris) par konkrētajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (OV L 295, 11.10.2014., 79. lpp.).

         (3)  Skatīt 23. apsvērumu Komisijas Tirgus analīzes un būtiskas ietekmes tirgū novērtēšanas vadlīnijas saskaņā ar ES elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu pamataktiem (OV C 159, 7.5.2018., 1. lpp.) un EESK 163. apsvērumu.

         (4)  Jo īpaši Komisijas paziņojums C/2018/2374 – Tirgus analīzes un būtiskas ietekmes tirgū novērtēšanas vadlīnijas saskaņā ar ES elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu pamataktiem (OV C 159, 7.5.2018., 1. lpp.).

         (5)  Komisijas Ieteikums 2003/311/EK (2003. gada 11. februāris) par konkrētajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (OV L 114, 8.5.2003., 45. lpp.),https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX%3A32003H0311.

         (6)  Komisijas Ieteikums 2007/879/EK (2007. gada 17. decembris) par attiecīgajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (OV L 344, 28.12.2007., 65. lpp.),https://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=celex:32007H0879.

         PIELIKUMS
         1. tirgus: vairumtirdzniecības līmeņa vietējā piekļuve fiksētā atrašanās vietā
         2. tirgus: vairumtirdzniecībai atvēlētā jauda


               21.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 23/146

      P8_TA(2019)0172
      ES īpašo pārstāvju darbības joma un pilnvaras
      Eiropas Parlamenta 2019. gada 13. marta ieteikums par Eiropas Parlamenta ieteikumu Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos par ES īpašo pārstāvju darbības jomu un pilnvarām (2018/2116(INI))
      (2021/C 23/23)

         Eiropas Parlaments,

                  —

                  ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 2., 3., 6., 21., 33. un 36. pantu,

                  —

                  ņemot vēra Padomes 2010. gada 26. jūlija lēmumu, ar ko nosaka Eiropas Ārējās darbības dienesta organizatorisko struktūru un darbību (1),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas priekšsēdētāja vietnieces / Savienības augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos (PV/AP) deklarāciju par politisko atbildību (2),

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Savienības augstās pārstāves ārpolitikas un drošības politikas jautājumos gada ziņojumus Eiropas Parlamentam par kopējās ārpolitikas un drošības politikas īstenošanu,

                  —

                  ņemot vērā ES gada ziņojumus par cilvēktiesībām un demokrātiju pasaulē,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 20. novembra Iestāžu nolīgumu par Eiropas Parlamenta piekļuvi Padomes slepenajai informācijai drošības un aizsardzības politikas jomā,

                  —

                  ņemot vērā 2007. gada 9. jūlija Pamatnostādnes par ES īpašo pārstāvju iecelšanu amatā, pilnvarām un finansēšanu un Padomes 2014. gada 11. marta piezīmi Nr. 7510/14,

                  —

                  ņemot vērā 2010. gada 8. jūlija rezolūciju par priekšlikumu Padomes lēmumam, ar ko nosaka Eiropas Ārējās darbības dienesta organizatorisko struktūru un darbību (3),

                  —

                  ņemot vērā Globālo Eiropas Savienības ārpolitikas un drošības politikas stratēģiju, ko PV/AP iesniedza 2016. gada 28. jūnijā, un turpmākos īstenošanas ziņojumus,

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2013. gadā pieņemtās ES pamatnostādnes lesbiešu, geju, biseksuāļu, transpersonu un interseksuāļu (LGBTI) visu cilvēktiesību veicināšanai un aizsardzībai,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) 1975. gada Helsinku Nobeiguma aktu un visus tā principus, kuri ir Eiropas un plašākas reģionālās drošības kārtības stūrakmens,

                  —

                  ņemot vērā rezolūcijas par Eiropas Savienības augstās pārstāves ārpolitikas un drošības politikas jautājumos gada ziņojumiem Eiropas Parlamentam par kopējās ārpolitikas un drošības politikas īstenošanu;

                  —

                  ņemot vērā rezolūcijas par ES gada ziņojumiem par cilvēktiesībām un demokrātiju pasaulē,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2017. gada 15. novembra ieteikumu Padomei, Komisijai un EĀDD par Austrumu partnerību, gatavojoties 2017. gada novembra samitam (4),

                  —

                  ņemot vērā 2017. gada 4. jūlija rezolūciju par cilvēktiesību pārkāpumu novēršanu saistībā ar kara noziegumiem un noziegumiem pret cilvēci, tostarp genocīdu (5),

                  —

                  ņemot vērā rezolūcijas par Ukrainu, kurās prasīts iecelt ES īpašo pārstāvi (ESĪP) Krimas un Donbasa reģionā,

                  —

                  ņemot vērā 2012. gada 13. jūnija ieteikumu Padomei par ES īpašo pārstāvi cilvēktiesību jautājumos (6),

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 110. un 113. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A8-0171/2019),

                  A.

                  tā kā ES ir apņēmības pilna kļūt par spēcīgāku pasaules mēroga dalībnieci ne tikai ekonomiskā, bet arī politiskā ziņā, cenšoties ar savu darbību un politikas nostādnēm veicināt starptautiskā miera un drošības, un uz noteikumiem balstītas pasaules kārtības saglabāšanu;

                  B.

                  tā kā ES īpašos pārstāvjus (ESĪP) ieceļ Padome pēc PV/AP priekšlikuma, uzticot viņiem pilnvaras veicināt noteiktu mērķu sasniegšanu konkrētās tematiskās vai ģeogrāfiskās politikas vai drošības jomās; tā kā viņi ir bijuši vērtīgi un elastīgi ES diplomātijas īstenošanā, jo ar visu dalībvalstu atbalstu var iemiesot un pārstāvēt ES svarīgās vietās un situācijās; tā kā ESĪP pilnvaru elastīgums nodrošina to, ka viņi ir operatīvs instruments, kuru var ātri izmantot gadījumos, kad rodas bažas saistībā ar konkrētām valstīm vai konkrētiem tematiem;

                  C.

                  tā kā saistībā ar to, ka ESĪP bieži vien atrodas uz vietas, viņi ir priviliģētā pozīcijā, lai sāktu dialogu ar pilsonisko sabiedrību un vietējiem dalībniekiem, kā arī izpētītu vietējos apstākļus; tā kā šī nepastarpinātā pieredze viņiem rada iespēju sniegt konstruktīvu ieguldījumu politikas nostādņu un stratēģiju izstrādē;

                  D.

                  tā kā šobrīd darbojas pieci reģionālie ESĪP (attiecībā uz Āfrikas raga reģionu, Sāhelu, Vidusāziju, Tuvo Austrumu miera procesu, kā arī Dienvidkaukāzu un krīzes situāciju Gruzijā), divi attiecībām ar konkrētām valstīm iecelti ESĪP (Kosova un Bosnija un Hercegovina) un viens tematiskais ESĪP, kas atbildīgs par cilvēktiesībām;

                  E.

                  tā kā pašlaik tikai divi ESĪP ir sievietes;

                  F.

                  tā kā ES delegācijas vadītāja amata izpildes uzticēšana ESĪP, kuri ir iecelti attiecībām ar konkrētām valstīm, ir veicinājusi ES ārējās klātbūtnes saskaņotību un efektivitāti; tā kā, ņemot vērā ES delegāciju lomas pastiprināšanos atbilstīgi Lisabonas līgumam, ar kuru ES delegācijām tiek uzticēta atbildība par visu ES darbību, tostarp KĀDP nostādņu, koordināciju uz vietas, turpmākai ESĪP iecelšanai attiecībām ar konkrētām valstīm jānotiek saskaņā ar ES ārējās darbības stratēģijām;

                  G.

                  tā kā ir citas prioritāras jomas un prioritāri risināmi konflikti, tostarp ES tiešā tuvumā, kuriem ir nepieciešama īpaša uzmanība, lielāka iesaiste un ES pamanāmība, piemēram, Krievijas agresija Ukrainā un nelikumīgā Krimas okupācija;

                  H.

                  tā kā ESĪP ir apliecinājuši savu lietderību, jo īpaši risinot augsta līmeņa politiskos dialogus, un spēju piekļūt augsta līmeņa partneriem ārkārtīgi sensitīvos politiskajos apstākļos;

                  I.

                  tā kā ESĪP darbību finansē no KĀDP budžeta un Parlaments ir viens no lēmuma pieņēmējiem šajā jautājumā un tā kā par budžeta izpildi ESĪP ir atbildīgi Komisijai;

                  J.

                  tā kā PV/AP ir apņēmusies reaģēt pozitīvi uz Eiropas Parlamenta pieprasījumiem uzklausīt jaunieceltos ESĪP, pirms viņi sāk pildīt amata pienākumus, un veicināt to, ka ESĪP regulāri sniedz informatīvus ziņojumus Parlamentam;

                  K.

                  tā kā ESĪP izraugās no to personu vidus, kas iepriekš ir ieņēmušas augsta līmeņa diplomātisko vai politisko amatu savā valstī vai starptautiskās organizācijās; tā kā šīm personām tiek atvēlēts ievērojams elastīgums un rīcības brīvība ESĪP pilnvaru izpildē, kas var veicināt noteikto mērķu sasniegšanu, stratēģiju īstenošanu un pievienotās vērtības radīšanu Eiropas Savienībai;

                  L.

                  tā kā ESĪP galvenais uzdevums ir veicināt ES ārējās darbības un pārstāvības vienotību, saskaņotību, konsekvenci un efektivitāti; tā kā ESĪP apliecina ES ieinteresētību attiecīgajā valstī, reģionā vai tematiskajā jautājumā, stiprina ES pamanāmību un veicina attiecīgās ES stratēģijas vai politikas īstenošanu attiecībā uz valsti, reģionu vai tematisko jautājumu, kas ietilpst ESĪP pilnvaru jomā,

                  1.

                  iesaka Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos:

                              a)

                              iesniegt stratēģisku pārdomu dokumentu par ESĪP lietderību, nozīmi, pilnvarojumu un ieguldījumu ES globālās stratēģijas īstenošanā;

                              b)

                              nodrošināt to, ka ESĪP tiek iecelti tikai tad, ja tam ir skaidra pievienotā vērtība, t. i., ja viņu pienākumus nespēj efektīvi pildīt jau pastāvošas EĀDD struktūras, tostarp ES delegācijas, vai Komisijas struktūras;

                              c)

                              nodrošināt arī to, ka ESĪP tiek galvenokārt izmantoti, lai pastiprinātu ES centienus konfliktu novēršanā un atrisināšanā un ES stratēģiju īstenošanā, jo īpaši veicot mediāciju un veicinot dialogu, un veicinātu ES politikas mērķu sasniegšanu konkrētās ārējo attiecību tematiskajās jomās, ievērojot starptautiskās tiesības;

                              d)

                              izvairīties no ESĪP skaita palielināšanas un viņu pilnvarojuma sadrumstalošanas, kas varētu radīt pārklāšanos ar citām ES iestādēm un paaugstinātas koordinācijas izmaksas;

                              e)

                              nodrošināt, ka ESĪP pilnvaras un darbības, risinot reģionālās drošības un konfliktu novēršanas, mediācijas un noregulējuma jautājumus, balstās uz starptautisko tiesību principiem, kā izklāstīts 1975. gada Helsinku Nobeiguma aktā, un citām būtiskām starptautisko tiesību normām, kā arī strīdu mierīgu izšķiršanu, kas, kā uzsvērts ES globālajā stratēģijā, ir būtisks Eiropas drošības sistēmas elements; ievērot visus ES pieņemtos noteikumus un politikas nostādnes attiecībā uz reģionu vai konfliktu, kas ietilpst ESĪP atbildības jomā;

                              f)

                              izvērtēt visus iespējamos līdzekļus, lai pastiprinātu ESĪP amata kā efektīva ES ārējās politikas instrumenta nozīmi, panākot to, ka ESĪP spēj veidot ES ārpolitikas iniciatīvas, veicināt to īstenošanu un sekmēt sinerģiju, tostarp nodrošinot, ka viņi spēj brīvi ceļot teritorijā, kas ietilpst viņu pilnvarojumā, tostarp konflikta zonās, lai efektīvi pildītu savus uzdevumus;

                              g)

                              nodrošināt lielāku ESĪP darba pārredzamību un pamanāmību, tostarp publiski ziņojot par valstu apmeklējumiem, darba programmu un prioritātēm, kā arī izveidojot atsevišķas tīmekļa lapas, lai radītu sabiedrībai iespēju izvērtēt viņu darbību;

                              h)

                              pastiprināt aspektus, kas rada ESĪP pievienoto vērtību, — proti, leģitimitāti, ko rada PV/AP un dalībvalstu atbalsts, valsts līmeņa /reģionālos/tematiskos pienākumus, politisko nozīmi, elastīgumu un ES klātbūtnes un pamanāmības uzlabošanu partnervalstīs, tādējādi stiprinot ES kā efektīvas starptautiskas dalībnieces profilu;

            Pilnvaras

                  i)

                  piešķirt pilnvarojumu uz pietiekami ilgu laiku, radot perspektīvu, kas ļauj pieņemt darbā kvalificētu augstāka ranga personālu un īstenot pilnvaras, kā arī veicināt partneru uzticēšanos, veidojot tīklus un ietekmējot procesus; nodrošināt regulāru izvērtēšanu, ņemot vērā norises attiecīgajā valstī/reģionā vai attiecīgajā jomā, un arī ļaut pagarināt pilnvaras, ja tas nepieciešams konkrēto apstākļu dēļ;

                  j)

                  veicināt ES politikas vai stratēģijas īstenošanu attiecībā uz pilnvarojumā ietilpstošo teritoriju vai jomu un sniegt ieguldījumu stratēģiju vai politikas nostādņu formulēšanā vai pārskatīšanā;

                  k)

                  nodrošināt to, ka konfliktu novēršana un atrisināšana, mediācijas un dialoga veicināšana, kā arī pamatbrīvības, cilvēktiesības, demokrātija, tiesiskums un dzimumu līdztiesība tiek uzskatīti par horizontālām prioritātēm un tādējādi par ESĪP pilnvarojumu darbības jomas pamatu, un nodrošināt to, ka tiek sniegti atbilstīgi ziņojumi par šajās jomās veikto darbību;

                  l)

                  prasīt, lai tiktu īstenotas novērtēšanas un uzraudzības procedūras attiecībā uz gūtajiem rezultātiem, konstatētajiem šķēršļiem, galvenajām problēmām, ieguldījumu politikas formulēšanā un novērtējumu par ESĪP darbību koordināciju ar citiem ES dalībniekiem un tādējādi tiktu stimulēta paraugprakses apmaiņa starp ESĪP, kā arī novērtēts sniegums un izvērtēta pilnvarojuma atjaunošana un pārskatīšana;

                  m)

                  nodrošināt to, ka pilnvarojums attiecībā uz Vidusāziju ir saskaņots ar ES 2007. gada stratēģiju Vidusāzijai, kas 2015. gadā tika pārskatīta, lai uzlabotu Savienības efektivitāti un pamanāmību šajā reģionā;

                  n)

                  attiecībā uz ESĪP ieviest ilgu nogaidīšanas periodu, lai interešu konflikta gadījumā nodrošinātu pēc iespējas augstāku ētisko standartu līmeni;

                  o)

                  nodrošināt to, ka Parlamenta Ārlietu komiteja tiek iesaistīta gan jaunu, gan pagarinātu ESĪP pilnvarojumu izstrādē;

            Instrumenti

                  p)

                  saglabāt ESĪP pašreizējo elastīgumu un autonomiju, paturot šos amatus kā īpašu KĀDP instrumentu, kuram ir atsevišķs finansējuma avots un priviliģētas attiecības ar Padomi; tomēr vienlaikus stiprināt koordinācijas un ziņošanas saiknes ar attiecīgajiem EĀDD vadības direktorātiem (reģionālajiem, tematiskajiem, KDAP un reaģēšanas uz krīzēm) un attiecīgajiem Komisijas ģenerāldirektorātiem; nodrošināt ātru un pārredzamu ESĪP amata kandidātu izvirzīšanas un apstiprināšanas procesu;

                  q)

                  novērst nepilnības institucionālās atmiņas un nepārtrauktības saglabāšanā gadījumos, kad mainās ESĪP, pastiprinot EĀDD sniegto atbalstu loģistikas jomā un administratīvo atbalstu, tostarp arhivēšanu, un galvenokārt norīkojot darbā ESĪP komandās politikas padomdevējus no EĀDD un citām ES iestādēm;

            Personas profils

                  r)

                  iecelt ESĪP amatā personas ar plašām zināšanām diplomātijā un politikā un atbilstīgu profilu, jo īpaši nodrošinot, ka šīm personām ir politiskā ietekme, kas vajadzīga, lai izveidotu saiknes un savstarpēju uzticēšanos ar augsta līmeņa sarunu partneriem; šajā sakarībā izmantot visā ES jau pastāvošo personu loku, kurām ir politiskā un diplomātiskā pieredze; ievērot dzimumu un ģeogrāfisko līdzsvaru; nodrošināt, ka lēmums par konkrētas personas iecelšanu amatā tiek pieņemts pārredzami un tikai pēc tam, kad ir apstiprināta kandidāta pieņemamība, jo īpaši attiecībā uz jebkādiem iespējamiem interešu konfliktiem, un kandidāts atbilst ētiskas uzvedības standartiem;

                  s)

                  nodrošināt, ka ESĪP iecelšanu amatā var apstiprināt tikai pēc tam, kad Parlamenta Ārlietu komiteja ir sniegusi pozitīvu novērtējumu;

                  t)

                  nodrošināt labāku informācijas pieejamību un pamatojumu tam, kāpēc ir izvēlēti attiecīgie kandidāti;

            Darbības jomas

                  u)

                  ESĪP pilnvaru piešķiršanā koncentrēties uz reģionālās drošības stiprināšanu un konfliktu novēršanu un risināšanu, jo īpaši veicinot dialogu un mediāciju, gadījumos, kad ES iesaiste var radīt pievienoto vērtību; nodrošināt, ka tematiska pilnvarojuma gadījumā attiecīgā ESĪP pienākumi nedublējas ar Komisijas pienākumiem un nevājina Komisijas un EĀDD lomu;

                  v)

                  ņemot vērā ESĪP kā īpaša diplomātiskā instrumenta nozīmi ES ārējā darbībā un atzīstot Eiropas kaimiņvalstu stabilitātes nozīmi, mudināt ESĪP veidot arvien ciešākas attiecības ar valstīm, kurās vērojami ieilguši konflikti, uzsverot to, ka ir ārkārtīgi nepieciešams, lai ESĪP veicinātu miermīlīgu konfliktu atrisināšanu ES kaimiņu reģionos;

                  w)

                  atzinīgi vērtēt jaunā ESĪP cilvēktiesību jautājumos iecelšanu un sniegt atzinīgu vērtējumu par darbu, ko paveicis iepriekšējais ESĪP, kurš veiksmīgi izpildīja savus pienākumus attiecībā uz ES cilvēktiesību politikas efektivitātes un pamanāmības uzlabošanu; norāda, ka šī ESĪP amata pienākumi ir paplašināti, iekļaujot tajos starptautisko humanitāro tiesību ievērošanas veicināšanu un starptautiskajai kriminālajai tiesvedībai sniegtā atbalsta stiprināšanu;

                  x)

                  stiprināt ESĪP cilvēktiesību jautājumos kapacitāti un nozīmi, ņemot vērā to, ka šis pilnvarojums aptver visu pasauli un tādēļ tā īstenošanā ir nepieciešams politiskais dialogs ar trešām valstīm, atbilstīgajiem partneriem, uzņēmējdarbības pārstāvjiem, pilsonisko sabiedrību un starptautiskajām un reģionālajām organizācijām un darbība attiecīgajos starptautiskajos forumos, un šis amats paredz minētā politiskā dialoga un darbības izpildi;

                  y)

                  ņemot vērā to, ka ir svarīgi būtiski nepalielināt ESĪP skaitu, lai nemazinātu viņu īpašo nozīmi, pakāpeniski atcelt to pašreizējo ESĪP pilnvaras, kas atbildīgi par attiecībām ar konkrētām valstīm un, kamēr nav veikts nākamās Komisijas un EĀDD atbildības vispārējais sadalījums, apsvērt iespēju iecelt reģionālos ESĪP; apsvērt iespēju iecelt tematiskos ESĪP starptautiskās cīņas pret klimata pārmaiņām koordinēšanai, starptautiskajām humanitārajām tiesībām un starptautiskajam tiesiskumam, kā arī atbruņošanās un ieroču neizplatīšanas jautājumos; ESĪP atbruņošanās un ieroču neizplatīšanas jautājumos pārņemtu pienākumus, kurus pašlaik veic ES īpašais sūtnis šajos jautājumos;

                  z)

                  iecelt jaunu ESĪP Ukrainā, kurš pievērstu īpašu uzmanību Krimai un Donbasa reģionam un būtu atbildīgs par cilvēktiesību situācijas uzraudzību okupētajās teritorijās, Minskas vienošanos īstenošanu, saspīlējuma mazināšanu Azovas jūras reģionā un centieniem panākt iekšēji pārvietoto personu tiesību ievērošanu, kā to iepriekš savās rezolūcijās prasījis Parlaments;

            Mijiedarbība un sadarbība

                  aa)

                  stiprināt ESĪP mijiedarbību un koordināciju ar dažādām ES iestādēm, pilsonisko sabiedrību un dalībvalstīm, lai nodrošinātu maksimālu sinerģiju un visu dalībnieku saskaņotu līdzdalību; stiprināt ESĪP iesaisti ES konfliktu agrīnās brīdināšanas sistēmā; nodrošināt to, lai nenotiktu pārklāšanās ar citu augsta līmeņa diplomātu, piemēram, ES īpašo sūtņu, darbību, un sadarbību ar citiem līdzīgi domājošiem partneriem un sūtņiem, tostarp ANO, NATO un ASV ieceltajiem pārstāvjiem;

                  ab)

                  ņemot vērā to, ka Eiropas Parlaments ir viens no likumdevējiem jautājumos par KĀDP budžeta civilo daļu, ko pārvalda FPI, stiprināt Eiropas Parlamenta veikto ESĪP darbības uzraudzību un paaugstināt ESĪP pārskatatbildības līmeni un darba pārredzamību, atgādinot, ka šis mērķis var tikt sasniegts, regulāri daloties informācijā par ESĪP pilnvaru izpildi, darbu un sasniegumiem, kā arī problēmām, ar kurām viņi saskaras, regulāri vismaz reizi gadā rīkojot ESĪP un attiecīgo EP struktūru, jo īpaši Ārlietu komitejas un Cilvēktiesību un Drošības un aizsardzības apakškomiteju, sanāksmes un viedokļu apmaiņu, kā arī sistemātiski pārsūtot EP ziņojumus un valstu stratēģijas, ko ESĪP nosūtījuši Padomes Politikas un drošības komitejai (PDK) un EĀDD; šajā sakarībā uzstāj, ka minētie dokumenti ir jāiekļauj iestāžu nolīgumā par KĀDP;

                  ac)

                  sekmēt mijiedarbību un veicināt dialogu ar pilsonisko sabiedrību un iedzīvotājiem gan reģionos, kuros darbojas ESĪP, gan Eiropas Savienībā, uzskatot to par daļu no preventīvās diplomātijas un mediācijas procesiem un veida, kā uzlabot ES pamanāmību; īpaši nodrošināt to, lai ESĪP izrādītu aktīvu iesaisti attiecībās ar pilsoniskās sabiedrības dalībniekiem, cilvēktiesību aizstāvjiem un disidentiem, kurus, iespējams, apdraud vai pret kuriem vēršas vietējās iestādes;

                  2.

                  iesaka nākamajam Eiropas Parlamenta sasaukumam noteikt jaunajam PV/AP par pienākumu pilnvaru pirmo sešu mēnešu laikā nākt klajā ar stratēģisku pārdomu dokumentu par ES īpašo pārstāvju izmantošanu saistībā ar Globālās stratēģijas īstenošanu saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem principiem un ieteikumiem;

                  3.

                  uzdod priekšsēdētājam šo ieteikumu nosūtīt Padomei, Komisijai, Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos un ES īpašajiem pārstāvjiem.

         (1)  OV L 201, 3.8.2010., 30. lpp.

         (2)  OV C 210, 3.8.2010., 1. lpp.

         (3)  OV C 351 E, 2.12.2011., 454. lpp.

         (4)  OV C 356, 4.10.2018., 130. lpp.

         (5)  OV C 334, 19.9.2018., 69. lpp.

         (6)  OV C 332 E, 15.11.2013., 114. lpp.