title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2016. gada 13. decembris) par dividenžu sadales politiku (ECB/2016/44)

text:
               23.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 481/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2016. gada 13. decembris)
   par dividenžu sadales politiku
   (ECB/2016/44)
   (2016/C 481/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 127. panta 6. punktu un 132. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 34. pantu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (1), un jo īpaši tās 4. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas Regulu (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido Vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar valstu kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula) (ECB/2014/17) (2),
   tā kā:
   Kredītiestādēm jāturpina gatavoties savlaicīgi un pilnībā piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (3) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/36/ES (4) izaicinājumiem bagātā makroekonomikas un finanšu vidē, kas rada spiedienu uz kredītiestāžu rentabilitāti un attiecīgi to spēju palielināt kapitāla bāzi. Turklāt, lai gan kredītiestādēm ir jāfinansē ekonomika, konservatīva peļņas sadales politika ir pienācīgas riska pārvaldības un drošas banku sistēmas sastāvdaļa. Jāizmanto metode, kas noteikta Eiropas Centrālās bankas Ieteikumā ECB/2015/49 (5),
   IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

      I

               1.

               Kredītiestādēm jānosaka dividenžu politika, izmantojot konservatīvus un piesardzīgus pieņēmumus, lai pēc jebkuras dividenžu sadales tiktu pildītas piemērojamās kapitāla prasības un uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesa (UPNP) rezultāti.

                           a)

                           Piemērojamās minimālās kapitāla prasības (“1. pīlāra prasības”) kredītiestādēm prasīts pildīt jebkurā laikā. Tas ietver 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju 4,5 % apmērā, 1. līmeņa kapitāla rādītāju 6 % apmērā un kopējo kapitāla rādītāju 8 % apmērā, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantā.

                           b)

                           Turklāt kredītiestādēm prasīts jebkurā laikā pildīt kapitāla prasības, kuras noteiktas ar UPNP sekojošo lēmumu, piemērojot Regulas (ES) Nr. 1024/2013 16. panta 2. punkta a) apakšpunktu, un kuras pārsniedz 1. pīlāra prasības (“2. pīlāra prasības”).

                           c)

                           Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt apvienoto rezervju prasību, kas definēta Direktīvas 2013/36ES 128. panta 6. punktā.

                           d)

                           Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt “pilna apjoma” (6) 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju, 1. līmeņa kapitāla rādītāju un kopējo kapitāla rādītāju pēc piemērojamā sagatavošanās perioda beigām. Tas nozīmē minēto rādītāju pilnīgu piemērošanu pēc pārejas noteikumu piemērošanas, kā arī apvienoto rezervju prasības, kas definēta Direktīvas 2013/36ES 128. panta 6. punktā, pilnīgu piemērošanu. Pārejas noteikumi ir noteikti Direktīvas 2013/36/ES XI sadaļā un Regulas (ES) Nr. 575/2013 desmitajā daļā.

                     Šīs prasības jāievēro gan konsolidētā līmenī, gan individuāli, ja vien nav atcelta prudenciālo prasību piemērošana individuālos gadījumos, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. un 10. pantā.

               2.

               Attiecībā uz kredītiestādēm, kuras 2017. gadā izmaksā dividendes (7) par 2016. finanšu gadu, ECB iesaka:

                           a)

                           1. kategorija. Kredītiestādēm, kuras 2016. gada 31. decembrī i) izpilda 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības un kuras ii) jau sasniegušas 1. punkta d) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, sava tīrā peļņa dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības un UPNP rezultātus pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos;

                           b)

                           2. kategorija. Kredītiestādēm, kuras 2016. gada 31. decembrī izpilda 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības, bet kuras 2016. gada 31. decembrī nav sasniegušas 1. punkta d) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, savu tīro peļņu dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības un UPNP rezultātus pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos. Turklāt tām dividendes principā jāizmaksā tikai tādā apmērā, kas nodrošina vismaz vienmērīgu (8) virzību 1. punkta d) apakšpunktā minēto pilna apjoma rādītāju un UPNP rezultātu sasniegšanas virzienā;

                           c)

                           3. kategorija. Kredītiestādēm, kuras neatbilst 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajām prasībām, principā dividendes nebūtu jāizmaksā vispār.

                     Kredītiestādēm, kuras nevar ievērot šo ieteikumu, jo tās uzskata, ka tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, nekavējoties jāsazinās ar savu kopējo uzraudzības komandu.
               Tiek sagaidīts, ka 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās 1., 2. un 3. kategorijas kredītiestādes ievēros arī 2. pīlāra norādes. Visiem pārējiem nosacījumiem esot vienādiem, sagaidāms, ka kapitāla prasības (9) turpinās būt stabilas. Ja kredītiestāde darbojas vai sagaida, ka darbosies līmenī, kas ir zemāks par 2. pīlāra norādēm, tai nekavējoties jāsazinās ar savu kopējo uzraudzības komandu. ECB izvērtēs iemeslus, kāpēc kredītiestādes kapitāla līmeni krities vai sagaidāms, ka tas kritīsies, un apsvērs piemērotu, proporcionālu un iestādei specifisku pasākumu veikšanu.

      II

   Šis ieteikums adresēts nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 16. un 22. punktā.

      III

   Šis ieteikums adresēts arī nacionālajām kompetentajām iestādēm un norīkotajām iestādēm attiecībā uz mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 7. un 23. punktā. Tiek sagaidīts, ka nacionālās kompetentās un norīkotās iestādes pēc vajadzības piemēros šo ieteikumu šādām iestādēm un grupām (10).

      Frankfurtē pie Mainas, 2016. gada 13. decembrī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI

      (1)  OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.

      (2)  OV L 141, 14.5.2014., 1. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV L 176, 27.6.2013., 338. lpp.).

      (5)  Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ECB/2015/49 (2015. gada 17. decembris) par dividenžu sadales politiku (OV C 438, 30.12.2015., 1. lpp.).

      (6)  Visas rezerves pilnā apjomā.

      (7)  Kredītiestādēm var būt dažādas juridiskās formas, piem., biržā kotētas sabiedrības un sabiedrības, kas nav akciju sabiedrības, piem., savstarpējas apdrošināšanas sabiedrības, kooperatīvi vai krājsabiedrības. Šajā ieteikumā lietotais termins “dividendes” attiecas uz jebkuru skaidrās naudas izmaksu, kurai nepieciešams pilnsapulces apstiprinājums.

      (8)  Praksē tas nozīmē, ka četru gadu periodā, sākot no 2014. gada 31. decembra, kredītiestādēm principā vismaz par 25 % gadā jāsamazina starpība līdz pilna apjoma 1. līmeņa pamatkapitāla rādītājam, 1. līmeņa kapitāla rādītājam un kopējam kapitāla rādītājam, kā minēts 1. punkta d) apakšpunktā.

      (9)  Kapitāla prasības ir 1. pīlāra prasības, 2. pīlāra prasības, kapitāla saglabāšanas rezerves un 2. pīlāra norādes. Neatkarīgi no kapitāla saglabāšanas rezervju pakāpeniskas ieviešanas kredītiestādēm jāsagaida, ka 2. pīlāra norādes būs pozitīvas arī nākotnē.

      (10)  Ja šo ieteikumu piemēro mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kuras uzskata, ka tās nevar ievērot šo ieteikumu, jo šo iestāžu un grupu uzskatā tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, šīm iestādēm un grupām nekavējoties jāsazinās ar savām nacionālajām kompetentajām iestādēm.


title: Padomes Ieteikums (2015. gada 14. jūlijs) par Slovākijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovākijas 2015. gada stabilitātes programmu

text:
               18.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/10

         PADOMES IETEIKUMS
   (2015. gada 14. jūlijs)
   par Slovākijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovākijas 2015. gada stabilitātes programmu
   (2015/C 272/03)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju “Eiropa 2020”, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija. Šajā stratēģijā galvenā uzmanība ir pievērsta svarīgākajām jomām, kurās nepieciešama rīcība, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2015. gada 14. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma Ieteikumu par dalībvalstu un Savienības ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm, un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma Lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2). Kopā tie veido “integrētās pamatnostādnes”, ko dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2014. gada 8. jūlijā pieņēma Ieteikumu (3) par Slovākijas 2014. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Slovākijas atjaunināto stabilitātes programmu 2014. gadam. Komisija 2014. gada 28. novembrī saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 473/2013 (4) sniedza atzinumu par Slovākijas budžeta plāna projektu 2015. gadam.

               (4)

               Komisija 2014. gada 28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2015. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pašā dienā Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (5), pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Slovākija nebija noteikta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (5)

               Eiropadome 2014. gada 18. decembrī apstiprināja prioritātes, lai veicinātu investīcijas, pastiprinātu strukturālās reformas un īstenotu atbildīgu, izaugsmi veicinošu fiskālo konsolidāciju.

               (6)

               Komisija 2015. gada 26. februārī publicēja 2015. gada valsts ziņojumu par Slovākiju. Tajā tika izvērtēts Slovākijas progress, īstenojot valstij adresētos ieteikumus, kas pieņemti 2014. gada 8. jūlijā.

               (7)

               Slovākija 2015. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2015. gada valsts reformu programmu un 2015. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (8)

               Pašlaik Slovākijai piemēro Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu. 2015. gada stabilitātes programmā valdība plāno pakāpeniski samazināt nominālo deficītu līdz 2,5 % no IKP 2015. gadā un līdz 0,5 % no IKP 2018. gadā. Saskaņā ar stabilitātes programmu vidēja termiņa mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – tiks sasniegts 2017. gadā. Paredzams, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2015. gadā nedaudz samazināsies līdz 53,4 % un turpinās samazināties līdz aptuveni 50,3 % 2018. gadā. Makroekonomikas scenārijs, uz kuru pamatojas šīs budžeta prognozes, ir ticams. Tomēr pasākumi, lai atbalstītu plānoto budžeta deficīta mērķu īstenošanu, sākot no 2016. gada, nav pietiekami konkretizēti. Saskaņā ar Komisijas 2015. gada pavasara prognozi neto izdevumu pieaugums gan 2015. gadā, gan 2016. gada būs mazāks nekā robežlielums, tādējādi izpildot Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka Slovākija panāks atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.

               (9)

               Darba tirgū 2014. gadā bija vērojamas atveseļošanās pazīmes, tomēr bezdarba līmenis joprojām ir augsts. Ir samazināti šķēršļi sociālā nodrošinājuma sistēmā un sasniegts zināms progress, lai samazinātu jauniešu bezdarbu, tomēr joprojām pastāv ilgtermiņa bezdarbs un romu un mazkvalificēto personu nodarbinātības līmenis ir zems. Lai gan ir veikti daži sākotnējie pasākumi, lai uzlabotu valsts nodarbinātības dienestu darbību, tiem ir ierobežotas spējas sniegt individualizētus pakalpojumus, jo īpaši tiem iedzīvotājiem, kuri ir visvairāk attālināti no darba tirgus. Sieviešu nodarbinātības līmenis joprojām krietni atpaliek no ES vidējā rādītāja, atspoguļojot labas kvalitātes un cenas ziņā pieejamu bērnu aprūpes pakalpojumu nepietiekamību un salīdzinoši ilgo bērna kopšanas atvaļinājumu.

               (10)

               Slovākija panāca zināmu progresu saistībā ar mācīšanos darbavietā, pateicoties jaunajam likumam par profesionālo izglītību un apmācību, kas stāsies spēkā 2015. gadā. Ierobežots progress ir gūts mācīšanas apstākļu uzlabošanā, vairāk uz karjeru orientētu bakalaura programmu veidošanas sekmēšanā un to romu bērnu īpatsvara palielināšanā, kuri apmeklē pirmsskolas izglītības un aprūpes iestādēs. Nav veikti pasākumi, lai nodrošinātu romu plašāku līdzdalību arodmācībās un augstākajā izglītībā. Ir panākts tikai neliels progress, risinot nepilnības Slovākijas pētniecības un inovācijas sistēmā, kur galvenās vajadzības ir uzlabot zinātniskās bāzes kvalitāti un atbilstību un veicināt sadarbību starp akadēmiskajām aprindām, pētniecības organizācijām un uzņēmumiem.

               (11)

               Slovākijas uzņēmējdarbības vides sliktā kvalitāte samazina valsts pievilcību ārvalstu un pašmāju investīcijām. Valsts pārvaldes un tieslietu sistēmas nepietiekamā efektivitāte un kvalitāte īpaši negatīvi ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Civildienests cieš no lielās kadru mainības un cilvēkresursu neefektīvas pārvaldības. Centieni apkarot korupciju līdz šim ir bijuši ierobežoti. Konkrētāk, nav atrisināta nepieciešamība stiprināt nodokļu administrācijas analītiskās un revīzijas spējas. Publiskā iepirkuma jomā ir vērojamas dziļi ieskaņojušās nepilnības, kas ietekmē valsts resursu piešķiršanu.

               (12)

               Lai gan nesen ieviestās izmaiņas nodokļu sistēmā ir palīdzējušas uzlabot valsts finanses, ar iedzīvotāju novecošanu saistītās izmaksas nākotnē ietekmēs Slovākijas pašlaik salīdzinoši stabilo parāda stāvokli. Valsts finanšu ilgtermiņa stabilitāte ir atkarīga no valdības spējas uzlabot izmaksu efektivitāti veselības aprūpes nozarē. Kopējais Slovākijas veselības aprūpes sistēmas efektivitātes līmenis ir nepietiekams, un, salīdzinot ar pārējo ES, tās rādītāji ir sliktāki. Lai mēģinātu novērst nepilnības valsts veselības aprūpes sistēmā, valdība pieņēma jaunu stratēģiju veselības jomā 2014.–2020. gadam. Šī stratēģija tiek īstenota, tomēr lielākā daļa pasākumu vēl nav spēkā. Joprojām pastāv trūkumi arī nodokļu iekasēšanas un administrēšanas jomā.

               (13)

               Investīciju vājais sniegums pēdējos gados var mazināt Slovākijas ilgtermiņa izaugsmes perspektīvas. Privātās investīcijas īpaši strauji samazinājās laikposmā no 2008. gada līdz 2013. gadam, kad nefinanšu sabiedrības veidoja aptuveni 90 % no kopējo investīciju krituma ienākošo ārvalstu tiešo ieguldījumu (ĀTI) plūsmu samazinājuma dēļ. 2013. gadā investīcijas ražošanas līdzekļos reālajā izteiksmē joprojām bija par apmēram 13 % zemākas nekā 2008. gadā. Lai arī publiskās investīcijas samazinājās daudz mazākā apmērā, šim kritumam joprojām ir būtiskas sekas, ņemot vērā liela mēroga transporta infrastruktūras projektus, kas ir būtiski, lai gūtu labumu no Slovākijas centrālo un austrumu reģionu izaugsmes potenciāla. Publiskās investīcijas kavē administratīvie un regulatīvie šķēršļi, kas saistīti ar investīciju plānošanu, kā arī pārredzamības trūkums un ilgstošās procedūras celtniecības un zemes izmantošanas atļauju saņemšanai. ES līdzekļi veido ļoti lielu daļu no kopējām publiskajām investīcijām Slovākijā, salīdzinot ar citām dalībvalstīm šajā reģionā. Turklāt ES fondu apguvi kavē plānošanas procedūru nepietiekamā pārvaldība, slikta projektu izstrāde un atlase, kā arī nespēja izpildīt prasības saistībā ar ietekmes uz vidi novērtējumu. Īpaši pielāgotu specifikāciju izmantošana publiskā iepirkuma jomā ierobežo konkurenci un izraisa augstas galīgās cenas. Labāka uzraudzība un augstāks kompetences līmenis publiskā sektora struktūrās, kas ir iesaistītas iepirkumā, varētu palīdzēt pārvarēt šīs problēmas. Valsts pārvaldes un tieslietu sistēmas nepietiekamā efektivitāte un kvalitāte īpaši negatīvi ietekmē uzņēmējdarbības vidi, un joprojām nav atrisinātas tādas problēmas kā civilprocesa reforma un darba slodzes nevienmērīgais sadalījums tiesās.

               (14)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Slovākijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2015. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Slovākijai adresētiem ieteikumiem. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Slovākijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā nepieciešamību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomisko pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā.

               (15)

               Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi Slovākijas stabilitātes programmu, un tā atzīst (6), ka Slovākija ir panākusi atbilstību Stabilitātes un izaugsmes paktam.

               (16)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir arī veikusi analīzi par visas eurozonas ekonomikas politiku. Pamatojoties uz šo analīzi, Padome ir sniegusi konkrētus ieteikumus dalībvalstīm, kuru valūta ir euro (7). Slovākijai kā valstij, kuras valūta ir euro, būtu arī jānodrošina pilnīga un savlaicīga minēto ieteikumu īstenošana,

         AR ŠO IESAKA Slovākijai 2015. un 2016. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Uzlabot izmaksu lietderību veselības aprūpes nozarē, tostarp uzlabojot stacionārās aprūpes pārvaldību un nostiprinot primāro veselības aprūpi. Veikt pasākumus, lai uzlabotu nodokļu iekasēšanu.

               2.

               Veikt papildu pasākumus, lai risinātu ilgtermiņa bezdarba problēmu, uzlabojot aktivizēšanas pasākumus, otrās iespējas izglītību un ieviešot augstas kvalitātes apmācību, kas atbilst individuālām vajadzībām. Palielināt stimulus sievietēm palikt vai atgriezties darba tirgū, uzlabojot bērnu aprūpes iespējas.

               3.

               Uzlabot skolotāju apmācību un skolotāja profesijas pievilcīgumu, lai apturētu izglītības rezultātu samazināšanos. Vairāk iesaistīt romu bērnus tradicionālajā izglītībā un kvalitatīvā agrīnajā pirmsskolas izglītībā.

               4.

               Veicināt investīcijas infrastruktūrā, uzlabot un vienkāršot administratīvās procedūras zemes izmantošanas un celtniecības atļauju iegūšanai. Palielināt konkurenci publiskā iepirkuma konkursos un uzlabot uzraudzības mehānismus publiskā iepirkuma jomā.

      Briselē, 2015. gada 14. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. GRAMEGNA

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Paliek spēkā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (3)  Padomes Ieteikums (2014. gada 8. jūlijs) par Slovākijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovākijas 2014. gada stabilitātes programmu (OV C 247, 29.7.2014., 122. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 473/2013 (2013. gada 21. maijs) par kopīgiem noteikumiem budžeta plānu projektu uzraudzībai un novērtēšanai un pārmērīga budžeta deficīta novēršanai eurozonas dalībvalstīs (OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.

      (7)  OV C 272, 18.8.2015., 98. lpp.


title: Eiropas Centrālās Bankas Ieteikums ( 2006. gada 21. decembris ) — Eiropas Savienības Padomei par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem (ECB/2006/29)

text:
               10.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 5/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS

   (2006. gada 21. decembris)
   Eiropas Savienības Padomei par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem
   (ECB/2006/29)
   (2007/C 5/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un Eurosistēmas valstu centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Saskaņā ar Federālā akta par Oesterreichische Nationalbank 37.1. pantu Oesterreichische Nationalbank (turpmāk tekstā — “OeNB”) pilnsapulcei katru gadu ir jāievēl divi revidenti un divi revidenta aizstājēji. Revidenta aizstājēji var tikt pilnvaroti tikai gadījumā, ja revidenti nevar veikt revīziju.

               (3)

               2006. gada 14. martā Eiropas Savienības Padome, atsaucoties uz 2006. gada 1. februāra Ieteikumu ECB/2006/1 Eiropas Savienības Padomei par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem (1), par revidentiem 2006. finanšu gadam apstiprināja KPMG Alpen-Treuhand GmbH kopā ar TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH un par revidenta aizstājējiem 2006. finanšu gadam apstiprināja Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH kopā ar BDO Auxilia Treuhand GmbH
                   (2).

               (4)

               2006. gada 8. septembrī OeNB informēja ECB par to, ka 2006. gada maija OeNB pilnsapulcē KPMG Alpen-Treuhand GmbH nesaņēma iecelšanai vajadzīgo balsu vairākumu, kā rezultātā otrs izvēlētais revidents TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH tika iecelts par pirmo revidentu. Pirmais izvēlētais revidenta aizstājējs, Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH, tika iecelts par otro revidentu, un otrais izvēlētais revidenta aizstājējs, BDO Auxilia Treuhand GmbH, tika iecelts par vienīgo revidenta aizstājēju. Lai ieceltu otru vajadzīgo revidenta aizstājēju, OeNB veica ierobežoto iepirkuma procedūru, izvēlējās Ernst & Young Wirtschaftsprüfungs GmbH un aicināja ECB ieteikt to apstiprināšanai ES Padomē.

               (5)

               ES Padomes apstiprinājums ir vajadzīgs, lai ieceltu Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH par OeNB otru ārējo revidentu un Ernst & Young Wirtschaftsprüfungs GmbH par OeNB ārējā revidenta otru aizstājēju.

               (6)

               Ārējo revidentu pilnvaras var tikt atjaunotas katru gadu, nepārsniedzot piecu gadu kopējo laiku.

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Tiek ieteikts TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH kopā ar Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH apstiprināt par OeNB ārējiem revidentiem 2006. finanšu gadam.

               2.

               Tiek ieteikts BDO Auxilia Treuhand GmbH kopā ar Ernst & Young Wirtschaftsprüfungs GmbH apstiprināt par OeNB ārējo revidentu aizstājējiem 2006. finanšu gadam.

               3.

               Šīs pilnvaras var atjaunot katru gadu, nepārsniedzot piecu gadu kopējo pilnvaru laiku, kas beidzas ne vēlāk kā 2010. gadā.

      Frankfurtē pie Mainas 2006. gada 21. decembrī

            ECB priekšsēdētājs

         Jean-Claude TRICHET

      (1)  OV C 34, 10.2.2006., 30. lpp.

      (2)  OV L 79, 16.3.2006., 25. lpp.


				|

		52014DC0417

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Luksemburgas 2014. gada valsts reformu programmu_x000b__x000b_un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas 2014. gada stabilitātes programmu /* COM/2014/0417 final - 2014/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Luksemburgas 2014. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas 2014. gada
stabilitātes programmu
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[3],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas un
finanšu komitejas atzinumu,
ņemot vērā Sociālās
aizsardzības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas politikas
komitejas atzinumu,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita
Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības
stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka
ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot
uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai
palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un
konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā,
pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par
dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas
politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada
21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm, kas kopā
veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika
aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības
politikā.
(3)
Valstu vai to valdību vadītāji
2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par
Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats
rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas
iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi
pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo
rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt
stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot
konkrētai valstij adresētos ieteikumus.
(4)
Padome 2013. gada 9. jūlijā
pieņēma ieteikumu par Luksemburgas 2013. gada valsts reformu
programmu un sniedza savu atzinumu par Luksemburgas atjaunināto
stabilitātes programmu 2012.-2016. gadam. Komisija
2013. gada 15. novembrī saskaņā
ar Regulu (ES) Nr. 473/2013[4]
sniedza atzinumu par Luksemburgas budžeta plāna
projektu 2014. gadam[5].
(5)
Komisija 2013. gada 13. novembrī
pieņēma gada izaugsmes pētījumu[6], iezīmējot
2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada
sākumu. Komisija tajā pašā dienā, pamatojoties uz Regulu
(ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas
mehānisma ziņojumu[7],
kurā tā identificēja Luksemburgu kā vienu no
dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts
padziļināts pārskats.
(6)
Eiropadome 2013. gada 20. decembrī
apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu
stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes
sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot
diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju,
atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt
izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu,
novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts
pārvaldi.
(7)
Komisija 2014. gada 5. martā
publicēja padziļinātā pārskata rezultātus par
Luksemburgu[8],
pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu. Komisijas
veiktā analīze ļauj secināt, ka Luksemburgā nav
makroekonomiskās nelīdzsvarotības makroekonomiskās
nelīdzsvarotības novēršanas procedūras izpratnē.
Konkrēti, tekošā konta pārpalikuma analīze liecina, ka
pārpalikumu nerada ļoti zems iekšzemes pieprasījums, bet
drīzāk tas ir saistīts ar Luksemburgas īpašo izaugsmes
modeli, kas lielā mērā ir balstīts uz finanšu pakalpojumu
nozari. Lielā finanšu nozare rada riskus iekšzemes finanšu
stabilitātei, taču tie ir samērā ierobežoti, jo nozare ir
diversificēta un tajā pašā laikā specializēta.
Privātā sektora, jo īpaši nefinanšu uzņēmumu, augstais
parādsaistību līmenis galvenokārt atspoguļo to, ka
valstī ir daudz starptautisko uzņēmumu, kuri savas filiāles
vai meitasuzņēmumus Luksemburgā izmanto finansēšanas
darījumiem grupas iekšienē. Turklāt šobrīd labvēlīgais
valsts finanšu stāvoklis ļoti lielā mērā ir
atkarīgs no izaugsmes modeļa ilgtspējas, kas ir balstīts uz
spēcīgu finanšu nozari, taču ilgtermiņā ir liels risks
ilgtspējai.
(8)
Luksemburga 2014. gada
28. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu
un 2014. gada 25. aprīlī — 2014. gada
stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(9)
2014. gada stabilitātes programmā
izklāstītās vidējā termiņa budžeta
stratēģijas mērķis ir 2016. gadā atgriezties pie
vidējā termiņa mērķa pēc ievērojamās
novirzīšanās no tā 2015. gadā. Programma apstiprina
iepriekšējo vidējā termiņa mērķi — pārpalikumu
0,5 % apmērā no IKP, kas atbilst Stabilitātes un izaugsmes
pakta prasībām. Paredzams, ka (pārrēķinātais)
strukturālais vispārējās valdības pārpalikums
samazināsies no 1,4 % no IKP 2013. gadā līdz
1,1 % 2014. gadā, līdz 2015. gadā tas
kļūs par deficītu 0,1 % apmērā no IKP. Pēc
tam plānots panākt pakāpenisku strukturālo pārpalikumu
palielināšanos. Tāpēc ir paredzams, ka Luksemburga
2014. gadā turpinās ievērot vidējā termiņa
mērķi, bet 2015. gadā ievērojami novirzīsies no
tā. Saskaņā ar programmu valsts izdevumu pieauguma rādītājam,
neierēķinot diskrecionāro ieņēmumu pasākumus,
2015. gadā vajadzētu pārsniegt potenciālā IKP
pieauguma vidēja termiņa atsauces līmeni. Kopumā programmas
mērķi daļēji atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta
preventīvās daļas prasībām ar novirzīšanos jo
īpaši 2015. gadā. Tiek prognozēts, ka parāda
attiecība, kura 2013. gadā bija 23,1 % no IKP, t. i.,
ievērojami zemāka par atsauces vērtību 60 %
apmērā no IKP, programmas darbības laikā vēl
vairāk samazināsies. Programmas budžeta prognožu pamatā esošais
makroekonomiskais scenārijs, kuru sagatavojusi neatkarīga
struktūra (STATEC), 2014. un 2015. gadam ir nedaudz
optimistisks. Valdība prognozē IKP pieaugumu par 3,2 % gan 2014., gan
2015. gadā, savukārt Komisijas 2014. gada pavasara prognozē
paredzēts pieaugums attiecīgi par 2,6 % un 2,7 %.
Turklāt iestādes vēl nav pilnībā precizējušas
pasākumus, kuri būs pamatā fiskālajai trajektorijai
2015.-2018. gadā. Saskaņā ar Komisijas prognozi, kurā
nav ņemti vērā pavisam nesen paziņotie pasākumi, ir
aprēķināts, ka strukturālais pārpalikums
2014. gadā saruks līdz 0,6 % no IKP un 2015. gadā
kļūs par deficītu 1,3 % apmērā no IKP. Ir
aprēķināts, ka valsts izdevumu pieauguma
rādītājs, neierēķinot diskrecionāro
ieņēmumu pasākumus, 2015. gadā pārsniegs
potenciālā IKP pieauguma vidēja termiņa atsauces
līmeni, kad ir gaidāma ievērojama novirzīšanās.
Pamatojoties uz 2014. gada stabilitātes programmas
izvērtējumu un Komisijas prognozi, Padome saskaņā ar
Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 uzskata, ka ir risks, kas apdraud
programmas mērķu īstenošanu, kuri tikai daļēji atbilst
Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas
prasībām, jo īpaši no 2015. gada.
(10)
Valdība 2013. gada jūlijā
iesniedza Parlamentam likumprojektu par Padomes Direktīvas 85/2011
par budžeta struktūrām un Līguma par stabilitāti,
koordināciju un pārvaldību noteikumu transponēšanu. Lai gan
bija paredzēts, ka likumprojekts stāsies spēkā
2014. gada 1. janvārī, tā pieņemšanu
aizkavēja valdības atkāpšanās jūlijā.
Saskaņā ar likumprojektu tiek ieviests jauns Daudzgadu finanšu
programmas likums, kas attiecas uz to pašu laikposmu, uz kuru attiecas
nākamais stabilitātes programmas atjauninājums. Daudzgadu
finanšu programmas likums tiktu katru gadu secīgi atjaunināts
reizē ar gada budžetu. Tajā būtu sīki izstrādāti
plāni vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai
vispārējās valdības līmenī. Ar likumprojektu
Daudzgadu finanšu programmas likumā ieviesti daudzgadu izdevumu griesti,
kas attieksies tikai uz centrālās valdības sektoru, taču
netiek konkretizēts, kādas būtu sekas gadījumā, ja šos
griestus pārsniegtu. Likumprojekts neparedz noteikumus par valsts
izdevumiem, kuri reglamentētu daudzgadu izdevumu mērķu
noteikšanu. Tomēr tajā ir noteikumi par korekcijām vidēja
termiņa mērķa sasniegšanai, kuri ir jāievēro.
Pārskatītais likumprojekts tika iesniegts Parlamentam 2014. gada
martā, un tajā, cita starpā, paredzēts, ka fiskālo
noteikumu izpildes neatkarīgu uzraudzību uztic veikt jaunizveidotai
iestādei “Conseil National des Finances Publiques”.
(11)
Turklāt uz PVN ieņēmumiem attieksies
jaunie noteikumi par PVN ieņēmumiem, kuri gūti no e-komercijas
darbībām. No 2015. gada šādus ieņēmumus nodos no
dalībvalsts, kurā atrodas pakalpojuma sniedzējs, tai
dalībvalstij, kurā uzturas pakalpojuma saņēmējs.
Valdība ir paziņojusi, ka par 2 procentu punktiem tiks paaugstinātas
PVN likmes, kam vajadzētu kompensēt daļu no zaudētajiem
ieņēmumiem. Tomēr, ņemot vērā to, ka plaši tiek
piemērotas samazinātas un īpaši zemas likmes, papildu
ieņēmumus var iegūt, paplašinot pamatlikmes
piemērošanu, tādējādi lielākā mērā
kompensējot iepriekš minētos zaudējumus.
(12)
Saskaņā ar Komisijas 2012. gada
ziņojumā par novecošanu minētajiem rādītājiem
bruto valsts pensiju izdevumu proporcija Luksemburgas IKP palielināsies no
9,2 % līdz 18,6 % no IKP 2060. gadā. Lielākoties
tas notiks ar novecošanu saistītu izdevumu un jo īpaši pensiju
dēļ. 2012. gada pensiju reformas piemērošanas joma bija
ierobežota, un minētā reforma būtiski nepalīdzēja
novērst draudus publisko finanšu ilgtspējai ilgtermiņā.
Pašlaik īstermiņa finansējumu pensiju sistēmai garantē
zemais vecumatkarības koeficients, un šo finansējumu nodrošina
samērā jauno pārrobežu darba ņēmēju iemaksas. Ir
paredzams, ka nākotnē šī tendence būs pretēji
vērsta, un, domājams, ka pensiju izmaksas, kā arī
ilgtermiņa aprūpes izmaksas ievērojami celsies. Lai
garantētu pensiju sistēmas dzīvotspēju, būs
nepieciešams būtisks iemaksu likmes pieaugums pēc 2020. gada
papildus sistēmā ietvertajam pensiju mērenajam pielāgojumam
atbilstoši dzīves līmenim. Tas nozīmētu būtisku sloga
palielinājumu darbaspēkam, ko izjutīs nākotnes aktīvie
iedzīvotāji, un tādējādi arī izmaksu konkurētspējas
zudumu. Ņemot vērā pašreizējo augsto kompensācijas
likmi, būtu vajadzējis pieņemt citādākus
pasākumus, lai nodrošinātu taisnīgāku sloga sadalījumu
starp paaudzēm. Ieviešot ar faktisko algu palielinājumu pamatotus
pensiju korekciju maksimālā apmēra ierobežojumus, tiktu palielinātas
pensiju rezerves. Turklāt, paaugstinot faktisko pensionēšanās
vecumu, kurš pašlaik ir noteikts 59 gadu vecumā, to saskaņojot
ar paredzamā dzīves ilguma izmaiņām, tiktu sekmēta
pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāte. Būtu
jāierobežo arī priekšlaicīgas pensionēšanās
iespējas. Finansiāli stimuli profesionālās karjeras
pagarināšanai, ko paredz pensiju reforma, varētu sekmēt pensiju
sistēmas ilgtspēju, taču jāturpina uzlabot vecāka
gadagājuma strādājošo nodarbināmība, stiprinot
profesionālo izglītību un mūžizglītību.
Luksemburgai jāierobežo nākotnē vajadzīgās ilgtermiņa
aprūpes mērogi un ar šo aprūpi saistītās izmaksas, lai
nodrošinātu šādas aprūpes ilgtspēju. Ilgtermiņa
aprūpes pakalpojumus varētu arī padarīt rentablākus,
labāk koordinējot veselības aprūpes un sociālās
aprūpes jomu, uzlabojot pakalpojumu sniegšanu un vairāk atbalstot
aprūpi ģimenē.
(13)
Luksemburgas lielo tekošā konta
pārpalikumu nosaka finanšu pakalpojumi, un aiz tā slēpjas
pastāvīgs un pakāpeniski pieaugošs preču tirdzniecības
bilances deficīts, ko rada lēnā eksporta izaugsme. Lai gan
šī tendence atspoguļo augošo pakalpojumu sektora nozīmi
ekonomikā, tās iemesls ir arī vairāk strukturāls
izmaksu konkurētspējas zudums. Nesenais stabilais vienības
darbaspēka izmaksu pieaugums ir mazinājis Luksemburgas
rūpniecības konkurētspēju. Valdības
2012. gadā pieņemtā darba samaksas indeksācijas
mehānisma modulācija tiks piemērota līdz 2014. gada
beigām. Lai gan varētu izmēģināt dažādas
iespējas, ir svarīgi, lai darba samaksa būtu ciešāk
saistīta ar ražīgumu, izmantojot darba samaksas indeksācijas
sistēmas reformu, kas ļautu diferencēt pa nozarēm.
Lielā atkarība no finanšu sektora rada strukturālu risku
Luksemburgas ekonomikai. Tāpēc Luksemburgai jākoncentrējas
uz šauri specializētiem uzņēmumiem, kas sekmētu uz
inovāciju balstītu izaugsmi. Lai gan publiskā sektora pētniecības
un izstrādes intensitātes četrkārtīgais pieaugums kopš
2000. gada atspoguļo apņemšanos uzlabot valsts
pētniecības kapacitāti, Luksemburga neuzrāda
rezultātus, kas ļautu sasniegt tās 2020. gadam
izvirzīto pētniecības un izstrādes intensitātes
mērķi 2,3-2,6 % apmērā no IKP krasā
darījumdarbības pētniecības un izstrādes
intensitātes samazinājuma dēļ (no 1,53 % no IKP
2000. gadā līdz 1 % 2012. gadā). Joprojām
būtu jāuzlabo Luksemburgas sniegums attiecībā uz valsts
pētniecības iestāžu un uzņēmumu sadarbības
indikatoriem. Būtu jāturpina 2013. gadā sāktā
inovācijas kopu stiprināšanas reforma.
(14)
Neskatoties uz to, ka ir pieņemti dažādi
pasākumi, vēl arvien ir augsti jauniešu bezdarba
rādītāji, proti, 17,4 % no aktīvajiem
iedzīvotājiem 2013. gadā, lai gan ir samazinājums no
18 % 2012. gadā. Jauniešu bezdarba problēma ir cieši
saistīta ar izglītības līmeni, un bezdarbs ir mazāks
to jauniešu vidū, kuriem ir labāka izglītība. Luksemburgas
izglītības sistēmā ir vairāki specifiski
sarežģījumi, piemēram, daudzvalodība un īpašās
prasmes, ko pieprasa šauri specializētais darba tirgus ar lielo finanšu
sektora īpatsvaru. ESAO 2012. gada pētījums par studentu
prasmēm apstiprināja, ka ir vajadzīgi papildu pasākumi, lai
uzlabotu jauniešu salīdzinoši vājās pamatprasmes, kas novērotas
kopš 2006. gada. Šajā kontekstā jāturpina sākumskolu
un vidusskolu reforma. Turklāt būtu jāturpina pilnveidot
profesionālās izglītības un apmācības
kvalitāti un prestižu, lai darba tirgū nodrošinātu
kvalificētu darbaspēku, jo īpaši ieskaitot personas ar migrantu
izcelsmi. Izteiktāk nekā pārējās ES valstīs
Luksemburgā nodokļu un pabalstu sistēma ir veidota tā, ka
visos atalgojuma līmeņos un ģimenes modeļos darba
ņēmējiem ir daudz izdevīgāk saņemt pabalstus
nekā strādāt algotu darbu. Tāpat, neskatoties uz nesen
īstenoto reformu, politika iesaistīšanai darba tirgū ir
vāja. Līdzdalība aktīvā darba tirgus politikā nav
obligāta nevienā bezdarba perioda posmā, un nav spēkā
prasība turpināt darba meklēšanu, iesaistoties aktīvā
darba tirgus politikā.
(15)
Luksemburga ir apņēmusies tajās
nozarēs, uz kurām neattiecas emisijas kvotu tirdzniecības
sistēma (ETS), līdz 2020. gadam siltumnīcefekta gāzu
emisiju samazināt par 20 %, taču sagaidāms, ka tā
nesasniegs šo mērķi par 23 procentu punktiem. Turklāt
paredzams, ka 2013. gadā emisijas rādītāji būs par
1 % augstāki nekā to paredz Lēmumā par kopīgiem
pasākumiem 2013. gadam noteiktais mērķis. Apmēram
70 % no emisijas saistībā ar transportu ir saistīta ar
degvielas eksportu, cita starpā, ļoti zemā degvielas
akcīzes nodokļa dēļ. Solis uz priekšu ir tas, ka degvielas
eksporta problēma atzīta par vienu no svarīgākajām
otrajā valsts rīcības plānā klimata jomā, kuru
pieņēma 2013. gada maijā. Tomēr šīs
problēmas risināšanai ir nepieciešami konkrētāki un
ilgstošāki pasākumi. Vides nodokļu īpatsvars nodokļu
ieņēmumos 2012. gadā bija 2,4 % no IKP, turpretī
2004. gadā tas bija 3,1 %. Šāds kritums noticis jo
īpaši enerģijas nodokļu ieņēmumu samazināšanās
dēļ, ko ietekmējis tas, ka enerģijas nodokļi nav
indeksēti. Transporta nodokļu, neskaitot degvielas nodokļus,
īpatsvars 2012. gadā bija 0,2 % no IKP. Nodokļu par
degvielu, ko izmanto transportā, īpatsvars ir augsts, proti,
2,2 % no IKP, neskatoties uz preferenciālo nodokļu režīmu
dīzeļdegvielai, galvenokārt – “degvielas tūrisma”
dēļ. Vides nodokļu īpatsvars kopējos nodokļu
ieņēmumos ir zemāks par vidējo rādītāju,
tādēļ vides nodokļu sistēmu varētu uzlabot, jo
īpaši paaugstinot nodokļus transporta energoproduktiem.
(16)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir
vispusīgi izanalizējusi Luksemburgas ekonomikas politiku. Tā ir
izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu.
Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai
programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un
sociālekonomiskās politikas izveidē Luksemburgā, bet
arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot
vērā, ka ir jānostiprina Eiropas Savienības
vispārējā ekonomikas pārvaldība, kas panākams,
turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu.
Komisijas ieteikumi Eiropas pusgada kontekstā ir sniegti
turpmāk izklāstītajā 1. līdz
5. ieteikumā.
(17)
Ņemot vērā šo izvērtējumu,
Padome ir izskatījusi Luksemburgas stabilitātes programmu, un
tās atzinums[9]
ir atspoguļots jo īpaši turpmāk izklāstītajā
1. ieteikumā.
(18)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir
vispusīgi izanalizējusi arī visas eurozonas ekonomikas politiku.
Pamatojoties uz minēto analīzi, Padome ir sniegusi konkrētus
ieteikumus dalībvalstīm, kuru valūta ir euro. Luksemburgai
būtu arī jānodrošina šo ieteikumu pilnīga un savlaicīga
īstenošana,
AR ŠO IESAKA Luksemburgai
laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties
šādi.
1.           Saglabāt stabilu
fiskālo stāvokli 2014. gadā. Ievērojami
nostiprināt budžeta stratēģiju 2015. gadā, lai
nodrošinātu vidēja termiņa mērķa sasniegšanu, un
pēc tam turpināt ievērot vidējā termiņa
mērķi, lai aizsargātu publisko finanšu ilgtspēju
ilgtermiņā, jo īpaši ņemot vērā novecošanas
radītās netiešās saistības. Stiprināt fiskālo
pārvaldību, paātrinot budžeta programmas pieņemšanu
vidējam termiņam, kas aptver vispārējo valdību un
paredz daudzgadu izdevumu griestus, un ieviešot fiskālo noteikumu izpildes
neatkarīgu uzraudzību. Vēl vairāk paplašināt
nodokļu bāzi, jo īpaši patēriņa jomā.
2.           Lai nodrošinātu
fiskālo stabilitāti, ierobežot ar novecošanu saistītos
izdevumus, uzlabojot ilgtermiņa aprūpes rentabilitāti, turpināt
īstenot pensiju reformu ar mērķi palielināt faktisko
pensionēšanās vecumu, ierobežojot priekšlaicīgu
pensionēšanos un sasaistot likumā noteikto pensionēšanās
vecumu ar paredzamo mūža ilgumu. Darīt vairāk, lai
palielinātu gados vecāku strādājošo līdzdalības
rādītājus, tostarp ar mūžizglītības
palīdzību uzlabojot viņu nodarbināmību.
3.           Paātrināt
strukturālo pasākumu pieņemšanu, apspriežoties ar
sociālajiem partneriem un atbilstoši valstī pieņemtajai praksei,
lai īstenotu darba samaksas indeksācijas sistēmas reformu ar
mērķi uzlabot darba samaksas spēju reaģēt uz
ražīguma attīstības tendencēm, jo īpaši nozaru
līmenī. Turpināt ekonomikas struktūru dažādošanu, cita
starpā, sekmējot privātus ieguldījumus
pētniecībā un turpinot attīstīt sadarbību starp
valsts pētniecību un uzņēmumiem.
4.           Turpināt īstenot
jauniešu bezdarba mazināšanas pasākumus mazkvalificētiem darba
meklētājiem ar migrantu izcelsmi, izmantojot saskaņotu
stratēģiju, cita starpā, turpinot uzlabot aktīvā darba
tirgus politikas sistēmu un uzraudzību, risinot prasmju
neatbilstības problēmu un samazinot finansiālus stimulus
nestrādāt. Lai to panāktu, paātrināt
vispārējās un profesionālās izglītības un
apmācības reformas īstenošanu ar mērķi nodrošināt
jauniešu prasmju labāku atbilsmi pieprasījumam darba tirgū.
5.           Izveidot visaptverošu
sistēmu un veikt konkrētus pasākumus, lai izpildītu
2020. gada mērķi siltumnīcefekta gāzu emisijas
samazināšanai nozarēs, uz kurām neattiecas emisijas kvotu
tirdzniecības sistēma (ETS), jo īpaši, ar nodokļiem
transporta energoproduktiem.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā–
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               COM(2014) 417 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 un P7_TA(2014)0129.
[4]               OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.
[5]               C(2013) 8006 final.
[6]               COM(2013) 800 final.
[7]               COM(2013) 790 final.
[8]               SWD(2014) 84 final.
[9]               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97
5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2013. gada 27. novembris ) par procesuālajām garantijām neaizsargātām personām, kas ir aizdomās turētās vai apsūdzētās personas kriminālprocesā

text:
               24.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/8

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2013. gada 27. novembris)
   par procesuālajām garantijām neaizsargātām personām, kas ir aizdomās turētās vai apsūdzētās personas kriminālprocesā
   2013/C 378/02
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Šā ieteikuma mērķis ir mudināt dalībvalstis stiprināt procesuālās tiesības visām aizdomās turētām vai apsūdzētām personām, kuras nespēj izprast kriminālprocesu un tajā efektīvi piedalīties sava vecuma, garīgā vai fiziskā stāvokļa vai invaliditātes dēļ (“neaizsargātas personas”).

               (2)

               Paredzot minimuma noteikumus par aizdomās turēto un apsūdzēto personu procesuālajām tiesībām, ar šo ieteikumu būtu jāstiprina dalībvalstu uzticēšanās citu dalībvalstu krimināltiesību sistēmām, tādējādi palīdzot uzlabot nolēmumu savstarpēju atzīšanu krimināllietās.

               (3)

               Stokholmas programmā (1) tika likts liels uzsvars uz personu tiesību stiprināšanu kriminālprocesā. Eiropadome Stokholmas programmas 2.4. punktā aicināja Komisiju iesniegt priekšlikumus, kuros tiktu noteikta pakāpeniska pieeja (2) aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesību stiprināšanai.

               (4)

               Līdz šim ir pieņemti trīs pasākumi, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/64/ES (3), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (4) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/48/ES (5).

               (5)

               Šajā ieteikumā ietvertās atsauces uz aizdomās turētajām vai apsūdzētajām personām, kam ir atņemta brīvība, būtu jāsaprot kā tādas, kas ietver ikvienu situāciju, kad aizdomās turētajām vai apsūdzētajām personām kriminālprocesa gaitā atņemta brīvība ECK 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību tiesas sniegtajai interpretācijai.

               (6)

               Ir būtiski nekavējoties noteikt un atzīt aizdomās turētas vai apsūdzētas personas neaizsargātību kriminālprocesā. Šajā nolūkā policijas, tiesībaizsardzības vai tiesu iestāžu darbiniekiem būtu jāveic sākotnējs novērtējums. Kompetentajām iestādēm turklāt vajadzētu būt tiesīgām lūgt neatkarīgam ekspertam izvērtēt personas neaizsargātības pakāpi, neaizsargātas personas vajadzības un to, cik piemēroti būtu jebkuri pasākumi, kas veikti vai plānoti attiecībā uz neaizsargāto personu.

               (7)

               Aizdomās turētajām vai apsūdzētajām personām vai šo personu juridiskajiem pārstāvjiem vajadzētu būt tiesībām saskaņā ar valsts tiesību aktiem apstrīdēt novērtējumu par šo personu iespējamo neaizsargātību kriminālprocesā, jo īpaši, ja tas varētu ievērojami kavēt vai ierobežot šo personu pamattiesību izmantošanu. Šīs tiesības neuzliek dalībvalstīm pienākumu nodrošināt īpašu pārsūdzības procedūru, atsevišķu mehānismu vai sūdzību iesniegšanas procedūru, kādā var apstrīdēt šādu tiesību nenodrošināšanu vai atteikumu tās nodrošināt.

               (8)

               Termins “juridiskais pārstāvis” apzīmē personu, kura pārstāv neaizsargātas personas intereses un pārrauga šīs personas juridiskās lietas. Tas, piemēram, attiecas uz neaizsargātas personas aizbildni, ko iecēlusi tiesa.

               (9)

               Termins “atbilstošs pilngadīgais” apzīmē neaizsargātās personas radinieku vai personu, kam ar neaizsargāto personu ir sociālas attiecības, kura varētu sazināties ar iestādēm un neaizsargātajai personai dot iespēju izmantot savas procesuālās tiesības.

               (10)

               Neaizsargātām personām kriminālprocesa laikā ir vajadzīga atbilstoša palīdzība un atbalsts. Šajā nolūkā neaizsargātas aizdomās turētās vai apsūdzētās personas juridiskais pārstāvis vai atbilstošs pilngadīgais būtu iespējami īsā laikā jāinformē par kriminālprocesu pret neaizsargāto personu, izvirzītās apsūdzības raksturu, procesuālajām tiesībām un pieejamajiem tiesību aizsardzības līdzekļiem. Juridiskais pārstāvis vai atbilstošs pilngadīgais būtu iespējami īsā laikā jāinformē par brīvības atņemšanu un par tās pamatojumu, ja vien tas nav pretēji personas interesēm.

               (11)

               Personām, kuras ir atzītas par īpaši neaizsargātām, nav spējīgas sekot kriminālprocesam un to izprast. Lai nodrošinātu šādu personu tiesības uz taisnīgu tiesu, šādām personām nevajadzētu paredzēt iespēju atteikties no savām tiesībām uz advokātu.

               (12)

               Lai nodrošinātu neaizsargātu personu, kam ir atņemta brīvība, neaizskaramību, neaizsargātām personām vajadzētu būt pieejamai medicīniskai pārbaudei, lai novērtētu šo personu vispārējo stāvokli un iespējamo pasākumu, kas veikti attiecībā uz šīm personām, piemērotību šo personu stāvoklim.

               (13)

               Neaizsargātas personas ne vienmēr spēj izprast tām piemērotās policijas nopratināšanas saturu. Lai izvairītos no nopratināšanas satura apstrīdēšanas un līdz ar to no nelietderīgas atkārtotas nopratināšanas, vajadzētu veikt nopratināšanas audiovizuālu ierakstu.

               (14)

               Ievērojot katra gadījuma īpašos apstākļus, personas neaizsargātībai nevajadzētu liegt aizdomās turētai vai apsūdzētai personai piekļūt kompetento iestāžu rīcībā esošajiem lietiskajiem pierādījumiem attiecīgajā krimināllietā, īstenojot šīs personas procesuālās tiesības un ņemot vērā tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību.

               (15)

               Šis ieteikums attiecas uz neaizsargātām personām, kam piemēro nodošanas procedūras saskaņā ar Padomes Pamatlēmumu 2002/584/TI (6) (Eiropas apcietināšanas ordera process). Eiropas apcietināšanas ordera procesā kompetentajām iestādēm izpildes dalībvalstī būtu jāpiemēro šajā ieteikumā paredzētās īpašās procesuālās tiesības.

               (16)

               Šajā ieteikumā ietvertās atsauces uz piemērotiem pasākumiem, lai nodrošinātu efektīvu tiesas pieejamību personām ar invaliditāti, būtu jāsaprot, ņemot vērā mērķus, kas ir izvirzīti Apvienoto Nāciju Organizācijas 2006. gada Konvencijā par personu ar invaliditāti tiesībām un jo īpaši tās 13. pantā.

               (17)

               Lai nodrošinātu to, ka speciālisti, kuri saskaras ar neaizsargātām personām, apzinās šo personu īpašās vajadzības, tiem būtu jāsaņem atbilstoša apmācība.

               (18)

               Šajā ieteikumā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Jo īpaši šī ieteikuma mērķis ir veicināt tiesības uz brīvību, tiesības uz taisnīgu tiesu un tiesības uz aizstāvību.

               (19)

               Dalībvalstīm būtu jāinformē Komisija par šī ieteikuma īstenošanu (36 mēnešu laikā) pēc tā paziņošanas. Pamatojoties uz šo informāciju, Komisijai būtu jāpārrauga un jānovērtē dalībvalstu veiktie pasākumi,

         IESAKA:
   1.   IEDAĻA

      PRIEKŠMETS UN DARBĪBAS JOMA

               1.

               Ar šo ieteikumu dalībvalstis tiek aicinātas stiprināt neaizsargātu aizdomās turēto vai apsūdzēto personu noteiktas procesuālās tiesības kriminālprocesā un neaizsargātu personu, kurām piemēro Eiropas apcietināšanas ordera procesu, procesuālās tiesības.

               2.

               Neaizsargātu personu īpašās procesuālās tiesības būtu jāpiemēro no brīža, kad šīs personas sāk turēt aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu. Šīs tiesības būtu jāpiemēro līdz procesa beigām.

               3.

               Neaizsargātas personas būtu jāiesaista procesuālo tiesību īstenošanā atbilstoši šo personu interesēm, ņemot vērā viņu spējas izprast procesu un tajā efektīvi piedalīties.

         2.   IEDAĻA

      NEAIZSARGĀTU PERSONU IDENTIFICĒŠANA

               4.

               Neaizsargātas personas būtu savlaicīgi jānosaka un jāatzīst par neaizsargātām. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka visas kompetentās iestādes var izmantot neatkarīga eksperta veiktu medicīnisku pārbaudi, lai noteiktu neaizsargātas personas, šo personu neaizsargātības pakāpi un īpašās vajadzības. Eksperts var sniegt pamatotu atzinumu par to pasākumu piemērotību, kas veikti vai plānoti attiecībā uz neaizsargāto personu.

         3.   IEDAĻA

      NEAIZSARGĀTU PERSONU TIESĪBAS

      Diskriminācijas aizliegums

               5.

               Neaizsargātas personas šajā ieteikumā norādīto procesuālo tiesību izmantošanā nedrīkst pakļaut jebkāda veida diskriminācijai saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem.

               6.

               Neaizsargātām personām piešķirtās procesuālās tiesības būtu jāievēro visā kriminālprocesa laikā, ņemot vērā šo personu neaizsargātības raksturu un pakāpi.

      Neaizsargātības prezumpcija

               7.

               Dalībvalstīm būtu jāparedz neaizsargātības prezumpcija, jo īpaši attiecībā uz personām ar smagiem psiholoģiskiem, garīgiem, fiziskiem vai maņu traucējumiem, garīgu slimību vai kognitīviem traucējumiem, kas šīm personām traucē izprast kriminālprocesu un tajā efektīvi piedalīties.

      Tiesības uz informāciju

               8.

               Personām ar invaliditāti vajadzētu pēc pieprasījuma saņemt informāciju par viņu procesuālajām tiesībām tādā formā, kāda šīm personām ir pieejama.

               9.

               Neaizsargātām personām, un, ja vajadzīgs, šo personu juridiskajiem pārstāvjiem vai atbilstošiem pilngadīgajiem vajadzētu saņemt informāciju par šajā ieteikumā paredzētajām īpašajām procesuālajām tiesībām, jo īpaši attiecībā uz tiesībām uz informāciju, tiesībām uz medicīnisko palīdzību, tiesībām uz advokātu, tiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību un attiecīgā gadījumā tiesībām saistībā ar pirmstiesas apcietinājumu.

               10.

               Juridiskajam pārstāvim vai atbilstošam pilngadīgajam, ko neaizsargātās personas atbalstam iecēlusi pati neaizsargātā persona vai kompetentās iestādes, vajadzētu būt klāt policijas iecirknī un piedalīties tiesas sēdēs.

      Tiesības uz advokāta palīdzību

               11.

               Ja neaizsargāta persona nespēj izprast kriminālprocesu un tajā piedalīties, šai personai nevajadzētu atteikties no tiesībām uz advokāta palīdzību saskaņā ar Direktīvu 2013/48/ES.

      Tiesības uz medicīnisko palīdzību

               12.

               Neaizsargātām personām, kam ir atņemta brīvība, visā kriminālprocesa laikā vajadzētu būt pieejamai sistemātiskai un regulārai medicīniskajai palīdzībai.

      Nopratināšanas ieraksti

               13.

               Neaizsargātu personu nopratināšanai pirmstiesas izmeklēšanas posmā vajadzētu veikt audiovizuālu ierakstu.

      Brīvības atņemšana

               14.

               Dalībvalstīm būtu jāveic visi pasākumi, lai nodrošinātu, ka neaizsargātu personu brīvības atņemšana pirms notiesājoša nolēmuma pieņemšanas tiek piemērota tikai galējas nepieciešamības gadījumā, samērīgi un tādos apstākļos, kas ir piemēroti attiecīgās neaizsargātās personas vajadzībām. Būtu jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu, ka neaizsargātām personām, kam ir atņemta brīvība, ir pieejami piemēroti sadzīves apstākļi, ņemot vērā šo personu īpašās vajadzības.

      Privātās dzīves neaizskaramība

               15.

               Kompetentajām iestādēm būtu jāveic atbilstīgi pasākumi, lai visā kriminālprocesa laikā aizsargātu neaizsargātu personu privāto dzīvi, personas neaizskaramību un personas datus, tostarp medicīniskos datus.

      Eiropas apcietināšanas ordera process

               16.

               Izpildes dalībvalstij būtu jānodrošina, ka neaizsargātām personām, kurām piemēro Eiropas apcietināšanas ordera procesu, apcietināšanas gadījumā ir šajā ieteikumā paredzētās īpašās procesuālās tiesības.

      Apmācība

               17.

               Policijas, tiesībaizsardzības un tiesu iestāžu darbiniekiem, kuriem ir kompetence kriminālprocesā pret neaizsargātām personām, būtu jāsaņem īpaša apmācība.

         4.   IEDAĻA

      UZRAUDZĪBA

               18.

               Dalībvalstīm būtu [36 mēnešu laikā pēc šī ieteikuma paziņošanas] jāinformē Komisija par pasākumiem, kas veikti šī ieteikuma īstenošanai.

         5.   IEDAĻA

      NOBEIGUMA NOTEIKUMI

               19.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2013. gada 27. novembrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Viviane REDING

      (1)  OV C 115, 4.5.2010., 1. lpp.

      (2)  OV C 291, 4.12.2009., 1. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīva 2010/64/ES par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā (OV L 280, 26.10.2010., 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Direktīva 2012/13/ES par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV L 142, 1.6.2012., 1. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Direktīva 2013/48/ES par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm (OV L 294, 6.11.2013., 1. lpp.).

      (6)  Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp.).


title: Komisijas Ieteikums ( 2011. gada 21. oktobris ) par pētniecības kopīgās plānošanas ierosmi Pilsētu Eiropa – globālas pilsētproblēmas, kopīgi risinājumi Eiropā

text:
               25.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/1

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2011. gada 21. oktobris)
   par pētniecības kopīgās plānošanas ierosmi “Pilsētu Eiropa – globālas pilsētproblēmas, kopīgi risinājumi Eiropā”
   2011/C 312/01
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 181. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Apstākļos, kad aizvien spēcīgākas kļūst tādas globālas tendences kā urbanizācija, Eiropas pilsētu ilgtspējīga attīstība ir sabiedrībai būtisks jautājums. Prognozes liecina, ka līdz 2050. gadam teju 70 % pasaules iedzīvotāju mitināsies pilsētās, un tas ir krietns pieaugums, salīdzinot ar pašreizējiem 50 % (1). Eiropā šis rādītājs ir vēl lielāks: prognozē, ka 2050. gadā pilsētās mitināsies aptuveni 83 % iedzīvotāju (gandrīz 557 miljoni).

               (2)

               Urbanizācijai raksturīgas daudzas savstarpēji saistītas problēmas, kuru vidū var minēt sociālo atstumtību un segregāciju, pilsētu izplešanos un sastrēgumus, drošības un neapdraudētības problēmas, vides degradāciju, piesārņojumu un klimata pārmaiņu ietekmi. Šādas parādības rada spriedzi sabiedrībā un ir līdz šim nepieredzēts pārbaudījums Eiropas un pasaules pilsētu sistēmu izturētspējai, vadībai un pārvaldībai.

               (3)

               Tajā pašā laikā Eiropai vajadzētu izmantot urbanizētas vides sniegtās priekšrocības. Pilsētteritorijas ir Eiropas ekonomiskās izaugsmes dzinējspēks. Pilsētu aglomerācijas un vienotā tīklā iekļāvušās pilsētas izvirzījušās attīstības avangardā ne tikai no sociālekonomiskā, bet arī no tehnoloģiskā un ģeopolitiskā viedokļa. Pilsētas pašas ir “inovāciju centri”, kur sastopas zināšanas, politika un prakse, lai kopā radītu inovatīvas idejas, izmantotu jaunas tehnoloģijas un iemantotu svaigu skatījumu uz pilsētattīstības problēmām, virzītājspēkiem un risinājumiem. Kļūst aizvien skaidrāks, ka lielu pilsētu tīkliem (ko bieži dēvē par globālajām pilsētām) ir aizvien lielāka ietekme starptautiskā mērogā, tomēr tajā pašā laikā jāatzīst arī mazu un vidēji lielu pilsētu nozīme, jo arī tām ir būtiska ietekme, īpaši no reģionālās attīstības viedokļa. Eiropai ir raksturīgs liels apbūves blīvums un daudz mazu un vidēji lielu pilsētu, kuru priekšrocības ir jāņem vērā no ekonomiskā, sociālās un kultūras viedokļa.

               (4)

               Stratēģijā “Eiropa 2020” ir izklāstītas trīs savstarpēji papildinošas prioritātes: gudra, ilgtspējīga un integrējoša izaugsme (2). Ilgtspējīga pilsētattīstība ievērojami sekmētu šo mērķu sasniegšanu. Pamatiniciatīvā “Inovācijas Savienība”, kas izklāstīta Komisijas 2010. gada 6. oktobra paziņojumā “Stratēģijas “Eiropa 2020” pamatiniciatīva “Inovācijas savienība” ” (3) viena no inovāciju partnerībām ir “viedas un dzīvotspējīgas pilsētas, kurās būtu kopīgi izmantota energoefektivitāte, videi draudzīgs transports un ātrgaitas internets”. Pilsētas var sekmēt integrējošu izaugsmi, proti, tajās var apkarot sabiedrības polarizāciju un nabadzību, nepieļaut sociālo segregāciju un risināt novecošanas problēmas. Eiropas platforma cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību (4) izveidota, lai varētu sasniegt ES mērķi: līdz 2020. gadam vismaz par 20 miljoniem samazināt nabadzības un sociālās atstumtības skarto cilvēku skaitu. Tā palīdzēs apzināt paraugpraksi un veicinās pieredzes apmaiņu starp pašvaldībām.

               (5)

               Ir neatliekami vajadzīgs nostiprināt zināšanu bāzi par integrētu pilsētattīstību saistībā ar tādiem pētāmiem aspektiem kā ekonomika, sabiedrība, mobilitāte un ekoloģija, lai politikas veidošanas pamatā būtu pārbaudīti fakti.

               (6)

               Ir nepieciešama koordinācija, lai risinātu iepriekš minētās problēmas, izmantotu izdevības un sekmētu kvalitatīvu pētniecisku sadarbību, kuras mērķis ir nodrošināt pētījumu rezultātus, kas palīdz veidot pilsētteritorijas kā kompleksas tīklu sistēmas, kurās ietilpst savstarpēji cieši saistītas ekonomiskas, tehnoloģiskas, sociālas un ekoloģiskas apakšsistēmas, turklāt raugoties ilgtermiņa perspektīvā.

               (7)

               Konkurences padome 2010. gada 26. maija sanāksmē (5) apzināja un pamatoja virkni potenciālu kopīgas plānošanas ierosmju (“KPI”), ieskaitot “Pilsētu Eiropa – globālas pilsētproblēmas, kopīgi risinājumi Eiropā”, kā jomas, kurās kopīga pētniecības plānošana radīs lielāku pievienoto vērtību nekā pašreizējie sadrumstalotie dalībvalstu centieni un pašreizējās Savienības ierosmes. Tāpēc savos secinājumos tā atzina nepieciešamību uzsākt kopīgas plānošanas iniciatīvu šajā jomā un aicināja Komisiju dot savu ieguldījumu tās sagatavošanā.

               (8)

               Dalībvalstis ir apstiprinājušas dalību šādā KPI, nosūtot oficiālus saistību rakstus.

               (9)

               Kopīgas plānošanas ierosme par ilgtspējīgas pilsētattīstības pētniecību sekmētu pētniecības un inovāciju koordinēšanu šajā laukā un ievērojami palīdzētu izveidot pilnībā funkcionējošu Eiropas Pētniecības telpu pilsētattīstības pētniecības un inovāciju jomā, un tādējādi arī stiprinātu Eiropas vadošās pozīcijas un konkurētspēju šīs jomas pētniecībā.

               (10)

               Pilsētattīstība ir svarīgs caurviju temats Savienības pētniecības un inovācijas finansēšanas programmās. Šīs KPI pasākumi ir cieši jākoordinē ar citiem saistītiem pasākumiem, ņemot vērā pašreizējās un nākotnes finansēšanas programmas un pētniecības un inovācijas ierosmes.

               (11)

               Šajā ieteikumā paredzēto mērķu sasniegšanai dalībvalstīm ir jāsadarbojas ar Komisiju, lai nodrošinātu koordināciju un sinerģijas veidošanos ar pašreizējām pētniecības un inovācijas shēmām, un tas panākams, apzinot saistītas Komisijas iniciatīvas (piemēram, Progresīvo pilsētu un pašvaldību iniciatīva u. c.), lai nepieļautu pasākumu pārklāšanos un divkāršu darbu.

               (12)

               Lai Komisija varētu sniegt ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei, dalībvalstīm regulāri ir jāziņo Komisijai par šajā KPI gūtajiem rezultātiem,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstis tiek aicinātas izstrādāt kopīgu redzējumu par to, kā sadarbība un koordinācija pētniecībā Savienības līmenī var palīdzēt sasniegt mērķi: panākt ilgtspējīgu pilsētattīstību visās tās izpausmēs (6).

               2.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts izstrādāt kopīgu stratēģisku pētniecības programmu, nosakot vidēja termiņa un ilgtermiņa vajadzības un mērķus pilsētattīstības jomā augošās globalizācijas kontekstā. Stratēģiskajā pētniecības programmā jāiekļauj īstenošanas plāns, kurā noteiktas prioritātes un termiņi, kā arī īstenošanai nepieciešamie pasākumi, instrumenti un resursi.

               3.

               Dalībvalstis tiek aicinātas stratēģiskās pētniecības programmā un īstenošanas plānā iekļaut šādus pasākumus:

                           a)

                           apzināt informāciju un dalīties informācijā par attiecīgajām valsts programmām un pētniecības darbībām;

                           b)

                           nostiprināt kopīgās perspektivēšanas un tehnoloģiju novērtēšanas iespējas;

                           c)

                           apmainīties ar informāciju, resursiem, paraugpraksi, metodiku un vadlīnijām;

                           d)

                           apzināt jomas vai pētniecības darbības, kam nāktu par labu koordinācija, un sekmēt šādu koordināciju;

                           e)

                           apzināt jomas vai pētījumus, kam par labu nāktu kopīgi uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus vai resursu sakopošana;

                           f)

                           noteikt kārtību, kā kopīgi veicami pētījumi e) punktā minētajās jomās;

                           g)

                           nodrošināt koordināciju un sinerģijas veidošanos ar pašreizējām un nākotnes finansēšanas programmām un pētniecības un inovācijas ierosmēm Savienībā, kā arī nepieļaut dublēšanos ar pašreizējām un nākotnes Savienības ierosmēm šajā jomā;

                           h)

                           nosakot pilsētattīstības pētniecības programmu mērķus, ņemt vērā pilsētu un to iedzīvotāju mainīgās vajadzības;

                           i)

                           vajadzības gadījumā kopīgi izmantot esošo pētniecības infrastruktūru vai izveidot jaunus instrumentus, piemēram, koordinētas datu bankas, vai apzināt un izveidot modeļus pilsētprocesu izpētei;

                           j)

                           sekmēt ciešāku sadarbību publiskajā sektorā un starp publisko un privāto sektoru un rosināt atklāto inovāciju starp dažādām pētniecības darbībām, izglītības un uzņēmējdarbības nozarēm, kas saistītas ar pilsētattīstību, tajā pašā laikā nodrošinot visu ieinteresēto aprindu (piemēram, pašvaldību un pilsoniskās sabiedrības) plašu iesaistīšanos;

                           k)

                           eksportēt un izplatīt zināšanas, inovācijas un starpdisciplināras metodiskas pieejas, kā arī apzināt un novērst šķēršļus pētniecības un inovācijas sistēmā, kas kavē tādu inovatīvu risinājumu ātrāku nonākšanu tirgū, kuri nāktu par labu sabiedrībai;

                           l)

                           nodrošināt zinātnisko un tehnisko informāciju, kas vajadzīga politikas veidošanai vietējā, reģionālā, valsts un Savienības līmenī;

                           m)

                           veidot tīklus starp centriem, kas nodarbojas ar pilsētām veltītu izpēti, tostarp centriem, kas neietilpst Eiropas Pētniecības telpā.

               4.

               Dalībvalstis tiek aicinātas pilsētattīstības pētniecības jomā uzturēt un pilnveidot efektīvu kopīgas pārvaldības struktūru, kurai ir pilnvaras noteikt kopīgus sadarbības un koordinācijas nosacījumus, noteikumus un procedūras un uzraudzīt stratēģiskās pētniecības programmas īstenošanu.

               5.

               Dalībvalstis tiek aicinātas kopīgi īstenot stratēģiskās pētniecības programmu, izmantojot savas valsts pētniecības programmas saskaņā ar kopīgajai plānošanai brīvprātīgi piemērojamo nostādņu pamatnosacījumiem, ko izstrādājusi Padomes Augsta līmeņa kopīgas plānošanas grupa (7).

               6.

               Dalībvalstis tiek aicinātas sadarboties ar Komisiju nolūkā izvērtēt iespējamās Komisijas iniciatīvas, lai palīdzētu dalībvalstīm izstrādāt un īstenot stratēģiskās pētniecības programmu un koordinēt KPI ar citām Savienības ierosmēm šajā jomā, piemēram, pētniecību un izstrādi, kas saņem atbalstu no pētniecības un inovācijas finansēšanas programmām, jo īpaši sociālekonomisko un humanitāro zinātņu jomā, transporta, enerģētikas, vides, IKT, drošības un veselības jomā, kā arī ar citām pētniecības un inovācijas ierosmēm, piemēram, saistītajām KPI, EIT Klimata zināšanu un inovāciju kopienām un Eiropas tehnoloģiju platformām.

               7.

               Dalībvalstis tiek aicinātas cieši sadarboties ar Stratēģisko forumu starptautiskajai sadarbībai ZT jomā (SFIC) (8), lai izstrādātu un īstenotu stratēģiskās pētniecības programmas iespējamos starptautiskos aspektus un nodrošinātu saskanību ar SFIC iniciatīvām sadarbībā ar un attiecībā uz trešām valstīm.

               8.

               Dalībvalstis tiek aicinātas regulāri ziņot Komisijai par šīs KPI virzību, proti, iesniegt ikgadējus progresa ziņojumus.

      Briselē, 2011. gada 21. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

      (1)  http://www.un.org/esa/population/unpop.htm

      (2)  Komisijas paziņojums “Eiropa 2020. Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei”, Brisele, COM(2010) 2020.

      (3)  COM(2010) 546.

      (4)  Komisijas paziņojums “Eiropas platforma cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību: Eiropas pamatprogramma sociālai un teritoriālai kohēzijai”, Brisele, COM(2010) 758 galīgā redakcija.

      (5)  10246/10.

      (6)  http://www.jpi-urbaneurope.eu

      (7)  ERC-GPC 1311/10. Pētniecības kopīga plānošana 2008.–2010. gadā un turpmāk – Augsta līmeņa kopīgas plānošanas grupas 2010. gada 12. novembra ziņojums Padomei – II pielikums.

      (8)  SFIC pamatā ir Padomes 2008. gada decembra secinājumi, kuros Padome aicināja dalībvalstis un Komisiju izveidot jaunu partnerību starptautiskai sadarbībai zinātnē un tehnikā. To izveidojusi Padome kā ERAC specializētu struktūru.


|

52011DC0324

KOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEI pilnvarot Komisiju Eiropas Savienības vārdā risināt sarunas par Enerģētikas kopienas līguma grozījumiem  KOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEI pilnvarot Komisiju Eiropas Savienības vārdā risināt sarunas par Enerģētikas kopienas līguma grozījumiem  /* COM/2011/0324 galīgā redakcija - */

	KOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEIpilnvarot Komisiju Eiropas Savienības vārdā risināt sarunas par Enerģētikas kopienas līguma grozījumiemPASKAIDROJUMA RAKSTSEnerģētikas kopienas līguma 11. pantā definēts „ acquis communautaire enerģētikas jomā”, proti, tas ietver- Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvu 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu;- Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvu 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu un- Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Regulu (EK) Nr. 1228/2003 par nosacījumiem attiecībā uz pieeju tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā.Enerģētikas kopienas Ministru padomes 2007. gada 18. decembra Lēmumā Nr. 2007/06/MC-EnC paredzēts, ka līgumslēdzējām pusēm jāievieš arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 28. septembra Regula (EK) Nr. 1775/2005 par dabasgāzes pārvades tīklu piekļuves nosacījumiem.Eiropas Savienībā šie četri minētie tiesību akti no 2011. gada 3. marta ir atcelti un aizstāti ar Direktīvu 2009/72/EK, Direktīvu 2009/73/EK, Regulu (EK) Nr. 714/2009 un Regulu (EK) Nr. 715/2009, kas ir pieņemtas 2009. gada 13. jūlijā. Kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulu (EK) Nr. 713/2009, ar ko izveido Energoregulatoru sadarbības aģentūru (ACER), šie jaunie ES tiesību akti veido ES iekšējā enerģijas tirgus “trešo tiesību aktu paketi”.Enerģētikas kopienas līguma 20. pants paredz: "Katra Līgumslēdzēja puse gada laikā pēc šā Līguma stāšanās spēkā Eiropas Komisijai iesniedz plānu, kā īstenot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/77/EK (2001. gada 27. septembris) par tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšanu iekšējā elektrības tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos enerģijas avotus, un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/30/EK (2003. gada 8. maijs) par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā. Eiropas Komisija katras Līgumslēdzējas puses plānu iesniedz pieņemšanai Ministru padomē."Abas direktīvas, kas līgumā sauktas par Enerģētikas kopienas " acquis neizsīkstošo enerģijas avotu jomā", ir grozītas ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvu 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK.2011. gada 10. martā pieņemtajā ziņojumā par Enerģētikas kopienu saskaņā ar Lēmuma 2006/500/EK 7. pantu Komisija konstatēja, ka trešās tiesību aktu paketes un Direktīvas 2009/28 pieņemšana un īstenošana ir viena no Enerģētikas kopienas prioritātēm, jo tādējādi tiks paātrināta reģiona integrācija vienotajā Eiropas enerģijas tirgū.Enerģētikas kopienas līguma 59. pants, kurā noteikts Enerģētikas kopienas Regulatīvās padomes sastāvs, paredz, ka Eiropas Savienību pārstāv "Eiropas Komisija, kam palīdz viena reglamentējošā institūcija no katras dalībnieces, un viens pārstāvis no Eiropas elektrības un gāzes reglamentējošo institūciju grupas (ERGEG)."Uzdevumus, ko agrāk veica Eiropas Elektroenerģijas un gāzes regulatoru grupa (ERGEG), ir pārņēmusi ACER, un no 2011. gada 1. jūlija ERGEG beigs pastāvēt.2011. gada 6. maijā Komisija pieņēma lēmumu, ar ko izveido Komisijas priekšlikumu Enerģētikas kopienas Ministru padomei par Direktīvas 2009/72/EK, Direktīvas 2009/73/EK, Regulas (EK) Nr. 714/2009 un Regulas (EK) Nr. 715/2009 īstenošanu un Enerģētikas kopienas līguma 11. un 59. panta grozīšanu.5. panta 2. punktā Padomes 2006. gada 29. maija Lēmumā 2006/500, lai Eiropas Kopiena noslēgtu Enerģētikas kopienas līgumu, izklāstīta procedūra, ko piemēro, pirms Enerģētikas kopienas iestādēs var pieņemt nostāju par grozījumiem Enerģētikas kopienas līgumā (100. panta i) daļa).Ņemot vērā iepriekšminēto, Komisija iesaka Padomei pilnvarot Komisiju apspriest Enerģētikas kopienas iestādēs nepieciešamos pielāgojumus Enerģētikas kopienas līgumā.IETEIKUMSŅemot vērā iepriekšminēto, Komisija iesaka-  Padomei pilnvarot Komisiju Eiropas Savienības vārdā risināt sarunas par nepieciešamajiem grozījumiem Enerģētikas kopienas līgumā;-  to, ka saskaņā ar Līgumu Komisija ir sarunu vadītājs Eiropas Savienības vārdā un risina sarunas par Enerģētikas kopienas līguma grozījumiem, kā noteikts sarunu norādēs un-  Padomei iecelt komiteju, ar kuru jākonsultējas, risinot sarunas; un-  Padomei pieņemt sarunu norādes, kas pievienotas šī ieteikuma pielikumā.PIELIKUMSNorādes sarunām par grozījumiem Enerģētikas kopienas dibināšanas līgumā.„ ACQUIS COMMUNAUTAIRE ENERģēTIKAS JOMā”Grozījumiem, par ko vienojas Eiropas Savienības vārdā, jāatbilst tiem, kas ierosināti Komisijas 2011. gada 6. maija lēmumā." ACQUIS NEIZSīKSTOšO ENERģIJAS AVOTU JOMā"Grozījumiem, par ko vienojas Eiropas Savienības vārdā, jāatsaucas uz līgumslēdzēju pušu pienākumu pieņemt Direktīvu 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK.ENERģēTIKAS KOPIENAS REGULATīVā PADOMEGrozījumiem, par ko vienojas Eiropas Savienības vārdā, jāatbilst tiem, kas ierosināti Komisijas 2011. gada 6. maija lēmumā.


				|

		52012PC0104

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par pārmērīga valsts budžeta deficīta situācijas novēršanu Ungārijā /* COM/2012/0104 final - 2012/ () */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
Padome 2004. gada 5. jūlijā
saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma
(EK līgums) 104. panta 6. punktu nolēma, ka
Ungārijā ir pārmērīgs budžeta deficīts. Padome 2012. gada
24. janvārī pieņēma lēmumu saskaņā ar
Līguma par Savienības darbību (LESD) 126. panta 8. punktu,
ka Ungārija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz
jaunāko Padomes 2009. gada 7. jūlija Ieteikumu
saskaņā ar Līguma 104. panta 7. punktu.
Kā turpinājumu Padomes 2012. gada
24. janvāra Lēmumam un saskaņā ar LESD 126. panta
7. punktu un Padomes 2012. gada 6. marta Regulas (EK)
Nr. 1467/97 3. pantu Komisijai būtu jāpieņem ieteikums
par jaunu Padomes Ieteikumu, kura mērķis — izbeigt
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanas
situāciju Ungārijā.
Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par pārmērīga valsts budžeta
deficīta situācijas novēršanu Ungārijā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību (LESD) un jo īpaši tā 126. panta
7. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
tā kā:
(1)
Saskaņā ar LESD 126. pantu
dalībvalstīm jāizvairās no pārmērīga valsts
budžeta deficīta.
(2)
Stabilitātes un izaugsmes pakta pamatā ir
mērķis panākt stabilu valdības finansiālo
stāvokli, kas ir veids, kā stiprināt priekšnosacījumus cenu
stabilitātei un spēcīgai, ilgtspējīgai izaugsmei, kura
ir labvēlīga jaunu darbvietu radīšanai.
(3)
Padome 2004. gada 5. jūlijā
saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma
(EK līgums) 104. panta 6. punktu nolēma, ka
Ungārijā ir pārmērīgs budžeta deficīts, un
sniedza ieteikumus saskaņā ar EK līguma 104. panta 7. punktu,
kuru mērķis — izbeigt pārmērīga budžeta
deficīta situāciju līdz 2008. gada beigām.
(4)
2005. gada janvārī atbilstīgi
EK līguma 104. panta 8. punktam Padome konstatēja, ka
Ungārija, reaģējot uz Padomes ieteikumiem, nav īstenojusi
efektīvus pasākumus, un, balstoties uz EK līguma 104. panta
7. punktu, Padome 2005. gada martā pieņēma vēl
vienu ieteikumu, kurā tika apstiprināts 2008. gada termiņš
pārmērīga budžeta deficīta novēršanai. Padome 2005. gada
novembrī nolēma, ka Ungārija otro reizi nav ievērojusi
saskaņā ar EK līguma 104. panta 7. punktu
sniegtos ieteikumus. Tādēļ tā saskaņā ar
EK līguma 104. panta 7. punktu 2006. gada oktobrī
Ungārijai adresēja trešo ieteikumu, ar kuru pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas termiņš tika atlikts uz 2009. gadu.
Padome 2009. gada jūlijā secināja, ka var uzskatīt, ka
Ungārijas iestādes ir efektīvi rīkojušās,
reaģējot uz 2006. gada oktobra ieteikumiem un, ņemot
vērā ekonomikas nopietno lejupslīdi, sniedza
pārskatītu ieteikumu saskaņā ar EK līguma 104. panta
7 punktu, kurā vēlreiz noteica jaunu korekcijas termiņu,
t. i., 2011. gadā. Komisija 2010. gada 27. janvārī
secināja, ka Ungārija ir efektīvi rīkojusies,
reaģējot uz jaunākajiem Padomes ieteikumiem, bet
brīdināja par ievērojamiem riskiem.
(5)
Saskaņā ar LESD 126. panta 8. punkta
noteikumiem Padome 2012. gada 24. janvārī nolēma, ka
Ungārija nav veikusi efektīvus pasākumus, reaģējot uz
Padomes 2009. gada jūlija ieteikumu termiņā, kas noteikts
šajā ieteikumā. Kaut gan 2011. gadā nominālā 3 %
no IKP atsauces vērtība netika pārkāpta, tam pamatā
nebija konstruktīva un ilgtspējīga korekcija un tas
pamatojās uz būtiskiem vienreizējiem ieņēmumiem. 2010.
un 2011. gadā pievienojās strukturālā
pasliktināšanās, kas pārsniedza 2 % no IKP,
salīdzinājumā ar vēlamo kopējo fiskālo
uzlabošanas 0,5 % no IKP. Turklāt, kaut gan valsts iestādes 2012. gadā
īstenoja strukturālus pasākumus, ar ko paredzēja lielā
mērā kompensēt iepriekšējo pasliktināšanos, tomēr
līguma atsauces vērtība 3 % no IKP 2012. gadā
tiks atkal ievērota tikai, pateicoties vienreizējiem pasākumiem
gandrīz 1 % no IKP apjomā un tā tiks pārsniegta 2013. gadā.
[Pēc šā Padomes lēmuma Padome [13. martā] nolēma
pārtraukt daļu no Kohēzijas fonda saistību
apropriācijām Ungārijai 2013. gadam (saskaņā ar
Padomes Regulas (EK) Nr. 1084/2006 4. pantu).]
(6)
Saskaņā ar LESD 126. panta 7. punktu
un 3. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 1467/97 par to, kā
paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūras īstenošanu (kas ietilpst
Stabilitātes un izaugsmes paktā), Padomei ir jāsniedz
attiecīgajai dalībvalstij ieteikumi par to, kā noteiktā
termiņā novērst pārmērīgu budžeta deficītu.
Ieteikumā jānosaka, ka attiecīgajai dalībvalstij ne
vēlāk kā sešu mēnešu laikā jāveic efektīvi
pasākumi, kā arī jāparedz termiņš
pārmērīgā budžeta deficīta novēršanai, kas
jāpabeidz gadā pēc tā konstatēšanas, ja vien
nepastāv īpaši apstākļi. Izlemjot, vai pastāv
īpaši apstākļi, jāņem vērā "būtiski
faktori", kas skaidroti Regulas (EK) Nr. 1467/97 2. panta 3. punktā.
Turklāt ieteikumā novērst pārmērīgu budžeta
deficītu Padomei jāpieprasa sasniegt gada budžeta mērķus,
kuri, balstoties uz prognozi, kas ir rekomendācijas pamatā, atbilstu
strukturālajā bilancē paredzētajam minimālajam gada
uzlabojumam, t.i., cikliski koriģētā bilance, atskaitot
vienreizējus un citus pagaidu pasākumus, vismaz 0,5 %
apmērā no IKP.
(7)
Ungārijas ekonomika atlaba pēc
lejupslīdes 2010. gadā, kad IKP pieauga par 1,3 %. Atlabšana
2010. gadā bija ievērojami ātrāka nekā Komisijas
dienestu 2009. gada pavasara prognoze -0.3 % apjomā (t. i.,
vienlaikus ar Padomes ieteikumu). Tika paredzēts, ka 2011. gadā
IKP turpinās palielināties mērenā tempā par 1,7 %
un to joprojām veicinās vienīgi ārējā bilance.
Tomēr pieauguma perspektīvas pasliktinājās 2011. gada
laikā sakarā ar starptautisko apstākļu vispārējo
pasliktināšanos, kas ietekmēja vairākus aspektus, kā
arī tālāku iekšzemes pieprasījuma kritumu, kas
saistīts arī ar politikas nenoteiktību. Uz šāda fona
Komisijas dienesti 2012. gada februāra starpposma prognozē
paredz, ka IKP nedaudz (par 0,1 %) samazināsies, pirms atkal
sāks augt.
(8)
Pēc deficīta 4,2 % no IKP 2010. gadā
paredzams, ka 2011. gadā valsts bilancē būs
pārpalikums, taču tikai pateicoties ievērojamiem
vienreizējiem ieņēmumiem gandrīz 10 % no IKP
apjomā, kas saistīti ar pensiju līdzekļu pārvedumu no
privātām pensiju shēmām. Oficiālā prognoze 2011. gada
budžeta pārpalikumam ir 3,9 % no IKP, kā noteikts 2011. gada
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas progresa
ziņojumā. Ņemot vērā neseno informāciju, ka
budžeta naudas plūsma dažos ieņēmumu posteņos ir
labāka, nekā gaidīts, kā arī pašvaldību
apakšnozarē, pārpalikums var pat būt nedaudz lielāks
(aptuveni 4,1 % no IKP, pamatojoties uz Komisijas dienestu
atjaunināto novērtējumu).
(9)
Attiecībā uz 2012. gadu —
pieņemtajā budžetā mērķis ir deficīts 2,5 %
no IKP, ko jāsasniedz, izmantojot vairākas konsolidācijas
paketes, kuru lielākā daļa tika paziņotas Széll Kálmán
[Kālmāna Sēlla] plānā
un 2011. gada atjauninātajā konverģences programmā
(KP) un kuras daļēji paredzētas, lai labotu ievērojamā
nodokļu samazinājuma sekas, par kuru nolēma 2010. gada
otrajā pusē un kurš sasniedza nedaudz vairāk nekā 2 %
no IKP, vienlaikus atliekot ārkārtas rezervju uzkrājumu
(eventuālo izdevumu samazinājums) 1,1 % no IKP. Mērķa
sasniegšanu atvieglo arī neto vienreizēji ieņēmumi 0,7 %
no IKP apjomā no pagaidu ārkārtas nodokļiem. Pamatojoties
uz jaunāko ekonomikas un budžeta attīstību,
atjauninātajā Komisijas dienestu prognozē pašlaik
paredzēts, ka deficīts būs 3 % no IKP, t. i., virs
iestāžu oficiālā mērķa. Salīdzinājumā
ar pieņemto budžetu šī augstākā deficīta prognoze cita
starpā atspoguļo par pusi procentpunkta lēnāku ekonomisko
izaugsmi, kā arī piesardzīgāku ieņēmumu un
izdevumu attīstības novērtējumu. Vienlaikus tiek
pieņemts, ka ārkārtas rezerves netiks izmantotas (t. i., tiks
veikts eventuālo izdevumu samazinājums). Atjauninātā
Komisijas dienestu prognoze 3 % no IKP apjomā ir par 0,2 % no
IKP lielāka nekā projekcija laikā, kad tika pieņemts
ieteikums Padomes lēmumam saskaņā ar 126. panta 8. punktu.
Tas ir izskaidrojams ar faktu, ka labāks nekā plānotais
bāzes efekts (no 2011. gada) nav pietiekams, lai atsvērtu
pārskatīto ekonomisko prognožu turpmākas samazināšanās
ietekmi uz 2012. gada budžetu un augstāka obligāciju
ienesīguma ietekmi. Saskaņā ar ES fiskālās
uzraudzības iedibināto praksi jaunie konsolidācijas plāni 0,4 %
no IKP apjomā, kurus iestādes publicēja 2012. gada 21. februārī,
nevar tikt iestrādāti Komisijas dienestu prognozēs, jo tie
vēl nav pietiekami pamatoti.
(10)
Paredzams, ka budžeta deficīts
2013. gadā atkal palielināsies līdz aptuveni 3,6 % no
IKP (palielinājums no 3 % no IKP), kas pārsniedz Komisijas
dienestu prognozi (3¼ % no IKP) laikā, kad tika pieņemts Padomes
lēmums, ka Ungārija nav efektīvi rīkojusies,
saskaņā ar LESD 126. panta 8. punktu. Šāds
augstāks deficīta skaitlis galvenokārt ir saistīts ar
parādībām, kas izraisīja budžeta deficīta pieaugumu
par 0,4 % no IKP (piemēram, mazāks nodokļu
ieņēmums, kam pamatā zemākas 2012. gada izaugsmes
prognozes), kas arī veicināja lielāka 2012. gada
deficīta prognozi. Turklāt izdevumi par procentiem vairāk
pieaugs 2013. gadā nekā 2012. gadā (par 0,1 % no
IKP). Paredzams, ka šo ietekmi tikai daļēji kompensēs citas
ietekmes, piemēram, zemāka, nekā iepriekš prognozēts,
centrālās bankas finansēšanas nepieciešamība
2013. gadā (par 0,25 % no IKP). Salīdzinājumā ar
2012. gadu deficīta pieaugums līdz 3,6 %
2013. gadā būtībā izriet no nozaru nodokļu
pakāpeniskas pārtraukšanas, kuras neto ietekme uz budžetu
2013. gadā būs 0,7 % no IKP, par 0,5 % no IKP
augstākiem parāda apkalpošanas izdevumiem, kā arī
iedzīvotāju ienākuma nodokļa bāzes
samazināšanās, ar ietekmi uz budžetu 0,3 % no IKP apjomā.
Paredzams, ka minētās deficītu palielinošās ietekmes, kas
sasniedz aptuveni 1,5 % no IKP, varētu tikai daļēji
kompensēt turpmāka Széll Kálmán strukturālo reformu
programmas īstenošana, kura ļaus ietaupīt 0,4 % no IKP, un
citi pasākumi, piemēram, valsts sektora algu nominālā
iesaldēšana, ļaus ietaupīt 0,4 % no IKP. Visbeidzot, paredzams
ka budžetam nāks par labu prognozētā ekonomikas atlabšana.
(11)
Saskaņā ar visjaunākajām
Komisijas dienestu prognozēm pēc stāvokļa
pasliktināšanās par 1½ % 2010. gadā un par ½ % 2011. gadā
strukturālā bilance vispirms varētu uzlaboties par aptuveni 2 %
2012. gadā un tad atkal pasliktināsies par ½ % no IKP 2013. gadā.
Ja valdība būtu veikusi vajadzīgos pasākumus, lai sasniegtu
fiskālos mērķus 2012. un 2013. gadā,
strukturālais uzlabojums kopumā būtu sasniedzis 2½ % no IKP
2012. gadā un ½ % no IKP 2013. gadā.
(12)
Iepriekš aprakstītā budžeta
situācija būtu uzlabojusies par ½ % no IKP 2013. gadā,
ja vien Széll Kálmán plānā paredzētās reformas tiktu
pietiekami skaidri noformulētas un ieviestas. Attiecībā uz
turpmākajiem 2012. gada 21. februārī publiskotajiem
izdevumu ietaupījumiem ir vajadzīgs sīkāks pamatojums un it
īpaši jomās, kuras attiecas uz subsīdijas samazinājumu
sabiedriskā transporta uzņēmumiem un farmācijas nozarei,
ņemot vērā to, ka no plānotās elektroniskas ceļu
nodevu iekasēšanas ieviešanas varētu sagaidīt papildu
ieņēmumus. Papildus šiem pasākumiem Ungārija –
konsekventas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
nolūkos – varētu iegūt, ja tā precīzāk noteiktu
vispārējo bērnu pabalstu (iespējams, saistībā ar
dāsnajām nodokļu atlaidēm, kas nesen ieviestas
attiecībā uz ģimenēm), ieviestu centralizētu
īpašuma nodokli, kas balstīts uz īpašuma vērtību,
kā arī uzlabotu vienoto ienākumu nodokļa shēmu
attiecībā uz progresivitāti; pēdējais jautājums
tika izskatīts Padomes 2011. gada jūlija Ieteikumā
Ungārijai Eiropas pusgada kontekstā.
(13)
Kopējais valsts parāds no 79,7 % no
IKP 2009. gadā bija palielinājies līdz 81,3 % 2010. gadā,
tad 2011. gadā tas samazinājās līdz 80,3 % no
IKP. Šis nelielais situācijas uzlabojums ir izskaidrojams ar
ievērojamo primāro pārpalikumu (8 % no IKP), ko
izraisīja vienreizējs ieņēmums no privāti
pārvaldīto pensiju aktīvu pārņemšanas, kas lielā
mērā sabalansējās, ņemot vērā valūtas
maiņas kursa kritumu. Nākotnē, ņemot vērā gan
sagaidāmos budžeta deficīta apmērus, gan pieņēmumu
attiecībā uz tehniski noturīgāku valūtas kursu
salīdzinājumā ar 2011. gada beigām, gan arī
pieņēmumu attiecībā uz privāti pārvaldīto
pensiju aktīvu (1 % apmērā no IKP) turpmāko
pārdošanu, kopējais valsts parāds 2012. gadā
varētu sasniegt aptuveni 76 % no IKP, tad 2013. gadā tas
varētu atkal palielināties.
(14)
Iepriekšējo gadu fiskālās norises
norāda uz trūkumiem fiskālajā pārvaldībā un
budžeta plānošanas un izpildes pārredzamībā. Pēc tam,
kad iestādes bija pamatīgi novājinājušas iepriekšējo
fiskālās pārvaldības sistēmu, kura 2010. gada
otrajā pusgadā vēl aizvien nebija nostiprinājusies,
tās ieviesa jaunās Konstitūcijas grozītās daļas
galvenos elementus (spēkā no 2012. gada 1. janvāra).
Šeit galvenokārt jāatzīmē, ka nominālā
parāda robežlīmenis tika noteikts 50 % apmērā no IKP
(kas jāsasniedz, pastāvīgi samazinot parādu, sākot no
pašreizējā augstā līmeņa) un ka reorganizētā
fiskālā padome (FP) apstiprināja veto tiesības
attiecībā uz budžetu. 2011. gada beigās galvenajos
tiesību aktos tika pieņemts gan papildu regulējums, lai
centrālajā un vietējā līmenī noteiktu jaunos
darbības skaitliskos noteikumus, gan arī klauzula attiecībā
uz fiskālās padomes darbību. Pieņemtie jaunie
ikgadējie skaitliskie noteikumi joprojām ir pārāk
orientēti uz ikgadējo budžeta ciklu, un neizskatās, ka tie
veicinās vidēja termiņa budžeta plānošanu, par kuras
stiprināšanu minēts Padomes 2011. gada jūlija
Ieteikumā Eiropas pusgada kontekstā. Turklāt šajā pašā
ieteikumā Padome ir lūgusi Ungārijai paplašināt
fiskālās padomes analītisko kompetenci (piemērām,
uzticot tai regulāro makrofiskālās bāzlīnijas prognožu
sagatavošanu), kura vēl joprojām – arī pēc ekonomikas
stabilitātes likuma pieņemšanas 2011. gada decembrī –
netiek nodrošināta.
(15)
Regulāru un savlaicīgu
pārraudzību pār to, kā tiek īstenota
fiskālās konsolidācijas stratēģija, lai novērstu
pārmērīgu deficītu, pamato Padomes Regulas (EK) Nr. 1497/67
10.a pants, kurā paredzēts, ka attiecīgajai
dalībvalstij jāsniedz visa nepieciešamā informācija.
Šajā kontekstā 2012. gadā atjauninātajā
Ungārijas Konverģences programmā būtu jāsagatavo
atsevišķa nodaļa un pēc tam – līdz pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas procedūras beigām – tāda
jāiekļauj arī regulārajos progresa pusgada ziņojumos
atbilstīgi Ungārijas iestāžu saistībām.
(16)
Budžeta konsolidācijas pasākumiem
būtu jānodrošina ilgstoši valsts budžeta bilances uzlabojumi, bet
tajā pašā laikā to mērķis ir paaugstināt valsts
finanšu kvalitāti un palielināt ekonomikas izaugsmes potenciālu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
(1)
Ungārijas iestādēm pašreiz
pastāvošais pārmērīgais budžeta deficīts būtu
jānovērš līdz 2012. gadam.
(2)
Ungārijas iestādēm reālistiskā
un ilgtspējīgā veidā būtu jāsamazina
kopējais valsts budžeta deficīts tā, lai tas būtu
mazāks par atsauces vērtību 3 % no IKP, saskaņā
ar daudzgadu plānu, kas aprakstīts atjauninātajā
Ungārijas 2011. gada 15. aprīļa Konverģences
programmā, kuru Padome apstiprināja 2011. gada 12. jūlija
atzinumā. Lai to panāktu, Ungārijas iestādēm
vajadzētu rīkoties šādi:
(a)
2012. gadā nodrošināt deficīta
mērķa sasniegšanu – 2,5 % no IKP salīdzinājumā ar
prognozēto rezultātu – 3 % no IKP, kas pamatojas uz
makroekonomisko sistēmu saskaņā ar Komisijas dienestu starpposma
prognozēm, kuras izdarītas 2012. gada februārī;
minētā mērķa sasniegšana varētu prasīt papildu
fiskālus pasākumus vismaz ½ % apmērā no IKP papildus
jau paredzētajiem pasākumiem 1,9 % apmērā no IKP;
šajā nolūkā it īpaši vajadzētu vairāk
precizēt un stingrāk īstenot tos budžeta deficīta
samazināšanas pasākumus, kas iekļauti Széll Kálmán
plānā un atjauninātajā 2011. gada Konverģences
programmā, kā arī vajadzības gadījumā
pieņemt jaunus strukturāla rakstura konsolidācijas
pasākumus. Faktiskās bilances uzlabošanai izmantot iespējamus
neplānotus ieguvumus, tostarp iespējamus vienreizējus
ienākumus, kas izriet no cilvēku pāriešanas no privāti
pārvaldītās pensiju sistēmas uz valsts pensiju
sistēmu;
(b)
veikt nepieciešamos strukturāla rakstura
papildu pasākumus, lai vajadzības gadījumā
nodrošinātu, ka budžeta deficīts 2013. gadā, – kas
saskaņā ar Komisijas dienestu starpposma prognozēm, kuras
izdarītas 2012. gada februārī, visticamāk par 0,6 % no
IKP pārsniegs Līgumā noteikto robežlīmeni 3 % no IKP,
– paliek krietni mazāks par robežlīmeni arī pēc
vienreizējo ieņēmumu (1 % apmērā no IKP)
pilnīgās pabeigšanas, kas ir plānota un ieteikta; šajos
pasākumos varētu iekļaut vairāk precizējumu
attiecībā uz Széll Kálmán plānā minētajām
strukturālajām reformām un to īstenošanu;
(c)
paredzēt pietiekamas rezerves turpmākajos
budžeta tiesību aktos (papildus vispārējai rezervei, kas
noteikta likumā par valsts finansēm), lai pat neparedzētos
apstākļos nodrošinātu budžeta mērķu sasniegšanu.
(3)
Iepriekš minētajam budžeta pielāgojumam
vajadzētu palīdzēt atjaunot kopējā valsts parāda
attiecības samazināšanos. It īpaši būtu jānodrošina
pietiekams progress attiecībā uz atbilstību parāda
samazināšanas kritērijam trīs gadu laikā pēc
pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas
pasākumiem, saskaņā ar Regulas Nr. 1467/97 2. panta 1.a punktu.

(4)
Kā Padome jau ieteica 2011. gada
jūlijā, Ungārijas iestādēm būtu
jāiedzīvina galvenie konstitucionālie fiskālie noteikumi,
pielāgojot galveno tiesību aktu virzību uz ekonomikas
stabilitāti. Skaitliskiem noteikumiem būtu jānodrošina, ka
budžeta process iekļaujas saistošajās vidēja termiņa
pamatnostādnēs un ka tiek paplašināta fiskālās padomes
analītiskā kompetence.
(5)
Padome Ungārijas valdībai nosaka
termiņu līdz [2012. gada 13. septembrim], lai tā
efektīvi rīkotos šajā nolūkā un noteiktu
pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu progresu un
nodrošinātu konsekventu pārmērīga budžeta deficīta
novēršanu. Rīcības efektivitātes novērtējumā
tiks ņemti vērā notikumi ekonomikā
salīdzinājumā ar atjauninātajām ekonomiskajām
prognozēm, kuras minētas darba dokumentā, kas pievienots
Komisijas ieteikumam saistībā ar šo Padomes ieteikumu.
Ungārijas iestādēm būtu
jāziņo par progresu, kas panākts šo ieteikumu
īstenošanā, atskaiti iekļaujot Konverģences programmas (kas
tiks atjaunināta 2012. gadā) atsevišķā
nodaļā un pēc tam – līdz pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūras beigām – arī
regulārajos progresa pusgada ziņojumos atbilstīgi Ungārijas
iestāžu saistībām.
Turklāt Padome norāda, cik būtiski
ir panākt vidēja termiņa mērķi (VTM), lai
nodrošinātu valsts finanšu ilgtspējību jeb strauju virzību
uz šādu ilgtspējību. Tāpēc Padome aicina
Ungārijas iestādes veikt nepieciešamos strukturālos
pasākumus ar nolūku 2013. gadā sasniegt budžeta
deficīta mērķi 2,2 % no IKP, lai tādējādi
VTM īstenošana (patlaban strukturālā bilance ir -1,5 % no
IKP) notiktu paralēli konsekventai pārmērīga budžeta
deficīta novēršanai.
Šis ieteikums ir adresēts Ungārijai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs