title: Komisijas Ieteikums (ES) 2017/1584 (2017. gada 13. septembris) par koordinētu reaģēšanu uz plašapmēra kiberdrošības incidentiem un krīzēm

text:
               19.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 239/36

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2017/1584
   (2017. gada 13. septembris)
   par koordinētu reaģēšanu uz plašapmēra kiberdrošības incidentiem un krīzēm
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju lietošana un paļaušanās uz tām visās saimnieciskās dzīves nozarēs ir kļuvušas par fundamentāliem aspektiem laikā, kad mūsu uzņēmumi un pilsoņi ir cits ar citu pāri nozarēm un robežām saistīti un savstarpēji atkarīgi vairāk nekā jebkad agrāk. Kiberdrošības incidents, kas ietekmē organizācijas vairāk nekā vienā dalībvalstī vai pat visā Savienībā un kam ir potenciāls nopietni traucēt iekšējo tirgu un plašākā nozīmē tīklu un informācijas sistēmas, kurās balstās Savienības ekonomika, demokrātija un sabiedrība, ir scenārijs, kam dalībvalstīm un ES iestādēm jābūt gatavām.

               (2)

               Kiberdrošības incidentu var uzskatīt par Savienības mēroga krīzi tad, ja izraisītais traucējums ir tik plašs, ka tā skartā dalībvalsts nespēj viena ar to tikt galā, vai skar divas vai vairāk dalībvalstis tik plašā apmērā un ar tādu tehnisku un politisku nozīmi, ka prasa laicīgu koordinēšanu un reaģēšanu Savienības politiskajā līmenī.

               (3)

               Kiberdrošības incidenti var izraisīt plašāku krīzi, skarot plašākas darbības nozares, ne tīklu un informācijas sistēmas un sakaru tīklus vien; pienācīgai reaģēšanai ir jābalstās gan uz kiberdrošības apdraudējuma, gan visāda citāda apdraudējuma novēršanas pasākumiem.

               (4)

               Kiberdrošības incidenti nav prognozējami, mēdz rasties un attīstīties īsā laika sprīdī, un to skartajām struktūrām un atbildīgajiem par pretdarbību un incidenta seku mazināšanu reaģēšana ir jākoordinē ātri. Kiberdrošības incidenti arī neaprobežojas ar tikai vienu ģeogrāfisku apgabalu, bet var vienlaicīgi rasties un acumirklī izplatīties daudzās zemēs.

               (5)

               Efektīvai atbildei uz plaša mēroga kiberdrošības incidentiem un krīzēm ES līmenī ir vajadzīga ātra un efektīva sadarbība starp visām attiecīgajām ieinteresētajām personām, un tā balstās uz atsevišķo dalībvalstu gatavību un jaudām, kā arī koordinētu vienotu rīcību ar atbalstu no Savienības jaudām. Tātad laicīga un efektīva reaģēšana uz incidentiem ir atkarīga no iepriekš izveidotām un iespēju robežās ietrenētām sadarbības procedūrām un mehānismiem, kur valsts un Savienības līmenī skaidri noteikta katra galvenā izpildītāja loma un pienākumi.

               (6)

               2011. gada 27. maija secinājumos (1) par informācijas kritiskās infrastruktūras aizsardzību Padome mudināja ES dalībvalstis “stiprināt sadarbību starp dalībvalstīm un, pamatojoties uz valstu gūto pieredzi un rezultātiem krīžu pārvarēšanas jomā un sadarbojoties ar ENISA, kiberincidentu jomā veicināt Eiropas sadarbības mehānismu izstrādi, kurus iecerēts izmēģināt 2012. gadā saistībā ar nākamajām mācībām CyberEurope”.

               (7)

               2016. gada paziņojums “Kā nostiprināt Eiropas Kiberizturētspējas sistēmu un sekmēt konkurētspējīgu un inovatīvu kiberdrošības nozari” (2) mudināja dalībvalstis optimāli izmantot TID direktīvas (3) noteiktos sadarbības mehānismus un stiprināt pārrobežu sadarbību, kas skar gatavību plašapmēra kiberdrošības incidentiem. Tur arī minēts, ka gatavību uzlabotu koordinēta pieeja sadarbībai krīzes brīdī visos kiberdrošības sistēmas elementos, kas būtu izklāstīta “plānā”, un ka tādam plānam būtu arī jānodrošina sinerģija un saskanība ar pastāvošajiem krīzes pārvarēšanas mehānismiem.

               (8)

               Padomes secinājumos (4) par minēto paziņojumu dalībvalstis aicināja Komisiju tādu plānu iesniegt atbildīgajām struktūrām un attiecīgajām ieinteresētajām personām apsvēršanai. Tomēr TID direktīvā nav paredzēta Savienības sadarbības sistēma plašapmēra kiberdrošības incidentu un krīžu gadījumiem.

               (9)

               Komisija apspriedās ar dalībvalstīm divos atsevišķos konsultatīvos semināros, kas notika Briselē 2017. gada 5. aprīlī un 4. jūlijā, dalībvalstu pārstāvjiem no datordrošības incidentu reaģēšanas vienībām (CSIRT), sadarbības grupu, kas izveidota ar TID direktīvu, un Padomes kiberjautājumu horizontālo darba grupu, kā arī pārstāvjiem no Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD), ENISA, Europol/EC3 un Padomes Ģenerālsekretariāta (PĢS).

               (10)

               Šim ieteikumam pievienotais koordinētas reaģēšanas plāns plašapmēra kiberdrošības incidentu un krīžu risināšanai Savienības līmenī ir tapis pēc minētajām konsultācijām un papildina paziņojumu “Kā nostiprināt Eiropas Kiberizturētspējas sistēmu un sekmēt konkurētspējīgu un inovatīvu kiberdrošības nozari”.

               (11)

               Plānā aprakstīti un noteikti mērķi un veidi dalībvalstu sadarbībai ar ES iestādēm, struktūrām, dienestiem un aģentūrām (tālāk – “ES iestādes”) reaģēšanā plašapmēra kiberdrošības incidentos un krīzēs un tas, kā pastāvošie krīzes pārvarēšanas mehānismi var pilnībā izmantot pastāvošās ES līmeņa kiberdrošības struktūras.

               (12)

               Reaģējot uz kiberdrošības krīzi 2. apsvērumā minētajā nozīmē, politiskas reaģēšanas koordinēšanai Savienības līmenī Padome izmantos integrētos krīzes situāciju politiskās reaģēšanas mehānismus (IPCR) (5); Komisija izmantos krīzes augstlīmeņa starpnozaru koordinācijas procesu ARGUS
                   (6). Ja krīzei būs nozīmīgs ārējās politikas vai kopīgās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) aspekts, tiks iedarbināts Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās (CRM) (6).

               (13)

               Dažās jomās kiberdrošības incidentu vai krīžu gadījumos sadarbību nodrošina ES līmeņa nozaru krīzes pārvarēšanas mehānismi. Piemēram, Eiropas Globālās navigācijas satelītu sistēmā (GNSS) Padomes Lēmums 2014/496/KĀDP (7) jau nosaka pienākumus attiecīgi Padomei, augstajai pārstāvei, Komisijai, Eiropas GNSS aģentūrai un dalībvalstīm operatīvo pienākumu ķēdē, kas izveidota reaģēšanai uz briesmām Savienībai, dalībvalstīm vai GNSS, arī kiberuzbrukuma gadījumā. Tādēļ šis ieteikums tādus mehānismus neskar.

               (14)

               Galvenās atbildīgās par reaģēšanu plašapmēra kiberdrošības incidentos vai krīzēs ir dalībvalstis, kuras tie skar. Komisijai, augstajai pārstāvei un citām ES iestādēm vai dienestiem tomēr ir svarīga loma, kas izriet no Savienības tiesībām vai no tā, ka kiberdrošības incidenti un krīzes vienotajā tirgū var ietekmēt visas saimnieciskās dzīves nozares, Savienības drošību un starptautiskās attiecības, kā arī pašas iestādes.

               (15)

               Reaģējot uz kiberdrošības krīzēm, Savienības līmenī galvenie izpildītāji ir TID direktīvas nupat izveidotās struktūras un mehānismi, proti, datordrošības incidentu reaģēšanas vienību (CSIRT) tīkls, kā arī attiecīgās aģentūras un struktūras, proti, Eiropas Savienības Tīklu un informācijas drošības aģentūra (ENISA), Eiropola Eiropas Kibernoziedzības apkarošanas centrs (Europol/EC3), ES Izlūkdatu analīzes centrs (INTCEN), Eiropas Savienības Militārā štāba Izlūkošanas nodaļa (EUMS INT) un Dežūrcentrs (SITROOM), kuri kopā īsteno vienoto izlūkdatu analīzes procedūru (SIAC), ES Hibrīddraudu analīzes vienība (INTCEN), ES Iestāžu un aģentūru datorapdraudējumu reaģēšanas vienība (CERT-EU) un Ārkārtas reaģēšanas koordinācijas centrs Eiropas Komisijā.

               (16)

               Reaģēšanai tehniskā līmenī uz kiberdrošības incidentiem dalībvalstu sadarbību nodrošina ar TID direktīvu izveidotais datordrošības incidentu reaģēšanas vienību (CSIRT) tīkls. ENISA nodrošina sekretariāta pakalpojumus un aktīvi atbalsta CSIRT sadarbību. Valstu CSIRT un CERT-EU sadarbojas un dalās informācijā brīvprātīgi, vajadzības gadījumā – arī reaģējot uz kiberdrošības incidentiem, kas skar vienu vai vairākas dalībvalstis. Pēc dalībvalsts CSIRT pārstāvja lūguma tās var apspriest un, ja iespējams, noteikt, kā koordinēti reaģēt uz incidentu, kas identificēts šās dalībvalsts jurisdikcijā. Attiecīgās procedūras tiks aprakstītas CSIRT tīkla darbības standartprocedūrās (SOP) (8).

               (17)

                  CSIRT tīklam ir arī uzdevums apspriest, izpētīt un formulēt operatīvās sadarbības turpmākos veidus, arī sakarā ar briesmu un incidentu kategorijām, laicīgu brīdināšanu, savstarpējo palīdzību, koordinēšanas principiem un kārtību reizēs, kad dalībvalstis reaģē uz pārrobežu apdraudējumu un incidentiem.

               (18)

               Ar TID direktīvas 11. pantu izveidotās Sadarbības grupas darbs ir dot stratēģiskus norādījumus par CSIRT tīkla darbībām, apspriest dalībvalstu spējas un gatavību un brīvprātīgi izvērtēt valstu tīklu un informācijas sistēmu drošības stratēģiju un CSIRT darbības efektivitāti un noskaidrot labāko praksi.

               (19)

               Specializēta vienība Sadarbības grupā pašlaik saskaņā ar TID direktīvas 14. panta 7. punktu gatavo vadlīnijas ziņošanai incidenta gadījumā par apstākļiem, kādos pienākums ziņot par incidentiem saskaņā ar 14. panta 3. punktu ir pamatpakalpojumu sniedzējiem, un ziņošanas formu un procedūru (9).

               (20)

               Reālā laika situācijas, risku un briesmu apzināšanās un izpratne, kas gūta no ziņojumiem, izvērtējumiem, izpētes, izmeklēšanas un analīzes, ir būtiska, lai varētu pieņemt uz informāciju balstītus lēmumus. Šāda situācijas apzināšanās visās attiecīgajās ieinteresētajās aprindās ir būtiski svarīga, lai varētu efektīvi koordinēt reaģēšanu. Situācijas apzināšanās ietver arī tādus elementus kā incidenta cēloņi, ietekme un izcelsme. Tiek atzīts, ka tas ir atkarīgs no informācijas apmaiņas un kopīgošanas attiecīgo personu starpā piemērotā formā, vienotas incidenta apraksta terminoloģijas un pietiekamas drošības.

               (21)

               Reaģēt uz kiberdrošības incidentiem var daudzējādi: nosakot tehnisko pasākumus, kur divas vai vairākas struktūras kopīgi izpēta incidenta tehniskos cēloņus (piem., analizē ļaunotnes), nosakot, kādos veidos organizācijas var novērtēt, vai ir cietušas (piem., aizskāruma rādītāji), pieņemot operatīvus lēmumus par pretpasākumiem, politiskā līmenī nolemjot izmantot citus instrumentus, kā satvaru vienotai ES reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām (10) vai ES operatīvo protokolu hibrīddraudu apkarošanai (11), un citādi – kā kurā incidentā.

               (22)

               Plaukstošam digitālajam vienotajam tirgum būtiska ir Eiropas pilsoņu un uzņēmumu uzticēšanās digitālajiem pakalpojumiem. Tādējādi komunikācijai krīzes brīdī ir īpaši svarīga loma kiberdrošības incidentu un krīžu negatīvo seku mazināšanā. Kā līdzekli, kas ietekmē (potenciālo) agresoru no trešām valstīm uzvedību, komunikāciju var izmantot arī vienotas ES diplomātiskās reakcijas satvarā. Lai politiskā reakcija būtu efektīva, ir būtiski līdzsvarot publisko komunikāciju, kas mazina kiberdrošības incidentu un krīžu sekas, ar publisko komunikāciju, kas iespaido agresoru.

               (23)

               Vispārības informēšana par to, kā incidenta sekas mazināt lietotāja un organizācijas līmenī (piem., ar drošības ielāpu vai papildinošiem pasākumiem, kas ļauj izvairīties no apdraudējuma, utt.), var būt efektīvs plašapmēra kiberdrošības incidenta vai krīzes seku mazināšanas līdzeklis.

               (24)

               Izmantojot Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI) kiberdrošības digitālo pakalpojumu infrastruktūru, Komisija attīsta ar nosaukumu MeliCERTes pazīstamo pamatpakalpojumu platformas sadarbības mehānismu, kas uzlabo tajā piedalošos dalībvalstu CSIRT gatavību, sadarbību un reaģēšanu uz jauniem kiberdraudiem un incidentiem. Ar uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus par EISI dotāciju piešķiršanu Komisija līdzfinansē dalībvalstu CSIRT, lai uzlabotu to operatīvās spējas valsts līmenī.

               (25)

               Būtiskas ir kiberdrošības mācības ES līmenī, jo tās veicina un uzlabo sadarbību starp dalībvalstīm un privāto sektoru. Šim nolūkam ENISA kopš 2010. gada rīko regulāras Eiropas kiberdrošības mācības (“Kibereiropa”).

               (26)

               Secinājumos par Eiropadomes priekšsēdētāja, Eiropas Komisijas priekšsēdētāja un Ziemeļatlantijas Līguma organizācijas ģenerālsekretāra kopīgās deklarācijas īstenošanu (12) Padome aicina pastiprināt sadarbību kiberdrošības mācībās, personālam savstarpēji piedaloties attiecīgās mācībās, it īpaši kiberdrošības koalīcijā un mācībās “Kibereiropa”.

               (27)

               Apdraudējuma aina nepārtraukti mainās, un nesenie kiberdrošības incidenti liecina, ka Savienība sastopas ar augošu risku; dalībvalstīm būtu jārīkojas saskaņā ar šo ieteikumu bez ilgākas kavēšanās, katrā ziņā – pirms 2018. gada beigām,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm un ES iestādēm būtu jāizveido ES satvars reaģēšanai kiberdrošības krīzēs, kurā būtu aptverti plānā minētie sadarbības mērķi un kārtība un sekots tajā aprakstītajiem vadprincipiem.

               2.

               ES satvarā reaģēšanai kiberdrošības krīzēs būtu jānorāda attiecīgie darbību veicēji, ES iestādes un dalībvalstu iestādes visos nepieciešamajos līmeņos – tehniskā, operatīvā, stratēģiskā/politiskā – un, ja nepieciešams, darbības standartprocedūras, kurās būtu noteikts, kā tie sadarbojas ES krīzes pārvarēšanas mehānismu kontekstā. Galvenajai jābūt informācijas apmaiņas nodrošināšanai bez nepamatotas kavēšanās un reaģēšanas koordinācijai plašapmēra kiberdrošības incidentu un krīžu laikā.

               3.

               Tālab dalībvalstu kompetentajām iestādēm būtu kopīgā darbā sīkāk jāformulē informācijas kopīgošanas un sadarbības protokoli. Sadarbības grupai būtu šajos jautājumos jādalās pieredzē ar attiecīgajām ES iestādēm.

               4.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka to krīzes pārvarēšanas mehānismi adekvāti īsteno reaģēšanu kiberdrošības incidentu gadījumos, kā arī jāievieš nepieciešamās procedūras ES līmeņa sadarbībai ES satvara kontekstā.

               5.

               Attiecībā uz pastāvošajiem ES krīzes pārvarēšanas mehānismiem dalībvalstīm kopā ar Komisijas dienestiem un EĀDD atbilstīgi reaģēšanas plānam būtu jānosaka praktiskas īstenošanas vadlīnijas savas valsts krīzes pārvarēšanas un kiberdrošības struktūru un procedūru integrācijai pastāvošajos ES krīzes pārvarēšanas mehānismos, proti, IPCR un EĀDD CRM. Dalībvalstīm īpaši būtu jānodrošina, ka pastāv piemērotas struktūras, kas ES krīzes pārvarēšanas mehānismos dara iespējamu efektīvu informācijas apriti starp valsts krīzes pārvaldības iestādēm un to pārstāvjiem ES līmenī.

               6.

               Dalībvalstīm būtu pilnībā jāizmanto iespējas, ko dod Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI) kiberdrošības digitālo pakalpojumu infrastruktūras (DSI) programma, un jāsadarbojas ar Komisiju, lai nodrošinātu, ka pamatpakalpojumu platformas sadarbības mehānisms, kas patlaban tiek veidots, arī kiberdrošības krīžu laikā nodrošina nepieciešamās funkcijas un atbilst sadarbības prasībām.

               7.

               Dalībvalstīm, saņemot ENISA palīdzību un balstoties uz līdzšinējo darbu šajā jomā, būtu jāsadarbojas, izstrādājot un pieņemot vienotu terminoloģiju un formu ziņojumiem par stāvokli, kas ļautu aprakstīt kiberdrošības incidentu tehniskos cēloņus un ietekmi, lai vēl vairāk uzlabotu tehnisko un operatīvo sadarbību krīzes laikā. Šajā sakarā dalībvalstīm būtu jāņem vērā pašlaik notiekošais darbs Sadarbības grupā, kas izstrādā incidentu izziņošanas vadlīnijas, it īpaši aspekti, kas saistīti ar valstu ziņojumu formu.

               8.

               Satvarā izklāstītās procedūras būtu jāizmēģina un vajadzības gadījumā jāpārskata atbilstoši pieredzei, ko dalībvalsts gūst no dalības valsts, reģiona un Savienības, kā arī kiberdiplomātijas un NATO kiberdrošības mācībās. Pirmām kārtām tās būtu jāizmēģina ENISA rīkotajās mācībās CyberEurope. CyberEurope 2018 ir pirmā tāda iespēja.

               9.

               Dalībvalstīm un ES iestādēm būtu regulāri jāvingrinās reaģēt uz plašapmēra kiberdrošības incidentiem un krīzēm valsts un Eiropas līmenī, ieskaitot politisko reaģēšanu, ja nepieciešams, un piemērotā veidā iesaistot privātā sektora struktūras.

      Briselē, 2017. gada 13. septembrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Mariya GABRIEL

      (1)  Padomes secinājumi par informācijas kritiskās infrastruktūras aizsardzību “Sasniegumi un turpmākie pasākumi virzībā uz globālu kiberdrošību”, dok. 10299/11, Brisele, 2011. gada 27. maijs.

      (2)  COM(2016) 410 final, 2016. gada 5. jūlijs.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 6. jūlija Direktīva (ES) 2016/1148 par pasākumiem nolūkā panākt vienādi augsta līmeņa tīklu un informācijas sistēmu drošību visā Savienībā (OV L 194, 19.7.2016., 1. lpp.).

      (4)  Dokuments 14540/16, 2016. gada 15. novembris.

      (5)  Sīkāk – pielikuma par krīzes pārvaldību, sadarbības mehānismiem un reaģēšanas izpildītājiem ES līmenī 3.1. punktā.

      (6)  Turpat.

      (7)  Padomes 2014. gada 22. jūlija Lēmums 2014/496/KĀDP par Eiropas Globālās navigācijas satelītu sistēmas ieviešanas, darbības un izmantošanas aspektiem, kas ietekmē Eiropas Savienības drošību, un ar ko atceļ Vienoto rīcību 2004/552/KĀDP (OV L 219, 25.7.2014., 53. lpp.).

      (8)  Izstrādē, pieņemt paredzēts 2017. gada beigās.

      (9)  Vadlīnijas iecerēts pabeigt līdz 2017. gada beigām.

      (10)  Padomes secinājumi par satvaru vienotai ES diplomātiskajai reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām (Cyber Diplomacy Toolbox), dok. 9916/17.

      (11)  Komisijas dienestu darba dokuments “ES operatīvais protokols hibrīddraudu apkarošanai” (EU Playbook), SWD(2016) 227 final, 2016. gada 5. jūlijs.

      (12)  ST 15283/16, 2016. gada 6. decembris.

      PIELIKUMS

         Plāns, kā koordinēti reaģēt uz plašapmēra pārrobežu kiberdrošības incidentiem un krīzēm

      IEVADS
      Šis plāns attiecas uz kiberdrošības incidentiem, kuru izraisītie traucējumi ir pārāk plaši, lai skartā dalībvalsts varētu tos pārvarēt viena pati, vai kuri skar divas vai vairākas dalībvalstis vai ES iestādes un kuru ietekme tehniskajā vai politiskajā ziņā ir tik plaša un nozīmīga, ka ir vajadzīga savlaicīga rīcībpolitikas koordinācija un reakcija Savienības politiskajā līmenī.
      Šādus plašapmēra kiberdrošības incidentus uzskata par kiberdrošības krīzi.
      Iestājoties ES mēroga krīzei ar kiberelementiem, reakciju Savienības politiskajā līmenī koordinē Padome, tālab izmantojot integrētos krīzes situāciju politiskās reaģēšanas (IPCR) mehānismus.
      Komisijā koordinācija notiek saskaņā ar ātrās brīdināšanas sistēmu ARGUS.
      Ja krīzei ir nozīmīga ārējā vai kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) dimensija, aktivizē EĀDD mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās.
      Plānā ir aprakstīts, kā šajos sekmīgi izveidotajos krīzes pārvarēšanas mehānismos būtu pilnā mērā izmantojamas esošās ES mēroga kiberdrošības struktūrvienības, kā arī sadarbības mehānismi starp dalībvalstīm.
      Šajā sakarā plānā ir izklāstīti pamatprincipi (proporcionalitāte, subsidiaritāte, papildināmība un informācijas konfidencialitāte) un galvenie sadarbības mērķi (reakcijas efektivitāte, kopīga situācijas apzināšanās, publisko paziņojumu vēstījums) trīs līmeņos (stratēģiskais/politiskais, tehniskais un operatīvais), mehānismi un iesaistītie aktori, kā arī minēto galveno mērķu sasniegšanai veicamās darbības.
      Plāns neaptver visu krīzes pārvarēšanas ciklu (prevencija / seku mazināšana, gatavība, reaģēšana un atgūšanās) un koncentrējas tikai uz reaģēšanas posmu. Tomēr cita starpā ir pievērsta uzmanība dažām tādām darbībām, kas attiecas uz to, kā panākt kopīgu situācijas apzināšanos.
      Papildus jāuzsver, ka kiberdrošības incidenti var būt daļa no plašākas krīzes vai tie var šādu krīzi izraisīt un ietekmēt citas nozares. Tā kā sagaidāms, ka lielākajai daļai kiberdrošības krīžu būs fiziski sajūtama ietekme, visiem attiecīgajiem reaģēšanas pasākumiem jāietver gan kiberietekmes, gan nekiberietekmes mazināšanas darbības. Darbības, ar kurām reaģē uz kiberkrīzēm, būtu jākoordinē ar citiem krīzes pārvarēšanas mehānismiem ES, valstu vai nozaru līmenī.
      Visbeidzot, jānorāda, ka šis plāns neaizstāj un tam nebūtu jāskar esošie nozarēm vai rīcībpolitikām specifiskie mehānismi, pasākumi vai instrumenti, piemēram, Eiropas Globālās navigācijas satelītu sistēmas (GNSS) programmas vajadzībām izveidotais mehānisms (1).

         Pamatprincipi

      Izstrādājot mērķus, apzinot vajadzīgās darbības un uzticot lomas un pienākumus attiecīgajiem dalībniekiem vai mehānismiem, tika piemēroti turpmāk uzskaitītie pamatprincipi, kuri jāievēro arī nākotnē, gatavojot īstenošanas vadlīnijas.

         Proporcionalitāte. Lielākā daļa kiberdrošības incidentu, kuri skar dalībvalstis, ir tādi, kuri ne tuvu nav uzskatāmi par valsts mēroga krīzi un vēl jo mazāk par Eiropas mēroga krīzi. Pamatu dalībvalstu sadarbībai, kad tām jāreaģē uz šādiem starpgadījumiem, sniedz datordrošības incidentu reaģēšanas vienību (CSIRT) tīkls, ko izveidoja ar TID direktīvu (2). Atbilstoši CSIRT tīkla darbības standartprocedūrām (SOP) valstu CSIRT ikdienā sadarbojas un apmainās ar informāciju brīvprātīgi, tostarp vajadzības gadījumā reaģējot uz kibedrošības incidentiem, kas skar vienu vai vairākas dalībvalstis. Tāpēc plānā šīs darbības standartprocedūras būtu jāizmanto pilnā mērā, un tajās vajadzētu atspoguļot visus papildu uzdevumus, kas attiecas uz kiberdrošības krīzi.

         Subsidiaritāte. Šis ir ļoti svarīgs princips. Iestājoties plašapmēra kiberdrošības incidentam vai krīzei, atbildība par reaģēšanu primāri jāuzņemas skartajām dalībvalstīm. Tomēr nozīmīga loma ir arī Komisijai, Eiropas Ārējās darbības dienestam un citām ES iestādēm, birojiem, aģentūrām un struktūrām. Šī loma ir skaidri izklāstīta IPCR mehānismos, taču to paredz arī Savienības tiesību akti, kā arī vienkārši tas, ka kiberdrošības incidenti un krīzes var ietekmēt visas saimnieciskās darbības nozares vienotajā tirgū, drošību un Savienības starptautiskās attiecības, kā arī pašas ES iestādes.

         Papildināmība. Plānā ir pilnā mērā ņemti vērā esošie krīzes pārvarēšanas mehānismi ES līmenī, proti, integrētie krīzes situāciju politiskās reaģēšanas (IPCR) mehānismi, ARGUS un EĀDD mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās, un tas šajos mehānismos integrē jaunās TID direktīvas struktūras un mehānismus, proti, CSIRT tīklu, kā arī attiecīgās aģentūras un struktūras, proti, Eiropas Savienības Tīklu un informācijas drošības aģentūru (ENISA), Eiropola Eiropas Kibernoziedzības centru (Europol/EC3), ES Izlūkdatu analīzes centru (INTCEN), ES Militārā štāba Izlūkošanas nodaļu (EUMS INT), INTCEN Dežūrcentru (SITROOM), kuri kopā darbojas vienotajā izlūkdatu analīzes procedūrā (SIAC); ES Hibrīddraudu analīzes vienību (kura bāzēta INTCEN) un ES iestāžu un aģentūru datordrošības incidentu reaģēšanas vienību (CERT-EU). Šajā sakarībā plānam būtu arī jānodrošina, ka, minētajiem mehānismiem un struktūrvienībām mijiedarbojoties un sadarbojoties, tie cits citu maksimāli papildina, un vienlaikus jāraugās, lai tie pēc iespējas mazāk pārklātos.

         Informācijas konfidencialitāte. Visa informācijas apmaiņa, kas notiek šā plāna kontekstā, jāveic saskaņā ar piemērojamajiem noteikumiem par drošību (3) un par personas datu aizsardzību, kā arī saskaņā ar Gaismas signālu protokolu (4). Neatkarīgi no tā, pēc kādas klasifikācijas shēmas informācija ir klasificēta, klasificētās informācijas apmaiņai izmanto pieejamos akreditētos rīkus (5). Personas datu apstrādē jāievēro piemērojamie ES noteikumi, jo īpaši Vispārīgā datu aizsardzības regula (6), E-privātuma direktīva (7), kā arī Regula par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un šādu datu brīvu apriti (8).

         Galvenie mērķi

      Šajā plānā aprakstītā sadarbība tiek īstenota, izmantojot minēto trīs līmeņu (politiskais, operatīvais un tehniskais) pieeju. Katrā līmenī sadarbība var ietvert informācijas apmaiņu, kā arī kopīgu rīcību, un tai ir šādi galvenie mērķi:

                  —

                  nodrošināt reakcijas efektivitāti: reakcijas var būt dažādas, proti, atkarībā no konkrētā incidenta reaģēšana var izpausties kā tehnisko pasākumu apzināšana, kad divas vai vairākas struktūrvienības kopīgi izmeklē incidenta tehniskos iemeslus (piem., analizē ļaunprogrammatūru), vai tādu paņēmienu apzināšana, kas ļautu organizācijām (piem., ar aizskāruma rādītāju palīdzību) novērtēt, vai incidents tās ir ietekmējis, taču tikpat labi tie var būt operatīvi lēmumi par šādu tehnisko pasākumu piemērošanu un – politiskajā līmenī – lēmumi izmantot citus instrumentus, piem., ES diplomātisko reakciju uz ļaunprātīgām kiberdarbībām (“kiberdiplomātijas instrumentu kopums”) vai ES operatīvo protokolu hibrīddraudu apkarošanai,

                  —

                  kopīgi apzināties situāciju: lai reakcija būtu koordinēta, ir ārkārtīgi svarīgi, ka visām attiecīgajām ieinteresētajām personām visos trīs līmeņos (tehniskajā, operatīvajā, politiskajā) ir pietiekami laba izpratne par notikumu attīstību. Situācijas apzināšanās nozīmē, ka ieinteresētās personas cita starpā ir lietas kursā par incidenta cēloņu, ietekmes un izcelsmes tehnoloģiskajiem elementiem. Tā kā kiberdrošības incidenti var skart visdažādākās nozares (finanses, enerģētika, transports, veselības aprūpe u. c.), ir kritiski svarīgi, ka attiecīgā informācija atbilstošā formātā savlaicīgi sasniedz visas attiecīgās ieinteresētās personas,

                  —

                  vienoties par svarīgākajiem publisko paziņojumu vēstījumiem (9): saziņai krīzes gaitā ir ļoti svarīga loma kiberdrošības incidentu un krīžu negatīvo seku mazināšanā, taču to var arī izmantot kā līdzekli (potenciālo) agresoru uzvedības ietekmēšanai. Ar atbilstošu vēstījumu ir iespējams dot skaidru signālu par to, kādas sekas varētu būt diplomātiskajai atbildes reakcijai, un tādējādi ietekmēt agresoru uzvedību. Lai politiskā līmeņa reakcija būtu sekmīga, ir ļoti svarīgi panākt, ka publiskie paziņojumi nolūkā mazināt kiberdrošības incidentu un krīžu negatīvās sekas un publiskie paziņojumi nolūkā ietekmēt agresoru ir savstarpēji pārdomāti. Kiberdrošības aspektā ir ļoti svarīgi izplatīt precīzu informāciju par to, kā iedzīvotājiem rīkoties, lai mazinātu incidenta sekas (piem., instalēt “ielāpu”, veikt papildpasākumus, lai izvairītos no apdraudējuma utt.).

            SADARBĪBA DALĪBVALSTU STARPĀ UN STARP DALĪBVALSTĪM UN ES AKTORIEM TEHNISKĀ, OPERATĪVĀ UN STRATĒĢISKĀ/POLITISKĀ LĪMENĪ
      Efektīva reakcija uz plašapmēra kiberdrošības incidentiem vai krīzēm ES līmenī ir atkarīga no efektīvas tehniskas, operatīvas un stratēģiskas/politiskas sadarbības.
      Katrā sadarbības līmenī iesaistītajiem aktoriem jāveic īpašas darbības attiecībā uz trīs galvenajiem mērķiem:

                  —

                  koordinēta reakcija,

                  —

                  kopīga situācijas apzināšanās,

                  —

                  publiski paziņojumi.

            Incidenta vai krīzes laikā sadarbības zemākie līmeņi brīdinās, informēs un atbalstīs augstākos līmeņus, savukārt augstākie līmeņi attiecīgi dos norādes (10) un pieņems zemākiem līmeņiem adresētus lēmumus.

         Sadarbība tehniskajā līmenī

         Darbību tvērums:

                  —

                  incidenta risināšana (11) kiberdrošības krīzes laikā,

                  —

                  incidenta uzraudzība un pārraudzība, tostarp apdraudējumu un risku pastāvīga analīze.

         Potenciālie aktori

      Tehniskajā līmenī plāna centrālais sadarbības mehānisms ir CSIRT tīkls, ko vada Padomes prezidentvalsts kopā ar sekretariātu, kuru nodrošina ENISA.

                  —

                  Dalībvalstis

                              —

                              Kompetentās iestādes un ar TID direktīvu izveidotie vienotie kontaktpunkti

                              —

                              CSIRT

                  —

                  ES struktūras/biroji/aģentūras

                              —

                              ENISA

                              —

                              Eiropols/EC3

                              —

                              CERT-EU

                  —

                  Eiropas Komisija

                              —

                                 ERCC (diennakts operatīvais dienests, kurš atrodas ECHO ĢD) un izraudzītais vadošais dienests (CNECT ĢD vai HOME ĢD atkarībā no incidenta rakstura), Ģenerālsekretariāts (ARGUS sekretariāts), Cilvēkresursu un drošības ĢD (Drošības direktorāts), DIGIT ĢD (IT drošības operācijas)

                              —

                              Attiecībā uz citām ES aģentūrām (12): atbildīgais Komisijas ĢD vai EĀDD (pirmais kontaktpunkts)

                  —

                  EĀDD

                              —

                                 SIAC (vienotā izlūkdatu analīzes procedūra – ES INTCEN un EUMS INT)

                              —

                              ES Dežūrcentrs un izraudzītais ģeogrāfiskais vai tematiskais dienests

                              —

                              ES Hibrīddraudu analīzes vienība (ES INTCEN – kiberdrošība hibrīddraudu kontekstā)

         Kopīga situācijas apzināšanās

                  —

                  Lai regulāras tehniskās sadarbības ietvaros veicinātu situācijas apzināšanos Savienībā, ENISA ir regulāri jāsagatavo ES kiberdrošības tehniskās situācijas ziņojums par incidentiem un apdraudējumiem, kurš balstīts uz publiski pieejamo informāciju, ENISA veikto analīzi un ziņojumiem, ko tai snieguši dalībvalstu CSIRT (brīvprātīgi) vai ar TID direktīvu izveidotie vienotie kontaktpunkti, Eiropola Eiropas Kibernoziedzības apkarošanas centrs (EC3), CERT-EU un – attiecīgā gadījumā – Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) ES Izlūkdatu analīzes centrs (INTCEN). Ziņojums būtu jādara pieejams attiecīgajām Padomes un Komisijas struktūrām, Augstajam pārstāvim un priekšsēdētāja vietniekam (AP/PV) un CSIRT tīklam.

                  —

                  Nopietna incidenta gadījumā CSIRT tīkla priekšsēdētājs ar ENISA palīdzību sagatavo ziņojumu par ES kiberdrošības incidenta situāciju (13), kuru ar rotējošās prezidentvalsts CSIRT starpniecību iesniedz Padomes prezidentvalstij, Komisijai un AP/PV.

                  —

                     Visas pārējās ES aģentūras ziņo saviem attiecīgajiem atbildīgajiem ĢD, kuri savukārt ziņo Komisijas vadošajam dienestam.

                  —

                     CERT-EU sniedz tehniskus ziņojumus CSIRT tīklam, ES iestādēm un aģentūrām (pēc vajadzības) un ARGUS (ja sistēma aktivizēta).

                  —

                     Eiropols/EC3
                      (14)
                     un CERT-EU sniedz tehnisko artefaktu kriminālistisko ekspertīzi un citu tehnisko informāciju CSIRT tīklam.

                  —

                  EĀDD SIAC – ES Hibrīddraudu analīzes vienība INTCEN vārdā ziņo attiecīgajām EĀDD struktūrvienībām.

         Reakcija

                  —

                     CSIRT tīkls apmainās ar incidenta tehnisko informāciju un analīzi, piemēram, IP adresēm, aizskāruma rādītājiem (15) u. c. Šāda informācija bez nepamatotas kavēšanās un ne vēlāk kā 24 stundu laikā no incidenta konstatēšanas brīža ir jāsaņem ENISA.

                  —

                  Saskaņā ar CSIRT tīkla darbības standartprocedūrām tīkla dalībnieki, analizējot pieejamos tehniskos artefaktus un citu ar incidentu saistīto informāciju, sadarbojas, lai noteiktu cēloņus un iespējamos tehniskos pasākumus ietekmes mazināšanai.

                  —

                     ENISA, balstoties uz savām speciālajām zināšanām un ievērojot savas pilnvaras, palīdz CSIRT veikt tehniskos pasākumus (16).

                  —

                  Dalībvalstu CSIRT ar ENISA un Komisijas palīdzību koordinē tehniskos reaģēšanas pasākumus.

                  —

                  EĀDD SIAC – INTCEN vārdā ES Hibrīddraudu analīzes vienība nosaka informācijas vākšanas procesu ar mērķi apkopot sākotnējos pierādījumus.

         Publiski paziņojumi

                  —

                     CSIRT sagatavo tehniskus ieteikumus (17) un brīdinājumus par neaizsargātību (18) un tos izplata attiecīgajām kopienām un sabiedrībai, ievērojot katrā konkrētajā gadījumā piemērojamās atļaujas procedūras.

                  —

                     ENISA palīdz sagatavot un izplatīt kopīgus CSIRT tīkla paziņojumus.

                  —

                     ENISA savas publiskās komunikācijas darbības koordinē ar CSIRT tīklu un Komisijas preses dienestu.

                  —

                     ENISA un EC3 savas publiskās komunikācijas darbības koordinē, balstoties uz kopīgo situācijas apzināšanos, par ko vienojušās dalībvalstis. Abas minētās struktūras savas publiskās komunikācijas darbības koordinē ar Komisijas preses dienestu.

                  —

                  Ja krīzei ir ārēja vai kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) dimensija, publiskā komunikācija ir jākoordinē ar EĀDD un AP/PV preses dienestu.

         Sadarbība operatīvā līmenī

         Darbību tvērums:

                  —

                  sagatavoties lēmumu pieņemšanai politiskā līmenī,

                  —

                  koordinēt kiberdrošības krīzes pārvarēšanu (attiecīgā gadījumā),

                  —

                  novērtēt sekas un ietekmi ES līmenī, un ierosināt iespējamus ietekmes mazināšanas pasākumus.

         Potenciālie aktori

                  —

                  Dalībvalstis

                              —

                              Kompetentās iestādes un ar TID direktīvu izveidotie vienotie kontaktpunkti

                              —

                                 CSIRT, kiberdrošības aģentūras

                              —

                              Citu nozaru valsts iestādes (tāda incidenta vai krīzes gadījumā, kas skar vairākas nozares)

                  —

                  ES struktūras/biroji/aģentūras

                              —

                              ENISA

                              —

                              Eiropols/EC3

                              —

                              CERT-EU

                  —

                  Eiropas Komisija

                              —

                              Ģenerālsekretārs (tā vietnieks) (ARGUS process)

                              —

                                 CNECT/HOME ĢD

                              —

                              Komisijas Drošības iestāde

                              —

                              Citi ĢD (tāda incidenta vai krīzes gadījumā, kas skar vairākas nozares)

                  —

                  EĀDD

                              —

                              Ģenerālsekretārs (tā vietnieks) jautājumos, kas skar reaģēšanu uz krīzēm un SIAC (ES INTCEN un EUMS INT)

                              —

                              ES Hibrīddraudu analīzes vienība

                  —

                  Padome

                              —

                              Padomes prezidentvalsts (Kiberjautājumu horizontālās darba grupas vai Coreper
                                  (19) vadītāja) ar PĢS vai PDK (20) palīdzību un IPCR mehānismu (ja aktivizēti) atbalstu

         Situācijas apzināšanās

                  —

                  Atbalsta sniegšana politisku/stratēģisku situācijas ziņojumu sagatavošanā (piem., ISAA IPCR aktivizēšanas gadījumā).

                  —

                     Padomes Kiberjautājumu horizontālā darba grupa sagatavo attiecīgi Coreper vai PDK sanāksmi.

                  —

                     IPCR aktivizēšanas gadījumā:

                              —

                              lai palīdzētu sagatavoties Coreper vai PDK sanāksmei, prezidentvalsts var sasaukt apaļā galda sanāksmes, kurās piedalās attiecīgās ieinteresētās personas no dalībvalstīm, kā arī iestādes, aģentūras un trešās puses, piemēram, trešās valstis un starptautiskās organizācijas. Tās ir krīzes sanāksmes, kuru mērķis ir identificēt trūkumus un sagatavot priekšlikumus rīcībai attiecībā uz transversāliem jautājumiem;

                              —

                                 Komisijas vadošais dienests vai EĀDD, kas vada ISAA, sagatavo ISAA ziņojumu, kurā ņemta vērā ENISA, CSIRT tīkla, Eiropola/EC3, EUMS INT, INTCEN un citu attiecīgo aktoru sniegtā informācija. ISAA ziņojums ir ES mēroga novērtējums, kurš ir balstīts uz korelāciju starp tehniskiem incidentiem un krīzes novērtējumu (apdraudējuma analīze, riska novērtējums, netehniska rakstura sekas un ietekme, ar kiberdrošību nesaistīti incidenta vai krīzes aspekti u. c.) un ir pielāgots operatīvā un politiskā līmeņa vajadzībām.

                  —

                     ARGUS aktivizēšanas gadījumā:

                              —

                                 CERT-EU un EC3
                                  (21) tiešā veidā dod ieguldījumu informācijas apmaiņā Komisijā.

                  —

                  Ja ir aktivizēts EĀDD mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās:

                              —

                                 SIAC pastiprinās informācijas vākšanu un apkopos informāciju no visiem avotiem, kā arī sagatavos incidenta analīzi un novērtējumu.

         Reakcija (pēc politiska līmeņa pieprasījuma)

                  —

                  Pārrobežu sadarbība ar vienoto kontaktpunktu un valstu kompetentajām iestādēm (TID direktīva) ar mērķi mazināt sekas un ietekmi.

                  —

                  Visu to tehnisko ietekmes mazināšanas pasākumu aktivizēšana un tehnisko spēju koordinēšana, kas nepieciešamas, lai apturētu vai mazinātu uzbrukumu ietekmi uz skartajām informācijas sistēmām.

                  —

                  Sadarbība un, ja tā ir nolemts, tehnisko spēju koordinācija ar mērķi nodrošināt kopīgu vai sadarbīgu reakciju saskaņā ar
                        CSIRT tīkla

                     SOP.

                  —

                  Izvērtējuma veikšana par to, vai ir nepieciešams sadarboties ar attiecīgajām trešajām pusēm.

                  —

                  Lēmumu pieņemšana ARGUS procesā (ja aktivizēts).

                  —

                  Lēmumu sagatavošana un koordinācijas īstenošana saskaņā ar IPCR mehānismiem (ja aktivizēti).

                  —

                  Atbalsta sniegšana EĀDD lēmumu pieņemšanā, izmantojot EĀDD mehānismu reaģēšanai krīzes situācijās (ja aktivizēts), tostarp attiecībā uz sakariem ar trešām valstīm un starptautiskajām organizācijām, kā arī jebkuru pasākumu, kura mērķis ir aizsargāt KDAP misijas un operācijas un ES delegācijas.

         Publiski paziņojumi

                  —

                  Vienoties par publiskiem vēstījumiem, kas saistīti ar incidentu.

                  —

                  Ja krīzei ir ārēja vai kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) dimensija, publiskā komunikācija ir jākoordinē ar EĀDD un AP/PV preses dienestu.

         Sadarbība stratēģiskā/politiskā līmenī

         Potenciālie aktori

                  —

                  Dalībvalstīs – par kiberdrošību atbildīgie ministri

                  —

                  Eiropadomē – priekšsēdētājs

                  —

                  Padomē – valsts, kura rotācijas kārtībā pilda prezidentvalsts pienākumus

                  —

                  Ja pasākumi ietilpst “Kiberdiplomātijas instrumentu kopumā”, PDK un horizontālā darba grupa

                  —

                  Eiropas Komisijā – priekšsēdētājs vai deleģēts priekšsēdētāja vietnieks / Komisijas loceklis

                  —

                  Savienības Augstā pārstāve ārlietās un drošības politikas jautājumos / Komisijas priekšsēdētāja vietniece

         Darbību tvērums. Gan kiberdrošības, gan ar to nesaistītu krīzes aspektu stratēģiska un politiska vadība, tostarp pasākumi saskaņā ar satvaru vienotai ES diplomātiskai reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām.

         Kopīga situācijas apzināšanās

                  —

                  Apzināt ietekmi, ko Savienības darbībā rada krīzes izraisīti traucējumi.

         Reakcija

                  —

                  Aktivizēt papildu krīzes pārvarēšanas mehānismus/instrumentus atkarībā no incidenta veida un ietekmes. Šie pasākumi var ietvert, piemēram, civilās aizsardzības mehānismu.

                  —

                  Veikt pasākumus, kas ietilpst satvarā vienotai ES diplomātiskajai reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām.

                  —

                  Darīt pieejamu ārkārtas atbalstu cietušajām dalībvalstīm, piemēram, aktivizējot kiberdrošības ātrās reaģēšanas fondu ārkārtas situācijās (22), kad tas būs pieejams.

                  —

                  Ja tas ir lietderīgi, sadarbība un koordinācija ar starptautiskām organizācijām, piemēram, Apvienoto Nāciju Organizāciju (ANO), Eiropas Drošības un sadarbības organizāciju (EDSO) un jo īpaši – NATO.

                  —

                  Novērtēt valsts drošības un aizsardzības aspektus.

         Publiskā komunikācija

      Lemt par kopēju publiskās komunikācijas stratēģiju.
      KOORDINĒTA DALĪBVALSTU REAKCIJA ES LĪMENĪ IPCR MEHĀNISMU IETVAROS
      Atbilstoši papildināmības principam ES līmenī šajā iedaļā aplūkoti un jo īpaši uzmanība vērsta uz galveno mērķi un pienākumiem un pasākumiem, kas IPCR procesa ietvaros ir dalībvalstu iestādēm, CSIRT tīklam, ENISA, CERT-EU, Europol/EC3, INTCEN, ES Hibrīddraudu analīzes vienībai un Padomes kiberjautājumu horizontālajai darba grupai. Tiek pieņemts, ka aktori rīkojas saskaņā ar noteiktajām procedūrām ES vai valsts līmenī.
      Ir svarīgi atzīmēt, ka, kā redzams 1. attēlā, neatkarīgi no ES krīzes pārvarēšanas mehānismu aktivizēšanas rīcība valsts līmenī, kā arī sadarbība CSIRT tīklā (vajadzības gadījumā) notiek jebkura incidenta/krīzes laikā, ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus.

         1. attēls

         Kiberdrošības incidents/reaģēšana krīzes situācijā ES līmenī

      Visas turpmāk aprakstītās darbības jāveic saskaņā ar un ievērojot sekojošas darbības standartprocedūras/sadarbības mehānismu noteikumus, un tām jāatbilst atsevišķu aktoru un iestāžu noteiktajām pilnvarām un kompetencēm. Lai panāktu vislabāko iespējamo sadarbību un efektīvu reaģēšanu uz plašapmēra kiberdrošības incidentiem un krīzēm, šīm procedūrām/noteikumiem var būt vajadzīgi daži papildinājumi vai grozījumi.
      Jebkurā konkrētā incidentā ne vienmēr var būt nepieciešama visu turpmāk minēto aktoru rīcība. Tomēr plānā un sadarbības mehānismu attiecīgajās darbības standartprocedūrās vajadzētu paredzēt to iespējamo līdzdalību.
      Ņemot vērā kiberdrošības incidenta vai krīzes iespējamo atšķirīgo ietekmi uz sabiedrību, nozaru aktoru izteikti elastīgu līdzdalību visos līmeņos un jebkādu atbilstošu reaģēšanu nodrošināt palīdzēs gan ar kiberdrošību saistīti, gan ar to nesaistīti draudu mazināšanas pasākumi.

         Kiberdrošības krīzes pārvarēšana – kiberdrošības integrēšana IPCR procesā

         IPCR mehānismi, kas aprakstīti IPCR darbības standartprocedūrās (23), secīgi norit atbilstoši turpmāk aprakstītajiem posmiem (dažu posmu izmantošana būs atkarīga no situācijas).
      Katrā posmā tiek precizētas ar kiberdrošību saistītas darbības un aktori. Lasītāju ērtībai katrā posmā vispirms ir teksts no IPCR SOP un tad izklāstītas ar plānu saistītās darbības. Šī pakāpeniskā pieeja ļauj arī skaidri identificēt esošos trūkumus vajadzīgajās spējās un procedūrās, kuri kavē efektīvu reakciju uz kiberdrošības krīzēm.
      Tālāk 2. attēlā (24) ir grafisks IPCR process, kurā ieviestie jaunie elementi izcelti ar zilu krāsu.

         2. attēls

         Ar kiberdrošību saistītie IPCR elementi

         Piezīme. Ņemot vērā kiberjomā esošo hibrīddraudu īpašības (tie ir izstrādāti tā, lai nepārsniegtu atpazīstamas krīzes slieksni), ES nepieciešams veikt preventīvus un gatavības pasākumus. ES hibrīddraudu analīzes vienībai ir uzdots ātri analizēt attiecīgos incidentus un informēt attiecīgās koordinācijas struktūras. Regulāri ziņojumi no analīzes vienības var palīdzēt informēt nozaru politikas izstrādātājus un tādējādi paaugstināt gatavības līmeni.

                  —

                     1. posms – regulāra nozaru uzraudzība un brīdināšana. Esošie, regulārie ziņojumi par nozaru stāvokli un brīdinājumi sniedz Padomes prezidentvalstij norādes par potenciālu krīzi un tās iespējamo attīstību.

                              —

                                 Konstatētais trūkums. Patlaban attiecībā uz kiberdrošības incidentiem (un draudiem) ES līmenī nav regulāru un saskaņotu kiberdrošības situācijas ziņojumu un brīdinājumu.

                              —

                                 Plāns: ES kiberdrošības situācijas pārraudzība/ziņošana

                                          —

                                             ENISA regulāri sagatavos ES kiberdrošības tehniskās situācijas ziņojumu par incidentiem un draudiem, kurš balstīts uz publiski pieejamo informāciju, ENISA veikto analīzi un ziņojumiem, ko tai snieguši dalībvalstu CSIRT (brīvprātīgi) vai ar TID direktīvu izveidotie vienotie kontaktpunkti, Eiropola Eiropas Kibernoziedzības apkarošanas centrs (EC3), CERT-EU un Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) ES Izlūkdatu analīzes centrs (INTCEN). Ziņojums būtu jādara pieejams attiecīgajām Padomes un Komisijas struktūrām un CSIRT tīklam.

                                          —

                                             SIAC vārdā ES hibrīddraudu analīzes vienībai būtu jāizveido ES kiberdrošības darbības situācijas ziņojums. Ziņojums arī atbalstīs satvaru vienotai ES diplomātiskajai reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām.

                                          —

                                          Abi ziņojumi tiek izplatīti ES un valstu ieinteresētajām personām, lai veicinātu to izpratni par situāciju, informētu lēmumu pieņēmējus un veicinātu pārrobežu reģionālo sadarbību.

            Pēc incidenta konstatēšanas

                  —

                     2. posms – analīze un ieteikumi. Balstoties uz pieejamo pārraudzību un brīdināšanu, Komisijas dienesti, EĀDD un PĢS cits citu informē par iespējamo notikumu attīstību, lai būtu gatavi sniegt ieteikumus prezidentvalstij par iespējamo IPCR aktivizēšanu (pilnībā vai informācijas apmaiņas režīmā).

                              —

                                 Plāns:

                                          —

                                          Komisijā – CNECT ĢD, HOME ĢD, Cilvēkresursu un drošības ĢD (Drošības direktorāts) un DIGIT ĢD, ko atbalsta ENISA, EC3 un CERT-EU.

                                          —

                                          EĀDD. Pamatojoties uz SITROOM veikto darbu un informācijas avotiem, ES hibrīddraudu analīzes vienība sniedz informāciju par situāciju un potenciālajiem hibrīddraudiem, tostarp kiberddraudiem, kas skar ES un tās partnerus. Tādēļ, ja ES hibrīddraudu analīzes vienības analīze un novērtējums norāda uz iespējamiem draudiem, kas vērsti pret kādu dalībvalsti, partnervalsti vai organizāciju, INTCEN saskaņā ar noteiktajām procedūrām informāciju sniedz (pirmkārt) operatīvajā līmenī. Tad operatīvajā līmenī tiek sagatavoti ieteikumi politiski stratēģiskajam līmenim, tostarp par krīzes pārvarēšanas mehānismu iespējamo aktivizēšanu uzraudzības režīmā (piemēram, EĀDD mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās vai IPCR uzraudzības lapa).

                                          —

                                             CSIRT tīkla priekšsēdētājs ar ENISA palīdzību sagatavo ziņojumu par ES kiberdrošības incidenta situāciju (25), kuru ar rotējošās prezidentvalsts CSIRT starpniecību iesniedz Padomes prezidentvalstij, Komisijai un AP/PV.

                  —

                     3. posms – novērtējums/lēmums par

                        IPCR

                     aktivizēšanu. Prezidentvalsts izvērtē, vai ir vajadzīga politikas koordinācija, informācijas apmaiņa vai lēmumu pieņemšana ES līmenī. Lai to panāktu, prezidentvalsts var sasaukt neoficiālu apaļā galda sanāksmi. Prezidentvalsts sākotnēji nosaka jomas, kur vajadzīga Coreper vai Padomes iesaistīšanās. Tas veidos pamatu Integrēto situācijas apzināšanās un analīzes (ISAA) ziņojumu izveides vadlīnijām. Ņemot vērā krīzes raksturojumu, tās iespējamās sekas un ar to saistītās politiskās vajadzības, prezidentvalsts lems par attiecīgo Padomes darba grupu un/vai Coreper, un/vai PDK sanāksmju sasaukšanas lietderību.

                              —

                                 Plāns:

                                          —

                                          apaļā galda dalībnieki:

                                                      —

                                                      Komisijas dienesti un EĀDD, kas konsultēs prezidentvalsti savās attiecīgajās kompetences jomās

                                                      —

                                                      Dalībvalstu pārstāvji kiberjautājumu horizontālajās darba grupās ar ekspertiem no galvaspilsētām (CSIRT, kiberdrošības kompetentās iestādes u. c.)

                                                      —

                                                      Politiskās/stratēģiskās vadlīnijas ISAA ziņojumiem, kas sagatavotas, balstoties uz jaunāko ziņojumu par ES kiberdrošības incidenta situāciju un apaļā galda dalībnieku sniegto papildu informāciju

                                                      —

                                                      Attiecīgās darba grupas un komitejas:

                                                                  —

                                                                  kiberjautājumu horizontālā darba grupa

                        Komisija, EĀDD un PĢS, pilnībā vienojoties un saistoties ar prezidentvalsti, var arī pieņemt lēmumu IPCR aktivizēt informācijas apmaiņas režīmā, ģenerējot krīzes lapu, lai sagatavotos iespējamai pilnīgai aktivizēšanai.

                  —

                     4. posms –

                        IPCR

                     aktivēšana/informācijas vākšana un apmaiņa. Pēc aktivizēšanas (pilnībā vai informācijas apmaiņas režīmā) IPCR tīmekļa platformā ģenerē krīzes lapu, kas ļauj veikt konkrētas informācijas apmaiņu, galveno uzmanību pievēršot aspektiem, kas sekmēs ISAA izstrādi un sagatavošanos diskusijai politiskā līmenī. To, kurš (kāds no Komisijas dienestiem vai EĀDD) kļūs par ISAA vadošos dienestu, noteiks konkrētā gadījuma apstākļi.

                  —

                     5. posms –

                        ISAA

                     izstrāde. Tiks uzsākta ISAA ziņojumu izstrāde. Komisija/EĀDD izdos ISAA ziņojumus, kā izklāstīts ISAA SOP, un var turpmāk veicināt informācijas apmaiņu IPCR tīmekļa platformā vai izdot konkrētus informācijas pieprasījumus. ISAA ziņojumi tiks izstrādāti atbilstoši politiskā līmeņa (t. i., Coreper vai Padomes) vajadzībām, kā noteikusi prezidentvalsts un norādīts tās vadlīnijās, tādējādi sniedzot stratēģisku pārskatu par situāciju un ļaujot sarīkot uz informāciju balstītas debates par prezidentvalsts noteiktiem darba kārtības jautājumiem. Saskaņā ar ISAA SOP kiberdrošības krīzes veids noteiks, vai ISAA ziņojumu sagatavo kāds no Komisijas dienestiem (CNECT ĢD, HOME ĢD) vai EĀDD.
                  Pēc IPCR aktivizēšanas prezidentvalsts izklāstīs konkrētās jomas, uz ko ISAA koncentrēties, lai atbalstītu politikas koordinācijas un/vai lēmumu pieņemšanas procesu Padomē. Pēc apspriešanās ar Komisijas dienestiem/EĀDD prezidentvalsts konkretizēs arī ziņojuma termiņu.

                              —

                                 Plāns:

                                          —

                                             ISAA ziņojumā ir ietverts attiecīgu dienestu ieguldījums, tostarp no:

                                                      —

                                                         CSIRT tīkla – ziņojums par ES kiberdrošības incidenta situāciju;

                                                      —

                                                         EC3, SITROOM, ES hibrīddraudu analīzes vienības, CERT-EU. ES hibrīddraudu analīzes vienība pēc vajadzības atbalstīs un sniegs ieguldījumu ISAA vadošajam dienestam un IPCR apaļajam galdam;

                                                      —

                                                      ES nozaru aģentūrām un struktūrām atkarībā no skartajām nozarēm;

                                                      —

                                                      dalībvalstu iestādēm (izņemot CSIRT).

                                          —

                                             ISAA devuma apkopošana (26):

                                                      —

                                                      Komisija un ES aģentūras. ARGUS IT sistēma nodrošinās ISAA iekšējo pamattīklu. ES aģentūras nosūta savus ieguldījumus saviem attiecīgajiem ĢD, kuri savukārt ievadīs attiecīgo informāciju ARGUS sistēmā. Komisijas dienesti un aģentūras vāks informāciju no esošajiem nozaru tīkliem ar dalībvalstīm un starptautiskām organizācijām un no citiem attiecīgiem avotiem.

                                                      —

                                                      Attiecībā uz EĀDD. ES Dežūrcentrs, ko atbalsta pārējās attiecīgās EĀDD struktūrvienības, nodrošinās iekšējo pamattīklu un vienotu kontaktpunktu ISAA. EĀDD vāks informāciju no trešām valstīm un attiecīgām starptautiskajām organizācijām.

                  —

                     6. posms – prezidentvalsts neformālā apaļā galda sagatavošana. Prezidentvalsts, kam palīdz Padomes Ģenerālsekretariāts, noteiks prezidentvalsts neformālā apaļā galda sanāksmes laiku, darba kārtību, dalībniekus un sagaidāmo rezultātu (iespējamos nodevumus). Padomes Ģenerālsekretariāts prezidentūras vārdā nodos attiecīgu informāciju IPRC tīmekļa platformai un izdos paziņojumu par sanāksmi.

                  —

                     7. posms – prezidentūras apaļais galds/sagatavošanas pasākumi ES politiskajai koordinācijai/lēmumu pieņemšanai. Prezidentvalsts rīkos neformālu apaļo galdu, lai pārskatītu situāciju un sagatavotu un pārskatītu jautājumus, kas iesniedzami izskatīšanai Coreper vai Padomei. Neformālais prezidentvalsts apaļais galds būs arī forums visu Coreper/Padomei iesniedzamo rīcības priekšlikumu izstrādāšanai, pārskatīšanai un apspriešanai.

                              —

                                 Plāns:

                                          —

                                          Padomes Kiberjautājumu horizontālajai darba grupai būtu jāsagatavo PDK vai Coreper sanāksme.

                  —

                     8. posms – Politiskā koordinācija un lēmumu pieņemšana Coreper/Padomē. Coreper/Padomes sanāksmju rezultāti attiecas uz reaģēšanas pasākumu koordinēšanu visos līmeņos, lēmumiem par ārkārtas pasākumiem, politiskām deklarācijām utt. Šie lēmumi veido arī atjauninātus politiskos/stratēģiskos norādījumus turpmākai ISAA ziņojumu sagatavošanai.

                              —

                                 Plāns:

                                          —

                                          politisko lēmumu koordinēt reaģēšanu uz kiberdrošības krīzi īsteno ar pasākumiem (kurus veic attiecīgie dalībnieki), kas iepriekš 1. iedaļā “Sadarbība stratēģiskā/politiskā, operatīvajā un tehniskajā līmenī” aprakstīti attiecībā uz reaģēšanu un sabiedrības informēšanu,

                                          —

                                             ISAA sagatavošanu turpina, pamatojoties uz sadarbību tehniskajā, operatīvajā un politiskajā/stratēģiskajā līmenī attiecībā uz situācijas apzināšanos, kas arī aprakstīts iepriekš 1. iedaļā.

                  —

                     9. posms – ietekmes monitorings. ISAA vadošais dienests ar ISAA ieguldījumu sniedzēju atbalstu informēs par krīzes attīstību un par pieņemto politisko lēmumu ietekmi. Šī atgriezeniskā saite veicinās procesa nepārtrauktību un atbalstīs prezidentvalsts lēmumu, turpinot ES politiskā līmeņa iesaisti vai pakāpeniski izbeidzot IPCR.

                  —

                     10. posms – pakāpeniska izbeigšana. Ievērojot to pašu procesu, ko izmanto aktivācijai, prezidentvalsts drīkst sasaukt neformālu apaļā galda sanāksmi, lai izvērtētu, vai saglabāt IPCR aktīvā stāvoklī. Prezidentvalsts var nolemt izbeigt vai pazemināt aktivāciju.

                              —

                                 Plāns:

                                          —

                                          Eiropas Savienības Tīklu un informācijas drošības aģentūru (ENISA) drīkst uzaicināt dot ieguldījumu vai veikt incidenta ex post tehnisko izmeklēšanu saskaņā ar tās pilnvarojumu.

         (1)  Lēmums 2014/496/KĀDP.

         (2)  Direktīva (ES) 2016/1148.

         (3)  Komisijas 2015. gada 13. marta Lēmums (ES, Euratom) 2015/443 par drošību Komisijā (OV L 72, 17.3.2015., 41. lpp.) un Komisijas 2015. gada 13. marta Lēmums (ES, Euratom) 2015/444 par drošības noteikumiem ES klasificētas informācijas aizsardzībai (OV L 72, 17.3.2015., 53. lpp.); Augstā pārstāvja 2013. gada 19. aprīļa Lēmums par Eiropas Ārējās darbības dienesta drošības noteikumiem (OV C 190, 29.6.2013., 1. lpp.); Padomes 2013. gada 23. septembra Lēmums 2013/488/ES par drošības noteikumiem ES klasificētas informācijas aizsardzībai (OV L 274, 15.10.2013., 1. lpp.).

         (4)  https://www.first.org/tlp/

         (5)  2016. gada jūnijā šie informācijas pārsūtīšanas kanāli ietvēra CIMS (klasificētas informācijas pārvaldības sistēma), ACID (šifrēšanas algoritms), RUE (droša sistēma RESTREINT UE/EU RESTRICTED statusā esošo dokumentu izveidei, apmaiņai un glabāšanai) un SOLAN. Citi klasificētas informācijas pārsūtīšanas līdzekļi ir, piemēram, PGP vai S/MIME.

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 27. aprīļa Regula (ES) 2016/679 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV L 119, 4.5.2016., 1. lpp.).

         (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (Direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV L 201, 31.7.2002., 37. lpp.).

         (8)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisko personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.) – pašlaik tiek caurskatīta.

         (9)  Jāatzīmē, ka publiskie paziņojumi var izpausties gan kā visas sabiedrības apziņošana par incidentu, gan kā paziņojumi, kuri satur tehnisku vai operatīvu informāciju un kuri paredzēti kritiski svarīgajiem sektoriem un/vai skartajām personām. Tas nozīmē, ka varētu rasties vajadzība izmantot konfidenciālus informācijas izplatīšanas kanālus un specifiskus tehniskus rīkus/platformas. Jebkurā gadījumā saziņa ar operatoriem un plašākas sabiedrības apziņošana dalībvalstīs ir katras dalībvalsts prerogatīva un atbildība. Tāpēc saskaņā ar iepriekš minēto subsidiaritātes principu galīgā atbildība par informāciju, kas tiek izplatīta dalībvalstu teritorijā un paziņota abonentiem, ir jāuzņemas attiecīgi dalībvalstīm un valstu CSIRT.

         (10)  “Atļauja rīkoties” – kiberdrošības krīzes gadījumā ir būtiski reaģēt īsā laikā, lai noteiktu atbilstīgus ietekmes mazināšanas pasākumus. Lai nodrošinātu ātru reakciju, viena dalībvalsts otrai dalībvalstij var izdot “atļauju rīkoties”, ar kuru dalībvalstij tiek piešķirta atļauja rīkoties nekavējoties bez vajadzības apspriesties ar augstākiem līmeņiem vai ES iestādēm, ievērot visas standartprasības un izmantot oficiālos kanālus, ja vien konkrētā incidenta gadījumā tas netiek prasīts (piem., CSIRT nebūtu jāapspriežas ar augstākiem līmeņiem pirms vērtīgas informācijas nosūtīšanas CSIRT citā dalībvalstī).

         (11)  “Incidenta risināšana” ir visas procedūras, kas ļauj atklāt incidentu, veikt tā analīzi, to ierobežot un reaģēt uz to.

         (12)  Atkarībā no incidenta rakstura un ietekmes uz dažādām darbības nozarēm (finanses, transports, enerģētika, veselības aprūpe u. c.) tiks piesaistītas attiecīgās ES aģentūras vai struktūras.

         (13)  Ziņojumā par ES kiberdrošības incidenta situāciju ir apkopoti ziņojumi, ko sniegušas valstu CSIRT. Ziņojuma formāts ir jāapraksta, izmantojot CSIRT tīkla SOP.

         (14)  Saskaņā ar EC3 tiesiskajā regulējumā noteiktajām procedūrām un nosacījumiem.

         (15)  Aizskāruma rādītājs (Indicator of compromise – IOC) datorkriminālistikā ir tīklā vai operētājsistēmā konstatēts artefakts, kurš ar augstu ticamības pakāpi norāda uz ielaušanos datorā. Parastākie IOC ir vīrusa kodi un IP adreses, ļaunprogrammatūras datņu MD5 jaucējkodi vai robottīklu komandserveru un kontrolserveru adreses vai domēna vārdi.

         (16)  Priekšlikums regulai par ENISA, Eiropas Kiberdrošības aģentūru un ar kuru atceļ Regulu (ES) Nr. 526/2013, un par informācijas un komunikācijas tehnoloģiju kiberdrošības sertifikāciju (“Kiberdrošības akts”), 2017. gada 13. septembris.

         (17)  Tehniska rakstura ieteikums par incidenta cēloņiem un iespējamiem ietekmes mazināšanas pasākumiem.

         (18)  Informācija par tehnisko neaizsargātību, kas tiek ļaunprātīgi izmantota IT sistēmu ietekmēšanas nolūkā.

         (19)  Pastāvīgo pārstāvju komiteja jeb Coreper (Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 240. pants) ir atbildīga par Eiropas Savienības Padomes darba sagatavošanu.

         (20)  Politikas un drošības komiteja ir Eiropas Savienības Padomes komiteja, kuras pārziņā ir Līguma par Eiropas Savienību 38. pantā minētā kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP).

         (21)  Saskaņā ar EC3 tiesiskajā regulējumā noteiktajām procedūrām un nosacījumiem.

         (22)  Kiberdrošības ātrās reaģēšanas fonds ārkārtas situācijās ir ierosinātā rīcība saskaņā ar kopīgo paziņojumu “Noturība, novēršana un aizsardzība, veidojot Eiropas Savienībai stipru kiberdrošību” (Resilience, Deterrence and Defence: Building strong cybersecurity for the EU, JOIN(2017) 450/1.

         (23)  No dokumenta Nr. 12607/15 “IPCR darbības standartprocedūras”, par ko vienojusies Prezidentvalsts draugu grupa un 2015. gada oktobrī pieņēmusi zināšanai Pastāvīgo pārstāvju komiteja.

         (24)  Šis attēls lielākā izmērā ir pieejams pielikumā.

         (25)  Ziņojumā par ES kiberdrošības incidenta situāciju ir apkopoti ziņojumi, ko sniegušas valstu CSIRT. Ziņojuma formāts ir jāapraksta, izmantojot CSIRT tīkla SOP.

         (26)  ISAA SOP.

      PAPILDINĀJUMS
      1.   KRĪZES PĀRVARĒŠANA, SADARBĪBAS MEHĀNISMI UN AKTORI ES LĪMENĪ

         Krīzes pārvarēšanas mehānismi

         Integrētie krīzes situāciju politiskās reaģēšanas mehānismi (IPRC). Integrētie krīzes situāciju politiskās reaģēšanas mehānismi (IPRC), ko Padome apstiprināja 2013. gada 25. jūnijā (1), ir paredzēti, lai veicinātu savlaicīgu sadarbību un reaģēšanu ES politiskajā līmenī smagas krīzes gadījumā. IPCR atbalsta arī reaģēšanas uz solidaritātes klauzulas piemērošanu (LESD 222. pants) koordināciju politiskā līmenī, kā noteikts Padomes 2014. gada 24. jūnijā pieņemtajā Lēmumā 2014/415/ES par kārtību, kādā Savienība īsteno solidaritātes klauzulu. ICPR darbības standartprocedūrās (2) (SOP) ir noteikts aktivācijas process un turpmākās veicamās darbības.

         ARGUS. Krīzes koordinācijas sistēma, ko Eiropas Komisija 2005. gadā izveidoja, lai nodrošinātu īpašu koordinācijas procesu smagas daudznozaru krīzes gadījumā. To atbalsta tāda paša nosaukuma vispārēja agrīnās brīdināšanas sistēma (IT rīks). ARGUS paredz divus posmus; II posms (smagas daudznozaru krīzes gadījumā) paredz Krīzes koordinācijas komitejas sanāksmju sasaukšanu Komisijas priekšsēdētāja vai atbildīgā Komisijas locekļa pakļautībā. Krīzes koordinācijas komitejā tiekas attiecīgo ĢD, biroju un citu ES dienestu pārstāvji, lai vadītu un koordinētu Komisijas reakciju uz krīzi. Krīzes koordinācijas komiteja, kuru vada ģenerālsekretāra vietnieks, izvērtē situāciju, apsver variantus un pieņem īstenojamus lēmumus attiecībā uz Komisijas atbildībā esošiem ES rīkiem un instrumentiem, kā arī nodrošina lēmumu īstenošanu (3), (4).

         EĀDD mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās. EĀDD mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās ir strukturēta sistēma EĀDD reaģēšanai uz tādām ārēja rakstura krīzēm un ārkārtas situācijām vai krīzēm un ārkārtas situācijām ar svarīgu ārēju dimensiju, tostarp hibrīddraudiem, kuras potenciāli vai faktiski ietekmē ES vai to dalībvalstu intereses. Nodrošinot attiecīgu Komisijas, kā arī Padomes Sekretariāta ierēdņu dalību tā sanāksmēs, mehānisms reaģēšanai uz krīzēm veicina sinerģiju starp diplomātiskiem, drošības un aizsardzības centieniem un Komisijas pārvaldītiem sadarbības instrumentiem. Krīzes vienību var aktivizēt uz krīzes laiku.

         Sadarbības mehānismi

         CSIRT tīkls. Datordrošības incidentu reaģēšanas vienības tīkls apvieno visu valstu un valdību CSIRT un CERT-EU. Šā tīkla mērķis ir nodrošināt un uzlabot informācijas apmaiņu starp CSIRT par draudiem un kiberdrošības incidentiem, kā arī sadarboties, reaģējot uz kiberdrošības incidentiem un krīzēm.

         Padomes kiberjautājumu horizontālā darba grupa. Šī darba grupa tika izveidota, lai Padomē nodrošinātu kiberpolitikas jautājumu stratēģisko un horizontālo koordināciju, un to var iesaistīt gan leģislatīvās, gan neleģislatīvās darbībās.

         Aktori

         ENISA. Eiropas Savienības Tīklu un informācijas drošības aģentūra tika izveidota 2004. gadā. Šī aģentūra cieši sadarbojas ar dalībvalstīm un privāto sektoru, lai sniegtu padomus un piedāvātu risinājumus tādos jautājumos kā Eiropas mēroga kiberdrošības mācības, valstu kiberdrošības stratēģiju izstrāde, CSIRT sadarbība un spēju veidošana. ENISA sadarbojas tieši ar CSIRT visā ES un ir CSIRT tīkla sekretariāts.

         ERCC. Ārkārtas reaģēšanas koordinācijas centrs Komisijā (Eiropas Civilās aizsardzības un humānās palīdzības operāciju ģenerāldirektorāta (ECHO ĢD pakļautībā) diennakts režīmā atbalsta un koordinē dažādas novēršanas, gatavības un reaģēšanas darbības. Tas tika atklāts 2013. gadā un darbojas kā Komisijas krīžu reaģēšanas centrmezgls (sadarbojoties ar citiem ES krīžu centriem), tostarp kā centrālais IPCR 24/7 kontaktpunkts.

         Eiropols/EC3. Eiropolā 2013. gadā izveidotais Eiropas Kibernoziedzības apkarošanas centrs (EC3) atbalsta tiesībaizsardzības iestāžu reaģēšanu uz kibernoziegumiem ES. EC3 nodrošina operatīvo un analītisko atbalstu dalībvalstu veiktām izmeklēšanām un darbojas kā kriminālās informācijas un izlūkošanas centrmezgls, kas dalībvalstu operācijas un izmeklēšanas atbalsta ar operatīvo analīzi, koordināciju un zinātību, kā arī ar augsti specializētām tehniskās un digitālās kriminālistikas atbalsta spējām.

         CERT-EU. ES iestāžu un aģentūru datorapdraudējumu reaģēšanas vienība ir pilnvarota uzlabot ES iestāžu, struktūru un aģentūru aizsardzību pret kiberdraudiem. Tā ir CSIRT tīkla dalībnieks. CERT-EU ir tehniskie nolīgumi par informācijas par kiberdraudiem koplietošanu ar NATO CIRC, dažām trešām valstīm un svarīgākajiem komerciālajiem aktoriem kiberdrošības jomā.
      ES izlūkošanas kopiena ietver ES izlūkdatu analīzes centru (
            INTCEN
         ) un ES Militārā štāba (EUMS) Izlūkošanas nodaļu (EUMS INT) saskaņā ar vienoto izlūkdatu analīzes procedūras (SIAC) SIAC kārtību. SIAC uzdevums ir nodrošināt izlūkošanas analīzes, agrīnu brīdināšanu un situācijas apzināšanos Savienības Augstajam pārstāvim ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Ārējās darbības dienestam (EĀDD). SIAC piedāvā savus pakalpojumus dažādām ES lēmumu pieņemšanas struktūrām kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP), kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) un pretterorisma jomā, kā arī dalībvalstīm. EU INTCEN un EUMS INT nav operatīvās aģentūras, un tām nav nekādu izlūkdatu vākšanas spēju. Par izlūkošanas operatīvo līmeni ir atbildīgas dalībvalstis. SIAC nodarbojas tikai ar stratēģisko analīzi.

         ES Hibrīddraudu analīzes vienība. Kopīgajā paziņojumā par hibrīddraudu apkarošanu, kas pieņemts 2016. gada aprīlī, ES Hibrīddraudu analīzes vienība (EU HFC) ir noteikta kā galvenā struktūra visu avotu analīzei par hibrīddraudiem ES: tās pilnvaras Komisija apstiprināja 2016. gada decembrī, izmantojot starpdienestu konsultācijas. ES Hibrīddraudu analīzes vienība ietilpst INTCEN, ir daļa no SIAC un tādējādi darbojas kopā ar EUMS INT, un tajā darbojas pastāvīgi norīkota militārpersona. Hibrīddraudi ir valsts vai nevalstiska darbības veicēja apzināti izmantota daudzu slepenu/atklātu un militāru/civilu rīku un ietekmēšanas līdzekļu, piemēram, kiberuzbrukumu, dezinformācijas kampaņu, spiegošanas, ekonomiskā spiediena, sabiedroto spēku vai citu graujošu darbību, izmantošana. EU HFC sadarbojas ar plašu kontaktpunktu (PoCs) tīklu gan Komisijā, gan dalībvalstīs, lai nodrošinātu integrētu reaģēšanu/visas valdības pieeju, kas nepieciešama dažādu problēmu pārvarēšanai.

         ES Dežūrcentrs. ES Dežūrcentrs ir daļa no ES Izlūkdatu analīzes centra (EU INTCEN) un pārstāv EĀDD operatīvās spējas, kas vajadzīgas, lai nodrošinātu tūlītēju un iedarbīgu reaģēšanu uz krīzēm. Tā ir pastāvīga civilmilitāra dežūrstruktūra ar diennakts režīma (24/7) spējām, kas nodrošina vispasaules monitoringu un situācijas apzināšanos.

         Attiecīgie instrumenti

         Satvars vienotai ES diplomātiskajai reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām. Vienošanās par šo satvaru tika panākta 2017. gada jūnijā, un tas ir daļa no ES pieejas kiberdiplomātijai, kas sekmē konfliktu novēršanu, kiberdrošības draudu mazināšanu un lielāku stabilitāti starptautiskajās attiecībās. Satvarā pilnībā izmanto kopējās ārpolitikas un drošības politikas pasākumus, tostarp, ja vajadzīgs, ierobežojošus pasākumus. Pasākumu izmantošanai šajā satvarā būtu jāveicina sadarbība, jāsekmē tūlītēju un ilgtermiņa apdraudējumu mazināšana un ilgtermiņā jāietekmē par pārkāpumu atbildīgā nodarītāja un potenciālo agresoru rīcība.
      2.   KIBERDROŠĪBAS KRĪZES KOORDINĒŠANA IPCR MEHĀNISMU IETVAROS – HORIZONTĀLĀ KOORDINĀCIJA UN POLITISKĀ AKTIVIZĀCIJA

         IPCR mehānismus var izmantot (un tie ir izmantoti), lai novērstu tehniska un operatīva rakstura problēmas, taču vienmēr no politiska/stratēģiska skatu punkta.

         IPCR var aktivizēt atbilstoši krīzes līmenim, no “uzraudzības režīma” pārejot uz “informācijas apmaiņas režīmu”, kas ir pirmais IPCR aktivizēšanas līmenis, un uz “IPCR pilnīgas aktivizēšanas” režīmu.
      Lēmumu par pilnīgu aktivizēšanu pieņem ES Padomes rotējošā prezidentvalsts. Komisija, EĀDD un PĢS var IPCR aktivizēt informācijas apmaiņas režīmā. Uzraudzības un informācijas apmaiņas režīmā tiek izmantota dažāda līmeņa informācijas apmaiņa, un informācijas apmaiņas režīmā tiek aktivizēts pieprasījums sagatavot ISAA ziņojumus. Pilnīgas aktivizēšanas režīmā pieejamie rīki tiek papildināti ar IPCR apaļā galda sanāksmēm, iesaistot prezidentvalsti (parasti Coreper II priekšsēdētāju vai attiecīgās jomas ekspertu pastāvīgās pārstāvniecības padomnieku līmenī, taču apaļā galda sanāksmes izņēmuma kārtā ir notikušas ministru līmenī).

         Aktori

                  Rotējošā prezidentvalsts (parasti Coreper priekšsēdētājs) – vadošais dienests

                  Eiropadomē – priekšsēdētāja kabinets

                  Eiropas Komisijā – ĢSV/ģenerāldirektora līmeņa un/vai jomas eksperti

                  EĀDD – ĢSV/izpilddirektora līmenis un/vai jomas eksperti

                  PĢS – ĢS kabinets, IPCR komanda un atbildīgie ģenerāldirektorāti

         Darbību tvērums. Radīt kopīgu integrētu situācijas pārskatu un palielināt informētību par trūkumiem vai nepilnībām katrā no trim līmeņiem, lai tās risinātu politiskā līmenī, pieņemt lēmumus, ja tie ir dalībnieku kompetences jomā vai sagatavot rīcības priekšlikumus, ko tālāk nosūta Coreper II un Padomei.

         Kopīga situācijas apzināšanās

                  (IPCR nav aktivizēti): var ģenerēt IPCR uzraudzības lapas, lai izsekotu progresējošām situācijām, kas varētu izvērsties par krīzi, kura radītu sekas ES.

                  (IPCR informācijas apmaiņa): ISAA vadošais dienests sagatavos ISAA ziņojumus, pamatojoties uz Komisijas dienestu, EĀDD un dalībvalstu sniegto informāciju un izmantojot IPCR aptaujas lapas.

                  (IPCR pilnīga aktivizēšana): papildus ISAA ziņojumiem dažādi dalībvalstu aktori, Komisija, EĀDD, attiecīgās aģentūras u. c. tiekas neformālās IPCR apaļā galda sanāksmēs, lai apspriestu nepilnības un trūkumus.

         Sadarbība un reaģēšana

      Aktivizēt/sinhronizēt papildu krīzes pārvarēšanas mehānismus/instrumentus atkarībā no incidenta veida un ietekmes. Tie var ietvert, piemēram, civilās aizsardzības mehānismu, satvaru vienotai ES diplomātiskajai reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām vai kopīgu regulējumu hibrīddraudu apkarošanai.

         Komunikācija krīzes brīdī

      Prezidentvalsts pēc apspriešanās ar attiecīgajiem Komisijas dienestiem, PĢS un EĀDDIPCR var aktivizēt krīzes saziņas tīklu, lai sniegtu atbalstu kopīgu paziņojumu sagatavošanā vai labāk izmantotu visefektīvākos saziņas rīkus.
      3.   KIBERDROŠĪBAS KRĪZES PĀRVARĒŠANA AR ARGUS – INFORMĀCIJAS APMAIŅA EIROPAS KOMISIJĀ
      Saskārusies ar negaidītām krīzēm, kam bija nepieciešama rīcība Eiropas līmenī, proti., ar teroristu uzbrukumiem Madridē (2004. gada marts), Dienvidaustrumāzijas cunami (2004. gada decembris) un teroristu uzbrukumiem Londonā (2005. gada jūlijs), Komisija 2005. gadā izveidoja ARGUS koordinācijas sistēmu, ko papildina tāda paša nosaukuma vispārējās ātrās trauksmes izziņošanas sistēma (5), (6). Tās mērķis ir nodrošināt īpašu krīzes koordinācijas procesu smagas daudznozaru krīzes gadījumā, lai reāllaikā varētu dalīties ar informāciju, kas saistīta ar krīzi, un nodrošinātu ātru lēmumu pieņemšanu.

         ARGUS paredz divus posmus atkarībā no tā, cik nopietns ir notikums.

                     I posmu izmanto informācijas apmaiņai par ierobežota apmēra krīzi.
                  Kā piemēru neseniem ziņotajiem I posma notikumiem var minēt meža ugunsgrēkus Portugālē un Izraēlā, uzbrukumu Berlīnē 2016. gadā, plūdus Albānijā, viesuļvētru “Metjū” Haiti un sausumu Bolīvijā. Ikviens ĢD var “atvērt” I posma notikumu, ja uzskata, ka situācija tā kompetences jomā ir pietiekami nopietna, lai attaisnotu informācijas apmaiņu vai gūtu no tās labumu. Piemēram, HOME ĢD, CNECT ĢD var “atvērt” I posma notikumu, ja uzskata, ka ar kiberdrošību saistītā situācija tā kompetences jomā ir pietiekami nopietna, lai attaisnotu informācijas apmaiņu vai gūtu no tās labumu.

                     II posmu izmanto smagas daudznozaru krīzes gadījumā vai ja pastāv paredzami vai nenovēršami draudi Savienībai.
                  II posmā iedarbina īpašu koordinācijas procesu, kas ļauj Komisijai pieņemt lēmumus un pārvaldīt ātru, koordinētu un saskaņotu reaģēšanu augstākajā līmenī savā kompetences jomā un sadarbībā ar citām iestādēm. II posms ir paredzēts smagas daudznozaru krīzes gadījumam vai tās radītiem paredzamiem vai nenovēršamiem draudiem. Reāli II posma notikumu piemēri ir migrācijas/bēgļu krīze (no 2015. gada līdz šim brīdim), Fukušimas trīskāršā katastrofa (2011. gadā) un Islandes vulkāna Eyjafjallajökull izvirdums (2010. gadā).
                  II posmu aktivizē priekšsēdētājs pēc savas iniciatīvas vai pēc Komisijas locekļa pieprasījuma. Politisko atbildību par Komisijas reakciju priekšsēdētājs var uzņemties pats vai piešķirt Komisijas loceklim, kas ir atbildīgs par dienestu, kuru attiecīgā krīze skar visvairāk.
                  Šajā posmā paredzētas Krīzes koordinācijas komitejas (KKK) ārkārtas sanāksmes. Tās sasauc priekšsēdētāja vai atbildīgā Komisijas locekļa pakļautībā. Sanāksmes sasauc ģenerālsekretārs, izmantojot ARGUS IT rīku. Krīzes koordinācijas komiteja ir īpaša operatīva krīzes vadības struktūra, ko izveido Komisijas krīzes risinājuma vadībai un koordinācijai un kurā apvienojas pārstāvji no attiecīgajiem Komisijas ģenerāldirektorātiem, kabinetiem un citiem ES dienestiem. Krīzes koordinācijas komiteja, kuru vada ģenerālsekretāra vietnieks, izvērtē situāciju, apsver risinājumus un pieņem lēmumus, kā arī nodrošina lēmumu un rīcību īstenošanu, vienlaikus arī nodrošinot risinājuma saskanību un konsekvenci. Krīzes koordinācijas komiteju atbalsta ģenerālsekretariāts.

            4.   EĀDD MEHĀNISMS REAĢĒŠANAI KRĪZES SITUĀCIJĀS
      EĀDD mehānismu reaģēšanai krīzes situācijās (CRM) aktivizē, ja ir radusies ar ES ārējo dimensiju saistīta nopietna vai ārkārtas situācija. CRM aktivizē ģenerālsekretāra vietnieks jautājumos, kas skar reaģēšanu uz krīzēm, apspriežoties ar AP/PV vai ģenerālsekretāru. AP/PV vai ģenerālsekretārs, vai cits ģenerālsekretāra vietnieks vai izpilddirektors arī var pieprasīt ģenerālsekretāra vietniekam jautājumos, kas skar reaģēšanu uz krīzēm, iedarbināt mehānismu reaģēšanai krīzes situācijās.

         CRM palīdz nodrošināt to, ka, reaģējot krīzes situācijās, ES rīcība ir saskaņā ar drošības stratēģiju. Jo īpaši CRM veicina sinerģiju starp diplomātiskiem, drošības un aizsardzības centieniem un Komisijas pārvaldītiem finanšu, tirdzniecības un sadarbības instrumentiem.

         CRM ir saistīts ar Komisijas vispārējo ātrās reaģēšanas sistēmu (ARGUS) un ES integrētiem krīzes situāciju politiskās reaģēšanas mehānismiem (IPCR) nolūkā izmantot sinerģijas, ja notiek vienlaicīga aktivizēšana. EĀDD Dežūrcentrs darbojas kā saziņas centrs starp EĀDD un Padomes un Komisijas ārkārtas reaģēšanas sistēmām.

         Krīzes sanāksmes sasaukšana parasti ir pirmā darbība saistībā ar CRM aktivizēšanu, un tajā piedalās EĀDD, Komisijas un Padomes augstākā līmeņa vadītāji, kurus tieši skar attiecīgā krīze. Krīzes sanāksmē izvērtē krīzes īstermiņa ietekmi, un tajā var vienoties par tūlītējo rīcību, Krīzes vienības aktivizēšanu vai Krīzes platformas sasaukšanu. Šīs darbības var veikt jebkādā secībā.

         Krīzes vienība ir neliela dežūrtelpa, kurā krīzes risināšanā iesaistīto EĀDD, Komisijas un Padomes dienestu pārstāvji tiekas, lai pastāvīgi uzraudzītu situāciju un sniegtu atbalstu lēmuma pieņēmējiem EĀDD galvenajā birojā. Pēc aktivizēšanas Krīzes vienība darbojas 24 stundas diennaktī, septiņas dienas nedēļā.

         Krīzes platformā attiecīgie EĀDD, Komisijas un Padomes dienesti tiekas, lai izvērtētu krīzes vidēja termiņa un ilgtermiņa ietekmi un vienotos par turpmākajām darbībām. To vada AP/PV vai ģenerālsekretārs, vai ģenerālsekretāra vietnieks jautājumos, kas skar reaģēšanu uz krīzēm. Krīzes platforma novērtē, cik efektīva ir ES rīcība krīzes valstī vai reģionā, lemj par papildu pasākumu grozījumiem un apspriež Padomes rīcības priekšlikumus. Krīzes platforma ir ad hoc sanāksme, tāpēc tā nav pastāvīgi aktivizēta.

         Uzdevumgrupas sastāvā ir pārstāvji no dienestiem, kas ir iesaistīti krīzes risināšanā, un to var aktivizēt, lai sekotu ES reaģēšanas gaitai un sekmētu to. Tā izvērtē ES rīcības ietekmi, sagatavo politikas un risinājumu dokumentus, palīdz sagatavot politikas sistēmu krīzes risināšanai (PFCAs), sekmē saziņas stratēģiju un pieņem jebkādus citus pasākumus, kas var sekmēt ES reaģēšanas gaitu.
      5.   ATSAUCES DOKUMENTI
      Turpmāk norādīti atsauces dokumenti, kuri ņemti vērā plāna sagatavošanā.

                  —

                  Eiropas kiberdrošības krīzes sadarbības sistēma, 2012. gada 17. oktobris, 1. versija.

                  —

                     Report on Cyber Crisis Cooperation and Management, ENISA, 2014.

                  —

                     Actionable Information for Security Incident Response, ENISA, 2014.

                  —

                     Common practices of EU-level crisis management and applicability to cyber crises, ENISA, 2015.

                  —

                     Strategies for Incident Response and Cyber Crisis Cooperation, ENISA, 2016.

                  —

                     EU Cyber Standard Operating Procedures, ENISA, 2016.

                  —

                     A good practice guide of using taxonomies in incident prevention and detection, ENISA, 2017.

                  —

                  Kā nostiprināt Eiropas Kiberizturētspējas sistēmu un sekmēt konkurētspējīgu un inovatīvu kiberdrošības nozari, COM(2016) 410 final, 2016. gada 5. jūlijs.

                  —

                  Padomes secinājumi “Kā nostiprināt Eiropas kiberizturētspējas sistēmu un sekmēt konkurētspējīgu un inovatīvu kiberdrošības nozari” – Padomes secinājumi (2016. gada 15. novembris), 14540/16.

                  —

                  Padomes 2014. gada 24. jūnija Lēmums 2014/415/ES par kārtību, kādā Savienība īsteno solidaritātes klauzulu (OV L 192, 1.7.2014., 53. lpp.).

                  —

                     CCA pārskatīšanas procesa pabeigšana: ES integrēti krīzes situāciju politiskās reaģēšanas mehānismi (IPCR), 10708/13, 2013. gada 7. jūnijs.

                  —

                  Integrētā situācijas apzināšanās un analīze (ISAA) – darbības standartprocedūras, DS 1570/15, 2015. gada 22. oktobris.

                  —

                  Komisijas noteikumi par vispārējās ātrās trauksmes izziņošanas sistēmu ARGUS, COM(2005) 662 galīgā redakcija, 2005. gada 23. decembris.

                  —

                  Komisijas 2005. gada 23. decembra Lēmums 2006/25/EK, Euratom, ar ko groza tās Iekšējo reglamentu (OV L 19, 24.1.2006., 20. lpp.).

                  —

                     ARGUS Modus Operandi, Eiropas Komisija, 2013. gada 23. oktobris.

                  —

                  Padomes secinājumi par satvaru vienotai ES diplomātiskajai reakcijai uz ļaunprātīgām kiberdarbībām (Cyber Diplomacy Toolbox), dok. 9916/17.

                  —

                  ES operatīvais protokols hibrīddraudu apkarošanai (EU Playbook), dok. SWD(2016) 227.

                  —

                  EĀDD mehānisms reaģēšanai krīzes situācijās, 2016. gada 8. novembris [Ares(2017)880661]. Komisijas dienestu darba dokuments “ES operatīvais protokols hibrīddraudu apkarošanai” (EU Playbook), SWD(2016) 227 final, 2016. gada 5. jūlijs.

                  —

                  Kopīgs paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei: Kopīgs regulējums hibrīddraudu apkarošanai – Eiropas Savienības reakcija JOIN/2016/018 final, 2016. gada 6. aprīlis.

                  —

                  EEAS(2016) 1674, Eiropas Ārējās darbības dienesta darba dokuments “ES Hibrīddraudu analīzes vienība – pilnvaras”.

            6.   AR KIBERDROŠĪBU SAISTĪTIE IPCR PROCESA ELEMENTI

         (1)  10708/13 “CCA pārskatīšanas procesa pabeigšana: ES integrētie krīzes situāciju politiskās reaģēšanas mehānismi”, ko Padome apstiprināja 2013. gada 24. jūnijā.

         (2)  12607/15 “IPCR darbības standartprocedūras”, par ko vienojusies Prezidentvalsts draugu grupa un 2015. gada oktobrī pieņēmusi zināšanai Coreper.

         (3)  Komisijas noteikumi par vispārējās ātrās trauksmes izziņošanas sistēmu ARGUS, COM(2005) 662 galīgā redakcija, 2005. gada 23. decembris.

         (4)  Komisijas 2005. gada 23. decembra Lēmums 2006/25/EK, Euratom, ar ko groza tās Iekšējo reglamentu (OV L 19, 24.1.2006., 20. lpp.), par vispārējās ātrās trauksmes izziņošanas sistēmas ARGUS izveidi.

         (5)  Eiropas Kopienu Komisija, Komisijas 2005. gada 23. decembra paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Komisijas noteikumi par vispārējās ātrās trauksmes izziņošanas sistēmu ARGUS”, COM(2005) 662 galīgā redakcija.

         (6)  Lēmums 2006/25/EK, Euratom.


title: Ieteikums Nr. P1 ( 2009. gada 12. jūnijs ) par spriedumu Gottardo lietā, no kā izriet, ka gadījumos, kad dalībvalsts noslēdz divpusēju sociālā nodrošinājuma līgumu ar trešo valsti, šai dalībvalstij ir pienākums nodrošināt darba ņēmējiem, kuri ir citas dalībvalsts pilsoņi, tādas pat priekšrocības, kādas iegūst tās pašas pilsoņi atbilstoši šim līgumam (Dokuments attiecas uz EEZ un uz EK un Šveices nolīgumu)

text:
               24.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/47

         IETEIKUMS Nr. P1
   (2009. gada 12. jūnijs)
   par spriedumu Gottardo lietā, no kā izriet, ka gadījumos, kad dalībvalsts noslēdz divpusēju sociālā nodrošinājuma līgumu ar trešo valsti, šai dalībvalstij ir pienākums nodrošināt darba ņēmējiem, kuri ir citas dalībvalsts pilsoņi, tādas pat priekšrocības, kādas iegūst tās pašas pilsoņi atbilstoši šim līgumam
   (Dokuments attiecas uz EEZ un uz EK un Šveices nolīgumu)
   2010/C 106/14
   ADMINISTRATĪVĀ KOMISIJA SOCIĀLĀS NODROŠINĀŠANAS SISTĒMU KOORDINĀCIJAI,
   ņemot vērā 72. panta a) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (1), kurā paredzēts, ka Administratīvā komisija nodarbojas ar visiem administratīviem jautājumiem vai interpretācijas jautājumiem, kas izriet no Regulas (EK) Nr. 883/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (2),
   ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 883/2004 72. panta c) punktu, kurā paredzēts, ka Administratīvā komisija stiprina un attīsta sadarbību starp dalībvalstīm un to iestādēm sociālās nodrošināšanas jautājumos,
   tā kā:

               (1)

               Regula (EK) Nr. 883/2004, kas pieņemta, pamatojoties uz Eiropas Kopienu Līguma 42. un 308. pantu, ir būtisks instruments, izmantojot Līgumā paredzētās pamatbrīvības.

               (2)

               Princips, kas aizliedz diskrimināciju pēc valstspiederības, ir būtisks vieds, kā aizsargāt darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, kā paredzēts EK Līguma 39. pantā. Tas nozīmē, ka pilnībā jālikvidē ar nodarbinātību, atalgojumu un citiem darba nosacījumiem saistīta diskriminācija starp dalībvalstīs dzīvojošiem darba ņēmējiem un migrējošajiem darba ņēmējiem.

               (3)

                  Gottardo
                   (3) lietā Eiropas Kopienu Tiesa lēma, pamatojoties uz šo principu, kas izklāstīts Līguma 39. pantā, attiecībā uz Kopienā dzīvojošu personu, kura bija strādājusi Francijā, Itālijā un Šveicē. Šai personai nebija pietiekamas tiesības, lai saņemtu pensiju Itālijā, tāpēc šī persona pieprasīja, lai Šveicē un Itālijā pabeigtie apdrošināšanas periodi tiktu saskaitīti kopā, kā paredzēts divpusējā līgumā starp Itāliju un Šveici attiecībā uz šo valstu valstspiederīgajiem.

               (4)

               Šajā lietā Tiesa nolēma, ka gadījumos, kad dalībvalsts noslēdz starptautisku divpusēju sociālā nodrošinājuma līgumu ar trešo valsti, kurā paredzēti šajā trešajā valstī uzkrātie apdrošināšanas laikposmi, kas jāievēro, lai iegūtu tiesības uz vecuma pabalstiem, vienlīdzīgas attieksmes pamatprincips uzliek šai dalībvalstij pienākumu nodrošināt citas dalībvalsts pilsoņiem tādas pat priekšrocības, kādas iegūst tās pašas pilsoņi atbilstoši šim līgumam, ja vien nav objektīva pamatojuma to atteikt (34. punkts).

               (5)

               Saistībā ar šo Tiesa norādīja, ka veids, kā tā interpretēja Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (4) 1. panta j) punktā (tagadējais Regulas (EK) Nr. 883/2004 1. panta 1. punkts) iekļauto jēdzienu “tiesību akti”, nevar ietekmēt katras dalībvalsts pienākumu ievērot vienlīdzīgas attieksmes principu, kas paredzēts EK Līguma 39. pantā.

               (6)

               Tiesa uzskatīja, ka starp dalībvalsti un trešo valsti noslēgta starptautiska divpusēja līguma līdzsvara un savstarpējības rakstura izjaukšana nevar būt objektīvs pamatojums, lai dalībvalsts, kas ir puse šajā līgumā, atteiktos attiecināt uz citu dalībvalstu pilsoņiem priekšrocības, kuras ar šo līgumu iegūst tās pašas pilsoņi.

               (7)

               Tiesa noraidīja arī iebildumus par to, ka iespējams finanšu izdevumu pieaugums un administratīvās grūtības, sadarbojoties ar attiecīgās trešās valsts kompetentajām iestādēm, var būt par pamatu tam, ka dalībvalsts, kas ir divpusējā līguma puse, neievēro savus Līgumā paredzētos pienākumus.

               (8)

               Ir būtiski, lai no šī sprieduma izdarītu visus pienācīgos secinājumus, kas ir būtiski Kopienas pilsoņiem, kuri izmantojuši savas tiesības brīvi pārvietoties uz citu dalībvalsti.

               (9)

               Tādēļ skaidri jānorāda, ka divpusēji līgumi starp dalībvalsti un trešo valsti par sociālo nodrošinājumu jāinterpretē tā, ka priekšrocības, kuras ir tās dalībvalsts pilsoņiem, kura ir līguma puse, principā jāpiešķir arī Kopienas pilsonim, kurš, objektīvi vērtējot, ir tādā pašā situācijā.

               (10)

               Neatkarīgi no tā, ka spriedumu Gottardo lietā vienoti piemēro atsevišķos gadījumos, spēkā esošie divpusējie līgumi ir jāpārskata. Attiecībā uz iepriekš noslēgtiem līgumiem EK Līguma 307. pantā teikts, ka “attiecīgā dalībvalsts vai attiecīgās dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu konstatēto nesaderību,” un attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti pēc 1958. gada 1. janvāra vai pēc datuma, kad dalībvalsts pievienojusies Eiropas Kopienai, EK Līguma 10. pantā paredzēts, ka šīs dalībvalstis “atturas no visiem pasākumiem, kas varētu traucēt šā Līguma mērķu sasniegšanu”.

               (11)

               Attiecībā uz jauniem divpusējiem līgumiem par sociālo nodrošinājumu starp dalībvalsti un trešo valsti ir būtiski atcerēties, ka tajos jāiekļauj konkrēta atsauce uz principu, kas aizliedz diskrimināciju pēc valstspiederības, saistībā ar citu dalībvalstu valstspiederīgajiem, kas izmantojuši savas tiesības brīvi pārvietoties dalībvalstī, kura ir attiecīgā līguma puse.

               (12)

                  Gottardo lietā pieņemtā sprieduma piemērošana atsevišķos gadījumos lielā mērā ir atkarīga no trešo valstu sadarbības, jo tām jāapstiprina apdrošināšanas periodi, ko tajās pabeigusi attiecīgā persona.

               (13)

               Administratīvajai komisijai jārisina šis jautājums, jo spriedums Gottardo lietā attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanu sociālā nodrošinājuma jomā,
               rīkojoties saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 883/2004 71. panta 2. punktā izklāstītajiem nosacījumiem,

         AR ŠO IESAKA KOMPETENTAJIEM DIENESTIEM UN IESTĀDĒM.

               1.

               Saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu un principu, kas aizliedz diskrimināciju pēc valstspiederības starp valsts pilsoņiem un citu valstu valstspiederīgajiem, kuri atbilstoši EK Līguma 39. pantam izmantojuši savas tiesības brīvi pārvietoties, ar pensijām saistītās priekšrocības, kādas ir darba ņēmējiem valstī (nodarbinātām un pašnodarbinātām personām), ievērojot līgumu par sociālo nodrošinājumu ar trešo valsti, principā piešķir arī darba ņēmējiem (nodarbinātām un pašnodarbinātām personām), kas ir citu dalībvalstu valstspiederīgie, kuri, objektīvi vērtējot, ir tādā pašā situācijā.

               2.

               Jaunos divpusējos līgumos par sociālo nodrošinājumu starp dalībvalsti un trešo valsti ir jāiekļauj konkrēta atsauce uz principu, kas aizliedz diskrimināciju pēc valstspiederības, saistībā ar citu dalībvalstu valstspiederīgajiem, kas izmantojuši savas tiesības brīvi pārvietoties dalībvalstī, kura ir attiecīgā līguma puse.

               3.

               Dalībvalstīm jāinformē iestādes valstīs, ar kurām tās noslēgušas līgumus par sociālo nodrošinājumu un kuru noteikumi attiecas uz to pašu valstspiederīgajiem, par Gottardo lietā pieņemtā sprieduma ietekmi, un jāaicina tās sadarboties, piemērojot Tiesas spriedumu. Dalībvalstis, kuras noslēgušas divpusējus līgumus ar tām pašām trešajām valstīm, var rīkoties kopīgi, aicinot uz šādu sadarbību. Šī sadarbība ir acīmredzami izšķiroša, lai spriedumu ievērotu.

               4.

               Šo ieteikumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. To piemēro no īstenošanas Regulas (EK) Nr. 987/2009 spēkā stāšanās dienas.

            Administratīvās komisijas priekšsēdētāja

         Gabriela PIKOROVÁ

      (1)  OV L 166, 30.4.2004., 1. lpp.

      (2)  OV L 284, 30.10.2009., 1. lpp.

      (3)  2002. gada 15. janvāra spriedums lietā C-55/00, “Elide Gottardo pret Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)”, ECR 2002, I-413. lpp.

      (4)  OV L 149, 5.7.1971., 2. lpp.