title: Eiropas Parlamenta un Padomes ieteikums ( 2006. gada 18. decembris ) par pamatprasmēm mūžizglītībā

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 394/10

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES IETEIKUMS

   (2006. gada 18. decembris)
   par pamatprasmēm mūžizglītībā
   (2006/962/EK)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 149. panta 4. punktu un 150. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Lisabonas 2000. gada 23. un 24. marta Eiropadome secināja, ka Eiropai vajadzētu noteikt jaunas pamatprasmes, kas jānodrošina mūžizglītībā, kā galveno pasākumu, Eiropai reaģējot uz globalizāciju un veidojot uz zināšanām balstītu valstu ekonomiku, un uzsvēra to, ka cilvēki ir Eiropas galvenais kapitāls. Kopš tā laika šie secinājumi ir regulāri atkārtoti, tostarp Briseles Eiropadomē 2003. gada 20. un 21. martā un 2005. gada 22. un 23. martā, kā arī atjaunotajā Lisabonas stratēģijā, ko apstiprināja 2005. gadā.

               (2)

               Eiropadomēs Stokholmā (2001. gada 23. un 24. marts) un Barselonā (2002. gada 15. un 16. marts) noteica konkrētus Eiropas izglītības un apmācības sistēmu nākotnes mērķus un darba programmu (darba programma “Izglītība un apmācība 2010”), ko jāsasniedz līdz 2010. gadam. Šie mērķi ietver prasmju attīstīšanu, kas nepieciešama zināšanu sabiedrībā, īpašus mērķus valodu mācīšanās veicināšanai un uzņēmējdarbības attīstīšanai, kā arī vispārējo nepieciešamību uzsvērt Eiropas dimensiju izglītībā.

               (3)

               Komisijas paziņojumā “Par mūžizglītības Eiropas zonas izveidi” un vēlāk Padomes 2002. gada 27. jūnija Rezolūcijā par mūžizglītību (4) kā prioritāti noteica “jauno pamatprasmju” nodrošināšanu un uzsvēra, ka mūžizglītībai jāaptver laikposms no pirmskolas vecuma līdz pensijas vecumam un pēc tā.

               (4)

               Kopienas nodarbinātības rādītāju uzlabošanas nolūkā Eiropadomēs Briselē 2003. gada martā un 2003. gada decembrī uzsvēra nepieciešamību pilnveidot mūžizglītību, īpaši pievēršot uzmanību aktīviem un preventīviem pasākumiem saistībā ar nenodarbinātajām un neaktīvajām personām. Nodarbinātības īpašās komisijas ziņojumā, kurā uzsvēra to, ka ir nepieciešams, lai cilvēki spētu pielāgoties pārmaiņām, akcentēja iedzīvotāju integrācijas darba tirgū nozīmi un mūžizglītības izšķirošo lomu.

               (5)

               Padome 2003. gada maijā pieņēma Eiropas paraugkritērijus, tādējādi apņemoties ievērojami uzlabot Eiropas vidējos rādītājus. Paraugkritēriji ietver lasītprasmi, skolas nepabeigšanu, pabeigtu vidusskolas izglītību un pieaugušo mūžizglītību un ir cieši saistīti ar pamatprasmju pilnveidošanu.

               (6)

               Padomes ziņojumā par izglītības plašāku nozīmi, ko pieņēma 2004. gada novembrī, tika uzsvērts tas, ka izglītība veicina vispārējā kultūras pamata saglabāšanu un atjaunošanu sabiedrībā, kā arī tādu būtisku sociālo un pilsonisko īpašību apguvi kā pilsoniskums, līdztiesība, iecietība un cieņa, un ir īpaši nozīmīga laikā, kad dalībvalstīm jārisina jautājums, kā izturēties pret augošo sociālo un kultūras daudzveidību. Bez tam dot cilvēkiem iespēju ieiet un palikt darba dzīvē ir būtisks izglītības nozīmes aspekts sociālās kohēzijas nostiprināšanā.

               (7)

               Saskaņā ar Komisijas 2005. gadā pieņemto ziņojumu par Lisabonas izglītības un apmācības mērķu sasniegšanas gaitu 15 gadus vecu jauniešu ar sliktu lasītprasmi procentuālā attiecība nav samazinājusies un pabeigtas vidējās izglītības rādītājs nav palielinājies. Bija samazinājies skolu nepabeigušo skaits, bet, ņemot vērā pašreizējos rādītājus, 2010. gada paraugkritēriji, ko Padome pieņēma 2003. gada maijā, netiks sasniegti. Dalība pieaugušo izglītībā nepieaug pietiekami ātri, lai sasniegtu 2010. gada paraugkritēriju, un dati liecina par to, ka mazkvalificētie iedzīvotāji mazāk piedalās turpmākā apmācībā.

               (8)

               Darbības plānā prasmju un kvalifikāciju attīstībai visas dzīves laikā, ko 2002. gada martā pieņēma Eiropas sociālie partneri, ir uzsvērta nepieciešamība uzņēmumiem arvien ātrāk pielāgot savas struktūras, lai saglabātu konkurētspēju. Pastiprināts komandas darbs, hierarhijas izlīdzināšana, pienākumu sadalījums un lielāka daudzuzdevumu nepieciešamība prasa mācību organizāciju attīstību. Šajā sakarā organizāciju spēja noteikt prasmes, mobilizēt un apzināties tās un veicinātu to attīstību visiem nodarbinātajiem, veido jauno konkurētspējas stratēģiju pamatu.

               (9)

               Māstrihtas pētījums par profesionālo izglītību un apmācību 2004. gadā norāda uz lielu plaisu starp izglītības līmeņiem, kas nepieciešami jaunajās darbavietās, un Eiropas darbaspēka sasniegtajiem līmeņiem. Šis pētījums parāda, ka vairāk nekā viena trešā daļa Eiropas darbaspēka (80 miljoni) ir ar zemu kvalifikāciju, tajā pašā laikā ir aplēsts, ka līdz 2010. gadam gandrīz 50 % jauno darbavietu būs nepieciešama trešā līmeņa kvalifikācija, gandrīz 40 % būs nepieciešama pilna vidējā izglītība, bet tikai 15 % būs piemērotas pamatskolu beigušajiem.

               (10)

               Padome un Komisija Apvienotajā ziņojumā par darba programmu “Izglītības un apmācības 2010”, ko pieņēma 2004. gadā, uzsvēra nepieciešamību nodrošināt to, lai visiem iedzīvotājiem būtu tās prasmes, kas tiem nepieciešamas dalībvalstu noteiktajās mūžizglītības stratēģijās. Lai veicinātu un vienkāršotu reformu, ziņojumā izvirzīti priekšlikumi kopīgu Eiropas paraugkritēriju un principu izstrādei un noteikta pamatprasmju sistēmas prioritāte.

               (11)

               Jaunatnes paktā, kas pievienots marta Briseles Eiropadomes (2005. gada 22.-23. marts) secinājumiem, ir uzsvērta nepieciešamība vecināt vispārējā galveno prasmju kopuma attīstīšanu.

               (12)

               Vajadzība nodrošināt jauniešiem nepieciešamās pamatprasmes un izglītības ieguves līmeņu uzlabošana ir 2005. gada jūnija Eiropadomes pieņemto Integrēto izaugsmes un nodarbinātības 2005.–2008. gada pamatnostādņu neatņemama sastāvdaļa. Jo īpaši Nodarbinātības pamatnostādnēs, atsaucoties uz jaunajām prasībām attiecībā uz prasmēm, aicina pielāgot izglītības un apmācības sistēmas, precīzāk nosakot profesiju vajadzības un pamatprasmes, kas ietvertas dalībvalstu reformu programmās. Turklāt Nodarbinātības pamatnostādnēs pausts aicinājums nodrošināt integrētu pieeju dzimumu līdztiesībai un dzimumu līdztiesību visās veiktajās darbībās un panākt, ka vidējais nodarbinātības rādītājs Eiropas Savienībā kopumā ir 70 % un sieviešu nodarbinātības rādītājs ir vismaz 60 %.

               (13)

               Ar šo ieteikumu būtu jāveicina kvalitatīvas un uz nākotni orientētas tādas izglītības un apmācības attīstība, kas pielāgota Eiropas sabiedrības vajadzībām, atbalstot un papildinot dalībvalstu pasākumus, ar kuriem tās nodrošina to, lai pamatizglītības un apmācības sistēmas visiem jauniešiem piedāvātu iespējas attīstīt pamatprasmes tādā līmenī, kas tos sagatavo pieaugušo dzīvei un veido pamatu turpmākām mācībām un darba dzīvei, un lai pieaugušie varētu attīstīt un atjaunināt savas pamatprasmes, izmantojot saskaņotas un vispusīgas mūžizglītības nodrošinājumu. Ar šo ieteikumu arī būtu jānodrošina kopīga Eiropas pamatprasmju paraugkritēriju sistēma politikas veidotājiem, izglītības un apmācības darbiniekiem, sociālajiem partneriem un izglītojamajiem, lai vienkāršotu valstu reformas un informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm un Komisiju darba programmā “Izglītība un apmācība 2010” nolūkā sasniegt noteiktos Eiropas paraugkritērijus. Turklāt ar šo ieteikumu atbalsta citus saistītos politikas virzienus, piemēram, nodarbinātības un sociālo politiku un citus ar jaunatni saistītus politikas virzienus.

               (14)

               Ņemot vērā to, ka šā ieteikuma mērķus, proti, atbalstīt un papildināt dalībvalstu rīcību, izveidojot kopīgu atskaites punktu, kas veicina un vienkāršo valstu reformas un turpmāko sadarbību ar dalībvalstīm, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un to, ka šos mērķus var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā ieteikumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai, ieteikuma īstenošanu atstājot dalībvalstu kompetencē,

         AR ŠO IESAKA:
   dalībvalstīm iekļaut pamatprasmju nodrošinājumu to mūžizglītības stratēģijās, tostarp stratēģijās vispārējas lasīt un rakstīt prasmes panākšanai, un izmantot pielikumu “Pamatprasmes mūžizglītībai – Eiropas pamatprincipu kopums” (turpmāk “Pamatprincipu kopums”) kā parauginstrumentu, lai nodrošinātu, ka:

               1.

               pamatizglītība un apmācība visiem jauniešiem piedāvātu iespējas attīstīt pamatprasmes tādā līmenī, kas tos sagatavotu pieaugušo dzīvei un veidotu pamatu turpmākām mācībām un darbam;

               2.

               tie jaunieši, kam nepietiekamas izglītības dēļ, kuras iemesls ir personiski, sociāli, kultūras vai ekonomiski apstākļi, nepieciešams īpašs atbalsts izglītības potenciāla realizēšanai, saņemtu attiecīgu nodrošinājumu;

               3.

               pieaugušie var attīstīt un atjaunināt savas pamatprasmes visas dzīves laikā un ka īpaša uzmanība tiek pievērsta mērķa grupām, kas noteiktas kā prioritātes valsts, reģionālā vai vietējā nozīmē, piemēram, personas, kurām jāatjaunina savas prasmes;

               4.

               būtu attiecīga infrastruktūra izglītības un apmācības turpināšanai, tostarp skolotāji un pasniedzēji, apstiprināšanas un novērtēšanas procedūras un pasākumi, kuru mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgu piekļuvi mūžizglītībai un darba tirgum, kā arī atbalsts izglītojamajiem, apzinoties pieaugušo mainīgās vajadzības un prasmes;

               5.

               pieaugušo izglītības un apmācības nodrošinājums atbilst atsevišķu iedzīvotāju vajadzībām, to cieši saistot ar nodarbinātības politiku, sociālo politiku, kultūras politiku, inovāciju politiku un citiem ar jaunatni saistītiem politikas virzieniem un sadarbojoties ar sociālajiem partneriem un citām ieinteresētajām pusēm.

         AR ŠO ŅEM VĒRĀ KOMISIJAS NOLŪKU:

               1.

               atbalstīt dalībvalstu centienus izstrādāt to izglītības un apmācības sistēmas, ieviest un izplatīt šo ieteikumu, tostarp izmantojot Pamatprincipu kopumu kā avotu, lai veicinātu mācīšanos no līdzbiedriem un labas prakses apmaiņu un lai sekotu virzībai un ziņotu par sasniegto darba programmas “Izglītība un apmācība 2010” divgadu progresa ziņojumos;

               2.

               kā avotu izmantot Pamatprincipu kopumu, īstenojot Kopienas izglītības un apmācības programmas, un nodrošināt, ka šīs programmas veicina pamatprasmju apgūšanu;

               3.

               veicināt plašu Pamatprincipu kopuma izmantošanu attiecīgajās Kopienas politikas jomās un īpaši nodarbinātības, jaunatnes, kultūras un sociālās politikas īstenošanā, un turpmāk attīstīt saikni ar sociālajiem partneriem un citām organizācijām, kas strādā šajās jomās;

               4.

               pārskatīt Pamatprincipu kopuma ietekmi darba programmas “Izglītība un apmācība 2010” kontekstā un līdz 2010. gada 18. decembris ziņot Eiropas Parlamentam un Padomei par gūto pieredzi un saistību ar nākotni.

      Briselē, 2006. gada 18. decembrī.

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BORRELL FONTELLES

            Padomes vārdā

            priekšsēdētājs

         J.-E. ENESTAM

      (1)  OV C 195, 18.8.2006., 109. lpp.

      (2)  OV C 229, 22.9.2006., 21. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2006. gada 26. septembra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2006. gada 18. decembra Lēmums.

      (4)  OV C 163, 9.7.2002., 1. lpp.

      PIELIKUMS
      PAMATPRASMES MŪŽIZGLĪTĪBAI – EIROPAS PAMATPRINCIPU KOPUMS
      Pamatojums un mērķi
      Tā kā globalizācija turpina Eiropas Savienībai izvirzīt jaunus izaicinājumus, katram pilsonim būs vajadzīgs plašs pamatprasmju loks, lai elastīgi piemērotos strauji mainīgajai un savstarpēji ļoti saistītajai pasaulei.
      Izglītības loma ir gan sociāla, gan ekonomiska, un tai ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu, ka Eiropas pilsoņi apgūst pamatprasmes, kas vajadzīgas, lai viņi varētu elastīgi pielāgoties šādām pārmaiņām.
      Jo īpaši būtu jāapmierina izglītojamo atšķirīgās vajadzības, pamatojoties uz dažādām individuālajām prasmēm, nodrošinot līdztiesīgumu un pieeju tām grupām, kurām personisku, sociālu, kultūras vai ekonomisku apstākļu dēļ ir nepietiekama izglītība, nepieciešams īpašs atbalsts sava izglītības potenciāla realizēšanai. Šādas grupas ir, piemēram, cilvēki ar zemu pamatprasmju līmeni, jo īpaši cilvēki ar nepietiekamu lasīt un rakstīt prasmi, skolu nepabeigušie, ilgstoši bezdarbnieki un cilvēki, kuri atsāk darbu pēc ilgāka pārtraukuma, vecāki cilvēki, migranti un cilvēki ar invaliditāti.
      Pamatprincipu kopuma galvenie mērķi šajā sakarā ir šādi:

                  1)

                  apzināt un noteikt pamatprasmes, kas vajadzīgas personiskai izaugsmei, pilsoniskai aktivitātei, sociālai kohēzijai un nodarbinātības iespējām zināšanu sabiedrībā;

                  2)

                  atbalstīt dalībvalstu darbu, lai nodrošinātu, ka līdz pamatizglītības un apmācības beigām jaunieši būtu apguvuši pamatprasmes līdz līmenim, kas viņus sagatavo pieaugušo dzīvei un veido pamatu turpmākām mācībām un darba dzīvei, un lai pieaugušie varētu attīstīt un atjaunināt savas pamatprasmes visas dzīves laikā;

                  3)

                  nodrošināt Eiropas līmeņa parauginstrumentu politikas veidotājiem, izglītības sniedzējiem, darba devējiem un pašiem izglītojamajiem, lai veicinātu valstu un Eiropas līmeņa centienus, īstenojot saskaņotus kopējos mērķus;

                  4)

                  nodrošināt satvaru turpmākai darbībai Kopienas līmenī saistībā gan ar darba programmu “Izglītība un apmācība 2010”, gan ar Kopienas izglītības un apmācības programmām.

            Pamatprasmes
      Šeit pamatprasmes definētas kā zināšanu, prasmju un attieksmju kopums, kas atbilst kontekstam. Pamatprasmes ir tās, kas ir nepieciešamas personiskai izaugsmei un attīstībai, pilsoniskai aktivitātei, sociālajai iekļautībai un nodarbinātībai.
      Šajā Pamatprincipu kopumā ir noteiktas astoņas pamatprasmes:

                  1)

                  saziņa dzimtajā valodā;

                  2)

                  saziņa svešvalodās;

                  3)

                  matemātiskās prasmes un pamatprasmes dabaszinībās un tehnoloģijās;

                  4)

                  digitālā prasme;

                  5)

                  mācīšanās mācīties;

                  6)

                  sociālās un pilsoniskās prasmes;

                  7)

                  pašiniciatīva un uzņēmējdarbība; un

                  8)

                  kultūras izpratne un izpausme.

            Pamatprasmes uzskatāmas par vienlīdz svarīgām, jo katra no tām var nodrošināt veiksmīgu dzīvi zināšanu sabiedrībā. Daudzas prasmes pārklājas un savienojas: vienai sfērai būtiskie aspekti attīsta prasmes citā. Valodas pamatiemaņu prasme, lasīt un rakstīt prasme, rēķināšanas un informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) prasme ir būtisks mācību pamats un mācīšanās mācīties ir atbalsts visām mācību aktivitātēm. Visā Pamatprincipu kopumā atkārtojas vairāki temati: kritiskā domāšana, radošās spējas, iniciatīva, riska novērtējums, lēmumu pieņemšana un lietišķa emociju pārvaldīšana ir nozīmīga visās astoņās pamatprasmēs.
      1.   Saziņa dzimtajā valodā (1)

      Definīcija
      Saziņa dzimtajā valodā ir spēja izteikt un interpretēt jēdzienus, domas, jūtas, faktus un viedokli gan mutiski, gan rakstiski (klausīšanās, runāšana, lasīšana un rakstīšana), un atbilstīgā un radošā veidā lingvistiski pilnvērtīgi iekļaujoties sociālajā un kultūras kontekstā – izglītībā un apmācībā, darbā, mājās un brīvajā laikā.
      Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi
      Saziņas prasmes pamatā ir dzimtās valodas apguve, kas ir nesaraujami saistīta ar indivīda izziņas spēju attīstību interpretēt pasauli un saistīt sevi ar citiem. Saziņai dzimtajā valodā indivīdam nepieciešamas pamata vārdu krājuma, funkcionālās gramatikas un valodas funkciju zināšanas. Tas ietver izpratni par verbālās mijdarbības galvenajiem veidiem, literāro un neliterāro tekstu specifiku, dažādu valodas stilu un diapazonu galvenajām īpašībām un valodas un saziņas daudzveidīgumu dažādos kontekstos.
      Indivīdiem vajadzētu būt prasmēm sazināties mutiski un rakstiski dažādās saziņas situācijās un pārvaldīt un piemērot savu saziņu situācijas prasībām. Šī prasme ietver arī spējas noteikt dažādu veidu tekstu atšķirības un lietot tos, meklēt un apstrādāt informāciju, izmantot palīglīdzekļus, pārliecinoši un atbilstīgi kontekstam formulēt un izteikt savus mutiskos un rakstiskos argumentus.
      Pozitīva attieksme pret saziņu dzimtajā valodā ietver atvērtību kritiskam un konstruktīvam dialogam, estētisko vērtību novērtējumu, vēlmi pēc tām censties un interesi mijiedarboties ar citiem. Tas nozīmē izpratni par valodas ietekmi uz citiem, kā arī izpratni par nepieciešamību saprast un lietot valodu pozitīvi un sociāli atbildīgi.
      2.   Saziņa svešvalodās (2)

      Definīcija
      Saziņai svešvalodās un saziņai dzimtajā valodā plašā nozīmē galveno prasmju aspekti ir kopīgi: tā balstās uz spēju saprast, izteikt un interpretēt jēdzienus, domas, jūtas, faktus un viedokļus gan mutiski, gan rakstiski (klausīšanās, runāšana, lasīšana un rakstīšana) attiecīgajā sociālā un kultūras konteksta diapazonā – izglītībā un apmācībā, darbā, mājās, brīvajā laikā – saskaņā ar indivīda vēlmēm vai vajadzībām. Saziņai svešvalodās nepieciešamas arī tādas prasmes kā informācijas atlase un starpkultūru izpratne. Indivīda lietpratības līmenis būs atšķirīgs četros aspektos (klausīšanās, runāšanas, lasīšanas un rakstīšanas), kā arī atšķirīgs dažādām valodām, kā arī atkarīgs no indivīda sociālās un kultūras iepriekšējās pieredzes, vides vajadzībām un/vai interesēm.
      Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi
      Svešvalodu prasmēm nepieciešamas vārdu krājuma funkcionālās gramatikas un valodas funkciju zināšanas un izpratne par galvenajiem verbālās mijiedarbības un valodas diapazonu veidiem. Svarīgas ir sabiedrības tradīciju zināšanas un valodu kultūras aspekts un mainīgums.
      Būtiskās prasmes saziņai svešvalodās ietver spējas saprast runāto vēstījumu, sākt, uzturēt un nobeigt sarunas un lasīt, saprast un veidot tekstus, kas indivīdam nepieciešami. Indivīdiem vajadzētu spēt pareizi izmantot palīglīdzekļus un mācīties valodas arī neformāli kā daļu no mūžizglītības.
      Pozitīva attieksme ietver kultūras daudzveidības novērtējumu un interesi un zinātkāri par valodām un starpkultūru saziņu.
      3.   Matemātiskās prasmes un pamatprasmes dabaszinībās un tehnoloģijās
      Definīcija

                  A.

                  Matemātiskās prasmes ir spēja attīstīt un piemērot matemātisko domāšanu, lai risinātu problēmu loku ikdienas situācijās. Par pamatu ņemot labas rēķināšanas iemaņas, tiek uzsvērts process un aktivitāte, kā arī zināšanas. Matemātiskās prasmes līdz noteiktiem līmeņiem ietver spējas un vēlmi izmantot matemātiskās domāšanas veidus (loģisko un telpisko) un tās izpausmes (formulas, modeļus, konstrukcijas, grafikus/diagrammas).

                  B.

                  Prasme dabaszinībās attiecas uz spēju un vēlmi izmantot zināšanu un metožu kopumu, ko izmanto dabas izskaidrošanai, lai noskaidrotu jautājumus un izdarītu uz liecībām pamatotus secinājumus. Prasmi tehnoloģijās uzskata par zināšanu un metožu izmantojumu, reaģējot uz noteiktām cilvēku vēlmēm vai vajadzībām. Prasme dabaszinībās un tehnoloģijās ietver cilvēku darbības radīto izmaiņu izpratni un individuālu pilsonisko atbildību.

            Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi

                  A.

                  Matemātikā nepieciešamās zināšanas ietver labas zināšanas par skaitļiem, matemātiskām vērtībām un struktūrām, pamatdarbībām un pamatpaņēmieniem, matemātisko terminu un jēdzienu izpratni un tādu jautājumu izpratni, uz kuriem matemātika piedāvā atbildes.
                  Indivīdam vajadzētu būt prasmēm izmantot vienkāršos matemātiskos principus un procesus ikdienā mājās un darbā, kā arī sekot un novērtēt neatkarīgo mainīgo virknes. Indivīdam būtu jāspēj matemātiski pamatot, saprast matemātiskos pierādījumus, sazināties matemātikas valodā un izmantot atbilstīgus palīglīdzekļus.
                  Pozitīva attieksme matemātikā balstās uz patiesības ievērošanu un vēlmi meklēt cēloņus un novērtēt to ticamību.

                  B.

                  Svarīgās zināšanas dabaszinībās un tehnoloģijās ietver dabas pasaules principus, fundamentālos zinātniskos jēdzienus, principus un metodes, tehnoloģijas un to produktus un procesus, kā arī izpratni par zinātnes un tehnoloģiju ietekmi uz dabas pasauli. Pēc tam šīm prasmēm būtu jādod indivīdiem iespēja labāk izprast zinātnes izmantojuma un tehnoloģiju priekšrocības, ierobežojumus un zinātnes teoriju riskus sabiedrībā kopumā (saistībā ar lēmumu pieņemšanu, vērtībām, morāles jautājumiem, kultūru utt.).
                  Prasmes ietver spēju lietot un rīkoties ar tehnoloģiskajiem instrumentiem un iekārtām, kā arī ar zinātniskajiem datiem, lai uz pierādījumu pamata sasniegtu mērķi, pieņemtu lēmumu vai izdarītu secinājumu. Indivīdiem būtu arī jāzina zinātnisko pētījumu būtiskie raksturlielumi un vajadzētu būt spējīgiem runāt par secinājumiem un pamatojumu, saskaņā ar kuriem tie izdarīti.
                  Prasme ietver kritiska vērtējuma un zinātkāru attieksmi, interesi par ētikas jautājumiem drošības un ilgtspējas aspektā – īpaši saistībā ar zinātnes un tehnoloģiju progresu, kas attiecas uz personisko dzīvi, ģimeni, sabiedrību un globāliem jautājumiem.

            4.   Digitālā prasme
      Definīcija
      Digitālā prasme ietver pārliecinošu un kritisku informācijas sabiedrības tehnoloģiju (IST) izmantojumu darbā, brīvajā laikā un saziņā. Pamatiemaņas IKT veicina datoru izmantošanu, lai iegūtu, novērtētu, uzglabātu, radītu, sniegtu informāciju un apmainītos ar to, un komunicētos un piedalītos sadarbības tīklos ar interneta palīdzību.
      Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi
      Digitālā prasme prasa skaidru dabas, IST lomas un iespēju izpratni un zināšanas ikdienā: personiskajā un sabiedriskajā dzīvē un darbā. Tā ietver tādas galvenās datoru izmantojuma jomas kā tekstapstrāde, elektroniskās tabulas, datu bāzes, informācijas uzglabāšana un vadība un izpratni par interneta un saziņas iespējām un potenciālo risku, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus (e-pastu, tīkla rīkus) darbam, atpūtai, informācijas pārraidei un sadarbībai tīklā, mācībām un pētījumiem. Indivīdiem būtu jāizprot, kā IST var veicināt radošu pieeju un inovāciju, un vajadzētu zināt arī ar pieejamo informāciju saistītos spēkā esamības un ticamības aspektus un ar IST interaktīvo lietojumu saistītos juridiskos un ētikas principus.
      Nepieciešamās prasmes ietver: spēju meklēt, savākt un apstrādāt informāciju un izmantot to kritiski un sistēmiski, novērtējot tās nozīmi un atšķirot reālo no virtuālā, tajā pašā laikā apzinoties to saikni. Indivīdiem vajadzētu būt prasmēm izmantot rīkus, lai radītu, prezentētu un saprastu sarežģītu informāciju, un spējai piekļūt, meklēt un izmantot interneta pakalpojumus. Indivīdiem arī būtu jāspēj lietot IST, lai veicinātu kritisku domāšanu, radošu pieeju un inovāciju.
      IST izmantošanai nepieciešama kritiska un pārdomāta attieksme pret pieejamo informāciju un atbildīga interaktīvo plašsaziņas līdzekļu izmantošana. Interese līdzdarboties apvienībās un tīklos kultūras, sabiedriskā un/vai profesionālā nolūkā arī veicina šo prasmi.
      5.   Mācīšanās mācīties
      Definīcija:
      “mācīšanās mācīties” ir spēja uzņemties un turpināt mācības, organizēt savas mācības, tostarp efektīvi plānojot laiku un informāciju, gan individuāli, gan grupās. Šī prasme ietver izpratni par savu mācību procesu un vajadzībām, nosakot pieejamās iespējas un spēju pārvarēt šķēršļus, lai mācītos veiksmīgi. Šī prasme nozīmē jaunu zināšanu un prasmju ieguvi, apstrādi un uzņemšanu un vadošu norādījumu meklēšanu un izmantošanu. Mācīšanās mācīties iesaista izglītojamo iepriekšējo zināšanu un dzīves pieredzes papildināšanā, lai izmantotu zināšanas un prasmes dažādos kontekstos – mājās, darbā, izglītībā un apmācībā. Indivīda prasmei galvenais ir motivācija un ticība sev.
      Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi
      Ja mācības ir vērstas uz konkrētu darbu vai karjeras mērķiem, indivīdam vajadzētu būt zināšanām par tiem nepieciešamajām prasmēm, zināšanām, iemaņām un kvalifikācijām. Visos gadījumos mācīšanās mācīties prasa, lai indivīds zinātu un izprastu tā izvēlētās mācīšanās stratēģijas, viņa prasmju un kvalifikāciju stiprās un vājās puses un būtu spējīgs meklēt izglītības un apmācības iespējas un tam pieejamos vadošos norādījumus un/vai atbalstu.
      Mācīšanās mācīties prasmes, pirmkārt, prasa tādas fundamentālās pamatiemaņas kā lasīt un rakstīt prasme, rēķināšanas prasme un IKT prasme, kas nepieciešamas turpmākām mācībām. Pamatojoties uz šīm prasmēm, indivīdam vajadzētu būt spējīgam piekļūt, iegūt, apstrādāt un uzņemt jaunas zināšanas un prasmes. Tam nepieciešama efektīva paša izglītojamā mācību, karjeras un darba organizācijas shēmu vadība un jo īpaši spēja būt neatlaidīgam mācībās, ilgstoši koncentrēties un kritiski pārdomāt mācību nolūkus un mērķus. Indivīdiem vajadzētu būt spējīgiem ne tikai patstāvīgi un pašdisciplinējoši veltīt laiku mācībām, bet arī strādāt kolaboratīvi, kas ir mācību procesa daļa, iegūt no darba neviendabīgā grupā un dalīties ar to, ko ir iemācījušies. Indivīdiem vajadzētu būt spējīgiem organizēt savas mācības, novērtēt savu darbu un, ja nepieciešams, meklēt padomu, informāciju un atbalstu.
      Pozitīva attieksme ietver motivāciju un ticību sev, lai ar panākumiem mācītos visas dzīves laikā. Uz problēmu risināšanu vērsta attieksme veicina gan pašu mācīšanās procesu, gan indivīda spēju pārvarēt šķēršļus un pielāgoties izmaiņām. Vēlme likt lietā iepriekš apgūto un dzīves pieredzi un zinātkāre meklēt iespējas mācīties un likt lietā apgūto dažādās dzīves situācijās ir būtisks pozitīvas attieksmes elements.
      6.   Sociālās un pilsoniskās prasmes
      Definīcija
      Šīs prasmes ietver personīgās, starppersonu un starpkultūru prasmes un attiecas uz visām uzvedības formām, kas sagatavo indivīdus efektīvai un lietišķai dalībai sabiedriskajā un darba dzīvē, un īpaši sabiedrībās, kas kļūst aizvien daudzveidīgākas, un, ja nepieciešams, konfliktu risināšanai. Pilsoniskā prasme sagatavo indivīdus pilnīgai līdzdalībai pilsoniskajā dzīvē, kas pamatojas uz zināšanām par sociāliem un politiskiem jēdzieniem, struktūru, gatavību aktīvai un demokrātiskai līdzdalībai.
      Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi

                  A.

                  Sociālā prasme ir saistīta ar personisko un sociālo labklājību, kam nepieciešama izpratne par to, kā nodrošināt optimālu fizisko un garīgo veselību, kas tostarp ir paša cilvēka, viņa ģimenes un tuvākās sociālās vides resursi, kā arī zināšanas par to, kā veselīgs dzīvesveids var veicināt to. Veiksmīgai starppersonu un sociālai līdzdalībai ir būtiski izprast dažādās sabiedrībās un vidēs (piemēram, darbavietā) vispārpieņemtos uzvedības un izturēšanās kodeksus. Tikpat svarīgi ir apzināties pamatkoncepcijas saistībā ar indivīdiem, grupām, darba organizācijām, dzimumu līdztiesību un nediskrimināciju, sabiedrību un kultūru. Eiropas sabiedrību multikulturālās un sociāli ekonomiskās dimensijas izpratne un izpratne par to, kā nacionālās kultūras identitāte mijiedarbojas ar Eiropas identitāti, ir būtiska.
                  Šīs prasmes būtiskās iemaņas ietver spēju lietišķi komunicēt dažādās vidēs, būt iecietīgiem, izteikt un saprast atšķirīgus viedokļus, sarunāties, spējot radīt uzticību, un just empātiju. Indivīdiem vajadzētu būt spējīgiem pārvarēt stresu un frustrāciju un runāt par to lietišķi, kā arī atšķirt personisko sfēru no profesionālās.
                  Šī prasme pamatojas uz sadarbības, pašpārliecības un integritātes attieksmi. Indivīdiem vajadzētu būt interesei par sociāli ekonomisko attīstību un starpkultūru saziņu, un būtu jāciena daudzveidība un citi, kā arī vajadzētu būt gataviem gan pārvarēt aizspriedumus, gan atbalstīt kompromisu.

                  B.

                  Pilsoniskā prasme balstās uz zināšanām par demokrātiju, tieslietām, līdztiesību, pilsonību un pilsoņu tiesībām, tostarp par to, kā tās ir izteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un starptautiskās deklarācijās un kā tās tiek piemērotas dažādās iestādēs vietējā, reģionālā, valsts, Eiropas un starptautiskā līmenī. Tā ietver zināšanas par mūsdienu notikumiem, kā arī par galvenajiem notikumiem un tendencēm valsts vēsturē, Eiropas un pasaules vēsturē. Papildus tam būtu jāattīsta izpratne par sociālo un politisko kustību mērķiem, vērtībām un politikām. Būtiska nozīme ir arī zināšanām par Eiropas integrāciju un ES struktūru, galvenajiem mērķiem un vērtībām, kā arī izpratnei par dažādību un kultūras identitātēm Eiropā.
                  Pilsoniskās prasmes iemaņas ir saistītas ar spēju kopā ar citiem efektīvi iesaistīties sabiedrības pārvaldē, izrādīt solidaritāti un interesi tādu problēmu risināšanā, kas ietekmē vietējo un plašāku sabiedrību. Tas ietver kritisku un radošu domāšanu un lietišķu līdzdalību kopienas vai apkārtnes pasākumos un lēmumu pieņemšanā visos līmeņos, sākot no vietējā līdz valsts un Eiropas līmenim, jo īpaši ar balsošanu.
                  Cilvēktiesību, tostarp vienlīdzības, kā demokrātijas pamata, pilnīga ievērošana un dažādu reliģiju vai etnisko grupu vērtību sistēmu atšķirību novērtēšana un izpratne veido pozitīvas attieksmes pamatu. Tas nozīmē gan piederības sajūtu savai vietai, valstij, ES un Eiropai kopumā, un pasaulei, gan vēlmi piedalīties demokrātiskā lēmumu pieņemšanā visos līmeņos. Tas ietver arī atbildības sajūtu, kā arī sapratni un cieņu pret kopējām vērtībām, kas vajadzīgas, lai nodrošinātu kopienas kohēziju un cieņu pret demokrātijas principiem. Lietišķa līdzdalība ietver arī pilsonisko aktivitāti, sociālās daudzveidības un vienlīdzības, un ilgtspējīgas attīstības veicināšanu, un gatavību cienīt citu vērtības un privāto dzīvi.

            7.   Pašiniciatīva un uzņēmējdarbība
      Definīcija
      Pašiniciatīva un uzņēmējdarbība attiecas uz indivīda spējām pārvērst idejas darbībā. Tā ietver radošu pieeju, inovāciju un riska uzņemšanos, kā arī spēju plānot un vadīt projektus, lai sasniegtu mērķus. Tā atbalsta indivīdus ne tikai ikdienas dzīvē mājās un sabiedrībā, bet arī darbavietā, palīdzot apzināties darba nozīmi un izmantot izdevības, un ir īpašu zināšanu un prasmju pamats, kas nepieciešamas tiem, kas veicina vai nodarbojas ar sociālo darbību vai komercdarbību. Tam būtu jāietver ētisko vērtību apzināšanās un jāveicina laba pārvaldība.
      Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi
      Nepieciešamās zināšanas ietver kritisku izpratni par pieejamām iespējām personiskai, profesionālai un/vai komercdarbībai, ietverot “plašākas ainas” jautājumus, kas nodrošina kontekstu, kurā cilvēki dzīvo un strādā, piemēram, plašāka izpratne par ekonomikas darbības principiem un iespējām vai izaicinājumiem, ar ko sastopas darba devējs vai organizācija. Indivīdiem būtu arī jāapzinās uzņēmuma ētiskā nostāja un tas, kā viņi var būt labais spēks, piemēram, ar godīgu tirdzniecību vai sociālu organizāciju.
      Prasmes ir saistītas ar proaktīvu projektu vadību (ietverot, piemēram, prasmi plānot, organizēt, vadīt, uzņemties līdera lomu un deleģēt, analizēt, sazināties, sniegt norādījumus, novērtēt un uzskaitīt), efektīvu pārstāvēšanu un sarunu veikšanu, kā arī spēju strādā gan individuāli, gan sadarbojoties komandās. Būtiska ir spēja spriest par savām stiprajām un vājajām vietām un noteikt tās, un novērtēt un pieņemt risku tā un tad, kad tas nepieciešams.
      Uzņēmējdarbības attieksmi raksturo iniciatīva, proaktivitāte, neatkarība un inovācija personiskajā un sabiedriskajā dzīvē, tāpat kā darbā. Tā ietver arī motivāciju un apņēmību sasniegt mērķus, vai tie būtu personiski nolūki vai mērķi, kas kopīgi ar citiem, tostarp darba mērķi.
      8.   Kultūras izpratne un izpausme
      Definīcija:
      ideju, pieredzes un emociju nozīmes novērtējums vairākos plašsaziņas līdzekļos, tostarp mūzikā, izpildītājmākslā, literatūrā un vizuālajā mākslā.
      Svarīgās zināšanas, prasmes un attieksmes saistībā ar šo prasmi
      Kultūras zināšanas ietver izpratni par vietējā, valsts un Eiropas kultūras mantojumu un tā vietu pasaulē. Tās ietver pamatzināšanas par lielākajiem kultūras darbiem, tostarp populāro mūsdienu kultūru. Ir būtiski izprast Eiropas (un citu pasaules reģionu) kultūras un valodu daudzveidību, vajadzību saglabāt to un estētisko faktoru nozīmi ikdienas dzīvē.
      Prasmes saistītas gan ar novērtējumu, gan izpausmi: indivīda iedzimto spēju pašizpausmi dažādos plašsaziņas līdzekļos un mākslas darbu un izpildītājmākslas novērtējumu un baudījumu. Prasmes ietver arī spēju saistīt savus radošos un izpausmes uzskatus ar citu atzinumiem un noteikt un realizēt sociālās un ekonomiskās iespējas kultūras pasākumos. Kultūras izpausme ir būtiska, lai attīstītu radošās iemaņas, kuras var daudzveidīgi izmantot profesionālajā saskarsmē.
      Pilnīga savas kultūras izpratne un identitātes izjūta var būt pamats atklātai attieksmei un cieņai pret kultūras daudzveidības izpausmēm. Pozitīva attieksme ietver arī jaunradi un vēlmi attīstīt estētiskās spējas ar māksliniecisku pašizpausmi un līdzdarbību kultūras dzīvē.

         (1)  Saistībā ar Eiropas sabiedrību, kurā pastāv kultūras un valodu daudzveidība, ir atzīts, ka dzimtā valoda ne vienmēr ir dalībvalsts oficiālā valoda un ka spēja sazināties oficiālajā valodā ir priekšnoteikums, kas nodrošina indivīda pilnīgu līdzdalību sabiedrības dzīvē. Dažās dalībvalstīs dzimtā valoda var būt viena no vairākām oficiālajām valodām. Pasākumi šādu gadījumu risināšanai ir atsevišķu dalībvalstu ziņā saskaņā ar konkrētām vajadzībām un apstākļiem.

         (2)  Svarīgi ir apzināties, ka daudzi eiropieši dzīvo divvalodu vai daudzvalodu ģimenēs un kopienās, un tās valsts, kurā viņi dzīvo oficiālā valoda var nebūt viņu dzimtā valoda. Tādām grupām šī prasme drīzāk var attiekties uz oficiālo valodu, nevis svešvalodu. Viņu vajadzības, motivācija un sociāli ekonomiskie iemesli šīs prasmes attīstīšanai, veicinot savu integrāciju, būs atšķirīgi, piemēram, no to cilvēku vajadzībām, motivācijas un sociāli ekonomiskajiem iemesliem, kas apgūst svešvalodu ceļošanas vai darba dēļ. Pasākumi šo jautājumu risināšanai, kā arī definīcijas piemērošanai ir katras atsevišķas dalībvalsts ziņā, saskaņā ar tās konkrētajām vajadzībām un apstākļiem.


title: Padomes Ieteikums ( 2013. gada 9. jūlijs ) par Zviedrijas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas konverģences programmu 2012.–2016. gadam

text:
               30.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/86

      PADOMES IETEIKUMS

   (2013. gada 9. jūlijs)
   par Zviedrijas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas konverģences programmu 2012.–2016. gadam
   2013/C 217/21
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politikas virzienus. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2012. gada 10. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Zviedrijas 2012. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Zviedrijas konverģences programmu 2012.–2015. gadam.

               (5)

               Komisija 2012. gada 28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2013. Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2012. gada 28. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Zviedrija minēta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks sagatavots padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2013. gada 7. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2013. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2013. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2013. gada 14. martā apstiprināja, ka prioritātes ir nodrošināt finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un sekmēt izaugsmi. Tā uzsvēra nepieciešamību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, ekonomikā atjaunot parastos aizdevumu izsniegšanas nosacījumus, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Komisija saskaņā ar 5. pantu Regulā (ES) Nr. 1176/2011 2013. gada 10. aprīlī publicēja sava padziļinātā pārskata rezultātus par Zviedriju. Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Zviedrijā ir makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama uzraudzība un politiska rīcība. Uzmanība joprojām jāpievērš jo īpaši makroekonomikas attīstībai attiecībā uz privātā sektora parādu un aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu apvienojumā ar atlikušo neefektivitāti mājokļu tirgū. Lai gan lielais tekošā konta pārpalikums nerada riskus, kas ir līdzīgi lielam deficītam, Komisija turpinās uzraudzīt arī tekošā konta attīstību Zviedrijā.

               (9)

               Zviedrija 2013. gada 19. aprīlī iesniedza konverģences programmu laikposmam no 2012. līdz 2017. gadam un 2013. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (10)

               Pamatojoties uz konverģences programmas novērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomikas scenārijs, uz kuru pamatojas programmā sniegtās budžeta prognozes, 2013. gadam ir ticams. Valdība prognozē IKP pieaugumu par 1,2 % un 2,2 % attiecīgi 2013. un 2014. gadā, savukārt Komisija prognozē pieaugumu par attiecīgi 1,5 % un 2,5 %. Konverģences programmā ietvertās budžeta stratēģijas mērķis ir nodrošināt publisko finanšu stabilitāti ilgtermiņā, šajā nolūkā ievērojot Zviedrijas fiskālās sistēmas noteikumus, tostarp izvirzīto mērķi, proti, ka uzņēmējdarbības cikla laikā vispārējiem valdības neto aizdevumiem vidēji ir jābūt ar 1 % pārpalikumu no IKP. Vispārējā valsts budžeta bilance pasliktinājās no neliela pārpalikuma 0,2 % apmērā no IKP 2011. gadā līdz 0,5 % deficītam 2012. gadā. Konverģences programmā ir saglabāts iepriekšējais vidēja termiņa mērķis (VTM) -1,0 % apmērā. VTM atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Konverģences programmā paredzēta strukturāla vispārēja valsts budžeta bilance atbilstoši Komisijas pārrēķinam, lai panāktu palielinājumu no neliela deficīta, kas ir aptuveni 0,4 % no IKP 2012.–2013. gadā, līdz pārpalikumam 2014. gadā un turpmākajos gados. Tādēļ programmas laikposmā VTM, visticamāk, tiks sasniegts. Saskaņā ar konverģences programmā sniegto informāciju valsts izdevumu pieauguma temps 2012. un 2013. gadā, atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus, pārsniegtu potenciālā IKP pieauguma vidēja termiņa atsauces līmeni, bet būtu zem šī līmeņa 2014. gadā. Riski, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu, ir ierobežoti pat tad, ja vērā tiek ņemti iespējamie apjomīgie diskrecionārie pasākumi 2014. gadā. Saskaņā ar konverģences programmu ir paredzēts, ka parāda attiecība, kas ir zem 60 % no IKP atsauces vērtības, uz laiku palielināsies līdz 42 % no IKP 2013. gadā, taču atkal būs zem 40 % no IKP 2015. gadā. Komisija paredz, ka parāda attiecība 2014. gadā samazināsies līdz 39 %.

               (11)

               Lielās privātā sektora parādsaistības (235 % no IKP 2012. gadā) joprojām ir iemesls satraukumam. Mājsaimniecību parāds, kas ir ap 80 % no IKP jeb aptuveni 170 % no izmantojamiem ienākumiem, nostabilizējās tikai pavisam nesen un, visticamāk, tuvākajā nākotnē nesamazināsies, ņemot vērā nepārtrauktu kredītu pieaugumu un lēnu hipotekāro kredītu amortizācijas tempu. Pašreizējie nodokļu atskaitījumi procentu maksājumiem un zemi, regulāri īpašuma nodokļi sekmē parāda kropļojošo ietekmi uz Zviedrijas mājokļu nodokļu sistēmu, tādējādi sekmējot augstu parādu līmeni. Turklāt salīdzinoši lielā atšķirība starp parāda un pašu kapitāla faktiskām nodokļu robežvērtībām jauniem ieguldījumiem liek domāt par turpmāku kropļojošu ietekmi uz uzņēmumu parādu finansēšanu. Zviedrija nesen ierobežoja grupas iekšējo procentu atskaitījumu, taču tai nav visaptverošas sistēmas, lai ar nodokļu palīdzību labotu tendenci izvēlēties ārējo finansējumu nevis pašu kapitālu. Uzņēmumu parāds joprojām ir būtisks: 149 % no IKP.

               (12)

               Lai arī pēdējā laikā Zviedrijas mājokļu tirgus ir bijis stabils, tas joprojām ir potenciāls nestabilitātes avots. Piedāvājuma ziņā Zviedrijas mājokļu tirgu raksturo zināms efektivitātes zudums, kas var veicināt mājokļu cenu pieaugumu un radīt nevēlamus bloķēšanas efektus. Zviedrijas ieguldījumi celtniecībā veido tikai pusi no citu Ziemeļvalstu ieguldījumiem gan attiecībā pret IKP, gan iedzīvotājiem. Šobrīd, lai sāktu jaunu projektu, bieži vien ir nepieciešami vairāki gadi, jo pašvaldību līmenī projekti ir ilgstoši. Šo procesu racionalizēšana palielinātu mājokļu piedāvājuma elastīgumu, sekmētu konkurenci celtniecības nozarē un samazinātu celtniecības izmaksas. Ir nepieciešams veikt turpmākas reformas īres maksas noteikšanas sistēmā, lai tirgus spēki varētu izveidot īres mājokļu optimālu piegādi par piemērotām cenām. Mājokļu tirgus neefektivitātes jautājuma risināšana, iespējams, palīdzēs arī samazināt mājokļu parāda līmeni, jo šie jautājumi ir savstarpēji saistīti.

               (13)

               Zviedrijā jauniešu, personu ar migrantu izcelsmi un mazkvalificētu darbinieku bezdarba līmenis joprojām ir daudz augstāks par pārējo darbspējīgā vecuma iedzīvotāju bezdarba līmeni un augstāks par vidējo bezdarba līmeni ES. Zviedrija ir īstenojusi daudz jaunu atbilstīgu pasākumu šā jautājuma risināšanai. Pasākumi, kas vērsti uz personu ar migrantu izcelsmi integrāciju darba tirgū, jau ir snieguši sākotnējos rezultātus bezdarba līmeņa samazināšanā, taču nepieciešami turpmāki pasākumi, lai samazinātu atšķirības starp minētajām grupām un pārējiem iedzīvotājiem. Jaunieši līdz šim nav guvuši nekādu redzamu labumu no pasākumiem. Taču jau ir īstenoti vai tiks īstenoti vairāki daudzsološi pasākumi, tostarp atbalsts darba uzsākšanas līgumiem Zviedrijas modeļa ietvaros, kur algu nosaka pilnībā neatkarīgi sociālie partneri. Centieni stiprināt stažēšanās iespējas un cita veida uz darbu balstītu profesionālo izglītību arī ir pilnībā aktuāli, taču tiem ir jābūt vērienīgākiem, lai tie varētu sasniegt vēlamo efektu. Turpmāks progress tiktu garantēts, pārskatot nodarbinātības aizsardzības tiesību aktus un izmantojot darba garantijas sniegtās priekšrocības jauniem cilvēkiem. Šaurāk definētiem pasākumiem, kas paredzēti tiem, kuriem tie visvairāk nepieciešami, ir jādod priekšrocība attiecībā pret vispārējām subsīdijām. Saskaņā ar Zviedrijas darba garantiju jauniešiem, kuri meklē darbu ar Valsts nodarbinātības dienesta starpniecību un kuri bez darba ir jau 90 dienas, tiek piedāvāti arī specializēti pakalpojumi, lai viņiem palīdzētu uzlabot iespējas atrast darbu un izglītības iespējas. Taču šobrīd šķiet, ka garantija mazāk efektīvā veidā ir vērsta uz jauniešiem, kuri nepiedalās izglītībā vai apmācībā, kā arī nav reģistrēti Valsts nodarbinātības dienestā. Saskaņā ar 2012. gada ieteikumu Zviedrija uzdeva izskatīt to, kā samazinātā PVN likme restorāniem un ēdināšanas uzņēmumu pakalpojumiem ietekmē cenas, algas un jaunu cilvēku nodarbinātību, un provizoriskie rezultāti ir jāsaņem 2014. gada janvārī, savukārt nobeiguma secinājumi – 2016. gadā. Šis pārskats būs svarīgs, ņemot vērā paustās bažas par šā pasākuma rentabilitāti.

               (14)

               Eiropas pusgada ietvaros Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Zviedrijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu un iesniegusi padziļinātu pārskatu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Zviedrijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Eiropas Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir sniegti turpmāk 1.-4. ieteikumā.

               (15)

               Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un tās atzinums (5) ir atspoguļots jo īpaši turpmāk 1. ieteikumā.

               (16)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti turpmāk 2. un 3. ieteikumā,

         IESAKA Zviedrijai laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot pasākumus, kas nepieciešami, lai īstenotu uz izaugsmi vērstu fiskālo politiku un saglabātu stabilu fiskālo stāvokli, programmas laikā ievērojot vidēja termiņa mērķi.

               2.

               Arī turpmāk novērst ar privātā sektora parādu saistītos riskus, samazinot nodokļu kropļojošo ietekmi mājokļu nodokļu jomā, pakāpeniski pārtraucot nodokļu atskaitījumu no hipotekārajiem procentu maksājumiem vai/un palielinot īpašuma nodokļus. Veikt turpmākus pasākumus, lai sekmētu piesardzīgu aizdevumu politiku ar pasākumiem, kas sekmē hipotekāro aizdevumu amortizāciju. Vēl vairāk samazināt nodokļu kropļojošo ietekmi uzņēmumu nodokļu jomā.

               3.

               Uzlabot mājokļu tirgus efektivitāti, turpinot īres tiesību noteikšanas sistēmas reformu un stiprinot brīvību slēgt līgumus starp atsevišķiem īrniekiem un īpašniekiem. Sekmēt lielāku konkurenci celtniecības nozarē un pārskatīt plānošanas, zonējuma un apstiprināšanas procesus ar mērķi uzlabot pārredzamību, saīsināt sagatavošanas laiku un samazināt celtniecības uzņēmumu šķēršļus ieiešanai tirgū.

               4.

               Stiprināt centienus uzlabot mazkvalificētu jauniešu un cilvēku ar migrantu izcelsmi integrēšanu darba tirgū, veicot stingrākus un mērķtiecīgākus pasākumus, lai uzlabotu viņu nodarbināmību un darbaspēka pieprasījumu pēc šīm grupām. Palielināt centienus sekmēt pāreju no skolas darba dzīvē, tostarp lielākā mērā izmantojot apmācību darbavietā, stažēšanās iespējas un cita veida līgumus, kas apvieno nodarbinātību un izglītību. Pabeigt garantiju jauniešiem, lai labāk aptvertu jauniešus, kuri nepiedalās ne izglītībā, ne apmācībā. Pabeigt pārskatu par to, cik efektīvas ir pašlaik pazeminātās PVN likmes restorāniem un ēdināšanas uzņēmumu pakalpojumiem, lai sekmētu darba vietu radīšanu, un izdarīt no tā secinājumus.

      Briselē, 2013. gada 9. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Paturētas spēkā 2013. gadam ar Padomes Lēmumu 2013/208/ES (2013. gada 22. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 118, 30.4.2013., 21. lpp.).

      (4)  OV C 219, 24.7.2012., 85. lpp.

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2017/84 (2017. gada 16. janvāris) par monitoringu attiecībā uz minerāleļļu ogļūdeņražiem pārtikā un materiālos un izstrādājumos, kas paredzēti saskarei ar pārtiku (Dokuments attiecas uz EEZ. )

text:
               17.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 12/95

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2017/84
   (2017. gada 16. janvāris)
   par monitoringu attiecībā uz minerāleļļu ogļūdeņražiem pārtikā un materiālos un izstrādājumos, kas paredzēti saskarei ar pārtiku
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Minerāleļļu ogļūdeņraži (MOH) ir ķīmiski savienojumi, kurus iegūst galvenokārt no jēlnaftas, bet var arī sintezēt no akmeņoglēm, dabasgāzes un biomasas. Cēloņi MOH klātbūtnei pārtikā var būt vides kontaminācija, ražas novākšanā un pārtikas ražošanā izmantotās tehnikas smērvielas, pārstrādes līdzekļi, pārtikas piedevas un materiāli, kas paredzēti saskarei ar pārtiku. Pārtikas klases MOH produktus apstrādā tā, lai minerāleļļu aromātisko ogļūdeņražu (MOAH) saturs tiktu samazināts līdz minimumam.

               (2)

               Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) zinātnes ekspertu grupa pārtikas aprites kontaminantu jautājumos (CONTAM grupa) 2012. gadā secināja (1), ka dažādu MOH vielu grupu potenciālā ietekme uz cilvēka veselību ievērojami atšķiras. MOAH var būt genotoksiski kancerogēni, bet daži minerāleļļu piesātinātie ogļūdeņraži (MOSH) var uzkrāties cilvēka audos un var radīt nelabvēlīgu ietekmi uz aknām. Tā kā daži MOAH tiek uzskatīti par mutagēniem un kancerogēniem, ir svarīgi organizēt MOH monitoringu, lai gūtu labāku izpratni par MOSH un MOAH relatīvo klātbūtni pārtikas precēs, kas ir galvenie uzturekspozīcijas avoti.

               (3)

               Tā kā ir pamats domāt, ka migrācija no materiāliem, kas paredzēti saskarei ar pārtiku, piemēram, no papīra un kartona iepakojuma, rada kopējās ekspozīcijas būtisku daļu, monitoringā būtu jāiekļauj arī fasēta pārtika, iepakojuma materiāli un funkcionālu barjeru klātesība, un uzglabāšanai un pārstrādei izmantotais aprīkojums. Daži parametri, tādi kā uzglabāšanas laiks un uzglabāšanas apstākļi, var palielināt MOH migrāciju no iepakojuma uz pārtiku. Tā kā ir vieglāk konstatēt MOH lielos daudzumos, paraugu ņemšanas stratēģijā šādi parametri būtu jāņem vērā tad, kad MOH migrācija ir vislielākā.

               (4)

               Lai nodrošinātu iegūto analītisko datu ticamību, dalībvalstīm pirms analītisko rezultātu ģenerēšanas būtu jānodrošina piemērota analītiskā aprīkojuma pieejamība un jāuzkrāj pietiekama pieredze ar MOH analīzēm pārtikā un materiālos, kas paredzēti saskarei ar pārtiku.

               (5)

               Lai nodrošinātu šā ieteikuma vienādu piemērošanu, Eiropas Savienības References laboratorijai attiecībā uz materiāliem, kas paredzēti saskarei ar pārtiku (“ES References laboratorija”), būtu jāsniedz turpmāki norādījumi dalībvalstu kompetentajām iestādēm un citām ieinteresētajām personām, tostarp norādījumi par informāciju, kuru varētu vākt izmeklēšanu laikā, kā arī par paraugu ņemšanas un analīzes metodēm,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm, aktīvi piedaloties pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem, kā arī saskarei ar pārtiku paredzēto materiālu ražotājiem, pārstrādātājiem un izplatītājiem un citām ieinteresētajām personām, 2017. un 2018. gadā būtu jāmonitorē MOH klātbūtne pārtikā. Monitoringam būtu jāaptver dzīvnieku tauki, maize un maizītes, konditorejas izstrādājumi, brokastu pārslas, saldumi (tostarp šokolāde) un kakao, zivju gaļa, zivju produkti (zivju konservi), labība, kas paredzēta lietošanai pārtikā, saldējumi un deserti, eļļas augu sēklas, makaroni, produkti, kas iegūti no labības, pākšaugi, desas, koku rieksti, augu eļļas, kā arī minētajiem produktiem izmantotie materiāli, kas paredzēti saskarei ar pārtiku.

               2.

               Lai nodrošinātu šā ieteikuma vienādu piemērošanu un lai ģenerētu ticamus un salīdzināmus monitoringa rezultātus, būtu jāievēro īpašie norādījumi, kurus ES References laboratorija izstrādājusi saistībā ar šo ieteikumu (“norādījumi”). Tā kā šādu norādījumu vēl nav, dalībvalstīm būtu jāsadarbojas ar ES References laboratoriju, lai kopīgi izstrādātu minētos norādījumus saskaņā ar to vajadzībām pilnveidot analītiskās spējas.

               3.

               Dalībvalstīm pārtikas paraugi būtu jāņem saskaņā ar Komisijas Regulā (EK) Nr. 333/2007 (2) izklāstītajiem noteikumiem. Paraugu ņemšanā būtu jāiekļauj samērīgs skaits fasētu pārtikas produktu. Paraugi no materiāliem, kas paredzēti saskarei ar pārtiku, būtu jāņem saskaņā ar konkrētiem materiāliem vai izstrādājumiem piemērotu paraugpraksi, kura atspoguļota norādījumos. Būtu jāizmeklē citi iespējami MOH avoti, kas saistīti ar citu saskarei ar pārtiku paredzētu materiālu izmantošanu pārtikas apritē, piemēram, uzglabāšanas vai pārstrādes laikā, ja ir skaidras norādes uz to, ka tie ir MOH avoti. Ņemot paraugus no fasētiem pārtikas produktiem, galvenā uzmanība būtu jāpievērš precēm, kurām tuvojas minimālā derīguma termiņa beigas, gadījumos, kad to uzglabāšana vai pārstrāde notiek salīdzinoši siltos apstākļos.

               4.

               Paraugi būtu jāanalizē tādi, kādus tos tirgo. Attiecībā uz fasētu pārtiku būtu jānosaka minerāleļļu ogļūdeņražu līmenis pārtikā un materiālos, kas paredzēti saskarei ar pārtiku, ja pastāv aizdomas, ka tie ir atklāto MOH avots. Lai nodrošinātu to, ka ģenerētie dati ir ticami un salīdzināmi, īpaša uzmanība būtu jāpievērš atšķirībām starp MOSH un MOAH un analītisko rezultātu interpretācijai. Dalībvalstis, kas plāno analizēt MOSH un MOAH klātbūtni pārtikā un materiālos, kas paredzēti saskarei ar pārtiku, var lūgt tehnisku palīdzību no ES References laboratorijas attiecībā uz materiāliem, kas paredzēti saskarei ar pārtiku.

               5.

               Ja pārtikā tiek konstatēti MOH, dalībvalstīm būtu jāveic turpmāka izmeklēšana pārtikas nozares uzņēmumos, lai noteiktu iespējamo avotu vai avotus. Izmeklēšanai, kad vien iespējams, būtu jāaptver sistēmas, ko izmanto pārtikas apritē iesaistītais tirgus dalībnieks un kas varētu ietekmēt vai kontrolēt kontamināciju (piemēram, ražošanas un pārstrādes metodes, riska analīze un kritisko kontrolpunktu noteikšana (HACCP) vai līdzīgas sistēmas vai pasākumi, ko īsteno, lai nepieļautu šādu klātbūtni).

               6.

               Ja MOH tiek konstatēti materiālos, kas paredzēti saskarei ar pārtiku, vai nāk no šādiem materiāliem, dalībvalstīm būtu jāvāc dati par materiāliem, kas paredzēti saskarei ar pārtiku (piemēram, iepakojuma materiāla veids un sastāvs, funkcionālo barjeru klātesība, iepakotas pārtikas glabāšanas termiņš), un jāveic turpmākas izmeklēšanas saskarei ar pārtiku paredzētu materiālu ražotāju, pārstrādātāju un izplatītāju uzņēmumos, lai noteiktu sistēmas, ko izmanto attiecīgie uzņēmumi (piemēram, saskarei ar pārtiku paredzētu materiālu ražošanas un pārstrādes metodes un dokumenti, kas prasīti saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2023/2006 (3) par labu ražošanas praksi), kā paredzēts norādījumos.

               7.

               Dalībvalstīm, pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem, saskarei ar pārtiku paredzēto materiālu ražotājiem, pārstrādātājiem un izplatītājiem un citām ieinteresētajām personām būtu jāiesniedz EFSA monitoringa dati, kas izteikti uz visas masas bāzes, kopā ar tādu informāciju un tādā elektroniskās ziņošanas formātā, ko EFSA noteikusi kompilēšanai vienotā datubāzē. Monitoringa datus tām būtu vēlams iesniegt līdz 2017. gada 1. oktobrim un pēc tam līdz 2018. gada 1. oktobrim. Pēdējie rezultāti būtu jāiesniedz līdz 2019. gada 28. februārim. Potenciāli pieejamie 2016. gada dati par sastopamību, kas vēl nav iesniegti, būtu jānosūta pēc iespējas drīzāk saskaņā ar tiem pašiem nosacījumiem.

      Briselē, 2017. gada 16. janvārī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Vytenis ANDRIUKAITIS

      (1)  EFSA zinātnes ekspertu grupa pārtikas aprites kontaminantu jautājumos (CONTAM), Zinātniskais atzinums par minerāleļļu ogļūdeņražiem pārtikā. EFSA Journal, 2012; 10(6):2704 (185. lpp.). doi:10.2903/j.efsa.2012.2704.

      (2)  Komisijas 2007. gada 28. marta Regula (EK) Nr. 333/2007, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes svina, kadmija, dzīvsudraba, neorganiskās alvas, 3-MHPD un benzopirēna koncentrācijas oficiālajai kontrolei pārtikas produktos (OV L 88, 29.3.2007., 29. lpp.).

      (3)  Komisijas 2006. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 2023/2006 par materiālu un izstrādājumu, kam paredzēta saskare ar pārtiku, labu ražošanas praksi (OV L 384, 29.12.2006., 75. lpp.).


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2013. gada 17. aprīlis ) Eiropas Savienības Padomei par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem (ECB/2013/8)

text:
               23.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2013. gada 17. aprīlis)
   Eiropas Savienības Padomei par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem
   (ECB/2013/8)
   2013/C 115/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Likuma par Oesterreichische Nationalbank grozītais 37. panta 1. punkts tagad nosaka, ka Oesterreichische Nationalbank pilnsapulce divu ārējo revidentu un divu ārējā revidenta aizstājēju vietā katru gadu ievēl vienu ārējo revidentu un vienu ārējā revidenta aizstājēju. Ārējā revidenta aizstājējs tiks pilnvarots tikai gadījumā, ja ārējais revidents nevarēs veikt revīziju.

               (3)

                  Oesterreichische Nationalbank pašreizējo ārējo revidentu un pašreizējo ārējā revidenta aizstājēju pilnvaras beidzās pēc 2012. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ jāieceļ ārējais revidents laika posmam, kas sākas 2013. finanšu gadā.

               (4)

               Par ārējo revidentu 2013. finanšu gadam Oesterreichische Nationalbank izvēlējusies KPMG Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungs AG, bet par jauno ārējā revidenta aizstājēju tā izvēlējusies PwC Wirtschaftsprüfung GmbH.

               (5)

               Ārējo revidentu un ārējā revidenta aizstājēju pilnvaras var atjaunot katru gadu, abos gadījumos tām nepārsniedzot piecu gadu kopējo pilnvaru laiku,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Tiek ieteikts KPMG Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungs AG apstiprināt par Oesterreichische Nationalbank ārējo revidentu 2013. finanšu gadam.

               2.

               Tiek ieteikts PwC Wirtschaftsprüfung GmbH apstiprināt par Oesterreichische Nationalbank ārējā revidenta aizstājēju 2013. finanšu gadam.

               3.

               Ārējo revidentu un ārējā revidenta aizstājēju pilnvaras var atjaunot katru gadu. Abos gadījumos pilnvaras nepārsniedz piecu gadu kopējo pilnvaru laiku, kas beidzas ne vēlāk kā 2017. gadā.

      Frankfurtē pie Mainas, 2013. gada 17. aprīlī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION With a view to bringing an end to the situation of an excessive government deficit in Ireland

text:
   LV
LV    LV
 ---pagebreak---       EIROPAS KOMISIJA
                                        Briselē, 3.12.2010
                                        SEC(2010) 1515 galīgā redakcija
                             Ieteikums
                    PADOMES IETEIKUMS
   Par pārmērīga valsts budžeta deficīta situācijas novēršanu Īrijā
                       (iesniegusi Komisija)
LV                                                                      LV
 ---pagebreak---                                               Ieteikums
                                      PADOMES IETEIKUMS
                     Par pārmērīga valsts budžeta deficīta situācijas novēršanu Īrijā
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 126. panta 7. punktu saistībā
   ar tā 126. panta 13. punktu,
   ņemot vērā Komisijas ieteikumu,
   tā kā:
   (1) Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 126. panta 1. punktu
   dalībvalstīm jāizvairās no pārmērīga valsts budžeta deficīta.
   (2) Stabilitātes un izaugsmes pakts ir balstīts uz mērķi nodrošināt stabilas valsts finanses kā
   līdzekli, lai stiprinātu nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai ilgtspējīgai izaugsmei, kas
   veicinātu nodarbinātību.
   (3) Ar Stabilitātes un izaugsmes pakta 2005. gada reformu tika meklētas iespējas uzlabot
   efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī ilgstoši saglabāt valsts finanšu ilgtspēju. Tā
   mērķis bija nodrošināt, lai jo īpaši ekonomiskais un budžeta stāvoklis būtu pilnībā ņemts vērā
   visos pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras posmos. Tādējādi Stabilitātes un
   izaugsmes pakts kalpo par atbalstu valdības politikai, lai ātri atkal sasniegtu stabilu budžeta
   stāvokli, ņemot vērā situāciju ekonomikā.
   (4) Saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97 3. panta 5. punktu, ja dalībvalsts ir veikusi
   efektīvus pasākumus atbilstīgi ieteikumam saskaņā ar Līguma 126. panta 7. punktu un ja pēc
   minētā ieteikuma pieņemšanas norisinās negaidīti nelabvēlīgi ekonomikas notikumi, kas lielā
   mērā negatīvi ietekmē valsts finanses, tad Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu, var
   nolemt pieņemt pārskatītu ieteikumu saskaņā ar Līguma 126. panta 7. punktu.
   (5) Padome 2009. gada 27. aprīlī saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 104. panta
   6. punktu nolēma, ka Īrijā ir pārmērīgs budžeta deficīts, un sniedza ieteikumus, lai vēlākais
   līdz 2013. gadam novērstu pārmērīgo budžeta deficītu. Turklāt Padome noteica, ka efektīvu
   pasākumu veikšanas termiņš ir 2009. gada 27. oktobris.
   (6) Padome 2009. gada 2. decembrī secināja, ka Īrijas iestādes ir veikušas efektīvus
   pasākumus atbilstīgi Padomes 2009. gada 27. aprīļa ieteikumiem, bet ka varētu uzskatīt, ka
   Īrijā ir norisinājušies negaidīti nelabvēlīgi ekonomikas notikumi, kas lielā mērā negatīvi
   ietekmējuši valsts finanses. Tāpēc Padome saskaņā ar Līguma 126. panta 7. punktu pieņēma
   pārskatītu ieteikumu, ar kuru pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas termiņš tiek atlikts līdz
   2014. gadam.
   (7) Padome 2010. gada 13. jūlijā secināja, ka Īrijas iestādes ir veikušas efektīvus pasākumus
   atbilstīgi Padomes ieteikumiem.
LV                                                 2                                               LV
 ---pagebreak---    (8) Atbilstīgi Komisijas dienestu 2009. gada rudens prognozēm, kas bija pamats Padomes
   2009. gada decembra ieteikumiem Īrijai saskaņā ar Līguma 104. panta 7. punktu, bija
   paredzēts, ka 2010. gadā reālais IKP samazināsies par 1,4 %, kam 2011. gadā sekos
   pieaugums par 2,6 %. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada rudens prognozēm un
   Komisijas dienestu veikto jaunāko novērtējumu tagad tiek prognozēts, ka 2010. gadā
   ražošanas samazinājums ir bijis tikai 0,2 %. Tomēr pēdējo mēnešu laikā ekonomiskā situācija
   ir pasliktinājusies, un Komisijas dienestu 2010. gada rudens prognozē reālā IKP pieaugums
   tagad tiek prognozēts 0,9 % apmērā 2011. gadā un 1,9 % apmērā 2012. gadā. Turklāt krīzes
   ietekme uz finanšu nozari ir izrādījusies daudz izteiktāka nekā paredzēts. Atbalsta
   pasākumiem, kas tika uzskatīti par nepieciešamiem, lai saglabātu finanšu stabilitāti un
   atjaunotu uzticību banku nozarei, un tādējādi atbalstītu ekonomikas atgriešanos pie
   ilgtspējīgas izaugsmes, ir ļoti lielas papildu budžeta izmaksas. Saistībā ar neparedzētu kapitāla
   iepludināšanu banku nozarē un valsts finansējuma izmaksu pieaugumu tiek prognozēts, ka
   līdz 2014. gadam procentu izdevumi pret IKP palielināsies par 2,3 procentu punktiem
   salīdzinājumā ar prognozēm 2009. gada decembra stabilitātes programmā.
   (9) Rezultātā fiskālā situācija ir ievērojami sliktāka nekā paredzēts; Komisijas dienestu
   2010. gada rudens prognozē tika prognozēts, ka valsts kopbudžeta deficīts 2010. gadā
   sasniegs 32,3 % no IKP. Tas atspoguļo lielos vienreizējos banku nozares atbalsta pasākumus.
   Bez šiem pasākumiem deficīts 2010. gadā būtu bijis 12,5 % no IKP. Tas ir sliktāk nekā
   11,6 % no IKP, kā prognozēts 2009. gada decembra stabilitātes programmas atjauninājumā,
   bet ievērojami labāk nekā 14,7 % no IKP, kā prognozēts, pamatojoties uz pieņēmumu par
   politikas nemainīšanu Komisijas dienestu 2009. gada rudens prognozē, kas ir pamatā
   Padomes 2009. gada decembra ieteikumam. Saistībā ar šo politikas nemainīšanas plānu un
   atbilstīgi Padomes 2009. gada decembra ieteikumam 2010. gada budžetā tika iekļauts un
   pilnībā īstenots fiskālās konsolidācijas pasākumu kopums 2½ % apmērā no IKP. Tiek lēsts, ka
   cikliski koriģētais budžeta deficīts, no kura atskaitīta vienreizējā ietekme, 2010. gadā ir
   palielinājies par 1¼ procentu punktiem no IKP līdz aptuveni 11 % no IKP. Tomēr tas
   atspoguļo ieņēmumu elastības izmaiņas dziļās recesijas laikā, nevis patstāvīgus pasākumus.
   Gluži pretēji, kopš 2008. gada vidus ir pieņemti plaši konsolidācijas pasākumu kopumi, kas
   2009.-2010. gadā veido aptuveni 9 % no IKP.
   (10) Tiek prognozēts, ka Īrijas ekonomikai būs zemāki izaugsmes rādītāji tūlītējā pēckrīzes
   periodā salīdzinājumā ar pirmskrīzes uzplaukuma periodu. Komisijas dienestu 2010. gada
   rudens prognozē reālā IKP pieaugums tiek prognozēts 0,9 % apmērā 2011. gadā un 1,9 %
   apmērā 2012. gadā. Saskaņā ar pašreizējām Komisijas prognozēm ir paredzēts reālā IKP
   pieaugums par 2,5 % 2013. gadā, 3,0 % 2014. gadā un 3,0 % 2015. gadā. Paredzēts arī, ka
   cenu attīstība būs mērena. Komisijas dienestu 2010. gada rudens prognozē tiek prognozēts, ka
   nominālais IKP palielināsies par 1,3 % 2011. gadā un 2,7 % 2012. gadā, turpretim saskaņā ar
   pašreizējām Komisijas prognozēm ir paredzēts pieaugums par 3,8 % 2013. gadā, 4,6 %
   2014. gadā un 4,8 % 2015. gadā. Ņemot vērā šos makroekonomiskos pieņēmumus, valsts
   budžeta deficīta samazināšanai zem 3 % no IKP līdz 2015. gadam būs nepieciešams
   strukturālās bilances uzlabojums par vismaz 9½ % no IKP laikposmā no 2011. līdz
   2015. gadam.
   (11) Kopumā, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir uzskatāms, ka pēc tam, kad bija
   pieņemts ieteikums saskaņā ar Līguma 126. panta 7. punktu, ir norisinājušies negaidīti
   nelabvēlīgi ekonomiski notikumi, kas lielā mērā negatīvi ietekmējuši valsts finanses. Turklāt
   joprojām ir spēkā Padomes 2010. gada 13. jūlija secinājums, ka Īrija ir veikusi pasākumus,
   kas liecina par pietiekamu progresu, lai novērstu pārmērīgo budžeta deficītu. Visbeidzot,
   valsts budžeta deficīta augstākais sākumpunkts apvienojumā ar sliktu makroekonomisko
LV                                                  3                                                LV
 ---pagebreak---    situāciju un lielākiem nekā paredzēts procentu izdevumiem padara neiespējamu sākotnējā
   budžeta deficīta samazināšanas plāna īstenošanu. Šajos apstākļos ir pamatoti pārskatītie
   ieteikumi saskaņā ar Līguma 126. panta 7. punktu, ar kuriem pārmērīgā budžeta deficīta
   novēršanas termiņš tiek pagarināts par vienu gadu līdz 2015. gadam.
   (12) Valsts kopējais parāds palielinājās no 25 % no IKP 2007. gadā līdz 65,5 % no IKP
   2009. gada beigās, tādējādi pārsniedzot Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP.
   Komisijas dienestu 2010. gada rudens prognozēs tiek prognozēts, ka 2010. gada beigās
   attiecība palielināsies līdz 97,4 % no IKP. Palielinājumu attiecībā pret zemo pirmskrīzes
   līmeni ir veicinājis liels primārais valsts budžeta deficīts, kas radies šīs krīzes laikā. Pasākumi,
   lai atbalstītu neaizsargāto banku nozari, ievērojami veicināja budžeta deficīta un parāda
   palielināšanos 2009. un 2010. gadā par aptuveni 22½ procentu punktiem no IKP kumulatīvā
   izteiksmē abu gadu laikā. Turklāt lielāki procentu maksājumi veicina parāda palielināšanos.
   Pārskatīts budžeta deficīta samazināšanas plāns, kā rezultātā budžeta deficīts 2015. gadā būtu
   mazāks nekā 3 % no IKP, nozīmētu, ka 2013. gadā parāda attiecība stabilizētos un pēc tam
   sāktu samazināties. Parāda dinamiku ietekmē vairākas zembilances operācijas, kas atbilstīgi
   prognozēm palielinās parāda un IKP attiecību par 5,3 procentu punktiem no IKP 2011. gadā,
   0,8 procentu punktiem 2010. gadā un samazinās to par 1,3 procentu punktiem 2013. gadā,
   1,1 procentu punktu 2014. gadā un 1 procentu punktu 2015. gadā. Tās ietver prognozētu
   kapitāla iepludināšanu bankās un skaidras naudas rezervju samazināšanu 2011. gadā, kā arī
   starpības starp uzkrātajiem un skaidras naudas procentu maksājumiem.
   (13) Iestādes 2010. gada 24. novembrī publicēja visaptverošu valsts atveseļošanas plānu
   2011.-2014. gadam, kurā izklāstīti sīki izstrādāti fiskālās konsolidācijas plāni, kuru mērķis ir
   panākt valsts kopējā parāda stabilu samazināšanos, samazinot budžeta deficītu plāna darbības
   laikā. Perioda laikā ir paredzēts vispārējs konsolidācijas pasākums EUR 15 miljardu apmērā,
   kas faktiski ir divkārša korekcija EUR 7,5 miljardu apmērā, kura paredzēta 2009. gada
   decembra stabilitātes programmas atjauninājumā. Korekcijai ir izteikta sākotnēja intensitāte ar
   2011. gadā plānotu konsolidācijas pasākumu kopumu EUR 6 miljardu apmērā. Paredzēts, ka
   korekcijas divas trešdaļas jāveic izdevumu daļā. Plānā izklāstītas arī strukturālas reformas, jo
   īpaši darba tirgū. Turklāt iestādes ir izstrādājušas visaptverošu stratēģiju, lai pārstrukturētu
   finanšu nozari. Stratēģijas mērķis ir atjaunot uzticību nozarei, panākt nozares ievērojamu
   samazināšanu, izolēt sistēmas dzīvotspējīgās daļas un atjaunot nozares stabilu darbību, kas
   tiks atbalstīts ar piemērotiem rekapitalizācijas pasākumiem.
   (14) Lai vidēja termiņa konsolidācijas stratēģija būtu ticamāka, būs ārkārtīgi svarīgi novērst
   nepilnības budžeta programmā. Īrijai būtu jāpieņem un jāīsteno fiskālais noteikums, ka
   jebkuri papildu neplānoti ieņēmumi 2011.-2015. gadā tiks novirzīti budžeta deficīta un parāda
   samazināšanai. Saskaņā ar priekšlikumu, kas izklāstīts valsts atveseļošanas plānā 2011.-
   2014. gadam, Īrijai būtu jāizveido budžeta konsultatīvā padome, kas sniegtu neatkarīgu
   novērtējumu par valsts budžeta stāvokli un prognozēm. Visbeidzot, Fiskālās atbildības likuma
   pieņemšana, ar kuru tiek ieviesta vidēja termiņa izdevumu programma ar saistošām
   daudzgadu robežvērtībām izdevumiem katrā jomā, atbalstītu plānoto korekciju. Tas būtu
   jāveic, ņemot vērā jebkuras pārskatītas ekonomikas pārvaldības reformas ES līmenī, un
   jābalsta uz jau īstenotām reformām.
   (15) Īrijā sabiedrības novecošanās ilgtermiņa ietekme uz budžetu ir lielāka nekā vidēji ES
   galvenokārt tādēļ, ka nākamajās desmitgadēs ir gaidāms salīdzinoši liels pensiju izdevumu
   pieaugums. Budžeta stāvoklis 2010. gadā pastiprina sabiedrības novecošanās izraisīto budžeta
   ietekmi uz ilgtspējas starpību. Ja tiktu uzlabota primārā bilance vidējā termiņā un tiktu veiktas
   papildu reformas, tas palīdzētu samazināt risku attiecībā uz valsts finanšu ilgtspēju ilgtermiņā.
LV                                                  4                                                   LV
 ---pagebreak---    (16) Lai pārmērīga budžeta deficīta procedūras ietvaros veiktu pastiprinātu uzraudzību, kas,
   šķiet, arī ir vajadzīga, ņemot vērā pārmērīga budžeta deficīta novēršanai noteikto termiņu, būs
   regulāri un savlaicīgi jākontrolē paveiktais fiskālās konsolidācijas stratēģijas īstenošanā.
   Tāpēc Īrijas stabilitātes programmas atjauninājumos, kas tiks sagatavoti laikā no 2009. līdz
   2015. gadam, šim jautājumam varētu atvēlēt atsevišķu nodaļu. Turklāt fiskālo mērķu
   uzraudzīšana tiks veikta atbilstīgi Īrijai paredzētās finanšu palīdzības programmas
   noteikumiem, kā izklāstīts arī Padomes 2010. gada [7.] decembra lēmumā par Savienības
   finanšu atbalsta piešķiršanu Īrijai,
   AR ŠO IESAKA.
   1.        Atzīstot, ka Īrijas sliktais budžeta stāvoklis 2010. gadā radās no krīzes ietekmes uz
             valsts ieņēmumiem un finanšu nozari, prasot īstenot ļoti plašus finanšu nozares
             atbalsta pasākumus, Īrijas iestādēm līdz 2015. gadam būtu jānovērš pašreizējā
             pārmērīgā budžeta deficīta situācija.
   2.        Īstenojot pasākumus vidējā termiņā, Īrijas iestādēm ticamā un ilgtspējīgā veidā būtu
             jāsamazina valsts kopbudžeta deficīts tā, lai tas būtu mazāks par 3 % no IKP. Tālab
             Īrijas iestādēm būtu:
             a) jāīsteno pasākumi, lai valsts kopbudžeta deficīts nepārsniegtu 10,6 % no
             prognozētā IKP 2011. gadā, 8,6 % no IKP 2012. gadā, 7,5 % no IKP 2013. gadā,
             5,1 % no IKP 2014. gadā un 2,9 % no IKP 2015. gadā, ja prognozētais ikgadējā
             budžeta deficīta plāns neietver banku atbalstam paredzēto potenciālo pasākumu
             iespējamo tiešo ietekmi saistībā ar valsts īstenoto finanšu nozares stratēģiju, kā
             izklāstīts Ekonomikas un finanšu politikas memorandā un noteikts saprašanās
             memorandā, kas jāparaksta Komisijai un Īrijas iestādēm. Īrijai jābūt gatavai veikt
             papildu konsolidācijas pasākumus, lai nodrošinātu budžeta deficīta samazināšanu
             zem 3 % no IKP 2015. gadā, ja budžeta deficīta mērķus apdraudošie riski kļūtu reāli.
             Turklāt šis plāns atbilst Eurostat provizoriskajam viedoklim par EKS 95
             grāmatvedības uzskaiti par to procentu maksājumu uzskaites laiku par parādzīmēm,
             kas maksājami Anglo Irish Bank1, un minētā viedokļa pārskatīšanas rezultātā tiks
             pārskatīta budžeta deficīta attīstība;
             b) laikā no 2011. līdz 2015. gadam jāpanāk strukturālās bilances uzlabojums par
             vismaz 9½ % no IKP.
   3.        Turklāt Īrijas iestādēm būtu jāizmanto iespējas, tostarp labāki ekonomiskie apstākļi,
             lai paātrinātu kopējā parāda attiecības samazināšanu līdz atsauces vērtībai – 60 % no
             IKP.
   4.        Lai ierobežotu korekcijas riskus, Īrijai būtu jāizveido budžeta konsultatīvā padome,
             kas sniegtu neatkarīgu novērtējumu par valsts budžeta stāvokli un prognozēm. Īrijai
             būtu jāpieņem Fiskālās atbildības likums, ar kuru tiek ieviesta vidēja termiņa
             izdevumu programma ar saistošām daudzgadu robežvērtībām izdevumiem katrā
             jomā.
   1
           Skatīt
           http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/government_finance_statistics/methodology/advice_
           member_states.
LV                                                        5                                                      LV
 ---pagebreak---    5.        Lai samazinātu riskus, kas apdraud valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju, Īrijas iestādēm
             būtu jāturpina reformēt sociālā nodrošinājuma sistēma.
   6.        Padome Īrijas valdībai nosaka termiņu līdz 2011. gada 7. jūnijam, lai tā efektīvi
             rīkotos šajā nolūkā un noteiktu pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu virzību
             pārmērīga budžeta deficīta novēršanā. Novērtējumā par to, vai rīcība bijusi efektīva,
             tiks ņemtas vērā ekonomikas izmaiņas salīdzinājumā ar ekonomisko situāciju, kas
             aprakstīta Komisijas dienestu 2010. gada rudens prognozē.
   Par minēto ieteikumu īstenošanā sasniegto Īrijas iestādēm būtu jāziņo atsevišķā nodaļā
   stabilitātes programmas atjauninājumos, kas tiks sagatavoti laikā no 2011. līdz 2015. gadam.
   Turklāt Padome aicina Īrijas iestādes īstenot reformas potenciālā IKP pieauguma
   palielināšanai. Turklāt Īrija tiek aicināta sekmēt strauju pielāgošanos ilgtspējīgai izaugsmei
   vidējā termiņā, īstenojot ražīgumu veicinošus pasākumus un atbilstīgu atalgojuma politiku, lai
   palīdzētu atjaunot konkurētspēju.
   Šis ieteikums ir adresēts Īrijai.
   Briselē,
                                                 Padomes vārdā —
                                                 priekšsēdētājs
LV                                                 6                                                 LV


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52008DC0070

Komisijas ieteikums Padomei par Eiropas Kopienas dalību sarunās par juridiski saistošu dokumentu attiecībā uz dzīvsudrabu saistībā ar Apvienoto Nāciju organizacijas vides programmas (UNEP) Padomes Lēmumu 24/3  /* COM/2008/0070 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 12.2.2008COM(2008) 70 galīgā redakcijaKOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEIpar Eiropas Kopienas dalību sarunās par juridiski saistošu dokumentu attiecībā uz dzīvsudrabu saistībā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Vides programmas (UNEP) Padomes Lēmumu 24/3A. PASKAIDROJUMA RAKSTS1. MēRķIIeteikuma mērķis ir nodrošināt Kopienai pamatotu, saskaņotu un konstruktīvu nostāju sarunās, ko Apvienoto Nāciju Organizācijas Vides programmas ( UNEP ) Padome ir sākusi 24. sesijā (Lēmums 24/3 par ķīmisko vielu kontroli), lai pieņemtu starptautiski juridiski saistošu dokumentu par dzīvsudrabu.2. VISPāRīGAIS KONTEKSTSJau 2003. gadā UNEP atzina, ka ir pietiekami daudz pierādījumu par dzīvsudraba un tā savienojumu radīto ievērojamo nelabvēlīgo ietekmi pasaules mērogā, kas prasa rīkoties starptautiskā līmenī, lai mazinātu cilvēku veselībai un videi radīto risku, dzīvsudrabam un tā savienojumiem nonākot vidē. Lēmumā, ar kuru tika izveidota „Starptautiska rīcības programma attiecībā uz dzīvsudrabu” tomēr nebija iekļauts aicinājums pasaules mērogā veikt juridiski saistošus pasākumus ar dzīvsudrabu saistītajos jautājumos.UNEP Padomes 23. sesijā tika pieņemts Lēmums 23/9, kurā jautājums par „nepieciešamību pēc turpmākas rīcības attiecībā uz dzīvsudrabu, apsverot visas iespējas, tostarp iespēju izveidot juridiski saistošu dokumentu, partnerības un cita veida darbības” tika atlikts uz nākamo sesiju.UNEP Padomes 24. sesijā tika atsākta diskusija par starptautiska līmeņa juridiski saistoša dokumenta nepieciešamību. Tomēr nekāda konkrēta vienošanās netika panākta. Taču Padome izveidoja prioritāro jautājumu sarakstu, kurā iekļauta arī dzīvsudraba pieprasījuma un piedāvājuma samazināšana pasaules mērogā, un tika izveidota īpaša darba grupa ( ad hoc open-ended working group, AHOEWG ), kas ir pilnvarota attiecībā uz katru prioritāti izskatīt visus pieejamos atbildes pasākumus un stratēģijas, brīvprātīgo un juridiski saistošo pieeju pamatotību un efektivitāti, īstenošanas iespējas un atbildes pasākumu un stratēģiju radītās izmaksas un ieguvumus[1].Šai darba grupai ir plānots sarīkot divas sanāksmes — vienu pirms UNEP Padomes 10. ārkārtas sesijas nedēļā no 2007. gada 12. novembra, bet otru — laikā starp ārkārtas sesiju un UNEP Padomes 25. kārtējo sesiju, ko paredzēts sasaukt 2009. gada februārī. Grupa ir pilnvarota iesniegt ārkārtas sesijai progresa ziņojumu un gala ziņojumu, kurā parādītas iespējas un vienprātīgi pieņemtie ieteikumi Padomes 25. sesijai.ES līmenī Komisija 2005. gadā pieņēma Kopienas stratēģiju attiecībā uz dzīvsudrabu[2]. Šīs Stratēģijas 5. darbībā ir teikts: „ Sniedzot proaktīvu ieguldījumu ieteikto pasaules mēroga pasākumu īstenošanā, lai pakāpeniski atteiktos no dzīvsudraba primārās ražošanas un izvairītos no pārpalikumu atkārtotas nonākšanas tirgū, … Komisija paredzējusi ... pakāpeniski pārtraukt dzīvsudraba eksportu līdz 2011. gadam”. 20. darbība paredz, ka „ lai samazinātu dzīvsudraba piegādi starptautiskā līmenī, Kopienai jāaizstāv arī primārās ražošanas pakāpeniska globāla samazināšana un jāaicina citas valstis pārtraukt pārpalikumu atkārtotu laišanu tirgū”. Reaģējot uz šo stratēģiju, Padome 2005. gada 16. jūnijā pieņemtajā rezolūcijā uzsvēra šīs darbības svarīgumu, tomēr paziņojot, ka „ tā nav pietiekama, lai pasargātu cilvēku veselību un vidi no negatīvās ietekmes, ko, nokļūstot vidē, rada dzīvsudrabs” un ka tāpēc „papildus ir vajadzīgas starptautiskas saistības, lai panāktu vienošanos par juridiski saistošu dokumentu” .Šādu nostāju ES saglabāja arī UNEP Padomes 24. sesijā (no 2007. gada 5. līdz 9. februārim). Zināmu atbalstu juridiski saistošu noteikumu izveidošanai par dzīvsudrabu pasaules mērogā ir sniegušas Āfrikas un Dienvidamerikas valstis, bet citas valstis kā ASV, Kanāda, Ķīna un Indija, vismaz pagaidām ir atteikušās uzņemties saistības, kas izriet no juridiski saistoša dokumenta.Tāpēc ir skaidrs, ka četru posmu struktūrai, kas ir ieviesta ar UNEP starpniecību atbilstīgi iepriekš minētajam, būs izšķiroša nozīme attiecībā uz to, vai starptautiskā sabiedrība uzņemsies saistības veikt turpmāku rīcību ar juridiski saistoša dokumenta palīdzību, vai priekšroka tiks dota citiem līdzekļiem. Pat ja grupa formāli nav atbildīgā institūcija sarunu risināšanai, no pēdējās Padomes sanāksmes ir skaidrs, ka faktiski tās darbs pirmajā stadijā līdzināsies starptautiskas sarunu komitejas darbam. Kopienas augstais mērķis nonākt pie juridiski saistoša dokumenta par dzīvsudrabu, kas darbotos pasaules mērogā, jādara zināms un jāsniedz tam vienots un pārliecinošs atbalsts. Svarīga nozīme būs lielākai sadarbībai, kas nodrošinās kvalitatīvu devumu procesa attīstībā.3. ESOšIE KOPIENAS NOTEIKUMIDzīvsudrabs ir viela, kuru jau tagad lielā mērā reglamentē esošie Kopienas tiesību akti. Tiesību aktu kopums, kas attiecas uz dzīvsudrabu, iekļauj aptuveni desmit direktīvu un lēmumu, kas ierobežo dzīvsudraba saturu noteiktos produktos, sākot ar kosmētikas līdzekļiem līdz akumulatoriem, vai ierobežo dzīvsudrabu saturošu produktu tirdzniecību un izmantošanu. Ar dzīvsudrabu saistīto Kopienas tiesību akti ir minēti 5. nodaļas 3. punktā ietekmes novērtējumā, kas pievienots nesen iesniegtajam priekšlikumam par regulu attiecībā uz metāliska dzīvsudraba eksporta aizliegumu un drošu glabāšanu[3]. Cits svarīgs Kopienas tiesību akts, kas vēl atrodas likumdošanas procesā, ir priekšlikums direktīvai, kas attiecas uz dažu dzīvsudrabu saturošu mērierīču tirdzniecības ierobežojumiem[4]. Šis priekšlikums, tāpat kā dzīvsudraba stratēģija, ir papildināta ar ietekmes novērtējumu.B. IETEIKUMSŅemot vērā iepriekšminēto, Komisija iesakaa) Padomei pilnvarot Komisiju jautājumos, kas ir Kopienas kompetencē, Eiropas Kopienas vārdā piedalīties sarunās par juridiski saistoša dokumenta izveidošanu papildus UNEP Padomes Lēmumam 24/3, sākot ar īpašo darba grupu AHOEWG , kas izveidota atbilstīgi šim lēmumam;b) Padomei pilnvarot Komisiju veikt šīs sarunas Eiropas Kopienas vārdā, konsultējoties ar speciālo Padomes pilnvaroto komiteju atbilstīgi pielikumā noteiktajām sarunu direktīvām;c) gadījumos, kas sarunās skar jautājumus, kas ir dalītā Kopienas un dalībvalstu kompetencē, Komisijai un dalībvalstīm sarunu procesā ir cieši jāsadarbojas, lai sasniegtu vienotību Eiropas Kopienas starptautiskajā pārstāvībā.PIELIKUMSSarunu direktīvas1. Novērtējot sarunu procesu, kas rit UNEP aizbildnībā, Komisija nodrošina, ka tiek apsvērti visi riska vadības pasākumi un pieejamās iespējas pasaules mērogā, īpašu uzmanību veltot dzīvsudraba primārajai ražošanai, tirdzniecības ierobežojumiem, kas attiecas uz metālisko dzīvsudrabu, dzīvsudrabu saturošajiem produktiem un dzīvsudraba izmantošanu hlora-sārmu rūpniecībā. Komisijas mērķis ir agrīnā stadijā pieņemt piemērotus juridiski saistošus pasākumus šajos jautājumos un attiecīgajiem pasaules tirgus dalībniekiem.2. Komisija nodrošina, ka sagatavojamā juridiski saistošā dokumenta noteikumi atbilst attiecīgajiem Kopienas tiesību aktiem, tās starptautiskajām saistībām un Kopienas politisko nostādņu mērķiem, jo īpaši Kopienas stratēģijai attiecībā uz dzīvsudrabu.3. Komisija nodrošina, ka juridiski saistošā dokumenta projektā attiecībā uz dzīvsudrabu tiek iekļauti noteikumi, kas Kopienai dod iespējas kļūt par tā līgumslēdzēju pusi.4. Komisija ziņo Padomei par sarunu rezultātiem un atbilstošos gadījumos – par visām problēmām, kas var rasties sarunu gaitā.[1] UNEP Padomes 2007. gada 9. februāra Lēmums 24/3.[2] COM(2005) 20, galīgā redakcija, 2005. gada 28. janvāris.[3] COM(2006) 636, galīgā redakcija, 2006. gada 26. oktobris.[4] COM(2006) 69, galīgā redakcija, 2006. gada 21. februāris.


				|

		52014PC0077

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko apstiprina, ka Komisija Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā var noslēgt protokolu Stabilizācijas un asociācijas nolīgumam starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Serbijas Republiku, no otras puses, lai ņemtu vērā Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai /* COM/2014/077 final */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
Padome 2012. gada
24. septembrī pilnvaroja Komisiju Eiropas Savienības, tās
dalībvalstu un Horvātijas Republikas vārdā uzsākt
sarunas ar Serbiju nolūkā noslēgt protokolu Stabilizācijas
un asociācijas nolīgumam starp Eiropas Kopienām un to
dalībvalstīm, no vienas puses, un Serbijas Republiku, no otras puses,
lai ņemtu vērā Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas
Savienībai.
Divas sarunu kārtas notika
2013. gada 28. janvārī un 2013. gada
13. martā, un pēc tam tika sniegti papildu tehniska rakstura
skaidrojumi un veikta sarakste. Komisija un Serbijas valdība
2013. gada 10. decembrī parafēja šo protokolu. Protokola
projekta teksts ir pievienots.
Komisija ierosina Padomei
Eiropas Savienības vārdā lemt par protokola parakstīšanu un
provizorisku piemērošanu un Eiropas Savienības un tās
dalībvalstu vārdā noslēgt protokolu. Eiropas
Atomenerģijas kopiena (EAEK) arī ir puse Stabilizācijas un
asociācijas nolīgumā. Lai Eiropas Atomenerģijas kopienas
vārdā noslēgtu protokolu, Komisija ierosina Padomei piekrist
tā noslēgšanai saskaņā ar EAEK dibināšanas līguma
101. panta otro daļu.
Saskaņā ar EAEK
līguma 101. pantu lēmumu parakstīt nolīgumu
pieņem Komisija un lēmumu noslēgt nolīgumu pieņem
Komisija ar Padomes piekrišanu. Tādēļ attiecībā uz
protokola parakstīšanu un noslēgšanu ES un EAEK ir jāpieņem
atsevišķi lēmumi.
Lai noslēgtu protokolu
Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā, Komisija ierosina Padomei:

–
piekrist tā noslēgšanai saskaņā
ar EAEK dibināšanas līguma 101. panta otro daļu.
Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko apstiprina, ka Komisija Eiropas
Atomenerģijas kopienas vārdā var noslēgt protokolu
Stabilizācijas un asociācijas nolīgumam starp Eiropas
Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Serbijas
Republiku, no otras puses, lai ņemtu vērā Horvātijas
Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Eiropas
Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši
tā 101. panta otro daļu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
tā kā:
(1)
Padome 2012. gada 24. septembrī
pilnvaroja Komisiju sākt sarunas ar Serbijas Republiku nolūkā
noslēgt protokolu Stabilizācijas un asociācijas nolīgumam
starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un
Serbijas Republiku, no otras puses, lai ņemtu vērā
Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai.
(2)
Šīs sarunas ir sekmīgi pabeigtas,
protokolu parafējot 2013. gada 10. decembrī.
(3)
Par jautājumiem, kas attiecas uz Eiropas
Atomenerģijas kopienas darbības jomu, būtu jāapstiprina, ka
protokolu noslēdz Komisija.
(4)
Par jautājumiem, kas ir Savienības un
dalībvalstu kompetencē, protokola parakstīšanai un
noslēgšanai ir paredzēta atsevišķa procedūra,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
Vienīgais pants
Ar šo apstiprina, ka Eiropas Komisija Eiropas
Atomenerģijas kopienas vārdā var noslēgt protokolu
Stabilizācijas un asociācijas nolīgumam starp Eiropas
Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Serbijas Republiku,
no otras puses, lai ņemtu vērā Horvātijas Republikas
pievienošanos Eiropas Savienībai.
Protokola teksts ir pievienots lēmumam
par tā parakstīšanu.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs