Svarīgs juridisks paziņojums

|

52005SC0144

Ieteikums Padomes atzinums saskaņā ar Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktu par Francijas atjaunināto stabilitātes programmu 2004. – 2008. gadam  /* SEC/2005/0144 galīgā redakcija */

	Briselē, 2.2.2005SEC(2005) 144 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktu par Francijas atjaunināto stabilitātes programmu 2004. – 2008. gadam(iesniegusi Komisija)  PASKAIDROJUMA RAKSTSPadomes Regula (EK) Nr. 1466/77 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1] nosaka, ka iesaistītajām dalībvalstīm, tas ir, tām dalībvalstīm, kuras ir pieņēmušas vienoto valūtu, ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes programmas līdz 1999. gada 1. martam. Saskaņā ar minētās regulas 5 pantu Padomei ir jāizvērtē visas stabilitātes programmas, balstoties uz novērtējumiem, kurus sagatavojusi Komisija un komiteja, kas izveidota saskaņā ar Līguma 114. pantu (Ekonomikas un finanšu komiteja). Balstoties uz Komisijas ieteikumu un pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju, Padomei pēc programmas izvērtēšanas ir jāsniedz atzinums. Saskaņā ar minēto regulu dalībvalstīm ik gadu ir jāiesniedz savu stabilitātes programmu atjauninātās versijas, kuras arī Padome var izvērtēt saskaņā ar šīm pašām procedūrām.Ņemot vērā valsts budžeta deficītu, kas 2002. gadā pārsniedza 3% no IKP, Padome 2003. gada 3. jūnijā nolēma, ka Francijai ir pārmērīgs budžeta deficīts, un ieteica šo pārmērīgo budžeta deficītu novērst vēlākais līdz 2004. gadam. Komisija savā Paziņojumā Padomei par „Vācijas un Francijas situāciju saistībā ar to pienākumu saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru pēc Tiesas sprieduma”, kas tika pieņemts 2004. gada 14. decembrī,[2] Komisija secināja, ka 2005. gads ir uzskatāms par atbilstošu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas termiņu. Pamatojoties uz 2005. gada budžetā izklāstītajiem pasākumiem un uz Komisijas dienestu 2004. gada rudens prognozēm, Komisija minētajā paziņojumā apgalvoja, ka Francijas iestāžu veiktie pasākumi šķiet lielā mērā saskanīgi ar pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu līdz 2005. gadam un ka pašreiz nav jāveic turpmāki pasākumi saskaņā ar pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas procedūru. Tomēr Komisija atzīmēja, ka gadījumā, ja vēlāk būtu redzamas nepilnības paredzēto novēršanas pasākumu īstenošanā, tai būtu jāiesaka Padomei pastiprināt budžeta uzraudzību un veikt vajadzīgos pasākumus saskaņā ar Līguma un Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.Francijas pirmā stabilitātes programma, kas aptvēra laikposmu no 1999. gada līdz 2002. gadam, tika iesniegta 1999. gada 18. janvārī, un Padome to izvērtēja 1999. gada 15. martā. Atjauninājumi tika iesniegti katru gadu pēc kārtas, un pēdējo atjauninājumu iesniedza 2004. gada 7. decembrī. Komisijas dienesti ir veikuši šā atjauninājuma novērtējumu, ņemot vērā to 2004. gada rudens ekonomikas prognozes un ievērojot rīcības kodeksu[3], vispārīgi pieņemto metodoloģiju prognozējamā kopprodukta un cikliski koriģēto bilanču aprēķināšanai, 2003. – 2005. gada vispārīgajās ekonomikas politikas pamatnostādnēs iekļautos ieteikumus, kā arī principus, kas noteikti Komisijas 2002. gada 27. novembra paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam par budžeta politiku koordinēšanas stiprināšanu, ko apstiprinājusi Padome[4]. Šis novērtējums ir šāds.-  Francijas stabilitātes programmas 2004. gada atjauninājumi tika iesniegti Komisijai 2004. gada 7. decembrī. Tie attiecas uz laikposmu no 2004. gada līdz 2008. gadam un vispārīgi atbilst prasībām par datiem, kas ietvertas „rīcības kodeksā par stabilitātes un konverģences programmu saturu un formātu”. Tomēr tajā nav sniegtas kopējā nodarbinātības pieauguma prognozes saskaņā ar valsts uzskaites datu definīciju, kas ir obligāti, norādot tikai nodarbinātības pieauguma prognozes privātajā sektorā. Tāpat tajā nav sniegti daži papildu dati, kuri būtu lietderīgi programmas novērtēšanai.-  Programmā laikposmam no 2004. gada līdz 2008. gadam ir prognozēts faktiskā IKP pieaugums gadā 2,5% apmērā. Saskaņā ar Komisijas aprēķiniem, izmantojot vispārpieņemto metodoloģiju attiecībā uz programmā dotajiem rādītājiem, faktiskā IKP pieaugums būtu mazliet lielāks nekā plānots. Tomēr produktivitātes starpība līdz 2008. gadam saglabātos negatīva. Komisijas dienestu prognozes attiecībā uz 2004. – 2006. gadu ir mazliet negatīvākas nekā programmā norādītās, prognozējot faktiskā IKP pieaugumu 2,4% apmērā 2004. gadā un 2,2% apmērā 2005. un 2006. gadā. Kopumā programmas makroekonomiskās prognozes var uzskatīt par ticamām, lai gan tās ir pārāk optimistiskas.-  Programmas mērķis ir 2005. gadā samazināt valsts budžeta deficītu zem 3% no IKP un nodrošināt tā turpmāku samazināšanos turpmākajos gados. Deficīta samazinājums 2005. gadā no 3,6% no IKP 2004. gadā līdz 2,9% no IKP tiktu sasniegts galvenokārt ar vienreizēja ieņēmumu posteņa palīdzību, kura apjoms būtu 0,4% no IKP[5]. Paredzams, ka turpmākajos gados deficīts samazināsies par 0,6–0,7 procentu punktiem no IKP, sasniedzot 0,9% no IKP 2008. gadā. Salīdzinot ar iepriekšējo atjauninājumu, šajā atjauninājumā tiek apstiprināta plānotā korekcija, salīdzinot ar labvēlīgāku makroekonomikas scenāriju. Primārā bilance uzlabosies no deficīta 0,7% apmērā no IKP 2004. gadā līdz pārpalikumam 2,2% apmērā no IKP 2008. gadā. Saskaņā ar Komisijas aprēķiniem, kuru pamatā ir atjauninājums un kopīgi pieņemtā metodoloģija, arī cikliski koriģētā bilance no 2005. gada uzlabosies par 0,6-0,7 procentu punktiem gadā, sasniedzot -0,7% no IKP 2008. gadā. Līdzīgi kā iepriekšējos atjauninājumos, vidēja termiņa budžeta stratēģijas pamatā ir daudzgadu mērķu nospraušana faktisko valsts izdevumu palielināšanai, kas nozīmē izdevumu un IKP attiecības samazinājumu. Plānots, ka ieņēmumu un IKP attiecība pamatā saglabāsies stabila.-  Ciktāl ir iespējams spriest, pamatojoties uz pašreizējo informāciju, Francijas iestāžu veiktajiem pasākumiem ir jābūt pietiekamiem, lai 2005. gadā deficītu samazinātu līdz 3% no IKP. Tomēr budžeta stāvoklis saglabājas nestabils, un jebkura nelabvēlīga makroekonomikas vai budžeta attīstība varētu apdraudēt pārmērīgā deficīta novēršanas mērķi 2005. gadā. Budžeta korekcijas, kas plānotas turpmākajos gados pēc 2005. gada, ir ievērojamas, kā pamatā ir budžeta stāvokļa nopietnība. Tomēr šīs prognozes ir pakļautas riskiem un dažkārt nepietiekami dokumentētas. Jo īpaši nesasniedzama, ņemot vērā pašreizējo politiku, šķiet 2006. gadā plānotā deficīta samazināšana. Programmā ir paredzēta deficīta samazināšanas no 2,9% no IKP 2005. gadā līdz 2,2,% no IKP 2006. gadā, lai gan jau ir izsludināts nodokļu samazinājums 0,2% apmērā no IKP, un vienreizējie ienākumi pazudīs. Programmā nav pietiekamas informācijas par pasākumiem, kas kompensētu šīs attīstības rezultātus. Pieņemot, ka ekonomikas politika nemainās, Komisijas dienestu 2004. gada rudens prognozēs 2006. gadā ir paredzēts valsts budžeta deficīta pieaugums no 3,0% līdz 3,3% no IKP. Tas nozīmē, ka saskaņā ar pašreizējiem pieņēmumiem par izaugsmi, lai sasniegtu programmā izvirzīto mērķi, būtu jāveic pasākumi, kuru rezultātā deficīts 2006. gadā samazinātos apmēram par vienu procentu punktu no IKP. Turklāt 2006. - 2008. gadam izvirzītais valsts izdevumu mērķis, proti, pieaugums par 1,2% gadā reālā izteiksmē, nozīmē ievērojamu palēninājumu salīdzinājumā ar nesenajām tendencēm, ko būtu grūti sasniegt saskaņā ar pašreizējo politiku. Strukturālās reformas, ko īstenoja 2003. un 2004. gadā, jo īpaši pensijas un veselības reformas, ir skaidri redzami soļi pareizajā virzienā, taču tie šķiet nepietiekami, lai nodrošinātu paredzēto izdevumu samazinājumu. Tā kā iepriekšējos atjauninājumos izvirzītie mērķi ne tuvu nav sasniegti, pastāv arī bažas par izdevumu mērķu ticamību. Ņemot vērā šo risku novērtējumu, prognozētā korekcija, neraugoties uz tās ievērojamo apmēru, nesniedz pietiekamu drošības rezervi pret noteiktā sliekšņa - 3% no IKP – pārkāpšanu līdz 2007. gadam pie normālām makroekonomikas svārstībām. Nav pietiekami arī nodrošināt, ka programmas laika posmā tiek sasniegts Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktais vidēja termiņa mērķis – līdzsvaram tuvs budžeta stāvoklis.-  Paredzams, ka parāda attiecība pret IKP visā programmas laika posmā saglabāsies virs 60% no IKP (62% 2008. gadā) pēc tam, kad laikā no 2001. gada līdz 2004. gadam tā pieauga par 8 procentu punktiem, sasniedzot 64,8% no IKP. Pakāpenisks samazinājums sāksies tikai 2006. gadā, ko izraisīs nominālā IKP pieaugums un pāreja uz primārajiem pārpalikumiem. Parāda prognozēto virzību ietekmē tās pašas neskaidrības, kas deficīta attiecību.-  Atjauninājumā ir pārskatītas Francijas iestāžu nesen ieviestās strukturālās reformas. Programmā jo īpaši ir sīki aplūkota 2004. gada vasarā ieviestā veselības apdrošināšanas sistēmas reforma, kuras mērķis ir 2007. gadā panākt budžeta līdzsvaru veselības apdrošināšanas sistēmā (no deficīta 0,8% apmērā no IKP 2004. gadā), vienlaicīgi saglabājot medicīnas pakalpojumu kvalitāti. Reforma, kuras mērķis ir arī uzlabot sistēmas vispārējo vadību, ieviesa neatkarīgu brīdināšanas komiteju, kuras uzdevums ir formulēt ieteikumus, ja tā atklāj iespējamu novirzi no oficiālā mērķa. Veselības reformai sekoja 2003. gadā pieņemta būtiska pensiju sistēmas reforma, kura ievērojami palielināja finanšu stimulus, lai darbaspēks saglabātu aktivitāti līdz likumā noteiktajam pensijas vecumam un vēl pēc tā. Visbeidzot, programmā ir uzsvērts, ka jaunajam valsts sektora budžeta satvaram ( Loi Organique relative aux Lois de Finances ) ir jānodrošina turpmāka virzība valsts izdevumu programmu kvalitātes un efektivitātes veicināšanā, vienlaicīgi sekmējot budžeta mērķu sasniegšanu. Lai gan šīs reformas, iespējams, ir nepietiekamas, lai sasniegtu atjauninājumā noteiktos izdevumu mērķus un nodrošinātu valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību, tās ir vērstas pareizajā virzienā.-  Pastāv daži riski attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa stabilitāti, kuru pamatā ir prognozētās ar iedzīvotāju novecošanu saistītās budžeta izmaksas. Tie eksistē neatkarīgi no attiecīgi 2003. un 2004. gadā īstenotajām lielajām pensiju un veselības aprūpes sistēmas reformām. Ja nebūs turpmāku reformu, nākamajos gados arī būs nepieciešama papildu konsolidācija.-  Atjauninājumā izklāstītā vispārējā ekonomikas politika daļēji saskan ar valstij specifiskajam ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm valsts finanšu jomā. Francija ir īstenojusi galvenās strukturālās reformas, jo īpaši attiecībā uz pensiju un veselības sistēmu, kas uzlabo tās situāciju, risinot iedzīvotāju novecošanas sekas. Tomēr cikliski koriģētā deficīta samazinājums 2004. gadā būs ievērojami zemāks nekā ieteikts, un Francija neveica pasākumus, lai paātrinātu cikliski koriģētā deficīta samazinājumu, kad uzlabosies izaugsmes nosacījumi. Turklāt 2004. gada atjauninājumā prognozētā vidēja termiņa korekcija, lai gan tā ir ievērojama, nebūs pietiekama, lai panāktu līdzsvaram tuvu budžeta stāvokli laika posmā, ko aptver atjauninājums, un saistībā ar to ir daudz neskaidrību.-  Ņemot vērā iepriekš doto izvērtējumu, Francijai būtu lietderīgi i) veikt visu vajadzīgo, lai nodrošinātu pārmērīga budžeta deficīta novēršanu 2005. gadā; ii) nodrošināt budžeta konsolidācijas turpināšanos turpmākajos gados pēc 2005. gada, lai panāktu līdzsvaram tuvu budžeta stāvokli 2008. gadā; un iii) turpināt strukturālās reformas un kontrolēt izdevumus, lai nodrošinātu programmā nosprausto daudzgadu izdevumu mērķu sasniegšanu.* * *Pamatojoties uz šo izvērtējumu, Komisija ir pieņēmusi šeit pievienoto ieteikumu Padomes atzinumam par Francijas atjaunināto stabilitātes programmu un nosūta to Padomei.IeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktu par Francijas atjaunināto stabilitātes programmu 2004. – 2008. gadamEIROPAS SAVIENĪ BAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[6] un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.1.  Padome 2005. gada 17. februārī izvērtēja Francijas atjaunināto stabilitātes programmu, kas aptver laika posmu no 2004. līdz 2008. gadam. Programma vispārīgi atbilst prasībām par datiem, kas ietvertas pārskatītajā „rīcības kodeksā par stabilitātes un konverģences programmu saturu un formātu”. Tomēr tajā nav sniegtas kopējā nodarbinātības pieauguma prognozes saskaņā ar valsts uzskaites datu definīciju, kas ir obligāti, un tajā nav dažu izvēles mainīgo lielumu. Attiecīgi Francijai tiek lūgts panākt pilnīgu atbilsmi datu prasībām.2.  Programmas pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs paredz reālā IKP pieaugumu 2,5% apmērā laikā no 2004. gada līdz 2008. gadam, kas ir mazliet virs iespējamā. Pamatojoties uz pašreiz pieejamo informāciju, šis scenārijs, šķiet, atspoguļo ticamus pieņēmumus par izaugsmi, kuri tomēr ir mazliet optimistiski. Programmas inflācijas prognozes arī šķiet iespējamas.3.  Padome 2003. gada 3. jūnijā nolēma, ka Francijā ir pārmērīgs budžeta deficīts, un ieteica to novērst vēlākais līdz 2004. gadam. Komisija savā Paziņojumā Padomei par „Vācijas un Francijas situāciju saistībā ar to pienākumu saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru pēc Tiesas sprieduma”, kas tika pieņemts 2004. gada 14. decembrī,[7] Komisija secināja, ka 2005. gads ir uzskatāms par atbilstošu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas termiņu, tā kā Padomes 2003. gada novembra secinājumi bija radījuši juridiskas sekas, kamēr tos neanulēja Tiesa. Programmas budžeta stratēģijas primārais mērķis ir līdz 2005. gadam panākt budžeta deficīta samazinājumu zem 3% no IKP. Programmas mērķis ir arī nodrošināt nepārtrauktu valsts budžeta deficīta samazinājumu turpmākajos gados. Paredzams, ka no 2005. gada deficīts vienmērīgi samazināsies par 0,6–0,7 procentu punktiem no IKP gadā, sasniedzot 0,9% no IKP 2008. gadā. Salīdzinot ar iepriekšējo programmu, šajā atjauninājumā tiek apstiprināta plānotā korekcija, salīdzinot ar labvēlīgāku makroekonomikas scenāriju. Saskaņā ar Komisijas aprēķiniem, kuru pamatā ir programmas prognozes un kopīgi pieņemtā metodoloģija, arī cikliski koriģētā bilance no 2005. gada uzlabosies par 0,6-0,7 procentu punktiem gadā, sasniedzot -0,7% no IKP 2008. gadā. Līdzīgi kā iepriekšējos atjauninājumos, vidēja termiņa budžeta stratēģijas pamatā ir daudzgadu mērķu nospraušana valsts izdevumu palielināšanai reāla izteiksmē, kas nozīmē izdevumu un IKP attiecības samazinājumu. Plānots, ka ieņēmumu un IKP attiecība pamatā saglabāsies stabila, un tas papildus palīdz samazināt budžeta deficītu.4.  Pamatojoties uz pašreizējo informāciju, Francijas iestāžu veiktajiem pasākumiem ir jābūt pietiekamiem, lai 2005. gadā deficītu samazinātu līdz 3% no IKP. Tomēr Francijas budžeta situācija saglabājas nestabila. Pārmērīga deficīta novēršana prasa ieviest visus paredzētos pasākumus un papildu pasākumus, ja notiek negatīva attīstība. Turklāt, tā kā paredzētais budžeta deficīta samazinājums ir balstīts galvenokārt uz vienreizēju maksājumu 0,5% apmērā no IKP, pamatā esošā 2005. gadam prognozētā budžeta korekcija ir relatīvi pieticīga. Gados pēc 2005. gada budžeta iznākums varētu būt sliktāks, neka paredzēts programmā. Jo īpaši 2006. gadam nospraustais deficīta mērķis, īstenojot pašreizējo politiku, šķiet apdraudēts, ņemot vērā to, ka minētajam gadam ir izsludināti nodokļu samazinājumi un ka vienreizējie ienākumi pazudīs. Turklāt saskaņā ar pašreizējo politiku šķiet, ka 2006. – 2008. gadam nosprausto izdevumu mērķi ir grūti sasniegt, pat ja pēdējos gados īstenotās strukturālās reformas ir nepārprotami soļi pareizā virzienā. Tā kā iepriekšējos atjauninājumos izvirzītie mērķi ne tuvu nav sasniegti, pastāv arī bažas par izdevumu mērķu ticamību.5.  Ņemot vērā šo risku novērtējumu, nešķiet, ka programmas budžeta nostāja sniedz pietiekamu drošības rezervi pret noteiktā sliekšņa - 3% no IKP – pārkāpšanu līdz 2007. gadam pie normālām makroekonomikas svārstībām; tāpat nav pietiekami nodrošināt to, ka programmas laika posmā tiek sasniegts Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktais mērķis vidējā laika posmā – līdzsvaram tuvs budžeta stāvoklis.6.  Aplēsts, ka parāda attiecība 2004. gadā ir sasniegusi 64,8% no IKP, kas ir virs Līguma atsauces vērtības 60% no IKP. Programmā prognozēts, ka parāda attiecība no 2006. gada samazināsies, 2008. gadā sasniedzot 62% no IKP. Parāda attiecības attīstību ietekmē tie paši riski, kas deficīta mērķus.7.  Attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa stabilitāti, šķiet, ka Francijai vērojami riski, kuru pamatā ir prognozētās iedzīvotāju novecošanas budžeta izmaksas. Tie eksistē neatkarīgi no attiecīgi 2003. un 2004. gadā īstenotajām lielajām pensiju un veselības aprūpes sistēmas reformām. Ja nebūs turpmāku reformu, nākamajos gados arī būs nepieciešama papildu konsolidācija, lai nodrošinātu valsts finanšu ilgtspējību.8.  2004. gada atjauninājumā atspoguļotā vispārējā ekonomikas politika daļēji saskan ar valstij specifiskajam ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm, jo īpaši valsts finanšu jomā. Francija ir īstenojusi galvenās strukturālās reformas, jo īpaši attiecībā uz veselības un pensiju sistēmu, kas uzlabo tās situāciju, risinot iedzīvotāju novecošanas sekas. Tomēr cikliski koriģētā deficīta samazinājums 2004. gadā būs ievērojami zemāks nekā ieteikts, un Francija neveica pasākumus, lai paātrinātu cikliski koriģētā deficīta samazinājumu, kad izaugsmes nosacījumi kļūs labvēlīgāki. Turklāt 2004. gada atjauninājumā plānotā vidēja termiņa korekcija, lai gan tā ir ievērojama, nenodrošinās līdzsvaram tuvu budžeta stāvokli laika posmā, ko aptver programma, un saistībā ar to ir daudz neskaidrību.* * *Ņemot vērā iepriekš minēto izvērtējumu, Padome uzskata, ka Francijai ir:i) jāveic viss vajadzīgais, lai nodrošinātu pārmērīga budžeta deficīta novēršanu 2005. gadā;ii) jānodrošina budžeta konsolidācijas turpināšanās turpmākajos gados pēc 2005. gada, lai panāktu līdzsvaram tuvu budžeta stāvokli 2008. gadā; uniii) jāturpina strukturālās reformas un jākontrolē izdevumi, lai nodrošinātu programmā nosprausto daudzgadu izdevumu mērķu sasniegšanu.Tabula: Galveno makroekonomikas un budžeta prognožu salīdzinājums2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Reālais IKP (izmaiņas %) | SP Dec 2004 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | 2,5 |KOM Okt 2004 | 2,4 | 2,2 | 2,2 | n.p. | n.p. |SP Dec 2003 | 1,7 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | n.p. |SPCI inflācija (%) | SP Dec 2004 | 2,2 | 1,8 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |KOM Okt 2004 | 2,3 | 2,0 | 1,8 | n.p. | n.p. |SP Dec 2003 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | n.p. |Valsts bilance (% no IKP) | SP Dec 2004 | -3,6 | -2,9 | -2,2 | -1,6 | -0,9 |KOM Okt 2004 | -3,7 | -3,0 | -3,3 | n.p. | n.p. |SP Dec 2003 | -3,55 | -2,9 | -2,2 | -1,5 | n.p. |Primārā bilance (% no IKP) | SP Dec 2004 | -0,7 | 0,1 | 0,8 | 1,5 | 2,2 |KOM Okt 2004 | -0,7 | -0,1 | -0,4 | n.p. | n.p. |SP Dec 2003 | -0,6 | 0,1 | 0,9 | 1,6 | n.p. |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | SP Dec 2004¹ KOM Okt 2004 SP Dec 2003¹ | -3,4 -3,5 -3,2 | -2,7 -2,8 -2,6 | -2,0 -3,1 -1,9 | -1,4 n.p. -1,3 | -0,7 n.p. n.p. |Valsts bruto parāds (% no IKP) | SP Dec 2004 | 64,8 | 65,0 | 64,6 | 63,6 | 62,0 |KOM Okt 2004 | 64,9 | 65,5 | 66,3 | n.p. | n.p. |SP Dec 2003 | 62,8 | 63,2 | 62,8 | 61,8 | n.p. |Piezīme: 1Komisijas dienestu aprēķini, balstoties uz programmā iekļauto informāciju. Avoti: Stabilitātes programma; Komisijas dienestu 2004. gada rudens ekonomikas prognoze; Komisijas aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997. Visi dokumenti, uz kuriem dotas atsauces šajā tekstā, ir atrodami šajā tīmekļa vietnē: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] 2004. gada 14.12 dokuments KOM(2004) 813.[3] Ekonomikas un finanšu komitejas pārskatītais atzinums par stabilitātes un konverģences programmu saturu un formātu, ko ECOFIN ir apstiprinājusi 10.7.2001.[4] KOM(2002) 668, 27.11.2002.[5] Kopš 2005. gada budžeta projekta iesniegšanas 2004. gada septembrī šis vienreizējais maksājums ir pārskatīts, lēšot to 0,5% apmērā no IKP. Lai gan šis precizējums tika iestrādāts Komisijas dienestu rudens prognozē, programmas prognožu pamatā joprojām ir sākotnējā aplēse 0,4% no IKP.[6] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Šajā tekstā minētie dokumenti atrodami šajā tīmekļa vietnē: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[7] 2004. gada 14.12 dokuments KOM(2004) 813.


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 12. jūlijs ) par Itālijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam

text:
               21.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/4

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 12. jūlijs)
   par Itālijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
   2011/C 215/02
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kurai par pamatu ņemta ciešāka ekonomikas politikas koordinācija un kura pievērsīs uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma Ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – Lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (4)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Tā uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai, izmantojot darbaspēka tirgus reformas, un jauniem centieniem, lai stiprinātu izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (5)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai tās varētu ietvert minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (6)

               Itālija 2011. gada 6. maijā iesniedza savu 2011. gada stabilitātes programmas atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2014. gadu, un 2011. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (7)

               Vēl ilgi pirms pašreizējās pasaules ekonomikas un finanšu krīzes Itālijas ekonomikā bija vērojami strukturāli trūkumi. Laikā no 2001. līdz 2007. gadam vidējais IKP pieaugums bija aptuveni 1 %, t.i., tikai puse no euro zonas vidējā rādītāja, un tā galvenais iemesls bija zems ražīguma pieaugums. Tā kā šādas parādības skāra visu valsti, nemazinājās reģionu lielā ekonomiskā nevienlīdzība. Lai gan ekonomikai nebija raksturīga liela nelīdzsvarotība privātajā sektorā, to smagi skāra pasaules krīze. Eksporta un līdz ar to arī investīciju sabrukums izraisīja reālā IKP krasu kritumu par aptuveni 7 % no 2008. gada otrā ceturkšņa līdz 2009. gada otrajam ceturksnim. Valsts bruto parāds, kas iepriekšējā desmitgadē bija stabili samazinājies, 2010. gada beigās pieauga līdz 119 %, kas atspoguļo arī straujo IKP kritumu. Tomēr nodarbinātība samazinājās daudz mazāk, pateicoties valsts finansētai shēmai, lai samazinātu nostrādāto stundu skaitu, tāpēc 2008.-2009. gadā bezdarbs pieauga samērā nedaudz. Atjaunojoties eksportam, ekonomika 2009. gada otrajā pusē sāka atveseļoties, lai gan tas notika lēni. 2010. gadā situācija darba tirgū vēl aizvien bija nedroša, un gada beigās bezdarbs nostabilizējās 8,5 % apmērā. Tā kā valsts parāda attiecība ir ļoti liela, Itālijas fiskālā nostādne krīzes laikā bija pienācīgi piesardzīga un tā neveica iespaidīgus fiskālās stimulēšanas pasākumus, tāpēc valsts deficīts 2009.–2010. gadā bija mazāks par euro zonas vidējo rādītāju.

               (8)

               Pamatojoties uz atjauninātās stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Programmā paredzēts līdz 2012. gadam vispārējo valsts deficītu samazināt zem atsauces vērtības 3 % no IKP, to panākot ar turpmākiem izdevumu ierobežojumiem un papildu ieņēmumiem, ko dotu labāka nodokļu iekasēšana. Programmā paredzēts, ka pēc pārmērīga deficīta novēršanas līdz programmas perioda beigām (2014. g.) tiks sasniegts vidēja termiņa mērķis (VTM) – strukturāli līdzsvarots budžets –, pamatojoties uz saistībām vēl vairāk ierobežot primāros izdevumus. Programmā prognozēts, ka valsts parāda attiecība pret IKP sasniegs maksimumu 2011. gadā un pēc tam aizvien straujāk samazināsies, jo palielināsies primārais pārpalikums. Plānotie vidējie gada fiskālie pasākumi 2010.–2012. gada periodā pārsniedz Padomes saskaņā ar pārmērīga deficīta novēršanas procedūru ieteiktos 0,5 %, un prognozētais korekcijas temps pēc 2012. gada krietni pārsniedz Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzēto. Lai panāktu minēto deficīta un parāda samazinājumu, būs nepieciešama stingra budžeta disciplīna, tāpat ir nepieciešama plašāka informācija par plānotajiem konsolidācijas pasākumiem 2013. un 2014. gadam, lai vairotu programmas ticamību.

               (9)

               Tā kā valsts parāds ir ļoti liels (2011. gadā tas ir aptuveni 120 % no IKP), galvenais Itālijas uzdevums ir panākt noturīgu un ticamu konsolidāciju un pieņemt strukturālus pasākumus, lai veicinātu izaugsmi. Saskaņā ar Komisijas jaunāko novērtējumu, riski attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju šķiet vidēji. Laika posmā līdz 2012. gadam tas, vai izdosies sasniegt stabilitātes programmā nospraustos vispārējā valsts budžeta deficīta mērķus un tādējādi līdz 2012. gadam novērst pārmērīgu budžeta deficītu, būs atkarīgs no tā, vai tiks pilnībā īstenoti jau pieņemtie pasākumi. Var būt vajadzīgi papildu pasākumi, piemēram, gadījumā, kad ieņēmumi no labākas nodokļu iekasēšanas izrādās mazāki, nekā budžetā plānots, vai ja rodas grūtības panākt plānoto kapitālizdevumu samazinājumu. Attiecībā uz 2013.–2014. gadu jaunā trīsgadu budžeta sistēma paredz, ka līdz 2011. gada oktobrim ir jāpieņem konkrēti pasākumi, kas būs konsolidācijas pamatā. Lai gan budžeta sistēma pēdējos gados ir ievērojami nostiprināta, ir paredzēta īstenojamu izdevumu “griestu” ieviešana un citi pasākumi budžeta izpildes uzraudzībai visās valsts apakšnozarēs, lai veicinātu fiskālo disciplīnu un vairotu vidēja termiņa budžeta stratēģijas ticamību.

               (10)

               Lai gan pirmskrīzes gados Itālijā darbvietu skaits auga, valsts darba tirgum piemīt vairākas strukturālas nepilnības. Darba ņēmēji ar beztermiņa līgumu ir vairāk pasargāti nekā darba ņēmēji ar netipiskiem līgumiem. Uz pirmās grupas darba ņēmēju atlaišanu attiecas stingri noteikumi un apgrūtinošas procedūras. Attiecībā uz otro darba ņēmēju grupu uzmanība būtu jāpievērš pašnodarbinātības attīstībai, aiz kuras varētu slēpties pakļautības darba attiecības. Neraugoties uz jaunajiem ad hoc pasākumiem, kas pieņemti krīzes laikā, lai paplašinātu atbalstu ienākumiem un aizsardzību bezdarba gadījumā, esošā bezdarbnieka pabalstu sistēma joprojām ir sadrumstalota. Bezdarbs vecuma grupā līdz 25 gadiem 2010. gadā sasniedza 27,8 %, lai gan šis rādītājs dažādos reģionos atšķiras, proti, jauniešu bezdarbs dienvidos ir divreiz lielāks nekā ziemeļos. Būtu jāstiprina mācekļu apmācība un profesionālā izglītība. Lai gan tā būtu lietderīga un nepieciešama, pašlaik nav vienotas sistēmas prasmju sertificēšanai un arodizglītības un apmācības standartu atzīšanai visā valstī, toties atkārtojas reģionali režīmi, tādējādi neveicinot darbaspēka mobilitāti un mazinot nodarbinātības iespējas visā Itālijā. Vajadzētu uzlabot nodarbinātības dienestu efektivitāti, īpaši reģionos, kur valda liels bezdarbs. Visbeidzot, vēl aizvien nozīmīga parādība Itālijā ir nereģistrēta nodarbinātība.

               (11)

               Tā kā jau no 1990. gadu beigām Itālijas konkurētspēja nemitīgi krītas, algu pieaugumu ir svarīgi piesaistīt ražīguma pieaugumam; šajā sakarā liela nozīme varētu būt darba koplīguma slēgšanas sarunām uzņēmumu līmenī, kas varētu arī palīdzēt novērst reģionālas darba tirgus atšķirības. Līdz ar 2009. gada darba koplīguma slēgšanas sarunu sistēmas reformu tikai ieviesta iespēja izmantot “atvērtības klauzulas” (t. i., iespēja atkāpties no nozares algas, kas noteikta valsts līmenī), bet pašlaik tā vēl netiek plaši izmantota.

               (12)

               Sieviešu nodarbinātība vidēji atpaliek no vīriešu nodarbinātības par vairāk nekā 20 procentpunktiem, turklāt ir būtiskas atšķirības starp reģioniem. 2009. gadā dienvidu reģionos bija nodarbināta nepilna trešdaļa sieviešu vecumā no 20 līdz 64 gadiem, kas skaidrojams gan ar relatīvi zemāku aktivitātes līmeni, gan ar lielāku bezdarbu. Tā kā Itālijā ir samērā lieli nodokļi darbaspēkam, tas nepietiekami stimulē darbaspēka piedāvājumu, jo īpaši attiecībā uz otru pelnītaju mājsaimniecībā, un negatīvi ietekmē uzņēmumu pieprasījumu pēc darbaspēka. Lai palīdzētu palielināt sieviešu nodarbinātību, valsts reformu programmā ir minēts 2010. gadā pieņemtais plāns koordinēt pūliņus visos pārvaldes līmeņos, lai veicinātu līdzsvaru starp darbu un ģimenes dzīvi. Valdība nesen ieviesa nodokļu atvieglojumus uzņēmumiem reģionos ar lielu bezdarbu, kuri pieņem darbā nelabvēlīgā situācijā esošus darba ņēmējus, tostarp tos, kuri strādā nozarē vai profesijā, kur valda sevišķi liela dzimumu nelīdzsvarotība. Programmā arīdzan paziņots, ka tiks reformēta nodokļu sistēma, lai nodokļu slogu pakāpeniski novirzītu no darbaspēka uz patēriņu, kas varētu palielināt nodarbinātību.

               (13)

               Uzņēmējdarbības izmaksas Itālijā, salīdzinot ar ES standartiem, joprojām ir augstas, lai gan nesen ir veikti pasākumi, lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi un panāktu valsts pārvaldes orientēšanos uz rezultātiem un pārskatatbildību. Vēl aizvien ir jānovērš regulatīvie un administratīvie šķēršļi produktu un pakalpojumu tirgos, jo īpaši saistībā ar profesionāliem pakalpojumiem. 2009. gadā tika pieņemts priekšlikums par ikgadējo konkurences likumu kā leģislatīvu instrumentu, lai stiprinātu konkurenci un patērētāju aizsardzību, bet likums vēl nav pieņemts. Vēl viens Itālijas uzņēmējdarbības vides trūkums ir līguma izpildes procedūru ilgums. Ārpusbanku finansējuma avoti, kas nepieciešami uzņēmumu izaugsmei, Itālijā vēl aizvien nav plaši izplatīti, īpaši maz tos izmanto mazie un vidējie uzņēmumi (MVU). Pašu kapitāla finansēšana un riska kapitāls netiek plaši izmantoti, neraugoties uz to potenciālu veicināt uzņēmumu paplašināšanos, jaunu tirgu iekarošanu un uzņēmuma pārvaldības uzlabošanos.

               (14)

               Pēdējā desmitgadē tikai nedaudz palielinājušies pētniecībai un izstrādei atvēlētie līdzekļi. Līdz ar to pētniecības un izstrādes intensitāte saglabājas zema – aptuveni 1,27 % no IKP –, kas ir krietni mazāk par ES vidējo rādītāju (1,90 %). Šī atšķirība lielākoties skaidrojama ar mazaktīvu rūpniecisko pētniecību, jo uzņēmumu pētniecības un izstrādes intensitāte ir 0,64 % no IKP. Salīdzinājumam – ES-27 vidējais rādītājs ir 1,23 %. Riska kapitāla intensitāte arī ir ļoti neliela. Valsts reformu programmā ir izklāstīti vairāki pasākumi, tostarp laika ziņā ierobežoti nodokļu atvieglojumi uzņēmumiem, kas investē augstskolu vai valsts sektora struktūru īstenotos pētniecības projektos. Pētniecības un izstrādes intensitātei noteiktā mērķvērtība 1,53 % no IKP ir radusies no vidējo gada pieauguma tempu prognozes 2006.–2008. gada laikposmā un ņem vērā valsts fiskālās stabilitātes ierobežojumus. Tā tiks pārskatīta 2014. gadā.

               (15)

               Itālija ir trešā lielākā ES kohēzijas politikas līdzekļu saņēmēja. 2007.–2013. g. tai atvēlēti aptuveni 8 % no kopējā ES kohēzijas politikas budžeta. Programmas periods ir jau pusē, bet faktiski apgūti tikai 16,8 % no ES līdzekļiem, turklāt dienvidu konverģences reģionos šis rādītājs ir vēl daudz mazāks.

               (16)

               Itālija ir uzņēmusies virkni saistību saskaņā ar paktu “Euro plus”. Valsts reformu programmā ir minēti daži nesen pieņemti pasākumi un lielos vilcienos ieskicēti nākotnes reformu plāni, lai atrisinātu ar valsts finanšu ilgtspēju un finansiālo stabilitāti saistītās problēmas, kāpinātu konkurētspēju un palielinātu nodarbinātību saskaņā ar pakta “Euro plus” principiem. Lai pildītu pakta nosacījumus, valdība ir nodomājusi grozīt konstitūciju, lai nostiprinātu budžeta disciplīnu. Šie elementi ir izvērtēti un ņemti vērā ieteikumos.

               (17)

               Komisija ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī Itālijas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Itālijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina ES vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Šajā sakarā Komisija uzskata, ka Itālijas konsolidācijas plāns 2011.–2014. gadam ir ticams attiecībā uz periodu līdz 2012. gadam, taču ir jāparedz konkrēti pasākumi 2013.–2014. gadā, lai panāktu, ka ļoti lielais valsts parāds sāk stabili samazināties. Valsts reformu programmā ir izklāstītas visaptverošas iniciatīvas visās stratēģijas “Eiropa 2020” jomās, taču ir nepieciešami turpmāki pasākumi, lai risinātu ilgstošās strukturālās nepilnības, ko vēl saasināja krīze. Lai atraisītu Itālijas izaugsmes un darbvietu radīšanas potenciālu un mazinātu dienvidu reģionu atpalicību, 2011.–2012. gadā būtu jāveic turpmāki pasākumi, lai uzlabotu darba tirgus darbību, atvērtu lielākai konkurencei pakalpojumu un preču tirgus, uzlabotu uzņēmējdarbības vidi, nostiprinātu pētniecības un izstrādes politiku un veicinātu ES kohēzijas fondu līdzekļu ātrāku un labāku izlietošanu.

               (18)

               Ņemot vērā šo novērtējumu un Padomes 2009. gada 2. decembra ieteikumu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi Itālijas stabilitātes programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums (3) ir atspoguļots 1 ieteikumā. Ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Itālijas valsts reformu programmu,

         AR ŠO IESAKA Itālijai laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi

               1.

               Īstenot plānoto fiskālo konsolidāciju 2011. un 2012. gadā, lai nodrošinātu, ka tiek novērsts pārmērīgs budžeta deficīts atbilstīgi Padomes ieteikumiem par pārmērīga budžeta deficīta novēršanu, tādējādi samazinot lielo valsts parādu. Pamatojoties uz jaunākajiem pieņemtajiem tiesību aktiem, pilnībā izmantot situāciju, kad ekonomiskie vai budžeta rezultāti ir labāki, nekā gaidīts, lai straujāk samazinātu deficītu un parādu, un nepieļaut novirzīšanos budžeta izpildē. Līdz 2011. gada oktobrim izstrādāt konkrētus pasākumus, lai būtu iespējams sasniegt 2013.–2014. gadam izvirzītos mērķus un vidēja termiņa mērķi līdz 2014. gadam, kā paredzēts jaunajā daudzgadu budžeta sistēmā. Turpināt nostiprināt šo sistēmu, ieviešot īstenojamus izdevumu “griestus” un uzlabojot uzraudzību visās valsts apakšnozarēs.

               2.

               Pastiprināt pasākumus, lai apkarotu darba tirgus segmentāciju, arī pārskatot nodarbinātības aizsardzības normatīvo aktu atsevišķus aspektus, tostarp atlaišanas noteikumus un procedūras, un pārskatot esošo sadrumstaloto bezdarbnieka pabalstu sistēmu, stingri ievērojot budžetu. Pastiprināt centienus apkarot nereģistrētu nodarbinātību. Veikt pasākumus, lai veicinātu sieviešu lielāku iesaistīšanos darba tirgū, proti, palielināt aprūpes iestāžu pieejamību visā valstī un nodrošināt finansiālus stimulus, lai otrais pelnītājs mājsaimniecībā sāktu strādāt, tomēr šie stimuli nedrīkst ietekmēt budžetu.

               3.

               Pamatojoties uz 2009. gada vienošanos, ar ko reformē darba koplīgumu slēgšanas sistēmu, un apspriežoties ar sociālajiem partneriem atbilstīgi valsts praksei veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu, ka atalgojuma pieaugums atbilst gan ražīguma pieaugumam, kā arī vietējiem un uzņēmuma apstākļiem, tostarp noteikumus, kas varētu ļaut darba koplīgumu slēgšanas sarunām uzņēmumu līmenī attīstīties šajā virzienā.

               4.

               Paplašināt pakalpojumu sektoru atvēršanas procesu lielākai konkurencei, tostarp profesionālo pakalpojumu jomā. 2011. gadā pieņemt ikgadējo konkurences likumu, ņemot vērā Antimonopola iestādes ieteikumus. Samazināt līgumu izpildes procedūru ilgumu. Turpināt pastiprināt pasākumus, lai atvieglotu MVU piekļuvi kapitāla tirgiem, novēršot regulatīvus šķēršļus un samazinot izmaksas.

               5.

               Uzlabot regulējumu privātā sektora ieguldījumiem pētniecībā un inovācijā, proti, paplašināt esošos fiskālos stimulus, uzlabojot apstākļus riska kapitāla izmantošanai un atbalstot inovatīvas iepirkuma shēmas.

               6.

               Veikt pasākumus, lai rentabli paātrinātu izaugsmi veicinošus izdevumus, ko līdzfinansē no kohēzijas politikas līdzekļiem, lai samazinātu iesakņojušos nevienlīdzību starp reģioniem, uzlabojot programmu administratīvo un politisko pārvaldību. Pildīt saistības, kas iekļautas valsts stratēģiskajā pamatdokumentā attiecībā uz resursu daudzumu un izdevumu kvalitāti.

      Briselē, 2011. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2011. gadam ar Padomes Lēmumu 2011/308/ES (2011. gada 19. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 138, 26.5.2011., 56. lpp.).

      (3)  Paredzēts Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktā.


title: Padomes Ieteikums ( 2010. gada 16. februāris ) atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (septītais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu

text:
               20.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 45/14

         PADOMES IETEIKUMS
   (2010. gada 16. februāris)
   atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (septītais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu
   (2010/101/ES)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā ceturto ĀKK un EEK konvenciju, kas parakstīta 1989. gada 15. decembrī Lomē (1) un grozīta ar nolīgumu, kas parakstīts Maurīcijā 1995. gada 4. novembrī (2),
   ņemot vērā Iekšējo nolīgumu par to, kā finansē un pārvalda Kopienas atbalstu, ko piešķir saskaņā ar ceturto ĀKK un EEK konvenciju (3), turpmāk “Iekšējais nolīgums”, ar kuru izveido, cita starpā, septīto Eiropas Attīstības fondu (septītais EAF), un jo īpaši tā 32. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Finanšu regulu (1991. gada 29. jūlijs), kas attiecas uz sadarbību attīstības finansēšanas jomā atbilstīgi ceturtajai ĀKK un EEK konvencijai (4), un jo īpaši tās 69. līdz 77. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar septītā EAF darbībām līdz 2008. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas ziņojumu attiecībā uz 2008. finanšu gadu kopā ar Komisijas atbildēm (5),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 32. panta 3. punktu Eiropas Parlaments pēc Padomes ieteikuma atbrīvo Komisiju no atbildības par septītā EAF finanšu pārvaldību.

               (2)

               Septītā EAF darbības 2008. finanšu gadā Komisija ir vispārēji īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA, lai Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par septītā EAF darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu.

      Briselē, 2010. gada 16. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         E. SALGADO

      (1)  OV L 229, 17.8.1991., 3. lpp.

      (2)  OV L 156, 29.5.1998., 3. lpp.

      (3)  OV L 229, 17.8.1991., 288. lpp.

      (4)  OV L 266, 21.9.1991., 1. lpp.

      (5)  OV C 269, 10.11.2009., 257. lpp.


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2017/1140 (2017. gada 23. jūnijs) par personas datiem, kuru apmaiņu var veikt agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmā (EWRS), kas kontaktu izsekošanas pasākumu koordinācijas nolūkā attiecībā uz nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1082/2013/ES (izziņots ar dokumenta numuru C(2017) 4197) (Dokuments attiecas uz EEZ. )

text:
               27.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 164/65

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2017/1140
   (2017. gada 23. jūnijs)
   par personas datiem, kuru apmaiņu var veikt agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmā (EWRS), kas kontaktu izsekošanas pasākumu koordinācijas nolūkā attiecībā uz nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1082/2013/ES

         (izziņots ar dokumenta numuru C(2017) 4197)

   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 2119/98/EK (1) konkrētu kategoriju infekcijas slimību novēršanai un kontrolēšanai kā pastāvīgas komunikācijas tīkls starp Komisiju un dalībvalstu kompetentajām sabiedrības veselības iestādēm tika izveidota agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēma (“EWRS”). Procedūras attiecībā uz EWRS darbību tika noteiktas Komisijas Lēmumā 2000/57/EK (2).

               (2)

               Lēmums Nr. 2119/98/EK tika atcelts un aizstāts ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1082/2013/ES (3). Ar jauno lēmumu EWRS tika ieviesta atkārtoti. Lēmumā arī tika paplašināta pastāvīgās komunikācijas tīkla darbības joma, iekļaujot citus bioloģisko apdraudējumu veidus un citas nopietnu pārrobežu veselības apdraudējumu kategorijas, ieskaitot ķīmiskas, ekoloģiskas vai nezināmas izcelsmes apdraudējumus. Turklāt tajā tika noteikti noteikumi par nopietnu pārrobežu veselības apdraudējumu epidemioloģisko uzraudzību, pārraudzību, agrīnu brīdināšanu par tiem un to apkarošanu.

               (3)

               Lēmums 2000/57/EK tika atcelts un aizstāts ar Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/253 (4).

               (4)

               Atbilstoši Lēmuma Nr. 1082/2013/ES 9. panta 3. punkta i) apakšpunktam ar EWRS starpniecību sniegtā paziņojumā par nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem būtu jāiekļauj dati, kas nepieciešami inficēto personu un iespējami apdraudēto iedzīvotāju apzināšanai (“kontaktu izsekošanas dati”). Saskaņā ar minētā lēmuma 16. panta 9. punkta b) apakšpunktu un mērķi nodrošināt šādu paziņojumu efektīvu un vienveidīgu piemērošanu ir lietderīgi ieteikt indikatīvu sarakstu ar personas datiem, kurus kompetentās iestādes var paziņot ar EWRS starpniecību.

               (5)

               Personas datu apmaiņa, izmantojot EWRS, būtu jāveic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK (5) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 45/2001 (6) prasībām. Lai gan principā Direktīva 95/46/EK un Regula (EK) Nr. 45/2001 liedz apstrādāt īpašu kategoriju personas datus, tostarp datus, kas attiecas uz personas veselību, tomēr šāda apstrāde ir atļauta, ja saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 8. panta 2. punkta c) apakšpunktu un Regulas (EK) Nr. 45/2001 10. panta 2. punkta c) apakšpunktu tas nepieciešams datu subjekta būtisku interešu aizsardzībai un ja tas saskaņā ar minēto tiesību aktu attiecīgi 8. panta 4. punktu un 10. panta 4. punktu ir saistīts ar tādu atbilstīgu aizsardzības pasākumu nodrošināšanu svarīgu sabiedrības interešu dēļ, kuri paredzēti Savienības vai dalībvalsts tiesību aktos.

               (6)

               Ar EWRS starpniecību būtu jāveic tikai tādu personas datu apmaiņa, kas vajadzīgi iepriekš izklāstītajiem mērķiem, kuri nosakāmi katrā atsevišķā gadījumā, un šis ieteikums nav uzskatāms par atļauju veikt tādu visa veida personas datu apmaiņu, uz kuriem tas attiecas.

               (7)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 28. panta 2. punktu ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju, kas 2015. gada 24. augustā sniedza atzinumu (C 2015-0629),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Šā ieteikuma pielikumā ir ietverts indikatīvs saraksts ar personas datiem, ar kuriem drīkst apmainīties kontaktu izsekošanas pasākumu koordinācijas nolūkā.

               2.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2017. gada 23. jūnijā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Vytenis ANDRIUKAITIS

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 24. septembra Lēmums Nr. 2119/98/EK par epidemioloģiskās uzraudzības un infekcijas slimību kontroles tīkla izveidošanu Kopienā (OV L 268, 3.10.1998., 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1999. gada 22. decembra Lēmums 2000/57/EK par agrās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu infekcijas slimību profilaksei un kontrolei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 2119/98/EK (OV L 21, 26.1.2000., 32. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Lēmums Nr. 1082/2013/ES par nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem un ar ko atceļ Lēmumu Nr. 2119/98/EK (OV L 293, 5.11.2013., 1. lpp.).

      (4)  Komisijas 2017. gada 13. februāra Īstenošanas lēmums (ES) 2017/253, ar ko nosaka procedūras brīdinājumu izziņošanai agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmā, kas izveidota, lai brīdinātu par nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem un īstenotu informācijas apmaiņu, apspriešanos un koordināciju saistībā ar šādiem apdraudējumiem, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1082/2013/ES (OV L 37, 14.2.2017., 23. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.).

      (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.).

      PIELIKUMS

         Indikatīvs saraksts ar personas datiem, ar kuriem drīkst apmainīties kontaktu izsekošanas pasākumu koordinācijas nolūkā

      1.   PERSONAS INFORMĀCIJA

                  —

                  Vārds un uzvārds

                  —

                  Pilsonība, dzimšanas datums, dzimums

                  —

                  Dzīvesvietas valsts

                  —

                  Personu apliecinošā dokumenta veids, numurs un izdevējiestāde

                  —

                  Pašreizējā mājas/dzīvesvietas adrese (ielas nosaukums un mājas numurs, pilsēta, valsts, pasta indekss)

                  —

                  Tālruņu numuri (mobilais, mājas, darba)

                  —

                  E-pasts (privātais, darba)

            2.   INFORMĀCIJA PAR CEĻOJUMU

                  —

                  Informācija par transporta līdzekli (piemēram, lidojuma numurs, lidojuma datums un ilgums, kuģa vārds, transportlīdzekļa reģistrācijas numurs)

                  —

                  Sēdvietas(-u) numurs(-i)

                  —

                  Kajītes(-šu) numurs(-i)

            3.   KONTAKTINFORMĀCIJA

                  —

                  Apmeklēto personu vārdi un uzvārdi / uzturēšanās vietu nosaukumi

                  —

                  Uzturēšanās datumi un uzturēšanās vietu adreses (ielas nosaukums un mājas numurs, pilsēta, valsts, pasta indekss)

                  —

                  Tālruņu numuri (mobilais, mājas, darba)

                  —

                  E-pasts (privātais, darba)

            4.   INFORMĀCIJA PAR PAVADOŠAJĀM PERSONĀM

                  —

                  Vārds un uzvārds

                  —

                  Pilsonība

                  —

                  Dzīvesvietas valsts

                  —

                  Personu apliecinošā dokumenta veids, numurs un izdevējiestāde

                  —

                  Pašreizējā dzīvesvietas adrese (ielas nosaukums un mājas numurs, pilsēta, valsts, pasta indekss)

                  —

                  Tālruņu numuri (mobilais, mājas, darba)

                  —

                  E-pasts (privātais, darba)

            5.   KONTAKTINFORMĀCIJA ĀRKĀRTAS GADĪJUMIEM

                  —

                  Kontaktpersonas vārds un uzvārds

                  —

                  Adrese (ielas nosaukums un mājas numurs, pilsēta, valsts, pasta indekss)

                  —

                  Tālruņu numuri (mobilais, mājas, darba)

                  —

                  E-pasts (privātais, darba)