Svarīgs juridisks paziņojums

|

52006SC0020

Ieteikums Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Apvienotajā Karalistē  /* SEC/2006/0020 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 11.1.2006SEC(2006) 20 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES LĒMUMSpar pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Apvienotajā Karalistē(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSPārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru regulē Līguma 104. pants un Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97[1] par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga deficīta procedūras īstenošanu, kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta sastāvdaļa. Kaut arī vairums noteikumu attiecas uz Apvienoto Karalisti tieši tāpat kā uz pārējām valstīm, kas nav euro zonas dalībnieces, 5. pants Protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz Apvienoto Karalisti[2] tomēr nosaka, ka Līguma 104. panta 1. punktā paredzētais pienākums novērst pārmērīgu valsts budžeta deficītu neattiecas uz Apvienoto Karalisti, izņemot gadījumu, ja valsts pāriet EMS trešajā līmenī. Savukārt otrajā EMS līmenī Apvienotās Karalistes pienākums saskaņā ar Līguma 116. panta 4. punktu ir censties „izvairīties no pārmērīga valsts budžeta deficīta”.Pēc 1998. gada maija, kad tika atcelta iepriekšējā pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra, kas attiecās uz Apvienoto Karalisti, šīs valsts bilancei kopš 90. gadu beigām bija krietna rezerve līdz deficīta atsauces vērtībai, taču 2003./2004. finanšu gadā tika reģistrēts budžeta deficīts 3,2 % no IKP[3]. Tas izmainīja strukturālo fiskālo līdzsvaru par apmēram 4 procentu punktiem no IKP no 1990./2000. līdz 2003./2004. finanšu gadam. Šajos gados valsts izdevumu daļa palielinājās no nepilniem 40 % līdz apmēram 43 % no IKP. Vienlaicīgi valsts bruto ieguldījumi pamatkapitālā palielinājās no 1,2 % līdz 1,6 % no IKP, valsts parāda kopapjoma daļa samazinājās līdz 37,6 % no IKP 2002./2003. gadā, bet kopš tā laika ir palielinājusies. Šādai attīstībai pievienojās procentu likmju izmaiņas, kuru rezultātā procentu maksājumi minētajā periodā samazinājās no 2,9 % līdz 2,0 % no IKP. Tā kā budžeta deficīts 2003./2004. gadā pārsniedza atsauces līmeni, Komisija uzsāka pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, 2004. gada aprīlī sagatavodama 104. panta 3. punktā paredzēto ziņojumu[4]. Tā kā toreiz tika novērtēts, ka budžeta deficīts pārsniedza 3 % no IKP pārsniegts tikai niecīgā mērā un uz laiku, deficītu tomēr neatzina par pārmērīgu.Saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras datiem, ko Apvienotā Karaliste paziņoja 2005. gada augustā, 2004./2005. finanšu gadā (no aprīļa līdz martam) valsts deficīts sasniedza 3,2 % no IKP[5],[6] atkal pārsniedzot atsauces vērtību — 3 % no IKP. Ziņojumā norādītā 2004./2005. finanšu gada deficīta vērtība sniedz prima facie pierādījumus par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Apvienotajā Karalistē Līguma un Stabilitātes un izaugsmes pakta nozīmē.Tāpēc Komisija pieņēma ziņojumu saskaņā ar Līguma 104. panta 3. punktu, novērtējot, vai ir izpildītas Līguma prasības par deficīta un parāda kritērijiem[7]. Ziņojumā tika pausts uzskats, ka 2004./2005. gada budžeta deficīts gan pārsniedz Līgumā minēto atsauces vērtību, kas ir 3 % no IKP, tomēr joprojām ir tai tuvs. Tomēr budžeta deficīts, kas pārsniedz atsauces vērtību 3 % no IKP, nebija izņēmuma gadījums. Tas jo īpaši neizriet no ārkārtas apstākļiem, un izaugsmes rezultātus, kas bija saistīti ar atsauces vērtības pārsniegšanu 2004./2005. gadā, nevar uzskatīt par nopietnu ekonomikas lejupslīdi. Tika lēsts, ka 2004. gada pieaugums par 3,2 % pārsniegs potenciālu tāpat kā pieaugums 2004./2005. finanšu gadā. Starpība starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu 2004. gadā bija pozitīva. Runājot par deficīta pagaidu raksturu, bija gaidāms, ka tas 2005./2006. un 2006./2007. gadā saglabāsies virs 3% no IKP, kā liecināja aktualizēta Apvienotās Karalistes ekonomikas un budžeta starpposma prognoze.Komisija savā ziņojumā analizēja arī visus būtiskos faktorus, kuri attiecas uz ekonomikas un budžeta stāvokli vidējā termiņā, kā arī citus faktorus, kuri šķita lietderīgi Apvienotās Karalistes valsts finanšu novērtējumam. Sagatavojot lēmumu par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu, saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu var ņemt vērā citus būtiskus faktorus, (tādējādi iekļaujot Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu saskaņā ar 104. panta 4. punktu, Komisijas atzinumu saskaņā ar 104. panta 5. punktu un Padomes lēmumu saskaņā ar 104. panta 6. punktu) „ja ir pilnībā ievēroti abi galvenā principa nosacījumi, proti, ka — pirms tiek ņemti vērā citi būtiski faktori — atsauces vērtības pārsniegšana ir pagaidu rakstura un deficīts saglabājas tuvu atsauces vērtībai”. Apvienotās Karalistes gadījumā, neraugoties uz to, ka 2004./2005. gadā plānotais deficīts bija tuvu atsauces vērtībai, ziņojumā tika izdarīti secinājumi, ka valsts budžeta deficīts, kā paredzams, saglabāsies virs 3 % no IKP 2005./2006. un 2006./2007. finanšu gadā.Līguma 104. panta 4. punktā noteikts, ka „šā Līguma 114. pantā paredzētā Komiteja (t.i. Ekonomikas un finanšu komiteja) izstrādā atzinumu par Komisijas ziņojumu”. Komiteja 2005. gada 30. septembrī izplatīja savu atzinumu, kas saskan ar Komisijas ziņojumā sniegto novērtējumu un kurā bija teikts, ka pārmērīgajam budžeta deficītu nepiemīt pagaidu raksturs. Komiteja tomēr ieteica, ka turpmākos pārmērīga budžeta procedūras pasākumus vajadzētu veikt tikai pēc tam, kad būs pabeigta Komisijas 2005. gada rudens prognoze.Pieņemot, ka Apvienotās Karalistes fiskālā politika būs tāda pati, kā paziņots, Komisijas dienestu sagatavotajā rudens prognozē tika lēsts, ka deficīts 2005./2006. gadā palielināsies līdz gandrīz 3,5 % no IKP 2005./2006. gadā un saglabāsies virs 3 % 2006./2007. gadā, pakāpeniski uzlabojoties līdz apmēram 3 % no IKP tikai 2007./2008. gadā. Šīs prognozes apstiprināja Komisijas novērtējumu, ko tā sniedza savā ziņojumā saskaņā ar 104. panta 3. punktu, un Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu, ko tā sagatavoja atbilstoši 104. panta 4. punktam, proti, ka deficīts 2005./2006. un 2006./2007. gadā joprojām pārsniegs 3 % un tāpēc tam nav pagaidu raksturs. Tāpēc, pamatojoties uz šīm prognozēm, atsauces vērtības 3 % no IKP pārsniegšanai nepiemīt nedz izņēmuma, nedz pagaidu raksturs, kaut arī deficīts ir tuvs atsauces vērtībai.Pēc Komisijas dienestu sagatavotās rudens prognozes Apvienotā Karaliste paziņoja par fiskālajiem pasākumiem pirmsbudžeta ziņojumā, ko tā iesniedza Parlamentam 2005. gada 5. decembrī. Salīdzinot ar izziņotās politikas pamatscenāriju (ko ņēma vērā rudens prognozē), Apvienotās Karalistes iestādes ir aprēķinājušas, ka neto izteiksmē šī politika radīs palielinājumu par 0,1 procentu punktu no IKP pašreizējā finanšu gadā un samazinājumu par 0,1 procentu punktu IKP 2006./2007. finanšu gadā. Ņemot vērā šos pasākumus, kuri visi ir strukturāli, Komisijas novērtējums tomēr ir tāds, ka 2006./2007. gadā deficīts, domājams, pārsniegs 3 % no IKP, un 2006./2007. gada deficīts atbilstoši prognozei būs apmēram 3,1 % no IKP, tāpēc tam nepiemīt pagaidu raksturs.Tā kā nav vienlaikus izpildīti abi nosacījumi, sagatavojot Komisijas atzinumu saskaņā ar 104. panta 5. punktu un Padomes lēmumu saskaņā ar 104. panta 6. punktu, Apvienotās Karalistes gadījumā netiek ņemti vērā citi būtiski faktori. Šī analīze rāda, ka Līgumā paredzētais deficīta kritērijs nav izpildīts. Turpretim vispārējā valsts parāda attiecība saglabājas krietni zem 60 % atsauces vērtības (bija ziņas, ka 2004./2005. finanšu gadā šī attiecība bija 40,8 % no IKP), lai gan tai ir tendence palielināties, ņemot vērā faktisko un prognozēto primāro deficītu: Komisijas rudens prognozē tiek lēsts, ka parāda attiecība 2007./2008. gadā sasniegs apmēram 44,5 % no IKP. Turpmākajā tabulā sniegta Komisijas dienestu rudens prognoze par Apvienotās Karalistes valsts budžeta deficītu un valsts parāda attiecību, par pamatu pieņemot finanšu gadu.Apvienotā Karaliste: valsts finanšu prognoze pa finanšu gadiem(% no IKP)Iznākums | Prognoze |2004./2005. | 2005./2006. | 2006./2007. | 2007./2008. |Valsts budžeta deficīts | 3,2 | 3,4 | 3,2 | 3,0 |Valsts kopējais parāds | 40,8 | 42,7 | 43,7 | 44,5 |Komisija, ņemot vērā tās ziņojumu, Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu, Komisijas dienestu sagatavoto rudens prognozi un Apvienotās Karalistes 2005. gada decembra pirmsbudžeta ziņojumu, uzskata, ka Apvienotajā Karalistē pastāv pārmērīgs budžeta deficīts. Šis atzinums, ko Komisija pieņēmusi 2006. gada 11. janvārī, tiek adresēts Padomei saskaņā ar Līguma 104. panta 5. punktu. Komisija iesaka Padomei pieņemt atbilstīgu lēmumu saskaņā ar 104. panta 6. punktu.Turklāt saskaņā ar Līguma 104. panta 7. punktu Komisija Padomei iesniedz ieteikumu par Padomes ieteikumu, kas adresējams Apvienotajai Karalistei, lai novērstu pārmērīga budžeta deficīta situāciju. Padomes Regulā (EK) Nr. 1467/97 teikts, ka Padomes ieteikums „nosaka termiņu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanai, kam jābūt pilnībā novērstam nākamajā gadā pēc tā konstatēšanas, ja vien nepastāv īpaši apstākļi. Padomei ieteikumā jāpieprasa, lai dalībvalsts tās cikliski koriģētajā bilancē sasniedz vismaz 0,5 % no IKP lielu minimālu gada uzlabojumu kā etalonrādītāju, neskaitot vienreizējos un citus īslaicīgos pasākumus, lai tādējādi nodrošinātu pārmērīga budžeta deficīta korekciju ieteikumā norādītajā termiņā.”Apvienotās Karalistes gadījumā būtisko faktoru vērā ņemšana nerosina domāt, ka pastāv īpaši apstākļi, kas attaisnotu deficīta koriģēšanai noteiktā standarttermiņa neievērošanu. Konkrētāk, tā kā gaidāms, ka no 2005. līdz 2006. gadam par 0,5 procentu punktiem palielināsies negatīvā starpība starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu, Komisijas dienestu sagatavotajā rudens prognozē (kurā neņēma vērā decembra pirmsbudžeta ziņojumā minētos pasākumus) tika lēsts, ka ražošanas apjoms sāks stabilizēties 2005. gada beigās un, sākot ar 2006. gadu, pieaugs apmēram līdz tendences līmenim. Pirmsbudžeta ziņojumā minētie pasākumi ievērojami neietekmēs šo izaugsmi, tomēr 2006./2007. gadā sāksies nelieli fiskālie ierobežojumi, kas attieksies uz naftas ieguvi jūrā, jo šī ekonomikas nozare, visticamāk, nereaģēs uz pasākumiem tradicionāli cikliskajā veidā. Komisijas dienestu rudens prognozē tika vērtēts, ka cikliski koriģētais deficīts no 2005. līdz 2006. gadam uzlabosies par 0,3 procentu punktiem no IKP; paredzams, ka šī uzlabošanās sasniegs apmēram 0,4 procentu punktus no IKP, ņemot vērā pirmsbudžeta ziņojumā paredzētos pasākumus. Tāpēc kopumā, balstoties uz izziņotajām politikām, paredzams, ka saglabāsies samērā stiprs ražošanas apjoma pieaugums, savukārt cikliski koriģētais deficīts tajā pat laikā mēreni saruks, bet faktiskais deficīts mazliet pārsniegs atsauces vērtību. Salīdzinājumā ar šo pamatscenāriju ir vajadzīga tikai niecīgi fiskālie centieni, lai piemērotu gada uzlabojuma etalonu par apmēram 0,5 % no IKP.Tāpēc ieteikumā teikts, ka situācijā, kad vispārējā izaugsme Apvienotajā Karalistē saglabājas diezgan apmierinošā līmenī un ir vajadzīgi tikai mēreni strukturālie valsts budžeta bilances uzlabojumi, lai novērstu pārmērīgu deficītu, saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu korekcijas budžetā jāpabeidz vēlākais 2006./2007. finanšu gadā.IeteikumsPADOMES LĒMUMSpar pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Apvienotajā KaralistēEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 104. panta 6. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,ņemot vērā Apvienotās Karalistes apsvērumus,tā kā:(1) Līguma 104. pants paredz pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, lai dalībvalstis novērstu pārmērīgu budžeta deficītu vai nodrošinātu stāvokļa labošanu, kolīdz šāds deficīts radies.(2) Saskaņā ar 5. punktu Protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti Līguma uz Apvienoto Karalisti neattiecas 104. panta 1. punktā paredzētais pienākums novērst pārmērīgu budžeta deficītu, izņemot, ja šī valsts pāriet Ekonomikas un monetārās savienības trešajā līmenī[8]. Otrajā Ekonomikas un monetārās savienības līmenī Apvienotās Karalistes pienākums saskaņā ar Līguma 116. panta 4. punktu ir censties izvairīties no pārmērīga valsts budžeta deficīta.(3) Stabilitātes un izaugsmes pakta mērķis ir sakārtotas valsts finanses kā līdzeklis, lai nostiprinātu nosacījumus stabilām cenām un stiprai, stabilai izaugsmei, kas veicina nodarbinātības kāpumu.(4) Pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra, ko regulē Līguma 104. pants, kuru sīkāk izskaidro Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu[9], un kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta sastāvdaļa, paredz pieņemt lēmumu par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Līgumam pievienotajā Protokolā par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru ir izklāstīti citi noteikumi par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu. Padomes Regula (EK) Nr. 3605/93[10] nosaka sīki izstrādātus noteikumus un definīcijas par to, kā piemērot minētā protokola noteikumus.(5) Līguma 104. panta 5. punktā noteikts, ka Komisijai jāadresē atzinums Padomei, ja Komisija uzskata, ka dalībvalstī pastāv vai var rasties pārmērīgs budžeta deficīts. Komisija, ņēmusi vērā savu ziņojumu saskaņā ar Līguma 104. panta 3. punktu un balstīdamās uz Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu saskaņā ar 104. panta 4. punktu, Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozi, kā arī Apvienotās Karalistes 2005. gada decembra pirmsbudžeta ziņojumu, ir secinājusi, ka Apvienotajā Karalistē pastāv pārmērīgs budžeta deficīts. Tāpēc Komisija ir nosūtījusi Padomei šādu atzinumu par Apvienoto Karalisti 2006. gada 11. janvārī.(6) Līguma 104. panta 6. punktā noteikts, ka Padomei ir jāizskata jebkādi apsvērumi, ko, iespējams, vēlētos iesniegt attiecīgā dalībvalsts, un tad, pamatojoties uz vispārēju novērtējumu, jāpieņem lēmums par to, vai pastāv pārmērīgs budžeta deficīts. Apvienotās Karalistes gadījumā šis vispārējais novērtējums liek izdarīt turpmākos secinājumus.(7) Pēc 1998. gada maija, kad tika atcelta iepriekšējā pārmērīga deficīta procedūra, kas attiecās uz Apvienoto Karalisti, šīs valsts bilancei kopš 90. gadu beigām bija krietna rezerve līdz deficīta atsauces vērtībai, taču 2003./2004. finanšu gadā tika reģistrēts budžeta deficīts 3,2 % no IKP[11]. Tas izmainīja strukturālo fiskālo līdzsvaru par apmēram 4 procentu punktiem no IKP no 1990./2000. līdz 2003./2004. finanšu gadam. Šajos gados valsts izdevumu daļa palielinājās no nepilniem 40 % līdz apmēram 43 % no IKP. Tajā pašā laikā valsts bruto ieguldījumi pamatkapitālā palielinājās no 1,2 % līdz 1,6 % no IKP, valsts parāda kopapjoma daļa samazinājās līdz 37,6 % no IKP 2002./2003. gadā, bet kopš tā laika ir palielinājusies. Šādai attīstībai pievienojās procentu likmju izmaiņas, kuru rezultātā procentu maksājumi minētajā periodā samazinājās no 2,9 % līdz 2,0 % no IKP. Tā rezultātā Komisija uzsāka pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, 2004. gada aprīlī sagatavodama 104. panta 3. punktā paredzēto ziņojumu[12]. Tā kā toreiz tika vērtēts, ka deficīts pārsniedza 3 % no IKP tikai niecīgā mērā un uz laiku, tad šo deficītu Ekonomikas un finanšu komiteja tomēr neatzina par pārmērīgu.(8) Saskaņā ar pārmērīgā budžeta procedūras datiem, ko Apvienotā Karaliste paziņoja 2005. gada augustā, 2004./2005. finanšu gadā vispārējais valsts budžeta deficīts saglabājās 3,2 % no IKP, atkal pārsniedzot atsauces vērtību 3 % no IKP, tomēr paliekot tuvu tai. Tomēr budžeta deficīts, kas pārsniedz atsauces vērtību 3 % no IKP, nebija izņēmuma gadījums. Tas neizriet no ārkārtas apstākļiem, ko nevarēja ietekmēt Apvienotās Karalistes iestādes, un to neizraisīja nopietna ekonomikas lejupslīde. Tiek lēsts, ka 2004. gada pieaugums par 3,2 % pārsniegs potenciālu tāpat kā pieaugums 2004./2005. finanšu gadā. Tiek lēsts, ka starpība starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu 2004. gadā ir bijusi pozitīva. Tādēļ nevar uzskatīt, ka deficītu, kas pārsniedz atsauces vērtību, ir izraisījusi nopietna ekonomikas lejupslīde. Saskaņā ar Komisijas dienestu sagatavoto 2005. gada rudens prognozi nevar uzskatīt, ka budžeta deficītam, kas pārsniedz atsauces vērtību 3 % no IKP, būtu pagaidu raksturs. Pieņemot, ka Apvienotās Karalistes fiskālā politika būs tāda pati, kā paziņots, minētajā prognozē tika lēsts, ka deficīts 2005./2006. gadā būs gandrīz 3,5 % no IKP un 2006./2007. gadā saglabāsies virs 3 %. Pamatojoties uz šīm prognozēm, atsauces vērtības pārsniegšanu nevar uzskatīt tikai par izņēmuma vai pagaidu parādību Stabilitātes un izaugsmes pakta izpratnē, lai gan deficīts ir tuvs atskaites vērtībai. Pēc Komisijas dienestu sagatavotās rudens prognozes Apvienotā Karaliste paziņoja par fiskālajiem pasākumiem pirmsbudžeta ziņojumā, ko tā iesniedza Parlamentam 5. decembrī. Salīdzinot ar izziņotās politikas pamatscenāriju (ko ņēma vērā Komisijas dienestu rudens prognozē), Apvienotās Karalistes iestādes ir aprēķinājušas, ka neto izteiksmē šī politika radīs samazinājumu par 0,1 procentu punktu no IKP pašreizējā finanšu gadā un sarukumu par 0,1 procentu punktu IKP 2006./2007. finanšu gadā. Ņemot vērā šos pasākumus, kuri visi ir strukturāli, novērtējums tomēr ir tāds, ka 2006./2007. gadā deficīts, domājams, pārsniegs 3 % no IKP, un tāpēc tam nepiemīt pagaidu raksturs. Tas liecina, ka netiek pildītas Līgumā noteiktās prasības attiecībā uz deficīta kritēriju.(9) Savukārt vispārējā valsts parāda attiecība saglabājas krietni zem 60 % atsauces vērtības (augustā pārmērīga deficīta procedūras datos bija ziņas, ka 2004./2005. finanšu gadā šī attiecība bija 40,8 % no IKP), lai gan tai ir tendence palielināties, ņemot vērā faktisko un prognozēto primāro deficītu. Komisijas rudens prognozē tiek lēsts, ka parāda attiecība 2007./2008. gadā sasniegs apmēram 44,5 % no IKP.(10) Atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1467/97 2. panta 4. punktam „būtiskos faktorus” drīkst ņemt vērā Padomes lēmumā par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu saskaņā ar 104. panta 6. punktu tikai tad, ja vienlaikus ir pilnīgi izpildīti divi nosacījumi, proti, ka budžeta deficīts joprojām saglabājas tuvs atsauces vērtībai un ka atsauces vērtība tiek pārsniegta uz laiku. Apvienotās Karalistes gadījumā šie abi nosacījumi nav izpildīti vienlaikus. Tāpēc šajā lēmumā nav ņemti vērā citi būtiski faktori,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsNo vispārējā novērtējuma izriet, ka Apvienotajā Karalistē pastāv pārmērīgs budžeta deficīts.2. pantsŠis lēmums ir adresēts Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei.Briselē, […]Padomes vārdā —priekšsēdētājs […] [1] OV L 209, 2.8.1997., Regula grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1056/2005 (OV L 174, 7.7.2005, 5. lpp.).[2] http://europa.eu.int/eur-lex/en/treaties/selected/livre340.html[3] 2005. gada augusta paziņojums par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, vērtība koriģēta, samazinot no 3,3 % no IKP. Apvienotās Karalistes datus par augustu validēja Eiropas Statistikas birojs 2005. gada 26. septembrī.[4] Skatīt http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/country/edp/edprep2004_uk.pdf[5] Pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru Apvienotajai Karalistei piemēro pēc Apvienotās Karalistes finanšu gada principa. Faktiskajos Apvienotās Karalistes valsts bilances datos, kas šeit minēti, ir piemērots Eiropas Statistikas biroja 2000. gada 14. jūlija lēmums par UMTS ieņēmumu pareizu iegrāmatošanu. Apvienotā Karaliste kopumā nav piemērojusi šo lēmumu valsts finanšu datu iekšzemes publikācijā, tā rezultātā dati par tīro aizdevumu saskaņā ar Eiropas Statistikas biroja aprēķiniem bija zemāki par apmēram 0,1 procentu punktu no gada IKP, nekā bija minēts Apvienotās Karalistes tautsaimniecības pārskatos attiecīgi no 2001. un 2001./2002. gada.[6] Tomēr 2004./2005. gada faktiskais deficīts pēc augusta paziņojuma tika koriģēts uz augšu. Rezultāts, kas atbilda 2005. gada pirmsbudžeta ziņojuma datiem, ir 3,3 % no IKP.[7] http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/edp/com_rep_uk.pdf[8] http://europa.eu.int/eur-lex/en/treaties/selected/livre340.html[9] OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1056/2005 (OV L 174, 7.7.2005, 5. lpp.).[10] OV L 332, 31.12.1993., 7. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 475/2000 (OV L 58, 3.3.2000., 1. lpp.) un ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 351/2002 (OV L 55, 26.2.2002., 23. lpp.).[11] 2005. gada augusta paziņojums par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, vērtība koriģēta, samazinot no 3,3 % no IKP. Apvienotās Karalistes augusta datus validēja Eiropas Statistikas birojs 2005. gada 26. septembrī.[12] Skatīt http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/country/edp/edprep2004_uk.pdf


title: 2014/662/ES: Komisijas Ieteikums ( 2014. gada 10. septembris ) par labo praksi, kā novērst opija alkaloīdu klātbūtni magoņu sēklās un magoņu sēklu produktos  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               12.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 271/96

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2014. gada 10. septembris)
   par labo praksi, kā novērst opija alkaloīdu klātbūtni magoņu sēklās un magoņu sēklu produktos
   (Dokuments attiecas uz EEZ)

      (2014/662/ES)

   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Magoņu sēklas iegūst no miega magones (Papaver somniferum L.). Tās izmanto maizes izstrādājumos, ēdienu pārkaisīšanā, kūku pildījumos, saldēdienos un pārtikas eļļas ražošanā. Miega magones satur narkotiskus alkaloīdus, piemēram, morfīnu un kodeīnu. Magoņu sēklas opija alkaloīdus vai nu nesatur, vai to saturs ir ļoti mazs, taču ar alkaloīdiem tās var kontaminēties kukaiņu nodarītu bojājumu dēļ vai ražas novākšanas laikā no ārpuses, pie sēklām pielīpot salmu (arī pogaļas sieniņu) putekļu daļiņām.

               (2)

               Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes Zinātnes ekspertu grupa pārtikas aprites kontaminantu jautājumos (CONTAM) ir sniegusi zinātnisku atzinumu par sabiedrības veselības riskiem, kas saistīti ar opija alkaloīdiem pārtikai paredzētās magoņu sēklās (1).

               (3)

               Aplēses par eksponētību morfīnam, kas notiek, uzturā lietojot magoņu sēklas saturošus pārtikas produktus, liecina, ka visā Savienības teritorijā daži patērētāji, jo īpaši bērni, var pārsniegt akūto standartdevu (ARfD), patērējot vienu porciju.

               (4)

               Tādēļ ir lietderīgi izmantot labo praksi, kas novērstu un samazinātu opija alkaloīdu klātbūtni magoņu sēklās un magoņu sēklu produktos,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Dalībvalstīm tiek ieteikts pieņemt pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu, ka šā ieteikuma pielikumā aprakstīto labo praksi, kā novērst un samazināt opija alkaloīdu klātbūtni magoņu sēklās un magoņu sēklu produktos, ievieš visi magoņu sēklu ražošanā un pārstrādē iesaistītie tirgus dalībnieki.

      Briselē, 2014. gada 10. septembrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Tonio BORG

      (1)  EFSA Zinātnes ekspertu grupa pārtikas aprites kontaminantu jautājumos (CONTAM); Scientific Opinion on the risks for public health related to the presence of opium alkaloids in poppy seeds. EFSA Journal 2011;9(11):2405. [150. lpp.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2405. Pieejams tiešsaistē: www.efsa.europa.eu/efsajournal.

      PIELIKUMS
      I.   Laba audzēšanas, ražas novākšanas un glabāšanas prakse opija alkaloīdu klātbūtnes novēršanai

      Morfīna un citu alkaloīdu savienojumu klātbūtne galvenokārt ir saistīta ar ārēju kontamināciju, kuras iemesls ir augu aizsardzības un ražas novākšanas un tīrīšanas procedūru nepareizības. Magoņu sēklu un produktu kontaminēšanos ar alkaloīdiem ietekmē arī citi faktori, piemēram, magoņu šķirne un ar stresa faktoriem, piemēram, sausumu un sēnīšu slimībām, saistīti audzēšanas apstākļi. Magoņu sēklu kontaminācijā svarīgs faktors ir arī kukaiņi.

         Magoņu šķirnes izvēle

      Magoņu šķirnes var grupēt divās kategorijās:

                  a)

                  magoņu šķirnes, ko audzē tikai pārtikā lietojamu magoņu sēklu ražošanai. Šo šķirņu magoņu sēklas satur maz opija alkaloīdu;

                  b)

                  farmaceitiskiem nolūkiem audzētas magoņu šķirnes, kuru sēklas ir pārtikā izmantots blakusprodukts. Magoņu sēklas satur relatīvi maz opija alkaloīdu, pogaļā un salmos to ir vairāk.

         Pietiekama kaitīgo organismu un slimību kontrole

      Visi šajā iedaļā minētie kaitīgie organismi un slimības visos Savienības ražošanas reģionos nav sastopami. Tāpēc uz šiem kaitīgajiem organismiem un slimībām attiecināmie kontroles pasākumi ir būtiski tikai ražošanas reģioniem, kur tie ir sastopami.
      Magones skar divas nozīmīgas slimības: Peronospora arborescens (magoņu neīstā miltrasa) un Pleospora papaveracea. Pogaļās iekļūst šo sēņu micēlijs, tāpēc tiek iegūta slikta raža ar priekšlaikus nobriedušām tumšām sēklām, kas var būt pat melnas. Slimības pasliktina arī magoņu sēklu organoleptiskās īpašības, proti, garšu un krāsu, un tīrīšanas līnijā šīs pelējušās atšķirīgas krāsas sēklas nav iespējams pilnīgi nošķirot nost.
      Būtisku pārtikas kvalitātes pazemināšanos izraisa arī kaitīgie organismi, kas bojā magones vēlākās attīstības stadijās. Visbiežāk tas ir magoņu smecernieks (Neoglycianus maculalba) un magoņu pangodiņš (Dasineura papaveris). Magoņu smecernieks jaunajās zaļajās pogaļās dēj olas. Magoņu galviņās izšķīlušies kāpuri barojas no pogaļu iekšpuses (kur attīstās magoņu sēklas), notraipa tās no iekšpuses, sabojā magoņu sēklas un visbeidzot pamet pogaļu pa izgrauztajiem caurumiem. Šos caurumus olu dēšanai izmanto magoņu knislis. Nobriedušā kapsulā ir līdz pat 50 oranžu kāpuru, kas pogaļu pilnīgi sabojā. Sēklas ir melnas, neattīstījušās un neēdamas.
      Vēl svarīgāk, augā iekļuvušā micēlija un smecernieku dēļ magones sāk “raudāt”, un sēklas kontaminē izdalījusies piensula. Šīs ir magoņu audzēšanā vispārizplatītas problēmas.
      Tādēļ šīs slimības un kaitēkļus ieteicams pareizi kontrolēt.

         Kā ražas novākšanā novērst veldrēšanās sekas

      Veldrēšanos lielā mērā var novērst, magones sējot pietiekami blīvi.
      Periodā, kad augi stiepjas garumā, pārtikas magonēm var lietot augšanas regulatorus, kas palīdz novērst stiebra izstiepšanos. Audzējot farmaceitiskiem nolūkiem paredzētas magones, augšanas regulatorus parasti nelieto, jo tie maina alkaloīda biosintēzes ceļu. Augšanu regulējot, panāk ne vien īsāku stiebru, bet arī stingrāku stiebra lejasdaļu. Īsi un spēcīgi augi ir noturīgi pret veldri, jo īpaši periodā, kad pogaļas ir zaļas, un to nobriešanas laikā.
      Ja magones veldrējas, tās nobriest nevienmērīgi un, ražu novācot, kontaminējas ar alkaloīdiem. Lielākā daļa veldrē sakritušo augu atkal sāk laist atzarus. Šo jauno atzaru pogaļas nobriest vēlāk. Magones novācot, nobriešanas process jāregulē, jo nenobriedušas magoņu pogaļas satur piensulu. Novācot šīs pogaļas tiek mehāniski bojātas, un no trahejām sūcas piensula, magoņu sēklu virsmu tieši kontaminējot ar opija alkaloīdiem, kas vēlāk turpat izžūst. Magoņu sēklu kvalitāti, jo īpaši to izskatu un organoleptiskās īpašības, pazemina arī rūsas krāsas sēklas no nenobriedušām pogaļām.
      Lai nodrošinātu, ka visas pogaļas novāc pilnīgi nobriedušas, saskaņā ar nacionālajiem noteikumiem par augu aizsardzības līdzekļu atļaušanu un attiecīgajiem lietošanas noteikumiem var lietot desikantu.

         Novākšana

      Pārtikas magones novāc, mitrumam nepārsniedzot 10 %. Sēklu mitrums novākšanas laikā parasti ir 6–10 %. Ja klimatisku iemeslu dēļ magoņu sēklas nav iespējams novākt tādos apstākļos, kā minēts, magones jānovāc ar salmiem un nekavējoties jāžāvē ar gaisa plūsmu, kuras temperatūra nepārsniedz 40 °C. Tomēr šādos apstākļos jebkāda kavēšanās saistās ar risku, kas kvalitātes ziņā var negatīvi ietekmēt gan pārtikā lietojamo sēklu organoleptiskās īpašības, gan to fizikālos, ķīmiskos un mikrobioloģiskos parametrus.
      Farmaceitiskai lietošanai paredzētas magones dažkārt vāc ar augstāku mitruma saturu, taču pēc novākšanas nekavējoties izžāvē un, vēl svarīgāk, atdzesē. Pēc žāvēšanas un atdzesēšanas mitruma saturs sēklās ir apmēram 8–9 %.
      Pārtikas magones novāc ar sīku sēklu vākšanai noregulētiem kombainiem. Magoņu novākšanai atsevišķas mašīnu daļas ir īpaši jānoregulē, jo magoņu sēklas ir ārkārtīgi jutīgas pret mehāniskiem bojājumiem. Eļļas saturs pārtikas magoņu sēklās ir 45–50 %. Bojātu magoņu sēklu virsma ir notraipīta ar eļļu, kas piesaista saberzto pogaļu putekļus. Pielipušie putekļi magoņu sēklās paaugstina opija alkaloīdu saturu. Turklāt magoņu eļļa ir ātrbojīga un ļoti drīz oksidējas. Tāpēc sēklu bojājumi ne vien būtiski pazemina pārtikas magoņu organoleptiskās īpašības un glabājamību, bet arī tās kontaminē un tajās paaugstina opija alkaloīdu koncentrāciju.
      Vācot magones farmaceitiskai lietošanai, ir svarīgi ievākt tikai galviņu un nedaudz stiebra. Tāpēc novākšanā jāizmanto lopbarības novācēja mašīna ar īpaši pielāgotu galvu, kas novāc tikai auga augšējo daļu. Izmantojot lopbarības novācēju, var novākt tikai vajadzīgo auga daļu, un tas attiecīgi mazina kontaminēšanās varbūtību.

         Sagatavošana pēc novākšanas

      Magoņu sēklas opija alkaloīdus nesatur, vai to saturs ir ļoti zems. Opija alkaloīdu saturs magoņu sēklās skaidrojams ar sīkām salmu putekļu (pogaļas sieniņu) daļiņām. Tāpēc, neatkarīgi no tā, vai putekļi satur daudz vai maz opija alkaloīdu, pēc novākšanas nepieciešama ir tīrīšana vai pārstrāde.
      Pēc novākšanas un pirms magoņu sēklu lietošanas pārtikā sēklas jānotīra, ar nosūcēju jālikvidē putekļu daļiņas un jālikvidē jebkādi citi piemaisījumi, visbeidzot panākot tīrību, kas pārsniedz 99,8 %.

         Glabāšana

      Ja magoņu sēklas pirms galīgās sagatavošanas jāglabā, tās jānovāc kopā ar salmiem un novāktais maisījums pienācīgi aktīvi jāvēdina uz režģiem, lai nodrošinātu, ka mitruma saturs nepārsniedz 8–10 %.
      Ilgākā glabāšanā ar ventilēšanu jāizmanto neapstrādāts gaiss, proti, iepriekš neuzkarsēts gaiss. Šādi apstrādātas magoņu sēklas, kvalitātei būtiski nemainoties, var bez grūtībām glabāt 12 mēnešus.
      Kad magoņu sēklas ir notīrītas, tās būtu jāglabā vēdinātās tvertnēs vai lielos maisos, vai nefasētas pārtikas pakošanai sertificētos maisos, kas tieši nesaskaras ar glabātuves grīdu.

         Marķēšana

      Magoņu sēklas, kas pirms lietošanas pārtikā vai par pārtikas produktu sastāvdaļu vēl papildus jāapstrādā, lai mazinātu opija alkaloīdu saturu, attiecīgi jāmarķē ar norādi, ka pirms lietošanas pārtikā vai par pārtikas produktu sastāvdaļu magoņu sēklas fiziski jāapstrādā, lai samazinātu opija alkaloīdu saturu.
      II.   Laba pārstrādes prakse opija alkaloīdu klātbūtnes novēršanai

      Opija alkaloīdu saturu magoņu sēklās var samazināt ar vairākiem priekšapstrādes un pārtikas pārstrādes paņēmieniem. Ir pierādīts, ka, pārtiku pārstrādājot, alkaloīdu saturs var samazināties pat par 90 % un ka kombinētā priekšapstrādē un termiskajā apstrādē no tā var gandrīz pilnīgi atbrīvoties.
      Pie iedarbīgākajiem paņēmieniem pieder mazgāšana un mērcēšana, termiskā apstrāde temperatūrā, kas pārsniedz vismaz 135 °C, bet ieteicami – 200 °C, zemākā temperatūrā (piem., 100 °C) veikta apstrāde, ko kombinē ar mitro apstrādi vai mazgāšanu, kā arī ar malšanu, un dažādo apstrāžu kombinācijas.
      Ar pārtikas produktiem, kas satur magoņu sēklas, pirms lietošanas parasti veic vairākus procesus.
      Veselas, neapstrādātas magoņu sēklas maizē un maizītēs galvenokārt izmanto par rotājumu, un vienīgā apstrāde ir cepšana.
      Citiem pārtikas produktiem magoņu sēklas, pirms ar tām pārkaisīt ēdienu vai tās izmantot maizes izstrādājumos, parasti samaļ. Magoņu sēklas izmanto arī magoņu sēklu pildījumā, kas sastāv no maltām magoņu sēklām, cukura, šķidruma (ūdens vai piena) un, iespējams, citām sastāvdaļām un garšvielām. Pirms magoņu sēklu pildījumu izmantot pārtikas izstrādājumā, to parasti apstrādā termiski. Dažās tradicionālās virtuvēs svarīga maltītes daļa ir termiski neapstrādātas veselas vai maltas magoņu sēklas.
      Tātad pārtikā izmantotajām magoņu sēklām bieži vien kombinēti veic dažāda veida pārstrādi, arī malšanu, iemaisīšanu šķidrumā, termisko apstrādi un dažkārt pat termisko apstrādi vairākos posmos. Lai gan viens pārstrādes posms alkaloīdu saturu magoņu sēklās var būtiski nemazināt, priekšapstrāde (piem., no magoņu sēklām gatavota pildījuma pārstrāde), kam seko pēcapstrāde (piem., cepšana), alkaloīdu saturu magoņu sēklās var samazināt līdz nenosakāmam daudzumam. Kombinējot rūpnieciska mēroga mazgāšanu un žāvēšanu, morfīna koncentrāciju arī ļoti kontaminētās neapstrādātu magoņu sēklu partijās (sākotnējā koncentrācija no 50 līdz 220 mg morfīna uz kilogramu), izdevās samazināt līdz koncentrācijai, kas zemāka par 4 mg morfīna uz kilogramu, un kvalitāte un organoleptiskās īpašības netika zaudētas.
      Ar ieteicamajām priekšapstrādes un pārstrādes metodēm, kas mazina alkaloīdu saturu magoņu sēklās un magoņu sēklu produktos, var iepazīties zemāk sniegtajā tabulā.
      Tomēr ir jānorāda:

                  —

                  termiskā apstrāde pirms pārtikas produkta galīgās apstrādes nav ieteicama, jo veicina tauku noārdīšanos un var piedot rūgtumu un atņemt raksturīgo magoņu sēklu garšu,

                  —

                  ja magoņu sēklu alkaloīdu satura mazināšanai tās jāmazgā vai jāmērcē ūdenī, tas jādara īsi pēc novākšanas. Taču jāņem vērā, ka tas var pazemināt magoņu sēklu kvalitāti un/vai saīsināt to glabāšanas laiku.

         Tabula

         Ieteicamās priekšapstrādes un pārstrādes metodes, kas mazina alkaloīdu saturu magoņu sēklās un magoņu sēklu produktos

                  Priekšapstrādes un pārstrādes metodes

                  Papildu nosacījumi

                  Iedarbība

                  Iedarbība kvantitatīvā izteiksmē

                  Mazgāšana vai mērcēšana ūdenī

                  Laiks (5 min)
                  Ilgāks laiks (30 s – 2 min – 30 min) ūdenī ar temperatūru

                  Alkaloīdu satura samazinājums

                  46 % ↓

                  15 °C
                  60 °C
                  100 °C

                  60–75 % ↓
                  80–95 % ↓
                  80–100 % ↓

                  Viena mazgāšana mazliet skābā vidē

                  40 % ↓

                  Temperatūra/termiskā apstrāde

                  Maizes cepšana
                  135 °C
                  220 °C
                  200 °C + malšana

                  Alkaloīdu satura samazinājums

                  ~10–50 % ↓
                  ~30 % ↓
                  ~80–90 % ↓
                  ~90 % ↓

                  Malšana

                  Skābeklis (uz lielas aktīvās virsmas)
                  Paaugstināts pH

                  Paātrināta morfīna noārdīšanās, pseidomorfīna izstrādāšanās, produkta garšas uzlabošanās

                  ~25–34 % ↓

                  Gaisma

                  Maz ietekmē noārdīšanās ātrumu

                  Kombinēta priekšapstrāde

                  Mazgāšana, 100 °C, 1 min + grauzdēšana 200 °C, 20 min

                  Alkaloīdu satura samazinājums

                  ~98–100 % ↓

                  Mazgāšana, 100 °C, 1 min + žāvēšana 90 °C, 120 min

                  ~99 % ↓

                  Mitrā apstrāde ar tvaiku 100 °C, 10 min + žāvēšana (90 °C, 120 min)

                  ~50–75 % ↓

                  Mitrā apstrāde 100 °C, 10 min + malšana + žāvēšana (90 °C, 120 min)

                  ~90–98 % ↓

                  Priekšapstrāde + cepšana

                  Malšana + cepšana

                  Liels alkaloīdu satura samazinājums kombinētā priekšapstrādē ar mitrumu un karstumu, kam seko sausa termiskā apstrāde

                  80–95 % ↓

                  Kombinēta priekšapstrāde ar tvaiku + malšana + cepšana

                  90–95 % ↓

                  Kombinēta priekšapstrāde ar mazgāšanu + malšana + cepšana

                  100 % ↓


title: European Parliament recommendation to the Council on the quality of criminal justice and the harmonisation of criminal law in the Member States (2005/2003(INI))

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

52005IP0030

Oficiālais Vēstnesis 304 E , 01/12/2005 Lpp. 0109 - 0113

		P6_TA(2005)0030Kriminālās justīcijas kvalitāte Eiropas SavienībāEiropas Parlamenta ieteikums Padomei par kriminālās justīcijas kvalitāti un tiesību aktu saskaņošanu krimināltiesību jomā dalībvalstīs (2005/2003(INI))Eiropas Parlaments,- ņemot vērā ieteikuma priekšlikumu Padomei par kriminālās justīcijas kvalitāti Eiropas Savienībā, kuru iesniedza António Costa PSE grupas vārdā (B6-0234/2004),- ņemot vērā Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju, ko Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja pieņēma ar 1948. gada 10. decembra Rezolūciju Nr. 217 A (III), un jo īpaši tās 7., 8. 9., 10. un 11. pantu,- ņemot vērā Starptautisko paktu par pilsoņu un politiskajām tiesībām, kuru pieņēma Ģenerālā asambleja ar 1966. gada 16. decembra Rezolūciju Nr. 2200 A (XXI) un kurš stājās spēkā 1976. gada 23. martā, un jo īpaši tā 2., 7., 9., 10. un 14. pantu,- ņemot vērā Eiropas Padomes 1950. gada 4. novembra Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju (ECHR), kas stājās spēkā 1953. gada 3. septembrī, un jo īpaši tās 6. un 13. pantu,- ņemot vērā VI sadaļu Līgumā par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 29. pantu, 31. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 34. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu,- ņemot vērā Līgumu par Konstitūciju Eiropai, kuru dalībvalstis parakstīja Romā 2004. gada 29. oktobrī, jo īpaši tā I-42. un III-260. pantu (novērtēšanas mehānismi), III-270. un III-271. pantu (tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās) un II-107. līdz II-110. pantu, ar kuriem pārņem Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. - 50. pantu,- ņemot vērā Kopienas tiesību kopumu krimināltiesību jautājumos, jo īpaši Konvenciju par savstarpējo tiesisko palīdzību krimināllietās [1], Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmumu Nr. 2002/584/JHA par Eiropas orderi apcietināšanai un savstarpējas izdošanas procedūrām starp dalībvalstīm [2], Padomes 2003. gada 22.jūlija Pamatlēmumu Nr. 2003/577/JHA par lēmumu izpildi attiecībā uz īpašumu vai pierādījuma elementu iesaldēšanu [3], priekšlikumu Padomes pamatlēmumam par Eiropas pilnvaru pierādījumu iegūšanai, dokumentu un datu vākšanai nolūkā tos izmantot saistībā ar krimināllietu izskatīšanu (KOM(2003)0688) un priekšlikumu Padomes pamatlēmumam par konkrētām procesuālām tiesībām noziedzīgo lietu izskatīšanu laikā Eiropas Savienībā (KOM(2004)0328),- ņemot vērā Pievienošanās līguma atbilstīgos pantus, kas paredz iespēju apturēt noteiktu brīvības, drošības un tiesiskuma telpas noteikumu piemērošanu gadījumā, ja netiek ievērotas konkrētas normas (no kā izriet, ka tādas normas ir jānosaka iepriekš),- ņemot vērā ieteikumu par brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nākotni, kā arī par nosacījumiem tās leģitimitātes un efektivitātes veicināšanai, kuru Eiropas Parlaments pieņēma 2004. gada 14. oktobrī [4],- ņemot vērā Hāgas programmu, ko Eiropadome pieņēma Briselē 2004. gada 4. - 5. novembrī,- ņemot vērā Reglamenta 114. panta 3. punktu un 83. panta 5. punktu,- ņemot vērā Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas ziņojumu (A6-0036/2005),A. tā kā II-107. līdz II-110. pants Līgumā par Konstitūciju Eiropai un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 13. pants nosaka "tiesības uz taisnīgu tiesu" darbības jomu, kuras atbilstoši savai kompetencei Savienība un dalībvalstis nodrošina Eiropas pilsoņiem;B. tā kā šīs tiesības uz taisnīgu tiesu īpaši paredz tiesības uz efektīvu pārsūdzību, tiesības piekļūt taisnīgai tiesai, tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu tiesā, tiesības uz tiesas spriedumu saprātīgā termiņā, kā arī tiesības saņemt juridisku palīdzību, kā arī saskaņā ar ANO un Eiropas Konvencijas par spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas rīcības vai soda novēršanas starptautiskiem standartiem šīs tiesības paredz pilnībā ievērot aizdomās turēto personu pamattiesības pirms krimināllietas izskatīšanas sākuma, kā arī ievērot tiesības uz cieņpilnu un humānu izturēšanos pret notiesātajām personām, beidzoties šādas lietas izskatīšanai;C. tā kā šo tiesību aizsardzība ir vēl svarīgāka krimināllietu izskatīšanā, kurās tiek skarts pamatbrīvību jautājums;D. tā kā šāda aizsardzība pirmām kārtām ir katras dalībvalsts kompetencē, kas to nodrošina saskaņā ar savu konstitucionālo iekārtu un savām juridiskajām tradīcijām, ka ir svarīgi dalībvalstīm pievērsties savu juridisko sistēmu problēmām, īpaši tām, kuras identificējusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa, tā kā īsta Eiropas brīvības, drošības un tiesiskuma telpa tomēr paredz, no vienas puses, nodrošināt Eiropas pilsoņiem vienlīdzīgu attieksmi, neatkarīgi no viņu atrašanās vietas Savienībā, un, no otras puses, palielināt dalībvalstu savstarpējo uzticēšanos, lai pieļautu savstarpēju spriedumu atzīšanu un pat savu pilsoņu izdošanu citas dalībvalsts tiesām;E. tā kā nepieciešams ņemt vērā Eiropas Kopienu Tiesas Luksemburgā un Eiropas Cilvēlktiesību tiesas Strasbūrā pastāvīgo tiesu praksi un to, ka šīm abām tiesu praksēm jābūt saskaņotām;F. tā kā kopš Tamperes programmas (33. punkts) pieņemšanas tiesas nolēmumu savstarpējas atzīšanas princips Savienībā ir kļuvis par tiesu iestāžu sadarbības stūrakmeni;G. tā kā ar Līgumu par Konstitūciju Eiropai (III-260. pants) un Hāgas programmu (jo īpaši ar tās 3. punkta 2. apakšpunktu) atzīst dalībvalstu savstarpējās novērtēšanas nozīmi, lai pastiprinātu savstarpējo uzticēšanos, kas pati par sevi ir savstarpējās atzīšanas nepieciešams priekšnoteikums, tāpat kā minimālo noteikumu pieņemšana attiecībā uz būtību un procedūru, kā arī uz saprātīgu termiņu noteikšanu;H. tā kā Eiropas Savienības tiesību sistēmas kvalitātes vērtēšanai jāattiecas arī uz tiesnešu darba metodēm un dažādām tiesu administrācijas sistēmām dalībvalstīs, kas nav pretrunā ar tiesu varas neatkarības principu;I. tā kā šai vērtēšanai jābūt balstītai uz kopīgu pamatprincipu kopumu, kas garantētu tās saskaņotību un objektivitāti;J. tā kā, lai uzlabotu Eiropas kriminālās justīcijas kvalitāti, ir svarīgi noteikt šādai vērtēšanai vispiemērotākos mehānismus un procedūras, pastiprināt informācijas apmaiņu, kā arī palielināt apmācības iespējas, kas kalpotu kriminālās justīcijas kvalitātes uzlabošanai Eiropā;K. tā kā pēdējo gadu laikā Eiropas Savienībā nodibināto tīklu, piemēram, Valsts padomju un augstākās administratīvās jurisdikcijas asociācija, Augstāko tiesu priekšsēdētāju tīkls, Augstāko tiesu tīkls un Eiropas justīcijas padomju tīkls liecina par to, ka aizvien lielāka uzmanība tiek pievērsta nepieciešamībai kopā darboties, lai uzlabotu justīcijas kvalitāti Eiropas Savienības pilsoņu labā;L. tā kā apmācībai ir ļoti svarīga nozīme kopējās tiesiskās kultūras, kā arī pamattiesību attīstībā Eiropas Savienībā, īpaši izmantojot Eiropas tiesiskās izglītības tīklu;M. tā kā justīcijas kvalitātes normu un efektivitātes uzlabošanai, kas balstīta uz vērtēšanu, ir jāpaaugstina, no vienas puses, svarīgāko krimināltiesību un procesuālo normu kvalitāte, un no otras puses, to piemērošanas kvalitāte, kas nav pretrunā ar tiesu neatkarības principa ievērošanu;N. tā kā savstarpējas vērtēšanas procesam nepieciešama konkrēta metodoloģija, kura ņem vēra šī procesa sarežģītību;O. tā kā ar Hāgas programmu atzīta nepieciešamība pieņemt Līgumu par Konstitūciju Eiropai kā pamatprincipu kopumu un sākt sagatavošanās darbus, lai varētu īstenot minētajā līgumā paredzētos pasākumus, tiklīdz tas stāsies spēkā;P. tā kā 2005. gada 18. janvārī Pilsoņu brīvību, iekšlietu un tieslietu komiteja organizēja publisku semināru par tēmu "Justīcijas labākas kvalitātes veicināšana Eiropā";Q. apstiprina Hāgas programmas pamatnostādnes attiecībā uz savstarpējas uzticības nostiprināšanu (3. punkta 2. apakšpunkts), kuras sasniegšanai nepieciešama justīcijas kvalitātes uzlabošana, attīstot vērtēšanu un ar tiesu sistēmu saistīto iestāžu un organizāciju līdzdalību;R. atgādina, ka Hāgas programmas 3. punkta 2. apakšpunktā, kurā uzsvērta nepieciešamība respektēt dažādo struktūru daudzveidību un valstu tiesu sistēmas tradīciju īpatnības, kā arī tiesu varas neatkarību ikvienā dalībvalstī, vienlaicīgi veicinot justīcijas kvalitāti Eiropā, izmantojot savstarpēju uzticēšanos;1. iesniedz Eiropadomei un Padomei šādus ieteikumus:a) nekavējoties uzsākt Eiropas Savienības līmeņa darbību, lai Eiropas pilsoņi neatkarīgi no viņu atrašanās vietas Savienībā un neatkarīgi no tās valsts juridiskās un konstitucionālās iekārtas, kurā viņi atrodas, varētu izmantot tiesības uz taisnīgu tiesu, pastāvot vienlīdzīgiem apstākļiem, kas atbilst aizvien augstākām kvalitātes normām, tādējādi paaugstinot iedzīvotāju uzticību tiesu spriešanai;b) Eiropas Savienībai kopā ar dalībvalstīm izstrādāt Eiropas kriminālās justīcijas kvalitātes hartu, kas būtu visām dalībvalstīm kopīgu pamatprincipu kopums un garantētu vienotu un objektīvu novērtēšanu, kas Hartā jāiekļauj, ņemot vērā esošo pieredzi un paveikto valstu līmenī, gan to, ko starptautiskajā līmenī paveikusi Eiropas Padome un Apvienoto Nāciju Organizācija;c) lai pastiprinātu uzticību starp valstu tiesu sistēmām, cienot to dažādību, izveidot pastāvīgu savstarpējās novērtēšanas mehānismu, pamatojoties uz Kvalitātes hartu kā objektīvu atsauci, ņemot vērā pieredzi citās jomās, kur jau darbojas savstarpējā vērtēšana (Šengenas līgums, terorisms, paplašināšana u.c.) iespēju robežās paredzot Konstitucionālā līguma III-260. pantā minētos mehānismus un atbilstot šādiem mērķiem:- salīdzināmu statistikas datu bāzes izveidošana,- salīdzinošās novērtēšanas apmācību organizēšana,- labākās pieredzes izplatīšana,- informēšana par citu dalībvalstu tiesu sistēmu veidu un darbību,- ikgadēja Eiropas tiesu kvalitātes novērtēšanas ziņojuma publicēšana, kuram pievienoti vairāki ieteikumi Padomei un dalībvalstīm, ar mērķi veikt uzlabojumus, kuri var atrisināt apzinātās problēmas;d) formalizēt savstarpējās vērtēšanas mehānismu (procedūras, struktūras, rādītāji, ziņojumi u.c.) vienā vai vairākos lēmumos, kas pamatoti uz Līguma par Eiropas Savienību 31. pantu, īstenojot Strasbūras un Luksemburgas tiesu pieņemtos tiesu prakses principus, kā arī virzienus, kurus norādījusi Eiropas Komitejas tiesību sistēmas efektivitātei padome;e) iesaistīt šajā novērtēšanā tiesnešu un tiesību operatoru asociācijas, ekspertus un tiesu sistēmas izmantotājus, kā arī valstu parlamentus, piemēram, tiesu sistēmas kvalitātes uzraudzības komitejas izveidošanā, atbilstīgi Konstitucionālā līguma I-42. panta 2. punktam un saskaņā ar subsidiaritātes principu; šo novērtēšanu varētu kopīgi veikt Eiropas Parlaments kopā ar valstu parlamentiem;f) uzskatīt, ka brīvības, drošības un tiesiskuma telpas veidošana, kura balstīta uz savstarpēju uzticību, nevar notikt, netuvinot valstu tiesību aktus; attiecībā uz materiālajām krimināltiesībām Parlamentam jāvienojas ar Padomi, lai novērtētu nepieciešamību par prioritāriem uzskatīt noziedzīgus nodarījumus, kuri skaidri noteikti Konstitucionālajā līgumā, turpretī attiecībā uz procesuālajām tiesībām tajā par prioritārām uzskatītas šādas tēmas:- tiesu administrācijas pārredzamība, kā arī pilnīga aizdomās turēto personu pamattiesību ievērošana pirms kriminālprocesa uzsākšanas, kā arī cieņas pilna un humāna attieksme pret notiesātajiem procesa beigās,- pierādījumu savākšana un novērtēšana,- ieslodzīto pārvietošana soda izpildei dzīvesvietas dalībvalstī,- sodu, kas nav saistīti ar brīvības atņemšanu, izpilde dzīvesvietas dalībvalstī,- piespiedu darbu izpilde dzīvesvietas dalībvalstī,- ieslodzīto minimālās tiesības visās dalībvalstīs,- atkārtota saskaņošana attiecībā uz tiesību aktiem, kas jau iepriekš ir bijuši pakļauti saskaņošanai,- liecinieku un upuru liecību sniegšanas aizsardzības režīms;uzskatīt, ka vērtēšana jāveic, ņemot vērā šos punktus, uzņemoties iniciatīvu vai to turpinot šajās jomās Eiropas līmenī;g) uzskatīt, ka savstarpējās vērtēšanas principam ir jābūt cieši saistītam ar visiem tiesību profesionāļiem domātu apmācības pasākumu veicināšanu, izmantojot Eiropas tiesu organizācijas un iestādes; tāpat arī, pieņemot finansu plānu 2007. -2013. gadam atbilstīgi tam, kas norādīts Hāgas programmā (3. punkta 2. apakšpunkta 2. rindkopa) paredzēt finansējumu gan Eiropas tiesu organizācijām un iestādēm, kā arī Eiropas Parlamenta uzsākto tiesu iestāžu apmaiņu (saskaņā ar budžeta pozīciju 18 05 01 03), kā arī jaunus pilotprojektus, kas ļautu attīstīt dažādu sistēmas dalībnieku un organizāciju sadarbību dalībvalstīs, kuras mērķis ir justīcijas kvalitātes uzlabošana;h) aicināt Komisiju turpmāk iekļaut Eiropas kriminālās justīcijas hartu, savstarpējas vērtēšanas mehānismu un papildu pasākumus attiecībā uz krimināltiesību noteiktu normu saskaņošanu rīcības plānā, kas tai ir jāiesniedz 2005. gadā saskaņā ar Hāgas Programmu; atzīmē, ka attiecībā uz šo jautājumu Parlaments pievienojas Eiropadomei, lai ieteiktu Komisijai ar šo Rīcības plānu pieņemt par pamatprincipu kopumu Līgumā par Konstitūciju Eiropai paredzētos noteikumus;2. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Padomei un informēšanas nolūkā Komisijai, kā arī dalībvalstu valdībām un parlamentiem, un Eiropas Padomei.[1] Padomes 2000. gada 29. maija lēmums, ar ko atbilstoši 34. pantam Līgumā par Eiropas Savienību pieņem Konvenciju par dalībvalstu un Eiropas Savienības savstarpējo tiesisko palīdzību krimināllietās (OV C 197, 12.7.2000., 1. lpp.).[2] OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp.[3] OV L 196, 2.8.2003., 45. lpp.[4] Pieņemtie teksti, P6_TA(2004)0022.--------------------------------------------------


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 28. jūnijs ) par politiku, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               1.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 28. jūnijs)
   par politiku, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   2011/C 191/01
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 165. un 166. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Terminu “mācību priekšlaicīga pārtraukšana” lieto saistībā ar tiem skolēniem, kuri pārtrauc izglītību un apmācību pēc zemākā līmeņa vidējās izglītības iegūšanas vai agrāk un kuri vairs neturpina izglītību un mācības.

               (2)

               Mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas mazināšanai ir svarīga nozīme vairāku stratēģijas “Eiropa 2020” pamatmērķu sasniegšanā. Mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas mazināšana ir vērsti gan uz “gudras izaugsmes” mērķi, uzlabojot izglītības un apmācības līmeni, gan uz “integrējošas izaugsmes” mērķi, pievēršot īpašu uzmanību vienam no galvenajiem bezdarba, nabadzības un sociālās atstumtības riska faktoriem. Tāpēc stratēģija “Eiropa 2020” ietver pamatmērķi līdz 2020. gadam samazināt mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas līmeni līdz mazāk nekā 10 %, salīdzinot ar 14,4 % 2009. gadā. Dalībvalstis ir apņēmušās noteikt valsts mēroga mērķus, ņemot vērā to salīdzinošās sākuma pozīcijas un valsts apstākļus.

               (3)

               Padomes Lēmumā 2010/707/ES (1) izklāstītajās Dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēs stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanai dalībvalstis ir aicinātas veikt visus vajadzīgos pasākumus mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas novēršanai.

               (4)

               Pamatiniciatīvā “Eiropas platforma cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību” ir noteikta rīcības sistēma, lai nodrošinātu sociālo un teritoriālo kohēziju, īpašu uzmanību pievēršot nelabvēlīgu faktoru cikla pārtraukšanai un preventīvo pasākumu pastiprināšanai. Tajā aplūkots stratēģijas “Eiropa 2020” pamatmērķis panākt, lai turpmākajos desmit gados vismaz 20 miljoni cilvēku izkļūtu no nabadzības un sociālās atstumtības.

               (5)

               Stratēģijā “Eiropa 2020” ietvertās pamatiniciatīvas “Jaunatne kustībā” mērķis ir “uzlabot Eiropas augstākās izglītības iestāžu darbību un starptautisko pievilcību un paaugstināt visu izglītības un mācību līmeņu vispārējo kvalitāti ES, apvienojot izcilību un vienlīdzību, šai nolūkā veicinot studentu un pasniedzēju mobilitāti, un uzlabot situāciju jauniešu nodarbinātības jomā”.

               (6)

               Padomes 2003. gada 5. un 6. maija sanāksmes secinājumos par Eiropas vidējo panākumu atsauces līmeņiem izglītības un apmācības jomā (kritēriji), ir noteikts, ka līdz 2010. gadam priekšlaicīgi mācības pārtraukušo skolēnu īpatsvaram vajadzētu būt mazākam par 10 %, definējot priekšlaicīgi mācības pārtraukušos skolēnus kā personas vecumā no 18 līdz 24 gadiem, kurām ir tikai zemākā līmeņa vidējā izglītība vai zemāka izglītība un kuras vairs neturpina izglītību vai apmācību. Šis kritērijs netika sasniegts. Septītā daļa jauniešu pašlaik pārtrauc izglītību un apmācību pirms augstāka līmeņa vidējās izglītības iegūšanas.

               (7)

               Padomes Rezolūcijā (2007. gada 15. novembris) par jaunām iemaņām jaunām darba vietām (2) ir uzsvērta nepieciešamība celt vispārējo iemaņu līmeni un piešķirt prioritāti to personu izglītībai un apmācībai, kam visvairāk draud saimnieciska un sociāla atstumtība, jo īpaši priekšlaikus skolu pametušajiem jauniešiem. Tajā ir uzsvērta nepieciešamība nodrošināt darba meklētājiem profesionālu orientāciju un katram savu mācību plānu un izstrādāt instrumentus mācību rezultātu apstiprināšanai, kuri ir iegūti formālās, ikdienējās un neformālās izglītības satvarā.

               (8)

               Padomes secinājumos (2008. gada 22. maijs) par mācībām pieaugušajiem ir atzīta pieaugušajiem paredzēto mācību nozīme mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas problēmas risināšanā, piedāvājot papildu iespēju tiem, kuri, pieaugušo kārtā ieejot, nav ieguvuši kvalifikāciju, īpaši pievēršoties pamatprasmēm, informācijas tehnoloģijām un valodu apguvei.

               (9)

               Secinājumos (2009. gada 12. maijs) par stratēģisku sistēmu Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā (“ET 2020”) Padome vienojās, ka līdz 2020. gadam tādu personu skaitam, kas priekšlaicīgi pārtrauc izglītību un apmācību, vajadzētu būt mazākam par 10 %.

               (10)

               Padomes secinājumos (2009. gada 26. novembris) par migrantu izcelsmes bērnu izglītību ir norādīts, ka, lai arī daudzi migrantu izcelsmes bērni veiksmīgi iegūst izglītību, šādi skolēni biežāk pamet skolu priekšlaicīgi. Migrantu izcelsmes skolēni visā Savienībā priekšlaicīgi pārtrauc mācības divreiz biežāk nekā vietējie skolēni. Pieejamie dati liecina, ka mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas līmenis joprojām ir augstāks romu sabiedrībā.

               (11)

               Padome 2010. gada maijā secinājumos par izglītības un apmācības sociālo dimensiju vienojās, ka, lai sekmīgi novērstu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, vietējā, reģionālā un valsts līmenī ir jāuzlabo zināšanas par grupām, kurās pastāv skolas priekšlaicīgas pamešanas risks, un jāattīsta sistēmas, lai jau agrīnā posmā apzinātu personas, kurām draud šāda iespējamība, un secināja, ka būtu jāīsteno visaptverošas un starpnozaru stratēģijas, kas piedāvā virkni skolām paredzētu un sistēmisku politikas pasākumu, kuros noteikti dažādi faktori, kas izraisa mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu.

               (12)

               Mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas iemesli ir ļoti atšķirīgi gan dažādās valstīs, gan reģionu robežās. Politika, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, ir jāpielāgo attiecīgās vietas, reģiona vai valsts specifiskajai situācijai; nav viena risinājuma, kas būtu piemērots visām dalībvalstīm.

               (13)

               Neraugoties uz atšķirībām starp valstīm un reģioniem, visās dalībvalstīs ir pārliecinoši pierādījumi tam, ka vairāk skartas ir nelabvēlīgā situācijā esošās un neaizsargātās iedzīvotāju grupas. Turklāt liela daļa skolēnu, kas priekšlaicīgi pārtrauc izglītību un apmācību, ir jaunieši ar īpašām izglītības vajadzībām. Mācību priekšlaicīga pārtraukšana gan rada sociālās problēmas, gan palielina sociālās atstumtības risku.

               (14)

               Pilnībā ievērojot subsidiaritātes principu, Eiropas sistēma visaptverošai politikai attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu var palīdzēt dalībvalstīm pārskatīt esošo politiku, izstrādāt valsts reformu programmas saskaņā ar stratēģiju “Eiropa 2020” un īstenot stratēģijas, kurām ir būtiska ietekme un laba izmaksu un ieguvumu attiecība. Tā var arī nodrošināt pamatu sadarbībai, izmantojot atklāto koordinācijas metodi, un palīdzēt mērķtiecīgi izmantot Savienības finansēšanas instrumentus.

               (15)

               Lai izglītības reformu rezultāti kļūtu pamanāmi, nepieciešams laiks. Lai panāktu mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas līmeņa mazināšanos nākamajā desmitgadē un sasniegtu stratēģijā “Eiropa 2020” izvirzīto mērķi, visdrīzākajā laikā jāievieš visaptverošas un starpnozaru stratēģijas attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:
   Izmantot šā ieteikuma pielikumā izklāstīto politikas sistēmu atbilstīgi valsts apstākļiem, lai:

               1)

               apzinātu galvenos faktorus, kas izraisa mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, un pārraudzītu šīs parādības iezīmes valsts, reģionālā un vietējā līmenī – tas ir pamats mērķtiecīgai un efektīvai uz faktiem balstītai politikai;

               2)

               nodrošinātu, ka līdz 2012. gada beigām ir ieviestas visaptverošas stratēģijas attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu un ka tās tiek īstenotas atbilstīgi valsts prioritātēm un stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem. Visaptverošas stratēģijas iekļauj preventīvus pasākumus, intervences pasākumus un kompensācijas pasākumus, pēdējā gadījumā ar mērķi izglītības procesā atkārtoti iesaistīt personas, kuras ir pārtraukušas izglītību;

               3)

               nodrošinātu, ka šīs stratēģijas ietver atbilstīgus pasākumus attiecībā uz iedzīvotāju grupām, kurās ir lielāks mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas risks attiecīgajā dalībvalstī, piemēram, bērniem no sociālekonomiski nelabvēlīgas vides, migrantu izcelsmes bērniem vai romu izcelsmes bērniem vai bērniem ar īpašām izglītības vajadzībām;

               4)

               nodrošinātu, ka šīs stratēģijas ir saskaņoti vērstas gan uz vispārējo izglītību, gan profesionālo izglītību un apmācību un katram izglītības veidam raksturīgajām problēmām;

               5)

               integrētu pasākumus, ar kuriem atbalsta mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas mazināšanu, attiecīgajos politikas virzienos, kas vērsti uz bērniem un jauniešiem, un koordinētu darbības starp dažādām politikas nozarēm;

               6)

               atzīstot skolotāju, skolu vadības un citu mācību spēku nozīmīgo lomu, nodrošinātu visu attiecīgo ieinteresēto personu iesaisti šajos pasākumos un darbībās, lai palīdzētu cilvēkiem, kuri varētu priekšlaicīgi pārtraukuši mācības, tostarp tiem, kuri mācības jau ir pārtraukuši.

         AICINA KOMISIJU:

               1)

               saistībā ar ET 2020 atbalstīt dalībvalstu centienus, pārraugot notikumu gaitu dalībvalstīs dažādos izglītības līmeņos, lai noteiktu attīstības tendences;

               2)

               atbalstīt dalībvalstu stratēģijas, īstenojot pieredzes un labas prakses apmaiņu, un veicināt dalībvalstu efektīvu mācīšanos no citām dalībvalstīm, saziņas tīklu veidošanu un novatorisku pieeju izmēģināšanu saistībā ar pasākumiem, kas paredzēti, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu un uzlabotu tādu bērnu izglītības rezultātus, kas nāk no sabiedrības grupām, kurās ir mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas risks;

               3)

               integrēt pasākumus, ar ko atbalsta mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas mazināšanu, visās attiecīgajās Savienības darbībās, kas vērstas uz bērniem un jauniešiem;

               4)

               atbalstīt tādas efektīvas politikas izstrādi, kas vērsta pret mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, uzsākot salīdzinošos pētījumus un izpēti, kā arī veicināt dalībvalstu sadarbību šajā jomā;

               5)

               sadarbībā ar dalībvalstīm, neskarot pārrunas par turpmāko finanšu shēmu, nodrošināt, ka ar Savienības programmām mūžizglītības, jaunatnes un pētniecības jomā, kā arī ar Eiropas struktūrfondiem atbalsta un veicina dalībvalstu stratēģiju īstenošanu attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu;

               6)

               regulāri ziņot par progresu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķa sasniegšanā un par dalībvalstu stratēģiju attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, izmantojot gada izaugsmes pētījumu un ziņojumus atbilstīgi “ET 2020”.

      Luksemburgā, 2011. gada 28. jūnijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         FAZEKAS S.

      (1)  OV L 308, 24.11.2010., 46. lpp.

      (2)  OV C 290, 4.12.2007., 1. lpp.

      PIELIKUMS

         VISAPTVEROŠAS POLITIKAS SISTĒMA, LAI MAZINĀTU MĀCĪBU PRIEKŠLAICĪGU PĀRTRAUKŠANU

      Stratēģijai attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu vajadzētu būt balstītai uz šo parādību izraisošo apstākļu analīzi valsts, reģionālā un vietējā līmenī, jo vidējie rādītāji bieži vien neatklāj lielas atšķirības starp dažādiem reģioniem vai valstīm. Skolēni, kas pārtrauc mācības priekšlaicīgi, ir neviendabīga grupa, un individuālā motivācija mācību priekšlaicīgai pārtraukšanai ievērojami atšķiras. Svarīgi faktori ir ģimenes apstākļi un plašāki sociālekonomiskie apstākļi, piemēram, darba tirgus pievilcība. To ietekmi nosaka izglītības un apmācības sistēmas struktūra, pieejamās mācību iespējas un mācību vide. Svarīga nozīme mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas mazināšanā ir arī to politikas jomu koordinēšanai, kas vērstas uz bērnu un jauniešu labklājību, sociālo drošību, jauniešu nodarbinātību un turpmākās karjeras perspektīvām.
      1.   Galveno faktoru noteikšana un pārraudzība

      Mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas procesiem ir sarežģīti un dažādi iemesli, bet bieži tie ir saistīti ar sociālekonomiskām nepilnībām, zemu izglītības līmeni, atsvešināšanos no izglītības un apmācības vai zemiem izglītības un apmācības rezultātiem, darba tirgus pievilcību, un/vai ar tādu sociālu, emocionālu un izglītības problēmu apvienojumu, kas rada risku, ka atsevišķas personas priekšlaicīgi pārtrauks mācības.
      Jāņem vērā, kāda veida izglītību skolēni iegūst. Dažās dalībvalstīs skolēni, kuriem radušās problēmas vispārējās izglītības apguvē, bieži vien uzsāk profesionālo izglītību un apmācību (“PIA”). Šādos gadījumos profesionālajām skolām ir jāuzņemas īpaša atbildība un jārisina problēmas, lai samazinātu mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas līmeni. Uz faktiem balstīta politika paredz, ka īpaša uzmanība ir jāpievērš sekmēm atsevišķās izglītības vai apmācības nozarēs.
      Lai izstrādātu uz faktiem balstītu un rentablu politiku mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas apkarošanai, ir jāapkopo un jāuztur dati par šo parādību. Tādējādi tiek sniegta iespēja veikt analīzi vietējā, reģionālā un valsts līmenī. Minētie dati var ietvert informāciju par mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas rādītājiem, pāreju starp izglītības līmeņiem, vidusskolā mācības uzsākušo skolēnu un vidusskolas izglītības ieguvēju skaitu, kā arī skolu kavējumiem un izvairīšanos no skolas apmeklēšanas.

                  —

                  Informācijas apkopošanai būtu jādod iespēja analizēt galvenos iemeslus, kas izraisa mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu attiecībā uz dažādām skolēnu grupām, skolām, dažādiem izglītības un apmācības iestāžu veidiem, pašvaldībām vai reģioniem.

                  —

                  Datu par mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu un kontekstuālu datu, piemēram, sociālekonomiskas informācijas, apvienojums var palīdzēt vērst pasākumus un politiku mērķtiecīgākā virzienā. Arī informācijas apkopošana un analīze par mācības priekšlaicīgi pārtraukušo skolēnu motivāciju, to nodarbinātību un karjeras perspektīvām var palīdzēt mērķtiecīgāk virzīt pasākumus un politiku.

                  —

                  To pašreizējo politikas pasākumu efektivitātes un produktivitātes novērtēšana, kuru mērķis ir mazināt mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, ir svarīgs pamats, lai uzlabotu stratēģijas un programmas, kas paredzētas, lai palielinātu skolēnu izredzes uz panākumiem izglītībā.

            2.   Politikas sistēma

      Visaptveroša stratēģija attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu ietver politikas jomu kombināciju, koordināciju starp dažādām politikas nozarēm un tādu pasākumu, ar ko atbalsta mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas mazināšanu, integrēšanu visās attiecīgajās politikas jomās, kuras vērstas uz bērniem un jauniešiem. Papildinot izglītības politiku, kas veicina augstas kvalitātes skolu sistēmu, tas galvenokārt attiecas uz sociālo politiku un atbalsta pakalpojumiem, nodarbinātības, jaunatnes, ģimenes un integrācijas politiku. Vienlīdz svarīga ir horizontālā koordinācija starp dažādiem dalībniekiem un vertikālā koordinācija starp dažādiem pārvaldes līmeņiem. Stratēģijā attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu būtu jāiekļauj preventīvi, intervences un kompensācijas elementi. Dalībvalstīm būtu jāizraugās konkrēti savu stratēģiju komponenti atbilstīgi saviem apstākļiem un kontekstam.

                  2.1.

                  PREVENTĪVĀS POLITIKAS mērķis ir mazināt mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas risku, pirms ir sākušās problēmas. Ar šādiem pasākumiem tiek optimizēta izglītības un apmācības nodrošināšana, lai veicinātu labākus mācību rezultātus un likvidētu šķēršļus sekmīgai izglītības apguvei.
                  Minētās politikas mērķis ir nodrošināt bērniem stabilu un agrīnu pamatu, lai attīstītu viņos potenciālu un lai viņi labi integrētos skolās. Preventīvā politika varētu aptvert šādus jautājumus:

                              1)

                              Augstas kvalitātes izglītības un aprūpes nodrošināšana agrīnā bērnībā ir noderīga visiem bērniem un it īpaši svarīga tiem, kuri nāk no nelabvēlīgas vides, tostarp migrantu un romu izcelsmes bērniem. Tā veicina labu fizisko pašsajūtu, sociālo un emocionālo attīstību, valodas prasmes un izziņas pamatprasmes. Sniegtajai izglītībai vajadzētu būt īpaši kvalitatīvai, par pieņemamu cenu, nodrošinātai ar piemērotu pedagoģisko personālu un pieejamai ģimenēm no nelabvēlīgas vides.

                        Šī politika ir vērsta uz izglītības un apmācības sistēmu organizēšanu, skolām pieejamiem resursiem, izglītības iespēju pieejamību, mijiedarbību un elastīgumu. Tā vērsta arī uz ar dzimumu saistītas nevienlīdzības novēršanu, atbalstu bērniem no nelabvēlīgas vides vai ar atšķirīgu dzimto valodu. Preventīvā politika varētu ietvert šādus jautājumus:

                              2)

                              Izglītības piedāvājuma palielināšana, nodrošinot izglītības un apmācības iespējas pēc obligātās izglītības vecuma, var ietekmēt jauniešu un viņu ģimeņu uzvedību un palielināt vidējās izglītības iegūšanas līmeni.

                              3)

                              Aktīvas pret segregāciju vērstas politikas veicināšana un papildu atbalsta sniegšana skolām mazāk attīstītajās teritorijās vai skolām, kurās ir liels skaits skolēnu no sociālekonomiski nelabvēlīgas vides, var palīdzēt tām dažādot to sociālo sastāvu un uzlabot izglītības piedāvājumu. Tas paaugstina to skolēnu mācību sekmes, kuri nāk no sociālekonomiski nelabvēlīgas vides, un samazina risku, ka viņi varētu mācības pārtraukt priekšlaicīgi.

                              4)

                              Valodu daudzveidības sniegtās vērtības uzsvēršana un atbalsta sniegšana bērniem ar atšķirīgu dzimto valodu, lai uzlabotu viņu mācību valodas un, ja nepieciešams, dzimtās valodas pārzināšanu, kā arī atbalsta sniegšana skolotājiem tādu bērnu mācīšanā, kuriem ir atšķirīgs lingvistiskās kompetences līmenis, var uzlabot migrantu izcelsmes bērnu sekmes mācībās un samazināt mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas risku.

                              5)

                              Vecāku iesaistīšanas palielināšana, vecāku un skolu savstarpējās sadarbības nostiprināšana un partnerattiecību veidošana starp skolām un vecākiem var palielināt skolēnu motivāciju iegūt izglītību.

                              6)

                              Izglītības iespēju elastīguma un mijiedarbības palielināšana (piemēram, modularizējot kursus vai pārmaiņus mainot mācības un darbu) jo īpaši sniedz atbalstu tiem skolēniem, kuriem ir zemāki akadēmiskie sasniegumi, un var motivēt viņus turpināt izglītību un apmācību, kas vairāk pielāgota viņu vajadzībām un spējām. Tā arī palīdz izvērtēt ar dzimumu saistītus iemeslus mācību priekšlaicīgai pārtraukšanai, piemēram, agrīnu iesaistīšanos darba tirgū vai pusaudžu grūtniecību. Turklāt atkārtotu mācību gadu ierobežošana un to aizstāšana ar elastīgu individuālo atbalstu tiek saistīta ar zemākiem mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas rādītājiem.

                              7)

                              Nostiprinot augstas kvalitātes profesionālās izglītības iespējas un palielinot to pievilcīgumu un elastīgumu, riskam pakļautajiem skolēniem tiek sniegtas uzticamas alternatīvas mācību priekšlaicīgai pārtraukšanai. Tādas PIA nodrošināšana, kas ir pietiekami integrēta vispārējās izglītības un apmācības sistēmās, ļauj izvēlēties alternatīvus vidējās un augstākās izglītības apguves veidus.

                              8)

                              Saiknes nostiprināšana starp izglītības un apmācības sistēmām un nodarbinātības jomu, lai uzsvērtu priekšrocības, ko darba tirgū nodrošina pabeigta izglītība. To varētu īstenot, skolēniem piedāvājot profesionālās prakses iespējas vai vairāk iesaistot darba devējus sadarbībā ar skolām un koledžām.

                  2.2.

                  INTERVENCES POLITIKAS mērķis ir novērst mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, uzlabojot izglītības un apmācības kvalitāti izglītības iestāžu līmenī, reaģējot uz agrīniem brīdinājumiem un sniedzot mērķtiecīgu atbalstu skolēniem vai skolēnu grupām, kuri pakļauti mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas riskam. Tā ir vērsta uz visiem izglītības līmeņiem, sākot no izglītības un aprūpes agrīnā bērnībā līdz pat vidējai izglītībai.
                  Skolu vai mācību iestāžu līmenī mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas novēršanas stratēģijas ir integrētas vispārējā izglītības attīstības politikā. To mērķis ir radīt labvēlīgu mācību vidi, nostiprināt pedagoģisko kvalitāti un jauninājumus, uzlabot pedagoģiskā personāla kompetenci sociālās un kultūras daudzveidības jautājumos un izstrādāt pret vardarbību un aizskaršanu vērstas pieejas. Intervences politika skolu vai mācību iestāžu līmenī varētu ietvert šādus jautājumus:

                              1)

                              Skolu pilnveidošana, lai tās kļūtu par mācību kopienām, pamatojoties uz visu iesaistīto personu kopīgu vīziju par skolu attīstību un izmantojot visu iesaistīto dalībnieku pieredzi un zināšanas, un atvērtas, iedvesmojošas un komfortablas vides nodrošināšana, lai mudinātu jauniešus turpināt izglītību un apmācību.

                              2)

                              Agrīnās brīdināšanas sistēmu izstrāde saistībā ar riskam pakļautajiem skolēniem, kura var palīdzēt veikt efektīvus pasākumus, pirms problēmas kļūst acīmredzamas un pirms skolēni sāk atsvešināties no skolas, kavēt mācības vai priekšlaicīgi tās pārtraukt.

                              3)

                              Sadarbības veidošana ar vecākiem un citām iesaistītajām personām ārpus skolas, piemēram, vietējās pašvaldības dienestiem, organizācijām, kas pārstāv migrantu vai mazākumtautību kopienu, sporta un kultūras apvienībām vai darba devējiem un pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kas ļauj rast vienotus risinājumus, lai palīdzētu riskam pakļautajiem skolēniem, un atvieglo piekļuvi ārējam atbalstam, piemēram, psihologiem, sociālajiem darbiniekiem un sociālajiem darbiniekiem darbam ar jauniešiem, kultūras un sociālajiem dienestiem. To var veicināt vidutāji no vietējās sabiedrības, kuri ir spējīgi atbalstīt saziņu un mazināt neuzticēšanos.

                              4)

                              Atbalsta un iespēju nodrošināšana skolotājiem darbā ar riskam pakļautajiem skolēniem, kas ir priekšnosacījums veiksmīgiem pasākumiem skolu līmenī. Sākotnējā skolotāju izglītība un skolotāju un skolu vadītāju nepārtraukta profesionālā attīstība palīdz viņiem pārvaldīt daudzveidību klasē, atbalstīt skolēnus, kuri nāk no sociālekonomiski nelabvēlīgas vides, un atrisināt sarežģītas mācību situācijas.

                              5)

                              Pasākumi, kas neietilpst mācību programmās un notiek pēc mācībām un ārpus skolas, kā arī mākslas, kultūras un sporta pasākumi, kas var paaugstināt riskam pakļauto skolēnu pašvērtējumu un palielināt viņu spēju uzveikt grūtības mācībās.

                        Intervences politika individuālā līmenī ir paredzēta tam, lai atsevišķiem skolēniem, kuri varētu pārtraukt mācības, nodrošinātu to vajadzībām pielāgojamu atbalsta mehānismu kopumu. Tā ir vērsta gan uz personīgo attīstību, lai palielinātu riskam pakļauto skolēnu izturību, gan uz tādu konkrētu grūtību atrisināšanu, kas var būt sociālas, kognitīvas vai emocionālas. Intervences politika individuālā līmenī varētu ietvert šādus jautājumus:

                              1)

                              Padomdošana palīdz atsevišķiem skolēniem pārvarēt īpašas akadēmiskas, sociālas vai personīgas problēmas. Skolēni saņem mērķtiecīgu palīdzību, vai nu izmantojot individuālu pieeju (padomdošana), vai mazās grupās (privātstundas), ko bieži vien nodrošina pedagoģiskais personāls, sabiedrības locekļi vai skolēnu vienaudži.

                              2)

                              Mācību procesa pielāgošana skolēnu vajadzībām, individuālu mācību pieeju nostiprināšana un atbalsta sniegšana riskam pakļautajiem skolēniem palīdz viņiem pielāgoties formālās izglītības prasībām un pārvarēt izglītības un apmācības sistēmas radītos šķēršļus un tādējādi var palīdzēt ierobežot skolēnu atstāšanu uz atkārtotu mācību gadu.

                              3)

                              Profesionālās orientācijas un konsultāciju nostiprināšana sniedz skolēniem atbalstu karjeras izvēlē, pārejā no viena izglītības līmeņa uz citu vai no izglītības uz darba tirgu. Tā mazina tādu nepārdomātu lēmumu pieņemšanu, kas balstīti uz maldīgām cerībām vai nepietiekamu informāciju. Tā palīdz jauniešiem izdarīt izvēli, kas atbilst viņu mērķiem, personīgajām interesēm un talantiem.

                              4)

                              Nodrošināt to, ka jauniešiem, kuru ekonomiskie apstākļi varētu būt par pamatu mācību priekšlaicīgai pārtraukšanai, ir piekļuve pienācīgam finanšu atbalstam. Nepieciešamības gadījumā šāds atbalsts varētu tikt piešķirts ar īpašiem nosacījumiem vai varētu tikt saistīts ar sociālajiem pabalstiem.

                  2.3.

                  KOMPENSĀCIJAS POLITIKAS mērķis ir palīdzēt mācības priekšlaicīgi pārtraukušajiem skolēniem atkārtoti iesaistīties izglītības procesā, piedāvājot veidus, kā atsākt izglītību un apmācību un apgūt neiegūto kvalifikāciju. Kompensācijas politika varētu aptvert šādus jautājumus:

                              1)

                              Veiksmīgas “otrās iespējas” izglītības programmas, kas nodrošina mācību vidi, kura pielāgota mācības priekšlaicīgi pārtraukušo skolēnu īpašajām vajadzībām, atzīst viņu līdzšinējo iegūto izglītību un atbalsta viņu labklājību. Tās atšķiras no skolām gan organizatoriskās, gan pedagoģiskās pieejas ziņā, un bieži vien to raksturīga iezīme ir mazas mācību grupas, personalizēta, vecumam atbilstīga un novatoriska mācīšana un elastīgas izglītības iespējas. Tām pēc iespējas ir jābūt viegli pieejamām un bez maksas.

                              2)

                              Dažādus veidus, kā atgriezties tradicionālajā izglītībā un apmācībā, kuru nodrošināšana ir svarīga. Pārejas klases, kurās liels uzsvars likts uz profesionālo orientāciju, var palīdzēt pārvarēt iepriekšējo neveiksmīgo mācību pieredzi un padarīt vieglāku atgriešanos tradicionālajā izglītības sistēmā.

                              3)

                              Iepriekš apgūtās izglītības, tostarp neformālās izglītības un ikdienējās mācīšanās satvarā apgūto prasmju, atzīšana un apstiprināšana, kas uzlabo jauniešu pašpārliecinātību un pašvērtējumu un veicina viņu atgriešanos izglītības sistēmā. Tā var motivēt skolēnus turpināt izglītību un apmācību, palīdz viņiem apzināt talantus un izdarīt informētāku karjeras izvēli.

                              4)

                              Mērķtiecīgs individuāls atbalsts, kas ietver sociālo, finansiālo, izglītības un psiholoģisko atbalstu grūtībās nonākušiem jauniešiem. Tas ir īpaši svarīgs jauniešiem, kuriem radušās nopietnas sociālas vai emocionālas grūtības, kas liedz viņiem turpināt izglītību vai apmācību.


title: Komisijas Ieteikums ( 2011. gada 27. oktobris ) par pētniecības kopīgas plānošanas iniciatīvu Mikrobu problēma – jauns cilvēka veselības apdraudējums

text:
               28.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/1

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2011. gada 27. oktobris)
   par pētniecības kopīgas plānošanas iniciatīvu “Mikrobu problēma – jauns cilvēka veselības apdraudējums”
   2011/C 315/01
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 181. un 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Mikrobi ir viens no nozīmīgākajiem cilvēka veselības apdraudējumiem, jo pieaug to izturība pret pretmikrobu līdzekļiem (1). Ik gadus Savienībā vairāk nekā 25 000 pacientu mirst no infekcijām, ko izraisījušas pret daudzām antibiotikām rezistentas baktērijas, t. s. multirezistentās baktērijas (2). Rezistence pret vienu antibiotiku dažās Eiropas valstīs pārsniedz 40–50 % (3), un rezistence pret daudzām antibiotikām ir izplatīta problēma, kas aizvien saasinās.

               (2)

               Rezistento baktēriju izraisītās infekcijas slimības rada gan papildu izmaksas veselības aprūpē, gan netiešās izmaksas, piemēram, slimības atvaļinājumu izmaksas un ražošanas apjomu zudumu priekšlaicīgas nāves dēļ. Kopējās tiešās izmaksas sabiedrībai, tās rēķinot kā papildu veselības aprūpes izmaksas un ražīguma zudumus, katru gadu Eiropā sasniedz EUR 1,5 miljardus (4); netiešās izmaksas Eiropas valstīm, jādomā, ir vairākas reizes lielākas (5).

               (3)

               Mikroorganismu rezistence pret zālēm ir dabiskas un nenovēršamas sekas infekcijas slimību ārstēšanai ar pretmikrobu zālēm. Tomēr problēmu vēl vairāk saasina nekontrolēta pretmikrobu līdzekļu izmantošana un pret antibiotikām rezistentu baktēriju izplatīšanās vidē. Cilvēka populāciju dinamika, tostarp ceļošana un pārtikas aprite pasaules mērogā, ievērojami sekmē rezistentu infekciozu mikroorganismu izplatīšanos (6). Turklāt antibiotiku nepareiza lietošana lopkopībā palielina risku, ka rezistentie mikroorganismi nonāks pie cilvēkiem ar uzturu (7). Vienlaikus krasi samazinās jaunu pretmikrobu līdzekļu izstrāde.

               (4)

               Lai rastu vispusīgu risinājumu šai problēmai, pasākumos ir jāiesaistās daudziem sabiedrības sektoriem: politikas veidotājiem, veselības aprūpes un izglītības nozarei, vides aģentūrām, lauksaimniecības un veterinārmedicīnas nozarei, pētniecībai u. c.

               (5)

               Pārrobežu sadarbībai ir izšķirīga nozīme, jo mikroorganismu rezistence pret antibiotikām neskar tikai atsevišķas valstis, bet apdraud sabiedrības veselību pasaules mērogā. Kopīgi pūliņi, lai efektīvi risinātu gaidāmās problēmas, nāks par labu visām iesaistītajām valstīm un pavērs iespējas labākai infekcijas slimību ārstēšanai un terapijai nākotnē.

               (6)

               Lai gan Eiropā netrūkst izcilas pētniecības paraugu, paraugoties uz pašreizējo mikrobu rezistences pētniecību Eiropā, paveras visnotaļ sarežģīta un sadrumstalota aina. Daudzi pētniecības tīkli un organizācijas, kas darbojas Eiropas un valsts mērogā, mikrobu rezistences pētniecības stratēģiskos mērķus izvirza nošķirtībā, kas savukārt noved pie tā, ka pētniecības darbības pārklājas vai konkurē savā starpā, bieži vien nesasniedzot vajadzīgo kritisko masu.

               (7)

               Komisijas dienestu 2009. gada 18. novembra darba dokumentā par mikrobu rezistenci (8) sniegts kopsavilkums par šīs jomas iniciatīvām Savienības līmenī. Tika ierosināti un īstenoti vairāki pasākumi, tostarp uzlabots mikrobu rezistences un pretmikrobu līdzekļu lietošanas monitorings un veikti riska vadības pasākumi.

               (8)

               Eiropas Savienības Padome 2009. gada 1. decembra sanāksmē (9) aicināja dalībvalstis un Komisiju “atbalstīt kopīgu pētniecības infrastruktūru izmantojumu, pētnieku pieņemšanu darbā, stimulēt un atbalstīt pasaules mēroga pētnieku sadarbību, vērst plašumā pētniecības rezultātu un zinību izplatību ar informācijas apmaiņas struktūrām, kā arī apsverot esošos un jaunus finanšu instrumentus”.

               (9)

               Konkurences padome 2010. gada 26. maija sanāksmē (10) apzināja un pamatoja virkni potenciālu kopīgas plānošanas ierosmju (“KPI”), ieskaitot ierosmi “Mikrobu problēma – jauns cilvēka veselības apdraudējums”, kā jomas, kurās kopīga pētniecības plānošana radīs lielāku pievienoto vērtību nekā pašreizējie sadrumstalotie dalībvalstu centieni. Tāpēc secinājumos tā atzina nepieciešamību uzsākt KPI šajā jomā un aicināja Komisiju dot savu ieguldījumu tās sagatavošanā.

               (10)

               Dalībvalstis ir apstiprinājušas dalību šādā KPI, nosūtot oficiālus saistību rakstus.

               (11)

               Pētniecības kopīga plānošana mikrobu rezistences jomā, kā piedāvāts ierosmē “Mikrobu problēma – jauns cilvēka veselības apdraudējums”, palīdzēs mazināt pētniecības sadrumstalotību dalībvalstīs un kāpinās prasmju, zināšanu un resursu mobilizāciju, lai stiprinātu un sekmētu Eiropas vadošās pozīcijas un pētniecības konkurētspēju šajā jomā. Šī ierosme ir ne tikai risinājuma meklējumi smagai sabiedrības problēmai, tā arī papildina stratēģiju “Eiropa 2020” (11) un pamatiniciatīvu “Inovācijas Savienība” (12).

               (12)

               Šajā ieteikumā paredzēto mērķu sasniegšanai dalībvalstīm ir jānodrošina sadarbība un sinerģija ar citām ievērojamām saistītām ierosmēm: Novatorisku zāļu ierosme; pētniecība, izstrāde un inovācija, kas saņem atbalstu no Pētniecības pamatprogrammas, jo īpaši veselības, pārtikas, lauksaimniecības un vides jomā, vajadzības gadījumos izmantojot informācijas tehnoloģijas; citas ierosmes, piemēram, attiecīgie ERA-NET pasākumi.

               (13)

               Lai Komisija varētu sniegt ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei, dalībvalstīm regulāri ir jāziņo Komisijai par šajā kopīgajā plānošanas iniciatīvā gūtajiem rezultātiem,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstis tiek aicinātas izstrādāt kopīgu, daudzdisciplinārā pieejā balstītu redzējumu par to, kā uzlabot sadarbību un koordināciju pētniecībā Savienības līmenī, lai risinātu mikrobu rezistences problēmas un izmantotu šāda redzējuma sniegtās izdevības, lai tādējādi nodrošinātu dalībvalstu kopīgo pūliņu efektivitāti.

               2.

               Dalībvalstis tiek aicinātas izstrādāt kopīgu stratēģiskas pētniecības darba programmu (SPP), kurā noteiktas mikrobu rezistences pētniecības vajadzības un mērķi vidējā termiņā un ilgtermiņā. Uz SPP bāzes jāizstrādā īstenošanas plāns, kurā noteiktas prioritātes un termiņi, kā arī īstenošanai nepieciešamie pasākumi, instrumenti un līdzekļi.

               3.

               Dalībvalstis tiek aicinātas SPP un īstenošanas plānā iekļaut šādus pasākumus:

                           a)

                           apzināt informāciju un dalīties informācijā par attiecīgajām valsts programmām un pētniecības darbībām;

                           b)

                           nostiprināt kopīgās perspektivēšanas darbības un tehnoloģiju novērtēšanas iespējas;

                           c)

                           apmainīties ar informāciju, resursiem, paraugpraksi, metodiku un vadlīnijām;

                           d)

                           apzināt jomas vai pētījumus, kam par labu nāktu koordinēšana, kopīgi uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus vai resursu sakopošana;

                           e)

                           noteikt sīki izstrādātu kārtību, kā kopīgi veicami pētījumi d) punktā minētajās jomās;

                           f)

                           nosakot mikrobu rezistences pētniecības programmu mērķus, ņemt vērā pacientu ārstēšanas un veselības aprūpes sistēmu vajadzības;

                           g)

                           vajadzības gadījumā kopīgi izmantot esošo pētniecības infrastruktūru vai izveidot jaunus instrumentus, piemēram, koordinētas datu bankas, vai modeļus mikrobu rezistences procesu izpētei;

                           h)

                           rosināt ciešāku sadarbību starp publisko un privāto sektoru, kā arī atklāto inovāciju starp dažādām pētniecības darbībām un uzņēmējdarbības nozarēm saistībā ar mikrobu rezistenci;

                           i)

                           eksportēt un izplatīt zināšanas, inovācijas un starpdisciplināras metodiskas pieejas, kā arī apzināt un novērst šķēršļus pētniecības un inovācijas sistēmā, kas kavē tādu inovatīvu risinājumu ātrāku nonākšanu tirgū, kuri nāktu par labu sabiedrībai;

                           j)

                           veidot tīklus starp centriem, kas nodarbojas ar mikrobu rezistences pētniecību.

               4.

               Dalībvalstis tiek aicinātas mikrobu rezistences pētniecības jomā uzturēt efektīvu kopīgas pārvaldības struktūru, kurai ir pilnvaras noteikt pienācīgus sadarbības un koordinācijas nosacījumus, noteikumus un procedūras un uzraudzīt SPP īstenošanu. Šādai pārvaldības struktūrai vajadzētu būt pielāgojamai, efektīvai un elastīgai, un tajā būtu jāņem vērā Augsta līmeņa kopīgās plānošanas grupas (GPC) izstrādātās brīvprātīgi piemērojamās nostādnes par kopīgās plānošanas pamatnosacījumiem pētniecības jomā.

               5.

               Dalībvalstis tiek aicinātas kopīgi īstenot kopīgo SPP, izmantojot savas valsts pētniecības programmas saskaņā ar Augsta līmeņa kopīgās plānošanas grupas (GPC) izstrādātajām brīvprātīgi piemērojamām nostādnēm par kopīgās plānošanas pamatnosacījumiem pētniecības jomā.

               6.

               Dalībvalstis tiek aicinātas izmantot Komisijas pieredzi un ņemt vērā brīvprātīgi piemērojamās nostādnes par kopīgās plānošanas pamatnosacījumiem gan SPP izstrādē un īstenošanā, gan KPI koordinēšanā ar citām šīs jomas programmām un ierosmēm.

               7.

               Dalībvalstis tiek aicinātas regulāri ziņot Padomei un Komisijai par šīs KPI virzību un rezultātiem, tostarp par pieredzi optimālas efektivitātes sasniegšanā.

      Briselē, 2011. gada 27. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

      (1)  Priority Medicines for Europe and the World, Kaplan W, Laing R., Ženēva, Pasaules Veselības organizācija (2004).

      (2)  “Baktēriju problēma – pienācis laiks rīkoties”. ESPKC un EMA kopīgais tehniskais ziņojums (2009. gada septembris).

      (3)  Goldstein FW. Penicillin-resistant Streptococcus pneumoniae: selection by both beta lactam and non-beta lactam antibiotics. J Antimicrob Chemother 44:141-144 (1999).

      (4)  Skat. 2. atsauci.

      (5)  Konferences ziņojums; Innovative Incentives for Effective Antibacterials (2009).

      (6)  World health report 2007. A safer future: global public health security in the 21st century. PVO (2007).

      (7)  Joint Opinion on antimicrobial resistance (AMR) focused on zoonotic infections. EFSA Journal 7(11):1372 (2009).

      (8)  SANCO/6867/2009r6.

      (9)  Eiropas Savienības Padome. Padomes secinājumi par novatoriskiem stimuliem efektīvu antibiotikas līdzekļu izstrādē. Pieņemti 2980. Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju tiesību aizsardzības padomes sanāksmē Briselē, 2009. gada 1. decembrī.

      (10)  10246/10.

      (11)  COM(2010) 2020.

      (12)  COM(2010) 546.


title: 2014/118/ES: Komisijas Ieteikums ( 2014. gada 3. marts ) par bromētu antipirēnu klātbūtnes uzraudzību pārtikā  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               5.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 65/39

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2014. gada 3. marts)
   par bromētu antipirēnu klātbūtnes uzraudzību pārtikā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2014/118/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Bromēti antipirēni ir bromorganiski savienojumi, ko izmanto uz izstrādājumiem, lai ugunsgrēka gadījumā novērstu vai palēninātu uzliesmojošu materiālu aizdegšanos. Tos parasti izmanto daudzās dažādās patēriņa precēs, piemēram, elektroprecēs, automobiļos, mēbelēs un celtniecības materiālos, lai mazinātu izstrādājuma uzliesmojamību. Bromēti antipirēni var izdalīties vai izgarot no izstrādājumiem, kuros tie izmantoti. Tā kā patēriņa preces lietošanas cikla beigās tiek izmestas, laika gaitā šīs vielas ir piesārņojušas vidi un pārtikas ķēdi.

               (2)

               Tomēr bromēti antipirēni ir noturīgi, bioakumulatīvi un toksiski gan cilvēkiem, gan videi. Ir aizdomas, ka tie iedarbojas uz centrālo nervu sistēmu un izraisa endokrīnās sistēmas traucējumus, un tie ir atrasti biotās vidē.

               (3)

               Tāpēc Komisija aicināja Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi (EFSA) sagatavot zinātnisku atzinumu par apdraudējumu cilvēku veselībai saistībā ar bromētu antipirēnu sastopamību pārtikā.

               (4)

                  EFSA Zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē, laikā no 2010. septembra līdz 2012. gada septembrim pieņēma sešus zinātniskos atzinumus (1) par dažādām bromēto antipirēnu klasēm.

               (5)

               Attiecībā uz vairākām no minētajām klasēm EFSA ieteica veikt turpmāku datu apkopošanu par to līmeni pārtikā un cilvēka organismā.

               (6)

               Bromētu antipirēnu līmenis dzīvnieku izcelsmes pārtikā varētu būt saistīts ar šo vielu klātbūtni dzīvnieku barībā, tāpēc, pamatojoties uz pirmajiem pārtikas uzraudzības rezultātiem 2014. gadā, 2015. gadā būtu jāpublicē ieteikums par dzīvnieku barības uzraudzību,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm 2014. un 2015. gadā būtu jāveic uzraudzība attiecībā uz bromētu antipirēnu klātbūtni pārtikā. Uzraudzībā būtu jāiekļauj plašs atsevišķu pārtikas produktu spektrs, kas atspoguļo patēriņa ieradumus, lai varētu precīzi aplēst eksponētību, un saistībā ar dažādajām bromēto antipirēnu klasēm būtu jāiekļauj dažādas pārtikas preces.

               2.

               Dalībvalstīm būtu jāievēro paraugu ņemšanas procedūras, kas noteiktas Komisijas Regulas (ES) Nr. 252/2012 (2) II pielikumā, lai nodrošinātu, ka paņemtie paraugi ir reprezentatīvi attiecībā uz partiju, no kuras tie ņemti.

               3.

               Dalībvalstīm būtu jāveic dažādo bromēto antipirēnu klašu analīze, lai noteiktu uzskaitīto vielu klātbūtni attiecīgajās pārtikas precēs:

                           a)

                           par polibromdifenilēteru (PBDE) klasi: 2,2’,4-tribromdifenilētera (BDE-28, CAS Nr. 41318-75-6); 2,2’,4,4’-tetrabromdifenilētera (BDE-47, CAS Nr. 5436-43-1); 2,2’,4,5’-tetrabromdifenilētera (BDE-49, CAS Nr. 243982-82-3); 2,2’,4,4,5’-pentabromdifenilētera (BDE-99, CAS Nr. 60348-60-9); 2,2’,4,4’,6-pentabromdifenilētera (BDE-100, CAS Nr. 189084-64-8); 2,2’,3,4,4’5’-heksabromdifenilētera (BDE-138, CAS Nr. 67888-98-6); 2,2’,4,4’,5,5’-heksabromdifenilētera (BDE-153, CAS Nr. 68631-49-2); 2,2’,4,4’,5,6’-heksabromdifenilētera (BDE-154, CAS Nr. 207122-15-4); 2,2’,3,4,4’,5’,6-heptabromdifenilētera (BDE-183, CAS Nr. 207122-16-5) un 2,2’,3,3’,4,4’,5,5’,6,6’-dekabromdifenilētera (BDE-209, CAS Nr. 1163-19-5) klātbūtni olās un olu produktos, pienā un piena produktos, gaļā un gaļas produktos, dzīvnieku un augu taukos un eļļās, zivīs un citās jūras veltēs, produktos īpašam uzturam un zīdaiņu un mazu bērnu pārtikā, izmantojot analīzes metodes ar kvantitatīvās noteikšanas robežu 0,01 ng/g slapjā svara vai mazāk;

                           b)

                           par heksabromciklododekānu (HBCDD) klasi: (+/–)-α-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabrom-(1R,2R,5S,6R,9R,10S)-rel-ciklododekāns, CAS Nr. 134237-50-6); (+/–)-β-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabrom-(1R,2S,5R,6R,9R,10S)-rel-ciklododekāns, CAS Nr. 134237-51-7) un (+/–)-γ-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabrom-(1R,2R,5R,6S,9S, 10R)-rel-ciklododekāns, CAS Nr. 134237-52-8) klātbūtni zivīs un citās jūras veltēs, gaļā un gaļas produktos, pienā un piena produktos, olās un olu produktos, kā arī maisījumā zīdaiņiem un papildu ēdināšanas maisījumā zīdaiņiem. HBCDD noteikšanai izmantotās analīzes metodes ietver stereoizomēru noteikšanu, un kvantitatīvās noteikšanas robežai būtu jābūt 0,01 ng/g slapjā svara vai mazāk;

                           c)

                           par tetrabrombisfenolu A un tā atvasinājumiem: tetrabrombisfenola A (TBBPA, CAS Nr. 79-94-7) un, iespējams, TBBPA bismetilētera (TBBPA-bME, CAS Nr. 70156-79-5); TBBPA bis(2-hidroksietil) ētera (TBBPA-bOHEE, CAS Nr. 4162-45-2); TBBPA bisalilētera (TBBPA-bAE, CAS Nr. 25327-89-3); tetrabrombisfenol A bis(glicidilētera) (TBBPA-bGE, CAS Nr. 3072-84-2) un TBBPA bis(2,3-dibrompropil)ētera (TBBPA-bDiBPrE, CAS Nr. 21850-44-2) klātbūtni zivīs un citās jūras veltēs, gaļā un gaļas produktos, pienā un piena produktos, kā arī olās un olu produktos. Tetrabrombisfenola A un tā atvasinājumu noteikšanai izmantoto analīzes metožu kvantitatīvās noteikšanas robežai būtu jābūt 0,01 ng/g slapjā svara vai mazāk;

                           d)

                           par bromēto fenolu un to atvasinājumu klasi: 2,4,6-tribromfenola (2,4,6-TBP, CAS Nr. 118-79-6); 2,4-dibromfenola (2,4-DBP, CAS Nr. 615-58-7); 4-bromfenola (4-BP, CAS Nr. 106-41-2); 2,6-dibromfenola (2,6-DBP, CAS Nr. 608-33-3); tetrabromētā bisfenola S (TBBPS, CAS Nr. 39635-79-5); tetrabrombisfenola S bismetilētera (TBBPS-BME, CAS Nr. 70156-79-5) klātbūtni zivīs un citās jūras veltēs. Bromēto fenolu un to atvasinājumu noteikšanai izmantoto analīzes metožu kvantitatīvās noteikšanas robežai būtu jābūt 0,01 ng/g slapjā svara vai mazāk;

                           e)

                           par jaunieviestajiem un jaunatklātajiem bromētajiem antipirēniem: tris(2,3-dibrompropil) fosfāta (TDBPP, CAS Nr. 126-72-7); N,N'-etilēnbis(tetrabromftalimīda) (EBTEBPI, CAS Nr. 32588-76-4); heksabromciklodekāna (HBCYD, CAS Nr. 25495-98-1); bis(2-etilheksil) tetrabromftalāta (BEH-TEBP, CAS Nr. 26040-51-7); 2-etilheksil 2,3,4,5-tetrabrombenzoāta (EH-TBB, CAS Nr. 183658-27-7) un dibromneopentilglikola (DBNPG, CAS Nr. 3296-90-0) klātbūtni zivīs un citās jūras veltēs, gaļā un gaļas produktos (ieskaitot ēdamus subproduktus), dzīvnieku un augu taukos un eļļās, pienā un piena produktos, olās un olu produktos un zīdaiņu un mazu bērnu pārtikā. Jaunieviesto un jaunatklāto bromēto antipirēnu noteikšanai izmantoto analīzes metožu kvantitatīvās noteikšanas robežai būtu jābūt 1 ng/g slapjā svara vai mazāk.

               4.

               Dalībvalstīm bromēto antipirēnu analīze būtu jāveic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 882/2004 (3) III pielikumu, izmantojot analīzes metodi, kura ir atzīta par tādu, kas sniedz ticamus rezultātus.

               5.

               Dalībvalstīm, izmantojot EFSA noteikto elektronisko ziņošanas formātu, būtu regulāri jāsniedz Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei uzraudzības dati, kas izteikti, izmantojot kopējo svaru vai tauku svaru, kopā ar informāciju, lai tos apkopotu vienā datubāzē. Tām arī būtu jāiekļauj pieejamie iepriekšējo gadu dati, kas iegūti, izmantojot analīzes metodi, kura ir atzīta par tādu, kas sniedz ticamus rezultātus, lai uzraudzītu eksponētības tendences.

      Briselē, 2014. gada 3. martā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Tonio BORG

      (1)  EFSA Zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē (CONTAM). Scientific Opinion on Polybrominated Biphenyls (PBBs) in Food. EFSA Journal 2010; 8(10):1789 (151 lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2010.1789.

      Scientific Opinion on Polybrominated Diphenyl Ethers (PBDEs) in Food. EFSA Journal 2011; 9(5):2156 (274 lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2011.2156.

      Scientific Opinion on Hexabromocyclododecanes (HBCDDs) in Food. EFSA Journal 2011; 9(7):2296 (118 lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2011.2296.

      Scientific Opinion on Tetrabromobisphenol A (TBBPA) and its derivatives in food. EFSA Journal 2011; 9(12):2477 (61 lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2011.2477.

      Scientific Opinion on Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food: Brominated Phenols and their Derivatives. EFSA Journal 2012; 10(4):2634 (42 lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2012.2634.

      Scientific Opinion on Emerging and Novel Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food. EFSA Journal 2012; 10(10):2908 (125 lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2012.2908.

      (2)  Komisijas 2012. gada 21. marta Regula (ES) Nr. 252/2012, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes dioksīnu un dioksīniem līdzīgu polihlorbifenilu (PCB) un PCB, kuri nav līdzīgi dioksīniem, koncentrācijas oficiālai kontrolei konkrētos pārtikas produktos un atceļ Regulu (EK) Nr. 1883/2006 (OV L 84, 23.3.2012., 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (OV L 165, 30.4.2004., 1. lpp.).