title: 2005/27/EK: Komisijas Ieteikums (2005. gada 12. janvāris) par to, kas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/70/EK izpratnē attiecībā uz benzīnu un dīzeļdegvielām veido bezsvina benzīna un dīzeļdegvielas pieejamību ar maksimālo sēra saturu atbilstoši līdzsvarotā ģeogrāfiskā teritorijāDokuments attiecas uz EEZ

text:
               19.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 15/26

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2005. gada 12. janvāris)
   par to, kas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/70/EK izpratnē attiecībā uz benzīnu un dīzeļdegvielām veido bezsvina benzīna un dīzeļdegvielas pieejamību ar maksimālo sēra saturu atbilstoši līdzsvarotā ģeogrāfiskā teritorijā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2005/27/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar 3. panta 2. punkta d) apakšpunktu un 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvā 98/70/EK, kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti un grozījumiem Padomes Direktīvā 93/12/EEK (1), dalībvalstīm jānodrošina, lai to atbilstoši līdzsvarotā ģeogrāfiskā teritorijā būtu pieejams bezsvina benzīns un dīzeļdegviela ar noteiktu maksimālo sēra saturu.

               (2)

               Direktīva 98/70/EK paredz arī to, ka Komisijai jāizstrādā ieteikumu vadlīnijas attiecībā uz to, kas šajā izpratnē ir 10 mg/kg sēra bezsvina benzīna pieejamība atbilstoši līdzsvarotās ģeogrāfiskās teritorijās.

               (3)

               Šķiet, ir lietderīgi izstrādāt šāda veida vadlīnijas arī attiecībā uz dīzeļdegvielu ar maksimālo sēra saturu 10 mg/kg.

               (4)

               Komisija ir izvērtējusi vairākas iespējas. Šī darba rezultātā pēc apspriešanās ar dalībvalstīm, attiecīgo rūpniecības un tirdzniecības nozaru un citu nevalstisko organizāciju ekspertiem Komisija ir izstrādājusi šādas vadlīnijas,

         AR ŠO IESAKA.
   Direktīvas 98/70/EK 3. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 4. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, un jo īpaši attiecībā uz sēru nesaturošu degvielu pieejamību atbilstoši līdzsvarotās ģeogrāfiskās teritorijās dalībvalstīm, jāpiemēro pielikumā izklāstītie principi.

      Briselē, 2005. gada 12. janvārī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Stavros DIMAS

      (1)  OV L 350, 28.12.1998., 58. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      PIELIKUMS
      Vadlīnijas attiecībā uz to, kas veido pieejamību atbilstoši līdzsvarotā ģeogrāfiskā teritorijā Direktīvas 98/70/EK 3. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 4. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē
      1.   ŠAJĀS VADLĪNIJĀS LIETOTO TERMINU IZSKAIDROJUMS:

         Sēru nesaturošas degvielas ir bezsvina benzīns un dīzeļdegvielas, kurās sēra saturs ir vienāds vai mazāks par 10 mg/kg (ppm).

         Uzpildes stacijas vai degvielas uzpildes vietas ir mazumtirdzniecības vai komerciālas vietas, kurās degviela tiek iepildīta autotransporta līdzekļos to kustībai uz priekšu (kā definēts EN 14274:2003).
      2.   IETEKMĒJOŠIE FAKTORI
      Lai nodrošinātu sēru nesaturošu degvielu pieejamību, dalībvalstīm vajadzīgs noteikts elastības līmenis atbilstoši atšķirīgām vietējā tirgus un piegādes infrastruktūras situācijām. Jāņem vērā šādi faktori:
      1)   mazs iedzīvotāju blīvums
      Lielos apgabalos ar zemu iedzīvotāju blīvumu, visticamāk, ir mazāks skaits un nelielākas uzpildes stacijas (tilpuma caurlaides vai uzpildes sūkņu skaita ziņā), savukārt lielākas uzpildes stacijas koncentrētas blīvāk apdzīvotos apgabalos. Jāņem vērā lielāki pārvietošanās attālumi starp degvielas uzpildes punktiem un iespējamā esošās infrastruktūras nespēja atbalstīt vairāk kā vienu degvielas sēra satura līmeni.
      2)   liels iedzīvotāju blīvums
      Apgabalos ar lielu iedzīvotāju blīvumu, visticamāk, uzpildes stacijas vidēji ir lielākas (tilpuma caurlaides, kā arī uzpildes sūkņu skaita ziņā), to skaits ir lielāks, un līdz ar to tās atrodas tuvāk viena otrai. Šajā gadījumā vairāk ticams, ka infrastruktūra spēj atbalstīt daudzas degvielas kategorijas un ir iespējama pakāpeniskāka uzpildes staciju aptveršanas ieviešana.
      3)   mazi salu tirgi
      Mazi salu tirgi, visticamāk, liecinās par līdzīgām problēmām, kādas ir maza iedzīvotāju blīvuma apgabalos, ar papildu iespēju, ka pastāv mazāks (vai viena) piegādātāja tirgus vai arī ierobežots skaits lielu terminālu (vai viens liels termināls).
      3.   VISPĀRĒJAS VADLĪNIJAS
      No dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 98/70/EK 8. pantu jau tiek prasīts sniegt pamatinformāciju par valsts tirdzniecības apjomiem attiecībā uz sēru nesaturošu bezsvina benzīnu un dīzeļdegvielu.
      Šīs vadlīnijas sniedz četrus vērtēšanas kritērijus, kurus Komisija noteikusi kā sevišķi noderīgus, nosakot ģeogrāfiski līdzsvarotu sēru nesaturošu degvielu pieejamību direktīvas 3. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 4. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē. Divas detalizētās primārās iespējas A un B sniedz skaidrāku un precīzāku informāciju par sēru nesaturošu degvielu ģeogrāfisko pieejamību. Parasti var pieņemt, ka dalībvalstis varētu izvēlēties vai nu A vai B iespēju, taču nepiemēros tās abas vienlaicīgi.
      Un divas mazāk detalizētas sekundārās iespējas C un D sniedz informāciju par pieejamību konkrētos apgabalos.
      Jāatzīmē tas, ka ierosinātās iespējas var zaudēt savu nozīmību, ja visās uzpildes stacijās sasniegts augsts pieejamības līmenis, piemēram, diapazonā no 60 % līdz 80 %. Tādos gadījumos turpmāka valsts politikas sekmju detalizēta reģionāla novērtēšana var nebūt nepieciešama. Attiecībā uz D iespēju procentuālais rādītājs varētu būt pat nedaudz augstāks atkarībā no situācijas.
      Jebkurā gadījumā atšķirības starp situācijām attiecībā uz sēru nesaturoša bezsvina benzīna un sēru nesaturošas degvielas ieviešanu norādīs uz to, vai tās jāanalizē atsevišķi.
      Dalībvalstis var izvēlēties metodes, kas tām šķiet vispiemērotākās, lai ieviestu sēru nesaturošu degvielu pieejamību valsts mērogā. Tomēr ir ieteicams, lai dalībvalstis apsvērtu šeit piedāvātās iespējas, pirms pieņemtu lēmumu par vispiemērotākajiem pasākumiem, kas sekmētu ieviešanu attiecīgajā valstī. Īpaši gadījumi aplūkoti 4. iedaļā.
      3.1.   A iespēja: tādu degvielas uzpildes staciju īpatsvars pa reģioniem, kurās ir pieejamas sēru nesaturošas degvielas kategorijas
      3.1.1.   Kritērijs
      Nacionālo bezsvina benzīna un dīzeļdegvielas uzpildes staciju skaits, kurās pieejamas sēra nesaturošas degvielas kategorijas/veidi (katra atskaites gada beigās) atbilstoši Eurostat teritoriālo vienību trīs līmeņu nomenklatūrai statistikas nolūkā (NUTS) 3. līmeņa reģionālajā iedalījumā.
      Šajā kritērijā tiek izmantotas sekojošas vienības:

                  a)

                  uzpildes staciju skaits;

                  b)

                  to uzpildes staciju skaita procentuālais rādītājs, kurās pieejama sēru nesaturoša degviela.

            3.1.2.   Noderīgums
      Šī kritērija priekšrocība ir tā, ka tas sniedz skaidru norādi par sēru nesaturošu degvielu ģeogrāfisko pieejamību tādā līmenī, kas pamatoti nodrošina vienmērīgu sadali valsts teritorijā. Turklāt NUTS reģionālie apgabali ir jau noteikti un tiek izmantoti citos Kopienas statistikas datos, un citu NUTS reģionālo datu (tādu kā iedzīvotāju skaits, teritorijas platība u.tml.) pieejamība dos iespēju veikt noderīgu papildu analīzi.
      3.2.   B iespēja: vidējais attālums starp uzpildes stacijām, kurās ir pieejamas sēru nesaturošas degvielas kategorijas
      3.2.1.   Kritērijs
      Vidējais attālums vai nu starp tām bezsvina benzīna, vai bezsvina dīzeļdegvielas uzpildes stacijām, kurās pieejama sēru nesaturoša degviela. Tajā ietverts valsts vidējā, maksimālā un minimālā attāluma aprēķins starp tām uzpildes stacijām, kas nodrošina sēru nesaturošu degvielu (atsevišķi no bezsvina benzīna un dīzeļdegvielas). Tas var būt noderīgs arī, lai salīdzinātu šos rādītājus ar visu uzpildes staciju valsts vidējo rādītāju.
      3.2.2.   Noderīgums
      Šī kritērija priekšrocība ir tāda, ka tas sniedz attālumu atšķirības novērtējumu, kādu transporta līdzekļu īpašniekiem, kuriem nepieciešamas sēru nesaturošas degvielas, nākas pārvarēt, lai uzpildītu savu transporta līdzekli valsts teritorijā. Salīdzinājums ar visu uzpildes staciju valsts vidējo rādītāju kritēriju izvirza labākā perspektīvā, vērtējot konkrētos valsts apstākļus.
      3.3.   C iespēja: sēru nesaturošu degvielu pieejamība lielās uzpildes stacijās
      3.3.1.   Kritērijs
      Lielo/galveno uzpildes staciju skaits un kopējā procentuālā attiecība, kurās sēru saturošs bezsvina benzīns vai dīzeļdegviela ir pieejama valsts mērogā. Dalībvalstij jānosaka lielas uzpildes stacijas, ievērojot, ka tajās minimālā caurlaides robeža ir miljons litru gadā, atbilstoši savai nacionālajai situācijai (piemēram, var būt tā, ka ietverti aptuveni 5 % no visām uzpildes stacijām).
      3.3.2.   Noderīgums
      Lielas uzpildes stacijas atrodas augsta pieprasījuma apgabalos, tāpēc šis kritērijs sniegs noderīgu sēru nesaturošu degvielu pieejamības rādītāju attiecībā uz šādiem apgabaliem. Visticamāk, ka šādas uzpildes stacijas ir sadalītas pietiekami vienmērīgi visā valsts teritorijā, un kritēriju būs iespējams relatīvi viegli izmantot.
      3.4.   D iespēja: sēru nesaturošu degvielu pieejamība automaģistrāļu/autoceļu uzpildes stacijās
      3.4.1.   Kritērijs
      Galveno ceļu vai automaģistrāļu/šoseju uzpildes staciju skaits un kopējā procentuālā attiecība, kurās valsts mērogā pieejams sēru nesaturošs bezsvina benzīns vai dīzeļdegviela. Dalībvalstij atbilstoši jānosaka galvenie ceļi vai automaģistrāles/autoceļi.
      3.4.2.   Noderīgums
      Šis kritērijs īpaši noderīgs attiecībā uz tranzītu un tūrismu tajā ziņā, ka tas sniedz pieejamības rādītāju saistībā ar galvenajām satiksmes artērijām. Arī šīs uzpildes stacijas, visticamāk, ģeogrāfiskā ziņā būs izvietotas relatīvi vienmērīgi un plaši visā valsts teritorijā, lai gan galvenokārt būs saistītas ar lielākas apdzīvotības centriem.
      4.   ĪPAŠI GADĪJUMI
      Dažos gadījumos vai nu dalībvalstu veikto pasākumu dēļ, vai arī tās īpašās situācijas dēļ, ar kuru dalībvalsts saskaras, tai varētu nebūt nepieciešams pilnībā izmantot vai nu primārās, vai sekundārās iespējas, lai atbilstoši ilustrētu sēru saturošu degvielu ģeogrāfiskās pieejamības līmeni. Ir paredzēti divi šādi gadījumi, kad varētu būt lietderīgi samazināt nacionālās politikas sekmju vērtējumu:

                  1)

                  ļoti augsta nacionālā tirgus pieejamība vai pāreja uz sēru nesaturošu bezsvina benzīnu vai dīzeļdegvielu;

                  2)

                  dalībvalstij ir viens termināls/piegādātājs vai arī ierobežots salas tirgus.

            Šajos gadījumos piemērots ir pazemināts analīzes līmenis.
      4.1.   Ļoti augsta pieejamība/tirgus pāreja
      Gadījumos, kad dalībvalsts veikto pasākumu veids nodrošina ļoti augstu pieejamību/tirgus pāreju visas valsts mērogā (piemēram, no 60 līdz 80 % uzpildes staciju vai tirgotavu), iespējams, pietiktu izmantot tikai pamatinformāciju par kopējām sēru nesaturošu degvielu pārdošanas proporcijām (apjomiem) un vajadzības gadījumā valsts līmeņa datus par bezsvina benzīnu vai dīzeļdegvielu.
      Ir virkne veidu, kā sasniegt šo augsto pieejamību/tirgus pāreju. Tie būtu:

                  a)

                  ražošanas nozares nolīgumi, kas garantē sēru nesaturošu degvielu piedāvājumu lielākajā daļā uzpildes staciju;

                  b)

                  fiskālas motivācijas izmantojums, kā rezultātā tiek sekmēta tirgus pārslēgšanās galvenokārt uz sēru nesaturošām degvielām;

                  c)

                  obligātas pārejas uz sēru nesaturošu degvielu/tās pieejamības uzpildes stacijās ieviešana.

            4.2.   Viens termināls/salu tirgi
      Dalībvalstīs, kurās ir viena piegādātāja termināli, vai salu tirgus apstākļos var būt novērojams vienmērīgs kāpums līdz plašai vai pat 100 % sēru nesaturošu degvielu pieejamībai. Tas atkarībā no konkrētajiem apstākļiem var mazināt A – D iespēju pielietojuma noderīgumu šajos atsevišķajos apgabalos.


title: Eiropas Centrālās bankas ieteikums ( 2008. gada 28. janvāris ) — Eiropas Savienības Padomei par Suomen Pankki ārējo revidentu (ECB/2008/1)

text:
               1.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 29/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS

   (2008. gada 28. janvāris)
   Eiropas Savienības Padomei par Suomen Pankki ārējo revidentu
   (ECB/2008/1)
   (2008/C 29/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un Eurosistēmas valstu centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Suomen Pankki pašreizējā ārējā revidenta pilnvaras beigsies pēc 2007. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ vajadzīgs iecelt ārējo revidentu laika posmam, kas sākas 2008. finanšu gadā.

               (3)

               Suomen Pankki par savu ārējo revidentu 2008.–2012. finanšu gadam ir izvēlējusies KPMG Oy Ab,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Suomen Pankki ārējo revidentu 2008.–2012. finanšu gadam iecelt KPMG Oy Ab.

      Frankfurtē pie Mainas 2008. gada 28. janvārī

            ECB prezidents

         Jean-Claude TRICHET


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2016/336 (2016. gada 8. marts) par to, kā attiecībā uz astes amputēšanas vajadzības samazināšanas pasākumiem tiek piemērota Padomes Direktīva 2008/120/EK, ar kuru nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībai

text:
               9.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 62/20

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2016/336
   (2016. gada 8. marts)
   par to, kā attiecībā uz astes amputēšanas vajadzības samazināšanas pasākumiem tiek piemērota Padomes Direktīva 2008/120/EK, ar kuru nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībai
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 2008/120/EK (1) uzliek dalībvalstīm pienākumu nodrošināt, ka astes amputēšana netiek veikta regulāri, bet tikai tad, ja ir noskaidrots, ka ir savainoti sivēnmāšu pupi vai citu cūku ausis vai astes.

               (2)

               Cūkām tiek veikta astes amputēšana, lai astes netiktu nokostas, kas ir pretdabiska uzvedība ar daudzfaktoriālu izcelsmi. Minētā prakse var izraisīt cūkām sāpes un līdz ar to negatīvi ietekmē to labturību.

               (3)

               Direktīva 2008/120/EK nosaka, ka, pirms tiek veikta astes amputēšana, būtu jāveic citi pasākumi, lai netiktu nokostas astes un lai nepieļautu citas nevēlamas parādības, ņemot vērā vidi un dzīvnieku blīvumu. Šā apsvēruma dēļ būtu jāmaina neatbilstīgi turēšanas apstākļi vai saimniekošanas sistēma.

               (4)

               Direktīva 2008/120/EK arī paredz dalībvalstīm pienākumu nodrošināt, ka cūkām pastāvīgi ir pieejams pietiekams daudzums dzīvnieku veselībai nekaitīga materiāla, kurā var labi rakņāties un rušināties, piemēram, salmi, siens, koks, zāģu skaidas, sēņu komposts, kūdra vai to maisījums (“vides uzlabošanas materiāls”).

               (5)

               Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde ir sniegusi zinātniskos atzinumus par riskiem, kas saistīti ar astes nokošanu cūkām, un iespējamiem veidiem, kā varētu samazināt vajadzību asti amputēt (2), kā arī zinātnisko atzinumu par daudzfaktoru pieeju cūku labturības izvērtēšanai, izmantojot gan ar dzīvniekiem saistītus rādītājus, gan tādus, kas nav saistīti ar dzīvniekiem (3). Šo zinātnisko atzinumu secinājumi būtu jāņem vērā šajā ieteikumā minētajā paraugpraksē.

               (6)

               Lopkopības sistēmas dažādās dalībvalstīs ir atšķirīgas. Tādēļ būtu nepieciešams ieteikt Savienības līmeņa paraugpraksi, kuras mērķis ir samazināt vajadzību amputēt asti, un rast piemērotākos risinājumus, lai nodrošinātu vides uzlabošanas materiālus.

               (7)

               Šis ieteikums būtu jāpiemēro saskaņā ar Direktīvas 2008/120/EK noteikumiem un citiem attiecīgiem Savienības tiesību aktiem cūku labturības jomā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Piemērojot vispārīgās prasības attiecībā uz astes nokošanas novēršanu un tādējādi samazinot regulāras astes amputēšanas praksi, kā noteikts Direktīvas 2008/120/EK I pielikumā, dalībvalstīm būtu jāņem vērā paraugprakses norādes, kas balstītas uz 2. līdz 7. punktā izklāstītajām zinātniskajām atziņām.

               2.

               Dalībvalstīm būtu:

                           a)

                           jānodrošina, ka lauksaimnieki veic riska novērtējumu attiecībā uz astes nokošanas gadījumu biežumu, pamatojoties gan uz tādiem rādītājiem, kas saistīti ar dzīvniekiem, gan tādiem, kas nav saistīti ar dzīvniekiem (“riska novērtējums”); un

                           b)

                           jānosaka atbilstības kritēriji tiesību aktos noteiktajām prasībām, un jādara tie publiski pieejami tīmekļa vietnē.

               3.

               Veicot riska novērtējumu, pārbauda sekojošus parametrus:

                           a)

                           nodrošinātos vides uzlabošanas materiālus;

                           b)

                           tīrību;

                           c)

                           siltumkomforta apstākļus un gaisa kvalitāti;

                           d)

                           veselības stāvokli;

                           e)

                           konkurenci attiecībā uz pārtiku un telpu;

                           f)

                           uzturu.

                     Pamatojoties uz riska novērtējuma rezultātiem, būtu jāapsver atbilstīgas izmaiņas lauku saimniecību pārvaldībā, piemēram, piedāvājot atbilstīgus vides uzlabošanas materiālus, ērtus vides apstākļus, nodrošinot labu veselības stāvokli un/vai nodrošinot līdzsvarotu uzturu cūkām.

               4.

               Vides uzlabošanas materiāli ļautu cūkām apmierināt to būtiskās vajadzības, neapdraudot veselību.
               Šim nolūkam vides uzlabošanas materiāliem jābūt nekaitīgiem un ar šādām īpašībām:

                           a)

                           ēdamiem, lai cūkas varētu tos ēst vai pasmaržot, un vēlams ar kādiem uzturvērtības ieguvumiem;

                           b)

                           košļājamiem, lai cūkas varētu tos kost;

                           c)

                           piemērotiem tam, lai cūkas tajos varētu rakņāties;

                           d)

                           manipulējamiem, lai cūkas varētu mainīt to atrašanās vietu, izskatu vai struktūru.

               5.

               Papildus 4. punktā uzskaitītajiem raksturlielumiem, vides uzlabošanas materiāli būtu jānodrošina tādā veidā, lai tie:

                           a)

                           raisītu ilgtspējīgu interesi, proti, tiem būtu jāveicina cūku izzinošā uzvedība un jātiek sistemātiski aizstātiem un atjaunotiem;

                           b)

                           būtu piemēroti orālām manipulācijām;

                           c)

                           tiktu piedāvāti pietiekamā daudzumā;

                           d)

                           būtu tīri un higiēniski.

               6.

               Lai apmierinātu cūku pamatvajadzības, vides uzlabošanas materiāliem jāatbilst visām tām īpašībām, kas uzskaitītas 4. un 5. punktā.
               Šajā nolūkā vides uzlabošanas materiāli būtu jāklasificē šādi:
               a)   optimālie materiāli– materiāli, kuriem piemīt visas 4. un 5. punktā minētās īpašības, un tāpēc šos materiālus var izmantot atsevišķi;
               b)   suboptimālie materiāli– materiāli, kuriem piemīt lielākā daļa no 4. un 5. punktā minētajām īpašībām, un tāpēc šie materiāli būtu jāizmanto kopā ar citiem materiāliem;
               c)   mazākas nozīmes materiāli– materiāli, kuri nodrošina cūkām izklaidi, taču neapmierina to pamatvajadzības, un tādēļ ir nepieciešams sniegt papildus arī optimālus vai suboptimālus materiālus.

               7.

               Lai pārbaudītu, vai cūkām pietiekamā daudzumā ir pieejami pienācīgi vides uzlabošanas materiāli, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka lauksaimnieki ievēro paraugpraksi attiecībā uz atbilstošajiem rādītājiem, kuri paredzēti to cūku labturības uzraudzībai, kas ir viņu aprūpē.
               Lai pārbaudītu vides uzlabošanas materiālu pieejamību, minētajai novērtēšanas metodei būtu jāiekļauj pārbaudes, kas balstītas uz:

                           a)

                           rādītājiem, kas saistīti ar dzīvniekiem, piemēram, astes kodienu pazīmēm, ādas ievainojumiem un/vai cūku anormālu uzvedību (piemēram, zems ieinteresētības līmenis attiecībā uz vides uzlabošanas materiāliem, cīņu par vides uzlabošanas materiālu izmantošanu, tādu materiālu košana, kas nav piedāvātie vides uzlabošanas materiāli, rakņāšanās savos izkārnījumos vai – sivēnmāšu gadījumā – viltus migu iekārtošana); un

                           b)

                           rādītājiem, kas nav saistīti ar dzīvniekiem, piemēram, vides uzlabošanas materiālu atjaunošanas biežumu, pieejamību, daudzumu un tīrību.

               8.

               Komisijai būtu jāuzrauga šā ieteikuma piemērošana un Komisijas tīmekļa vietnē publiski jāsniedz sīkāka informācija par 2. līdz 7. punktā minēto paraugpraksi, kas ir saskaņā ar jaunākajām un būtiskākajām zinātniskām atziņām.

               9.

               Dalībvalstīm, aktīvi iesaistot lauksaimniekus, būtu pienācīgi jāizplata paraugprakse, kas minēta 2. līdz 7. punktā.

      Briselē, 2016. gada 8. martā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Vytenis ANDRIUKAITIS

      (1)  Padomes 2008. gada 18. decembra Direktīva 2008/120/EK, ar kuru nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībai (OV L 47, 18.2.2009., 5. lpp.).

      (2)  http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/611

      (3)  http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/3702


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 28. jūnijs ) – Jaunatne kustībā – jauniešu mācību mobilitātes veicināšana

text:
               7.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 28. jūnijs)
   Jaunatne kustībā – jauniešu mācību mobilitātes veicināšana
   2011/C 199/01
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 165. un 166. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2010. gada 3. marta paziņojumā “Eiropa 2020 – Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei” kā vienu no prioritātēm noteica uz zināšanām un inovāciju balstītas ekonomikas attīstību (“gudra izaugsme”) un uzsvēra pamatiniciatīvu (“Jaunatne kustībā”), lai uzlabotu Eiropas augstākās izglītības iestāžu darbību un starptautisko pievilcību un paaugstinātu visu izglītības un mācību līmeņu vispārējo kvalitāti Savienībā, apvienojot izcilību un vienlīdzību, šai nolūkā veicinot jauniešu mobilitāti un uzlabojot situāciju jauniešu nodarbinātības jomā. Šis ieteikums ir daļa no iniciatīvas “Jaunatne kustībā” un atbilst stratēģijas “Eiropa 2020” integrētajām pamatnostādnēm.

               (2)

               Mācību mobilitāte, proti, starptautiska mobilitāte jaunu zināšanu, prasmju un kompetenču apgūšanai, ir viens no būtiskākajiem veidiem, kā jaunieši var uzlabot savas nodarbinātības iespējas nākotnē, kā arī veicināt savu starpkultūru izpratni, personisko izaugsmi, radošumu un aktīvu pilsoniskumu. Pastāv lielāka iespējamība, ka eiropieši, kas savulaik ir iesaistījušies jauniešu mācību mobilitātē, vēlāk savā profesionālajā dzīvē būs mobili arī kā darba ņēmēji. Mācību mobilitāte var padarīt izglītības un apmācības sistēmas un iestādes atvērtākas, eiropeiskākas un starptautiskākas, kā arī pieejamākas un efektīvākas. Tā var arī stiprināt Eiropas konkurētspēju, palīdzot veidot zināšanu sabiedrību.

               (3)

               Mobilitātes priekšrocības tika uzsvērtas Padomes un Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Rezolūcijā (2000. gada 14. decembris) par rīcības plānu attiecībā uz mobilitāti (1), kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikumā (2001. gada 10. jūlijs) par studentu, apmācībā iesaistītu personu, brīvprātīgo, skolotāju un pasniedzēju mobilitāti Kopienā (2). Minētajā 2001. gada ieteikumā dalībvalstis tika aicinātas veikt attiecīgus pasākumus, lai novērstu šķēršļus minēto grupu mobilitātei.

               (4)

               Kopš 2001. gada ieteikuma jauniešu mobilitātes jomā ir sasniegts liels progress. Tomēr ne visi instrumenti un līdzekļi tiek pilnībā izmantoti, un vēl joprojām ir jāpārvar daudz šķēršļu. Turklāt pēdējo desmit gadu laikā ievērojami ir mainījusies kopējā situācija mācību mobilitātes jomā inter alia saistībā ar globalizāciju, tehnoloģiju attīstību, tostarp informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (“IKT”) jomā, un lielāku nozīmi, kas tiek piešķirta nodarbinātības un sociālajiem aspektiem.

               (5)

               Padomes un Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju secinājumos (2008. gada 22. maijs) par jaunrades un jauninājumu veicināšanu ar izglītību un mācībām uzsvērts, ka daudzveidība un daudzkultūru vide var veicināt jaunradi.

               (6)

               Padome secinājumos (2008. gada 21. novembris) par jauniešu mobilitāti aicināja dalībvalstis uzņemties mērķi panākt to, lai pakāpeniski visiem Eiropas jauniešiem mācību laiks ārzemēs būtu pašsaprotams, nevis kas ārkārtējs. Padome aicināja Komisiju izstrādāt darba plānu, lai visās Eiropas programmās ietvertu pārrobežu mobilitātes pasākumus, un atbalstīt dalībvalstu centienus veicināt mobilitāti.

               (7)

               Padomes secinājumos (2009. gada 26. novembris) par skolotāju un skolu vadītāju profesionālo pilnveidošanos atzīts, ka visu pakāpju mācībspēki varētu gūt lielāku labumu no lielākas mācību mobilitātes un kontaktu veidošanas.

               (8)

               Komisija 2009. gada jūlijā publicēja Zaļo grāmatu “Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana”, ar kuru tika uzsākta sabiedriskā apspriešana par vairākiem jautājumiem, piemēram, kā visefektīvāk veicināt Eiropas jauniešu mobilitātes iespējas, kādi šķēršļi attiecībā uz mobilitāti vēl jāpārvar un kā visi iesaistītie dalībnieki var apvienot centienus jaunā partnerībā mācību mobilitātei. Šīs apspriešanas rezultātā gūtās atsauksmes, kā arī no Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (3) un Reģionu komitejas (4) saņemtie atzinumi bija nozīmīgs ieguldījums šā ieteikuma izstrādē.

               (9)

               Ir jāveicina arī jauno pētnieku mobilitāte, lai nodrošinātu, ka Savienība neatpaliek no saviem konkurentiem pētniecības un inovāciju jomā. Komisijas 2008. gada 23. maija paziņojumā “Labāka karjera un lielāka mobilitāte: Eiropas partnerība pētniekiem” tika ierosināts pasākumu kopums, lai nodrošinātu, ka pētniekiem visā Savienībā ir pieejama pareiza apmācība, piesaistoša karjera, un ir novērsti šķēršļi viņu mobilitātei, savukārt Padomes secinājumos (2010. gada 2. marts) par Eiropas pētnieku mobilitāti un karjeru minēti konkrēti apsvērumi par to, kā uzlabot pētnieku mobilitāti, kā arī apzinātas vairākas darbības jomas, lai veicinātu zināšanu brīvu apriti (“piektā brīvība”).

               (10)

               Savienības programmas, papildus mobilitātei sniegtajam būtiskajam atbalstam un ieguldījumam izglītības sistēmu attīstībā un internacionalizācijā, ir veicinājušas labas prakses un instrumentu izplatīšanu Savienības līmenī, kuri paredzēti, lai atvieglotu jauniešu mobilitāti visās izglītības un apmācības jomās.

               (11)

               Ekonomisko apsvērumu dēļ īpaši svarīgi attiecībā uz mācību mobilitātes veicināšanu un atbalstīšanu ir nodrošināt esošo valstu un Savienības programmu un instrumentu efektīvu izmantošanu un ar tiem saistīto administratīvo procedūru vienkāršošanu.

               (12)

               Šis ieteikums attiecas uz jauniešiem Eiropā visās izglītības un apmācības jomās – vispārējā izglītībā, profesionālajā izglītībā (skolās vai praksēs), īsā cikla programmās, bakalaura, maģistra un doktorantūras studiju programmās, kā arī uz jauniešu apmaiņas programmām, brīvprātīgo darbu vai stažēšanos Savienībā vai ārpus tās. Mācību mobilitāte tiek uzskatīta par svarīgu saistībā ar visām disciplīnām un jomām, piemēram, kultūru, zinātni, tehnoloģijām, mākslu un sportu, kā arī saistībā ar jaunajiem uzņēmējiem un pētniekiem. Šā ieteikuma nozīmē mācīšanās ietver formālo, neformālo un ikdienējo izglītību.

               (13)

               Šā ieteikuma nolūks ir mudināt dalībvalstis veicināt jauniešu mācību mobilitāti un, kad vien iespējams, novērst šķēršļus, kas kavē panākumu gūšanu šajā jomā. Vienlaikus ieteikumā pilnībā ievērota dalībvalstu kompetence un pienākumi saskaņā ar valsts un Savienības tiesību aktiem.

               (14)

               Šajā ieteikumā dalībvalstis arī tiek aicinātas pilnībā izmantot esošo Savienības un Boloņas instrumentu potenciālu, lai veicinātu mobilitāti, jo īpaši Eiropas Mobilitātes kvalitātes hartu, Europass (tostarp diploma pielikumu), Youthpass, Eiropas kvalifikāciju sistēmu, Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu un Eiropas kredītpunktu sistēmu profesionālās izglītības un apmācības jomā.

               (15)

               Šajā ieteikumā sniegtas īpašas pamatnostādnes attiecībā uz jauniešu mācību mobilitātes administratīvajiem un institucionālajiem jautājumiem,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:
   1.   Informācija un konsultācijas par mācību mobilitātes iespējām

               a)

               Uzlabot informācijas un konsultāciju kvalitāti par valsts, reģionālajām un vietējām mobilitātes iespējām un dotāciju pieejamību, kuras paredzētas konkrētām audzēkņu grupām gan Savienībā, gan ārpus tās. Dalībvalstīm būtu jāizmanto jauni, radoši un interaktīvi veidi informācijas izplatīšanai, saziņai un viedokļu apmaiņai ar jauniešiem un pārējām ieinteresētajām personām.

               b)

               Ar mācību mobilitāti saistīto informāciju padarīt viegli pieejamu visiem jauniešiem, piemēram, izmantojot centralizētus tīmekļa portālus un citus tīmeklī pieejamos pakalpojumus, atbalsta centrus (piemēram, “Eiropas biroji”), kā arī informācijas un konsultāciju sniegšanas pakalpojumus. Noderīga var būt arī internetā pieejamo pakalpojumu izmantošana. Šajā sakarā ieteicams lietot Euroguidance tīklu.

               c)

               Sadarboties ar Komisiju, lai turpinātu pilnveidot un atjaunināt PLOTEUS portālu par mācību iespējām, proti, palielinot tādu valsts informācijas resursu skaitu, kuriem iedzīvotāji var piekļūt tieši, izmantojot PLOTEUS daudzvalodu saskarni.

               d)

               Mudināt attiecīgās valsts un reģionālās aģentūras panākt, lai to veiktās darbības saistībā ar mācību mobilitāti tiktu apvienotas ar ieinteresēto personu veiktajām darbībām šajā jomā, lai nodrošinātu skaidru, saskaņotu un vienkāršu informācijas plūsmu.

         2.   Motivācija dalībai starptautiskos mācību mobilitātes pasākumos

               a)

               Audzēkņu, viņu ģimeņu, skolotāju, pasniedzēju, sociālo darbinieku darbam ar jauniešiem un darba devēju vidū popularizēt mācību mobilitātes pievienoto vērtību saistībā ar cilvēka pašrealizācijas iespējām un profesionālo, valodas, sociālo un starpkultūru prasmju pilnveidošanu, radošuma un aktīva pilsoniskuma attīstīšanu un nodarbinātības iespēju nākotnē palielināšanu – jo īpaši saistībā ar darba tirgu, kas kļūst aizvien globālāks.

               b)

               Sekmēt sakaru veidošanu starp attiecīgām organizācijām, ieinteresētajām personām un citiem dalībniekiem, lai nodrošinātu saskaņotu pieeju jauniešu motivēšanā.

               c)

               Veicināt pieredzes apmaiņas programmas starp mobilajiem audzēkņiem un tiem audzēkņiem, kas vēl nav iesaistījušies mobilitātē, lai palielinātu motivāciju.

               d)

               Veicināt “mobilitātes kultūru”, piemēram, integrējot mobilitātes iespējas visās izglītības jomās un veicinot mācību mobilitātes vērtības plašāku sociālo atzīšanu.

         3.   Mācību mobilitātes iespēju sagatavošana, jo īpaši attiecībā uz svešvalodu prasmēm un starpkultūru izpratni

               a)

               Atzīt izglītības sākumposmos uzsāktas valodu un starpkultūru prasmju apguves nozīmīgumu, gan vispārējā izglītībā, gan profesionālajā izglītībā veicinot kvalitatīvu valodu un kultūras prasmju apguvi saistībā ar gatavošanos mobilitātei.

               b)

               Mudināt skolotājus izmantot inovatīvākas metodes valodu mācīšanas procesā, tostarp uz IKT balstītas metodes. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš audzēkņiem, kas ir nelabvēlīgā situācijā, un viņu īpašajām vajadzībām.

               c)

               Veicināt to, lai jaunieši apgūst digitālās pamatprasmes, tādējādi nodrošinot viņiem iespēju sagatavoties mobilitātes pasākumiem optimālos apstākļos, kā arī izmantot jaunas virtuālās mobilitātes iespējas, kuras papildina fizisko mobilitāti.

               d)

               Veicināt partnerību un apmaiņu starp izglītības iestādēm, kā arī neformālās izglītības pakalpojumu sniedzējiem, lai labāk sagatavotos mobilitātes pasākumiem.

         4.   Ar mācību laiku ārzemēs saistītie administratīvie un institucionālie jautājumi

               a)

               Kad vien iespējams, atrisināt administratīvos jautājumus, kuri rada grūtības iegūt vīzas un uzturēšanās atļaujas tiem audzēkņiem, kas nav Eiropas Savienības iedzīvotāji un vēlas mācīties kādā no dalībvalstīm.

               b)

               Kad vien iespējams, mazināt administratīvo slogu, lai veicinātu mācību mobilitāti uz Savienību un no tās. Ciešāka sadarbība un partnerība ar trešām valstīm, nolīgumi starp dalībvalstu attiecīgajām iestādēm un divpusēji nolīgumi starp iestādēm atvieglotu mācību mobilitāti starp Savienību un citām pasaules daļām.

               c)

               Apsvērt jautājumus, kas ir saistīti ar Savienībā spēkā esošajām dažādajām tiesību normām attiecībā uz nepilngadīgajām personām, kuras piedalās mācību mobilitātes shēmās.

               d)

               Izstrādāt skaidras sistēmas, lai mudinātu mācekļus, kuri apgūst sākotnējo profesionālo izglītību, iesaistīties mācību mobilitātē. Lai veicinātu mācekļu un jauno pētnieku mācību mobilitāti, dalībvalstīm būtu atbilstīgi saviem tiesību aktiem jānodrošina atbilstīga aizsardzības pieejamība apdrošināšanas, darba standartu, veselības un drošības prasību, nodokļu, sociālā nodrošinājuma un pensiju sistēmu jomā.

               e)

               Aktīvi veicināt tādas izglītības un apmācības programmas, kuras ir kopīgi izstrādātas un pasniegtas sadarbībā ar citu valstu iestādēm.

               f)

               Ja nepieciešams, ar mācību mobilitāti saistītās iespējas iekļaut izglītības vai apmācības programmā. Papildus tam nodrošināt arī īslaicīgu mobilitātes periodu iespējas, kas varētu iedrošināt lielāku skaitu jauniešu iesaistīties mobilitātē.

         5.   Dotāciju un aizdevumu pārvedamība
   Veicināt dotāciju un aizdevumu pārvedamību un pienācīgu piekļuvi attiecīgajiem pabalstiem, lai atvieglotu jauniešu mācību mobilitāti.
   6.   Mācību mobilitātes kvalitāte

               a)

               Izmantot esošos kvalitātes standartus, piemēram, Eiropas Mobilitātes kvalitātes hartu, kā arī valsts un reģionāla līmeņa instrumentus, lai nodrošinātu augstu mobilitātes kvalitāti, un veicināt kvalitātes nodrošināšanu attiecībā uz katru mobilitātes aspektu.

               b)

               Sekmēt pastāvīgu dialogu un skaidru vienošanos starp nosūtītāju iestādi un uzņēmēju iestādi, piemēram, izmantojot mācību līgumus. Sekmēt apgūto zināšanu, prasmju un kompetenču atzīšanu, kā arī pārredzamas atlases procedūras, pieredzes apmaiņas programmas un strukturētu atbalstu audzēkņiem.

               c)

               Sekmēt to, ka pēc mācību mobilitātes laikposma beigām sistemātiski tiek izmantoti atsauksmju sniegšanas mehānismi, lai nodrošinātu augstas kvalitātes informāciju par gūto pieredzi.

               d)

               Veicināt tādas programmas, kas paredz mentoru iesaisti un mācīšanos no līdzbiedriem, lai nodrošinātu mobilo audzēkņu integrāciju uzņēmējā valstī vai iestādē.

               e)

               Veicināt to, lai mobilitātē iesaistītajiem audzēkņiem tiktu nodrošināti pienācīgi apstākļi, piemēram, izmitināšana, ēdināšana un transports par pieejamu cenu.

               f)

               Sekmēt konsultāciju sniegšanu audzēkņiem par to, kā vislabāk izmantot mācību mobilitāti zināšanu, prasmju un kompetenču pilnveidošanai.

               g)

               Sekmēt to, ka pēc mobilitātē iesaistīto audzēkņu atgriešanās viņiem tiek sniegtas konsultācijas par to, kā izmantot uzturēšanās laikā ārvalstīs gūtās zināšanas. Sniegt palīdzību saistībā ar reintegrāciju pēc ilgas uzturēšanās ārzemēs.

         7.   Mācību rezultātu atzīšana

               a)

               Veicināt Savienības instrumentu īstenošanu un izmantošanu, kuri atvieglo mobilitātes laikā gūto mācību rezultātu pārnešanu un apstiprināšanu starp dalībvalstīm. Šie instrumenti būtu arī vairāk jāpopularizē, jo īpaši darba devēju vidū.

               b)

               Uzlabot procedūras un pamatnostādnes ikdienējās un neformālās izglītības apstiprināšanai un atzīšanai, lai veicinātu lielāku mobilitāti, piemēram, attiecībā uz brīvprātīgo darbu un darbu ar jauniešiem.

               c)

               Risināt jautājumu par mobilitātes laikā ārzemēs gūto zināšanu, prasmju un kompetenču, piemēram, svešvalodu prasmes, apstiprināšanu un atzīšanu.

               d)

               Atbalstīt un popularizēt kontaktpunktus, kuros iedzīvotāji varētu saņemt informāciju par to, kā pēc atgriešanās no ārzemēm varētu tikt atzīta un sertificēta viņu iegūtā kvalifikācija.

         8.   Audzēkņi, kas ir nelabvēlīgā situācijā
   Sniegt nelabvēlīgā situācijā esošiem audzēkņiem, kuriem var nebūt pieejamas mācību mobilitātes iespējas, mērķtiecīgu informāciju par to konkrētajām vajadzībām pielāgotām pieejamajām programmām un atbalstu.
   9.   Partnerības un finansējums

               a)

               Veicināt partnerības mācību mobilitātes jomā gan ar valsts, gan privātā sektora dalībniekiem, kas darbojas reģionālā un vietējā līmenī. Šajā sakarā vērtīgi partneri var būt tirdzniecības palātas, uzņēmumi, profesionālās izglītības un apmācības apvienības un profesionālās apvienības un nevalstiskās organizācijas. Turklāt būtu jāstiprina skolu, augstskolu un uzņēmumu sadarbības tīkli, kuru satvarā notiek informācijas, ziņu un pieredzes apmaiņa.

               b)

               Mudināt reģionu un vietējās pašvaldības aizvien vairāk iesaistīties mācību mobilitātes veicināšanā, pamatojoties uz jau esošajiem sadarbības tīkliem un veidojot jaunas partnerības.

               c)

               Veicināt aktīvu sadarbību un saziņu, tostarp palielinot izpratni un informētību par mācību mobilitātes vērtību, starp izglītības un uzņēmējdarbības sektoru, jo uzņēmumu iesaistīšana ir būtisks elements, lai stiprinātu jauniešu mobilitāti, piemēram, nodrošinot prakses iespējas. Ja nepieciešams, atbilstīgi Savienības un valsts tiesību aktiem sniegt uzņēmumiem stimulus, piemēram, īpašas dotācijas, ar mērķi veicināt to iesaistīšanos prakses vietu nodrošināšanā.

               d)

               Veicināt valstu un Savienības programmu saskaņotību un papildināmību, lai radītu sinerģiju un uzlabotu mobilitātes programmu efektivitāti.

         10.   Informācijas izplatītāju nozīme

               a)

               Sekmēt tādu “informācijas izplatītāju” iesaistīšanos kā skolotāji, pasniedzēji, ģimenes, sociālie darbinieki darbam ar jauniešiem un jaunieši, kuri iepriekš guvuši mobilitātes pieredzi, lai iedvesmotu un motivētu jauniešus iesaistīties mobilitātes procesā. Rosināt, lai izglītības jomā strādājošie darba devēji atzītu un novērtētu skolotāju, pasniedzēju un sociālo darbinieku darbam ar jauniešiem ieguldījumu mācību mobilitātes veicināšanā.

               b)

               Veicināt un atbalstīt mācību mobilitātes iespējas kā izglītības iestāžu vadītāju, skolotāju, pasniedzēju, administratīvo darbinieku un sociālo darbinieku darbam ar jauniešiem sākotnējās apmācības un pastāvīgās profesionālās izaugsmes programmu sastāvdaļu.

         11.   Progresa pārraudzība

               a)

               Uz brīvprātības pamata atbalstīt darbu, kas saistīts ar iespēju izstrādāt metodoloģisku sistēmu, lai pārraudzītu progresu, kas panākts mācību mobilitātes veicināšanā un ar to saistīto šķēršļu novēršanā, kura pamatā būs Eurydice tīkla sagatavošanas pētījums, kas veikts ar dalībvalstu ekspertu palīdzību, un tajā pilnībā tiks izmantoti esošie datu un informācijas avoti.

               b)

               Atbilstīgi esošajām Stratēģiskās sistēmas Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā (ET 2020) ziņošanas struktūrām ziņot Komisijai par panākumiem, kas gūti mācību mobilitātes veicināšanā un ar to saistīto šķēršļu novēršanā.

         ŅEM VĒRĀ KOMISIJAS NOLŪKU:

               1.

               Savienības programmu un budžetu, jo īpaši mūžizglītības jomā, pilnīgu un efektīvu izmantošanu ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm, lai izvērstu un paplašinātu jauniešiem paredzētas mācību iespējas, tostarp izskatot iespēju izmantot Eiropas strukturālos un kohēzijas fondus un Eiropas Investīciju banku (5).

               2.

               Atbalstīt dalībvalstu centienus mācību mobilitātes veicināšanā, jo īpaši izskatot šā ieteikuma ietekmi uz nākamās paaudzes Savienības programmām izglītības, apmācības un jaunatnes jomā un uz nākamo Savienības daudzgadu finanšu shēmu.

               3.

               Sadarbībā ar dalībvalstīm uzlabot statistikas sistēmu, ko izmanto, lai novērtētu starptautisko mācību mobilitāti.

               4.

               Ciešā sadarbībā ar dalībvalstu ekspertiem izpētīt iespēju izstrādāt metodoloģisku sistēmu, lai pārraudzītu mācību mobilitātes veicināšanā un ar to saistīto šķēršļu novēršanā sasniegto progresu – Komisijas paziņojumā “Jaunatne kustībā” tā tiek dēvēta par “Mobilitātes progresa ziņojumu”.

               5.

               Pēc pirmajiem četriem šā ieteikuma īstenošanas gadiem izvērtēt gūtos panākumus ar mācību mobilitāti saistīto šķēršļu novēršanā.

      Luksemburgā, 2011. gada 28. jūnijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         FAZEKAS S.

      (1)  OV C 371, 23.12.2000., 4. lpp.

      (2)  OV L 215, 9.8.2001., 30. lpp.

      (3)  OV C 255, 22.9.2010., 81. lpp.

      (4)  OV C 175, 1.7.2009., 31. lpp.

      (5)  Atbilstīgi Padomes aicinājumam, kas adresēts Komisijai un izteikts 2008. gada novembra secinājumos par jauniešu mobilitāti, izskatīt arī iespēju, cik rentabli būtu izstrādāt jaunus finanšu atbalsta līdzekļus, tostarp iespēju piešķirt “Eiropas studentu aizdevumus”.


title: Komisijas Ieteikums ( 2009. gada 30. aprīlis ), ar ko papildina Ieteikumus 2004/913/EK un 2005/162/EK attiecībā uz biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru atlīdzību (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               15.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 120/28

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2009. gada 30. aprīlis),
   ar ko papildina Ieteikumus 2004/913/EK un 2005/162/EK attiecībā uz biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru atlīdzību
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2009/385/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. panta otro ievilkumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2004. gada 14. decembrī pieņēma Ieteikumu 2004/913/EK, ar ko veicina atbilstošu režīmu biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru atlīdzībai (1), un 2005. gada 15. februārī Komisija pieņēma Ieteikumu 2005/162/EK par biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru bez izpildpilnvarām vai padomes locekļu un (direktoru) padomes komiteju lomu (2). Galvenie minēto ieteikumu mērķi ir nodrošināt atlīdzības noteikšanas pārskatāmību, akcionāru kontroli attiecībā uz atlīdzības politiku un individuālo atlīdzību, izmantojot attiecīgo datu nodošanu atklātībai, pieprasot obligātu vai konsultatīvu balsojumu attiecībā uz pārskatu par atlīdzību un akcionāru apstiprinājumu atlīdzībai akcijās, efektīvu un neatkarīgu uzraudzību un Atlīdzības komitejas padomdevējas funkciju attiecībā uz atlīdzības noteikšanu.

               (2)

               No šiem ieteikumiem izriet, ka Komisijai jāuzrauga situācija, tostarp minētajos ieteikumos iekļauto principu īstenošana un piemērošana, un jānovērtē turpmāku pasākumu vajadzība. Turklāt pēdējo gadu pieredze un nesen gūtā pieredze saistībā ar finanšu krīzi liecina, ka atlīdzības struktūras kļūst arvien sarežģītākas, pārāk koncentrētas uz īstermiņa sasniegumiem un dažos gadījumos tās radījušas pārmērīgi lielu atlīdzību, kas nav pamatota ar darba rezultātiem.

               (3)

               Lai gan direktoru atlīdzības veids, struktūra un apmērs joprojām ir galvenokārt uzņēmējsabiedrību, to akcionāru un attiecīgā gadījumā darbinieku pārstāvju kompetencē, Komisija uzskata, ka vajadzīgi papildu principi attiecībā uz direktoru atlīdzības struktūru, kā noteikts sabiedrības atlīdzības politikā un atlīdzības noteikšanas procesā un tā kontrolē.

               (4)

               Ieteikums neskar attiecīgā gadījumā sociālo partneru tiesības sarunās par darba koplīgumu.

               (5)

               Pašreizējais biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru atlīdzības režīms jānostiprina ar principiem, kas papildina Ieteikumos 2004/913/EK un 2005/162/EK ietvertos principus.

               (6)

               Direktoru atlīdzības struktūrai jāveicina sabiedrības stabilitāte ilgtermiņā un jānodrošina, ka atlīdzības noteikšana pamatojas uz darba rezultātiem. Tādēļ atlīdzības mainīgajām daļām jābūt saistītām ar iepriekš noteiktiem un novērtējamiem izpildes kritērijiem, tostarp nefinanšu kritērijiem. Atlīdzības mainīgās daļas lielums ir jāierobežo. Atlīdzības ievērojamas mainīgās daļas jāatceļ uz noteiktu laika posmu, piemēram, trim vai pieciem gadiem, ņemot vērā nosacījumus par darba rezultātiem. Bez tam sabiedrībām jābūt iespējai atprasīt to atlīdzības mainīgo daļu, kas izmaksāta, pamatojoties uz datiem, kuru neprecizitāte ir acīmredzami pierādīta.

               (7)

               Jānodrošina, ka darba attiecību izbeigšanas maksājumi, t. s. “zelta izpletņi”, nav kompensācija par neveiksmi un ka darba attiecību izbeigšanas maksājumu primārais mērķis ir drošības tīkla funkcija, ja notiek līguma pirmstermiņa izbeigšana. Šajā nolūkā darba attiecību izbeigšanas maksājumi iepriekš jāierobežo līdz noteiktai summai vai noteiktam laika posmam, tam parasti nevajadzētu būt lielākam par divu gadu atlīdzību (pamatojoties tikai uz gada atlīdzības nemainīgo daļu) un to neizmaksā, ja līgums izbeigts neatbilstošu darba rezultātu dēļ vai ja direktors aiziet no darba pēc paša vēlēšanās. Tas neizslēdz darba attiecību izbeigšanas maksājumus, ja notiek līguma pirmstermiņa izbeigšana sabiedrības stratēģijas maiņas dēļ vai sabiedrību apvienošanās vai pārņemšanas gadījumā.

               (8)

               Shēmas, saskaņā ar kurām direktoriem atlīdzību izmaksā akcijās, akciju opcijās vai citās tiesībās iegūt akcijas vai saņemt atlīdzību, pamatojoties uz akciju cenu svārstībām, ir labāk jāsaista ar darba rezultātiem un sabiedrības ilgtermiņa vērtības radīšanu. Tādēļ akcijām jāpiemēro attiecīgs galīgo tiesību iegūšanas periods un uz to jāattiecina ar darba rezultātiem saistīti nosacījumi. Akciju opcijas un tiesības iegūt akcijas vai saņemt atlīdzību, pamatojoties uz akciju cenu svārstībām, nevar tikt izmantotas noteiktu laika posmu, un uz tiesībām tās izmantot jāattiecina ar darba rezultātiem saistīti nosacījumi. Lai turpmāk novērstu to direktoru interešu konfliktu, kuriem ir sabiedrības akcijas, jāpieprasa, lai šie direktori daļu no savām akcijām saglabā līdz savu pilnvaru termiņa beigām.

               (9)

               Lai akcionāriem atvieglotu uzņēmējsabiedrības īstenoto atlīdzības noteikšanas koncepcijas novērtēšanu un stiprinātu uzņēmējsabiedrības atbildību akcionāru priekšā, pārskatam par atlīdzību jābūt skaidram un viegli saprotamam. Turklāt jāturpina informācijas publiskošana par atlīdzības struktūru.

               (10)

               Lai palielinātu atbildību, jāmudina akcionāri piedalīties pilnsapulcēs un pārdomāti izmantot savas balsstiesības. Jo īpaši institucionālajiem akcionāriem jāuzņemas galvenā loma saistībā ar valdes palielinātu atbildību atlīdzības jautājumos.

               (11)

               Atlīdzības komitejām, kā minēts Ieteikumā 2005/162/EK, ir liela nozīme uzņēmējsabiedrības atlīdzības politikas noteikšanā, novēršot interešu konfliktu un uzraugot valdes rīcību atlīdzības sakarā. Lai stiprinātu minēto komiteju lomu, vismaz vienam tās loceklim jābūt speciālistam atlīdzības noteikšanas jomā.

               (12)

               Konsultanti atlīdzības noteikšanas jomā var nonākt interešu konfliktā, piemēram, ja viņi konsultē Atlīdzības komiteju par atlīdzības noteikšanas praksi un pasākumiem un vienlaikus konsultē uzņēmējsabiedrību vai tās izpilddirektoru vai valdes locekli. Ir lietderīgi, ka atlīdzības komitejas ir piesardzīgas, nolīgstot konsultantus atlīdzības jautājumos, lai nodrošinātu, ka vieni un tie paši konsultanti vienlaikus nekonsultē uzņēmējsabiedrības cilvēkresursu departamentu vai izpilddirektoru, vai valdes locekli.

               (13)

               Ņemot vērā direktoru atlīdzības jautājuma svarīgumu un lai uzlabotu efektīvu Kopienas nostādņu piemērošanu direktoru atlīdzības noteikšanai, Komisija paredzējusi plašāk izmantot dažādus uzraudzības mehānismus, piemēram, gada rādītāju tabulas un dalībvalstu veiktu savstarpēju novērtēšanu. Turklāt Komisija paredzējusi izpētīt iespējas standartizēt informācijas publiskošanu par valdes locekļu atlīdzības politiku.

               (14)

               Dalībvalstu paziņojumā par pasākumiem saskaņā ar šo ieteikumu jāiekļauj skaidrs termiņš, kad sabiedrībām jāpieņem atlīdzības noteikšanas politika, kas ir saskanīga ar šajā ieteikumā izklāstītajiem principiem,

         AR ŠO IESAKA.

      I   IEDAĻA

      Darbības joma un definīcijas

   1.   Darbības joma

               1.1.

               Šā ieteikuma II iedaļas darbības joma atbilst Ieteikuma 2004/913/EK II iedaļas darbības jomai.
               Šā ieteikuma III iedaļas darbības joma atbilst Ieteikuma 2005/162/EK III iedaļas darbības jomai.

               1.2.

               Dalībvalstīm jāveic visi attiecīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka biržas sarakstā iekļautās sabiedrības, kurām piemērojami Ieteikumi 2004/913/EK un 2005/162/EK, ņem vērā šo ieteikumu.

         2.   Definīcijas papildus Ieteikumos 2004/913/EK un 2005/162/EK minētajām definīcijām:

               2.1.

               “Atlīdzības mainīgā daļa” ir valdes locekļu atlīdzības daļa, tostarp prēmijas, kas piešķirtas, pamatojoties uz izpildes kritērijiem.

               2.2.

               “Darba attiecību izbeigšanas maksājumi” ir maksājumi, kas saistīti ar izpilddirektoru vai valdes locekļu līguma pirmstermiņa izbeigšanu, tostarp maksājumi, kas saistīti ar uzteikuma termiņu vai līgumā iekļauto klauzulu par nekonkurēšanu.

      II   IEDAĻA

      Atlīdzības politika

   (Komisijas Ieteikuma 2004/913/EK II iedaļa)
   3.   Valdes locekļu atlīdzības politikas struktūra

               3.1.

               Ja atlīdzības politikā iekļauta atlīdzības mainīgā daļa, sabiedrībām jānosaka mainīgās(-o) daļas(-u) maksimums. Atlīdzības nemainīgajai daļai jābūt pietiekamai, lai sabiedrība varētu ieturēt atlīdzības mainīgo daļu, ja nav ievēroti izpildes kritēriji.

               3.2.

               Uz atlīdzības mainīgās daļas piešķiršanu jāattiecina iepriekš noteikti novērtējami izpildes kritēriji.
               Izpildes kritērijiem jāveicina uzņēmējsabiedrības ilgtermiņa stabilitāte un jāietver nefinanšu kritēriji, kas ir būtiski uzņēmējsabiedrības ilgtermiņa vērtības radīšanā, piemēram, atbilstība piemērojamajiem noteikumiem un procedūrām.

               3.3.

               Ja piešķir atlīdzības mainīgo daļu, mainīgās daļas lielākās daļas izmaksa jāatliek uz minimālu laika posmu. Tā mainīgā daļa, uz kuru attiecina izmaksas atlikšanu, jānosaka, ņemot vērā mainīgās daļas relatīvo nozīmi salīdzinājumā ar atlīdzības nemainīgo daļu.

               3.4.

               Izpilddirektoru vai valdes locekļu līgumu noteikumos jāiekļauj nosacījumi, kas sabiedrībām ļauj atprasīt to atlīdzības mainīgo daļu, kas piešķirta, pamatojoties uz datiem, kuri vēlāk izrādījušies acīmredzami nepareizi.

               3.5.

               Darba attiecību izbeigšanas maksājumi nedrīkst pārsniegt noteiktu summu vai noteiktu gada atlīdzības gadu skaitu, kuriem parasti nevajadzētu būt lielākiem par divu gadu atlīdzības nemainīgo daļu vai tās ekvivalentu.
               Darba attiecību izbeigšanas maksājumi nav jāizmaksā, ja darba attiecības izbeigtas neatbilstošu darba rezultātu dēļ.

         4.   Atlīdzība, kas saistīta ar akcijām

               4.1.

               Akcijas nevar izmantot vismaz trīs gadus pēc to piešķiršanas.
               Akciju opcijas vai jebkuras citas tiesības iegūt akcijas vai saņemt atlīdzību, pamatojoties uz akciju cenu svārstībām, nav izmantojamas vismaz trīs gadus pēc to piešķiršanas.

               4.2.

               Uz akciju nodošanu īpašumā un tiesībām izmantot akciju opcijas vai jebkurām citām tiesībām iegūt akcijas vai saņemt atlīdzību, pamatojoties uz akciju cenu svārstībām, jāattiecina iepriekš noteikti un novērtējami izpildes kritēriji.

               4.3.

               Kad akcijas pilnībā iegūtas īpašumā, valdes locekļiem zināms skaits akciju jāsaglabā līdz pilnvaru termiņa beigām, lai vajadzības gadījumā varētu finansēt izdevumus, kas saistīti ar akciju iegādi. Saglabājamo akciju skaits jānosaka, piemēram, divkāršā kopējās gada atlīdzības (nemainīgā daļa plus mainīgā daļa) vērtības apmērā.

               4.4.

               Direktoru bez izpildpilnvarām vai padomes locekļu atlīdzībā nav jāiekļauj akciju opcijas.

         5.   Valdes locekļu atlīdzības politikas publiskošana

               5.1.

               Ieteikuma 2004/913/EK 3.1. punktā minētajam pārskatam par atlīdzību jābūt skaidram un viegli saprotamam.

               5.2.

               Papildus informācijai, kas izklāstīta Ieteikuma 2004/913/EK 3.3. punktā, pārskatā par atlīdzību jāiekļauj šāda informācija:

                           a)

                           paskaidrojums, kā izpildes kritēriju izvēle veicina uzņēmējsabiedrības ilgtermiņa intereses, kā noteikts šā ieteikuma 3.2. punktā;

                           b)

                           paskaidrojums par metodēm, kas izmantotas, lai noteiktu, vai ir ievēroti izpildes kritēriji;

                           c)

                           pietiekama informācija par atlikšanas periodiem attiecībā uz atlīdzības mainīgo daļu, kā minēts šā ieteikuma 3.3. punktā;

                           d)

                           pietiekama informācija par darba attiecību izbeigšanas maksājumiem, kā minēts šā ieteikuma 3.4. punktā;

                           e)

                           pietiekama informācija par laika periodu, līdz akcijas nonāk galīgā darbinieka īpašumā attiecībā uz atlīdzību akcijās, kā minēts šā ieteikuma 4.1. punktā;

                           f)

                           pietiekama informācija par politiku attiecībā uz akciju saglabāšanu pēc to iegūšanas pilnīgā īpašumā, kā minēts šā ieteikuma 4.3. punktā;

                           g)

                           pietiekama informācija par sabiedrību to vienādranga grupu sastāvu, kuru atlīdzības politika ir pārbaudīta saistībā ar attiecīgās sabiedrības atlīdzības politikas noteikšanu.

         6.   Akcionāru balsojums

               6.1.

               Akcionāri, jo īpaši institucionālie akcionāri, jāmudina attiecīgā gadījumā piedalīties pilnsapulcēs un pārdomāti izmantot savas balsstiesības attiecībā uz valdes locekļu atlīdzību, ņemot vērā principus, kas iekļauti šajā ieteikumā, Ieteikumā 2004/913/EK un Ieteikumā/2005/162/EK.

      III   IEDAĻA

      Atlīdzības komiteja

   (Ieteikuma 2005/162/EK I pielikuma 3. punkts)
   7.   Izveide un sastāvs

               7.1.

               Vismaz vienam no Atlīdzības komitejas locekļiem ir jābūt zināšanām un pieredzei atlīdzības politikas jomā.

         8.   Funkcijas

               8.1.

               Atlīdzības komitejai regulāri jāpārskata izpilddirektoru vai valdes locekļu atlīdzības politika, tostarp atlīdzība akcijās, un tās īstenošana.

         9.   Darbība

               9.1.

               Veicot savas funkcijas, Atlīdzības komitejai jāpieņem neatkarīgs spriedums, ievērojot integritāti.

               9.2.

               Ja tiek izmantoti konsultanta pakalpojumi, lai iegūtu informāciju par atlīdzības sistēmu tirgus standartiem, Atlīdzības komitejai jānodrošina, lai attiecīgais konsultants vienlaikus nekonsultē attiecīgās uzņēmējsabiedrības cilvēkresursu departamentu vai izpilddirektoru, vai valdes locekļus.

               9.3.

               Veicot savas funkcijas, Atlīdzības komitejai jānodrošina, lai katra izpilddirektora vai valdes locekļa atlīdzība ir samērīga ar citu izpilddirektoru vai valdes locekļu un uzņēmējsabiedrības pārējo personāla locekļu atlīdzību.

               9.4.

               Atlīdzības komitejai jāziņo par funkciju izpildi akcionāriem un šai nolūkā jāpiedalās gada pilnsapulcē.

      IV   IEDAĻA

      Nobeiguma noteikumi

               10.

               Dalībvalstis tiek aicinātas veikt vajadzīgos pasākumus, lai veicinātu šā ieteikuma piemērošanu līdz 2009. gada 31. decembrim.
               Šajā sakarā dalībvalstis tiek aicinātas rīkot valstī apspriešanos ar ieinteresētajām personām par šo ieteikumu un paziņot Komisijai par pasākumiem, kas veikti saskaņā ar šo ieteikumu, lai Komisija varētu stingri uzraudzīt stāvokli un, pamatojoties uz to, novērtētu, vai vajadzīgi turpmāki pasākumi.

               11.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2009. gada 30. aprīlī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietnieks

         Siim KALLAS

      (1)  OV L 385, 29.12.2004., 55. lpp.

      (2)  OV L 52, 25.2.2005., 51. lpp.


title: Padomes ieteikums (2005. gada 12. oktobris) par to, kā atvieglot trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanu, lai veiktu zinātniskos pētījumus Eiropas Kopienā

text:
               3.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 289/26

      PADOMES IETEIKUMS

   (2005. gada 12. oktobris)
   par to, kā atvieglot trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanu, lai veiktu zinātniskos pētījumus Eiropas Kopienā
   (2005/762/EK)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 63. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (3)

   tā kā:

               (1)

               Lai konsolidētu Eiropas pētniecības politiku un piešķirtu tai struktūru, Komisija 2000. gada janvārī uzskatīja par vajadzīgu izveidot Eiropas pētniecības telpu kā pamatu Kopienas turpmākai darbībai šajā jomā.

               (2)

               Atbalstot Eiropas pētniecības telpu, Lisabonas Eiropadome 2000. gada martā izvirzīja Kopienai mērķi līdz 2010. gadam kļūt par konkurētspējīgāko un dinamiskāko uz zinātnes atziņām balstīto ekonomiku pasaulē.

               (3)

               Ekonomikas globalizācija prasa augstāku pētnieku mobilitāti, kas ir atzīts Eiropas Kopienas Sestajā pamatprogrammā (4), ar kuru tā dara pieejamas savas programmas pētniekiem no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis.

               (4)

               Lai Kopiena sasniegtu Barselonas Eiropadomes 2002. gada martā izvirzīto mērķi, proti, zinātniskajos pētījumos ieguldīt 3 % no IKP, līdz 2010. gadam būs vajadzīgi 700 000 pētnieku. Šis mērķis jāsasniedz ar vairāku savstarpēji saistītu pasākumu palīdzību, piemēram, padarot zinātnieka profesiju pievilcīgāku jauniešiem, veicinot sieviešu iesaistīšanu zinātniskos pētījumos, paplašinot pētnieku apmācības iespējas un mobilitāti, uzlabojot pētnieku karjeras izredzes Kopienā un atverot Kopienu trešo valstu valstspiederīgajiem, kurus varētu uzņemt zinātniskās pētniecības nolūkos.

               (5)

               Kamēr nav pieņemta Padomes 2005. gada 12. oktobra Direktīva 2005/71/EK par īpašu procedūru trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanai zinātniskās pētniecības nolūkos (5), šis ieteikums aicina dalībvalstis jau tagad atvieglot šādu personu uzņemšanu.

               (6)

               Pētnieku nepietiekamā skaita dēļ Kopienā, kā arī tādēļ, ka vajag atvieglot viņu uzņemšanu, būtu jāveic pasākumi, lai veicinātu pieeju ar pētniecību saistītiem amatiem darba tirgū, piemēram, padarot mazāk stingras prasības darba atļauju iegūšanai.

               (7)

               Lai dalībvalsts būtu konkurētspējīgas un pievilcīgas starptautiskā līmenī, tām būtu jāvienkāršo un jāpaātrina kārtība, kādā pētniekiem izsniedz vīzas un uzturēšanās atļaujas un pagarina to termiņu.

               (8)

               Šā ieteikuma īstenošanai nevajadzētu veicināt intelektuālā darbaspēka emigrāciju no jaunizveidotajām vai attīstības valstīm. Papildpasākumi, lai veicinātu pētnieku reintegrāciju savās izcelsmes valstīs, kā arī pētnieku pārvietošanos, būtu jāveic sadarbībā ar izcelsmes valstīm, lai izveidotu visaptverošu migrācijas politiku. Šajā sakarā dalībvalstīm būtu jātiecas līdzsvarot pētnieku uzņemšanu no trešām valstīm un aplēsi attiecībā uz viņu izcelsmes valstu vajadzībām pētniecības jomā. Šādi rīkojoties, tām būtu jāņem vērā arī pētnieku personiskais stāvoklis, jo īpaši, ja attiecīgajai personai ir līgumattiecības ar kādu pētniecības iestādi savā izcelsmes valstī.

               (9)

               Jautājumi saistībā ar ģimenes atkalapvienošanos ir būtisks apsvērums pētnieku lēmumam izvēlēties Kopienu kā vietu, kur veikt savus pētījumus, dalībvalstīm būtu jāatvieglo pētnieka ģimenes locekļu atkalapvienošanās, piemēram, attiecībā uz pieeju darba tirgum un iespēju ģimenes locekļiem iesniegt pieteikumu, kad viņi legāli atrodas attiecīgās dalībvalsts teritorijā.

               (10)

               Nosakot ģimenes locekļiem izdodamās uzturēšanās atļaujas termiņu, dalībvalstīm būtu jāņem vērā tas, vai attiecīgai personai ir vai nav jāpabeidz sava izglītība.

               (11)

               Lai uzlabotu pētnieku uzņemšanas procedūras, būtu jāveicina apmaiņa ar informāciju un paraugpraksi. Šajā ieteikumā norādīts, ka kontakti starp kompetentajām iestādēm un vienota informācijas tīkla izveide ir būtiski faktori, kas veicina uzlabošanos. Konkrēti, “Eiropas pētnieku mobilitātes portāls”, kā arī līdzvērtīgi valsts instrumenti ir svarīgs informācijas avots pētniekiem.

               (12)

               Saskaņā ar 2003. gada Pievienošanās aktu valstis, kas tajā brīdī bija dalībvalstis, jebkādā laikposmā, kad piemēro valsts pasākumus vai pasākumus saskaņā ar divpusējiem nolīgumiem, attiecībā uz pieeju darba tirgum dod priekšroku tiem darba ņēmējiem, kas ir dalībvalstu valstspiederīgie, nevis tiem darba ņēmējiem, kuri ir trešo valstu valstspiederīgie.

               (13)

               Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas migrējošiem darba ņēmējiem, kā arī viņu ģimenes locekļiem, kas legāli uzturas un strādā citā dalībvalstī, kā arī migrējošiem darba ņēmējiem no citām dalībvalstīm un viņu ģimenes locekļiem, kas legāli uzturas un strādā Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā, nepiemēro noteikumus, kas ir vairāk ierobežojoši nekā noteikumi, kurus piemēro darba ņēmējiem no trešām valstīm un viņu ģimenes locekļiem, kas uzturas un strādā attiecīgi Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā.

               (14)

               Šis ieteikums respektē pamattiesības un ievēro principus, kas ir izklāstīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā.

               (15)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Īrija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un tā noteikumi nav tai jāpiemēro.

               (16)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un tā noteikumi nav tai jāpiemēro.

               (17)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas ir pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalīsies šā ieteikuma pieņemšanā, un tā noteikumi nav tai jāpiemēro,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:

               1.

               attiecībā uz uzņemšanu, lai veiktu zinātniskos pētījumus:

                           a)

                           veicināt pētnieku uzņemšanu Kopienā, nodrošinot viņiem pētniecībai labvēlīgus apstākļus, vēlams, atbrīvojot viņus no darba atļaujas prasībām, vai nodrošinot, ka darba atļaujas izdod automātiski vai saskaņā ar operatīvām procedūrām;

                           b)

                           atturēties no tā, ka izmanto kvotas, lai ierobežotu trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanu pētnieka amata vietu ieņemšanai;

                           c)

                           nodrošināt trešo valstu valstspiederīgajiem iespējas strādāt par pētniekiem, tostarp iespējas vajadzības gadījumā darba atļaujas pagarināt vai atjaunot;

               2.

               attiecībā uz uzturēšanās atļaujām:

                           a)

                           atbildot uz trešo valstu valstspiederīgo pieteikumiem, kas saistīti ar pētniecību, cik drīz vien iespējams izdot uzturēšanās atļaujas, kā arī sekmēt operatīvas procedūras;

                           b)

                           nodrošināt, ka trešo valstu valstspiederīgajiem, kas strādā par pētniekiem, atjauno uzturēšanās atļaujas;

                           c)

                           pakāpeniski iesaistīt attiecīgās pētniecības iestādes pētnieku uzņemšanas procedūrā;

               3.

               attiecībā uz ģimenes atkalapvienošanos veicināt un atbalstīt ģimenes locekļu atkalapvienošanos, nodrošinot viņiem labvēlīgus un izdevīgus nosacījumus un procedūras;

               4.

               attiecībā uz operatīvo sadarbību:

                           a)

                           atvieglināt pētnieku piekļuvi attiecīgajai informācijai un veicināt tās pieejamību visos attiecīgajos informācijas avotos;

                           b)

                           veicināt kontaktpersonu tīklu darbību kompetentajās administrācijās;

                           c)

                           mudināt pētniecības iestādes izveidot šādus tīklus;

                           d)

                           informēt Komisiju par pasākumiem, kas pieņemti, lai atvieglotu trešo valstu pētnieku uzņemšanu.

      Luksemburgā, 2005. gada 12. oktobrī.

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         C. CLARKE

      (1)  2005. gada 12. aprīļa Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  OV C 120, 20.5.2005., 60. lpp.

      (3)  OV C 71, 22.3.2005., 6. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 1513/2002/EK (2002. gada 27. jūnijs) par Sesto Eiropas Kopienas pamatprogrammu attiecībā uz pētniecības, tehnoloģijas attīstības un izstāžu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības telpas izveidi un jauninājumus (no 2002. līdz 2006. gadam) (OV L 232, 29.8.2002., 1. lpp.). Lēmumā grozījumi izdarīti ar Lēmumu Nr. 786/2004/EK (OV  138, 30.4.2004., 7. lpp.).

      (5)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 15 lpp.


title: Padomes Ieteikums ( 2010. gada 16. februāris ) atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (devītais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu

text:
               20.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 45/16

         PADOMES IETEIKUMS
   (2010. gada 16. februāris)
   atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (devītais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu
   (2010/103/ES)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā ĀKK un EK partnerattiecību nolīgumu, kas parakstīts Kotonū 2000. gada 23. jūnijā (1) un grozīts ar nolīgumu, kas parakstīts Luksemburgā 2005. gada 25. jūnijā (2),
   ņemot vērā Iekšējo nolīgumu par to, kā finansē un pārvalda Kopienas atbalstu saskaņā ar Finanšu protokolu ĀKK un EK partnerattiecību nolīgumam (3), turpmāk “Iekšējais nolīgums”, ar ko izveido, cita starpā, devīto Eiropas Attīstības fondu (devītais EAF), un jo īpaši tā 32. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Finanšu Regulu (2003. gada 27. marts), ko piemēro devītajam Eiropas Attīstības fondam (4), un jo īpaši tās 96. līdz 103. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar devītā EAF darbībām līdz 2008. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas ziņojumu attiecībā uz 2008. finanšu gadu kopā ar Komisijas atbildēm (5),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 32. panta 3. punktu Eiropas Parlaments pēc Padomes ieteikuma atbrīvo Komisiju no atbildības par devītā EAF finanšu pārvaldību.

               (2)

               Devītā EAF darbības 2008. finanšu gadā Komisija ir vispārēji īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA, lai Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par devītā EAF darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu.

      Briselē, 2010. gada 16. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         E. SALGADO

      (1)  OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp.

      (2)  OV L 287, 28.10.2005., 4. lpp.

      (3)  OV L 317, 15.12.2000., 355. lpp.

      (4)  OV L 83, 1.4.2003., 1. lpp.

      (5)  OV C 269, 10.11.2009., 257. lpp.


title: 2014/881/ES: Komisijas Ieteikums ( 2014. gada 18. novembris ) par procedūru esošo dzelzceļa līniju atbilstības līmeņa apliecināšanai savstarpējas izmantojamības tehnisko specifikāciju pamatparametriem

text:
               12.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 356/520

      KOMISIJAS IETEIKUMS
      (2014. gada 18. novembris)
      par procedūru esošo dzelzceļa līniju atbilstības līmeņa apliecināšanai savstarpējas izmantojamības tehnisko specifikāciju pamatparametriem

         (2014/881/ES)

      EIROPAS KOMISIJA,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Direktīvu 2008/57/EK par dzelzceļa sistēmas savstarpēju izmantojamību Kopienā (1) un jo īpaši tās 30. panta 1. punktu,
      tā kā:

                  (1)

                  Saskaņā ar Komisijas Regulas (ES) Nr. 1299/2014 (2) (INF SITS) pielikuma 7.3.4. punktu un Komisijas Regulas (ES) Nr. 1301/2014 (3) (ENE SITS) pielikuma 7.3.4. punktu esošajām dzelzceļa līnijām, uz kurām neattiecas neviens projekts, kas ietver līniju atjaunošanu vai modernizāciju, atbilstības līmeņa apliecināšana savstarpējas izmantojamības tehnisko specifikāciju (SITS) pamatparametriem ir brīvprātīga. Līdzīgi arī esošajām līnijām, uz kurām attiecas projekti, kam nav nepieciešama “EK” verifikācijas procedūra, atbilstības līmeņa apliecināšanai SITS pamatparametriem vajadzētu būt brīvprātīgai.

                  (2)

                  Infrastruktūras pārvaldītājam vajadzētu būt iespējai brīvprātīgi aizpildīt infrastruktūras reģistru ar informāciju par esošās līnijas atbilstības līmeni SITS pamatparametriem. Tāpēc būtu jāiesaka standarta procedūra, kura izmantojama, lai apliecinātu atbilstības līmeni SITS pamatparametriem.

                  (3)

                  Komisijas Ieteikuma 2011/622/ES (4) pielikumā ir norādes uz iepriekšējām INF un ENE SITS versijām, un tāpēc tas būtu jāatjaunina.

                  (4)

                  Skaidrības un vienkāršības labad Ieteikumu 2011/622/ES ir vēlams aizstāt ar šo Komisijas ieteikumu.

                  (5)

                  Pēc apspriešanās ar komiteju, kas minēta Direktīvas 2008/57/EK 29. pantā,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

                  1.

                  Esošo dzelzceļa līniju atbilstības līmeņa apliecināšanai savstarpējas izmantojamības tehnisko specifikāciju pamatparametriem būtu jāizmanto pielikumā izklāstītā procedūra.

                  2.

                  Šis ieteikums aizstāj Ieteikumu 2011/622/ES.

         Briselē, 2014. gada 18. novembrī

               Komisijas vārdā –

               Komisijas locekle

            Violeta BULC

         (1)  OV L 191, 18.7.2008., 1. lpp.

         (2)  Komisijas 2014. gada 18. novembra Regula (ES) Nr. 1299/2014 par savstarpējas izmantojamības tehniskajām specifikācijām Eiropas Savienības dzelzceļu sistēmas infrastruktūras apakšsistēmai (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 1. lpp.).

         (3)  Komisijas 2014. gada 18. novembra Regula (ES) Nr. 1301/2014 par savstarpējas izmantojamības tehnisko specifikāciju Savienības dzelzceļu sistēmas energoapgādes apakšsistēmai (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 179. lpp.).

         (4)  Komisijas 2011. gada 20. septembra Ieteikums 2011/622/ES par procedūru esošo dzelzceļa līniju atbilstības līmeņa apliecināšanai savstarpējas izmantojamības tehnisko specifikāciju pamatparametriem (OV L 243, 21.9.2011., 23. lpp.).

         PIELIKUMS
         1.   Ievads

         1.1.   Tehniskā darbības joma

         Šī procedūra ir saistīta ar šādām Eiropas Savienības dzelzceļu sistēmas apakšsistēmām:

                     a)

                     infrastruktūras strukturālo apakšsistēmu; un

                     b)

                     enerģijas apgādes strukturālo apakšsistēmu.

               Minētās apakšsistēmas ir iekļautas Direktīvas 2008/57/EK II pielikuma 1. punkta apakšsistēmu sarakstā.
         1.2.   Ģeogrāfiskā darbības joma

         Šīs procedūras ģeogrāfiskā darbības joma ir ES dzelzceļu sistēma, kas noteikta ar Direktīvu 2008/57/EK.
         1.3.   Definīcijas

         Šajā procedūrā:

                     a)

                     “EI” ir esošā infrastruktūra (stacionārās iekārtas), kam nepiemēro “EK” verifikācijas procedūru;

                     b)

                     “EI atbilstības apliecināšana” ir verifikācija, vai esošās līnijas apakšsistēmas un/vai elementa pamatparametri atbilst attiecīgo SITS prasībām;

                     c)

                     “EI atbilstības apliecinājuma sertifikāts” ir dokuments, ko izdod neatkarīgs vērtētājs pēc EI atbilstības apliecināšanas;

                     d)

                     “EI atbilstības apliecinājuma deklarācija” ir dokuments, ko izdod pieteikuma iesniedzējs pēc EI atbilstības apliecinājuma sertifikāta saņemšanas.

               2.   Procedūra esošo dzelzceļa līniju atbilstības apliecināšanai savstarpējas izmantojamības tehniskajām specifikācijām

         2.1.   Mērķis

         Turpmāk aprakstīto procedūru var izmantot esošo stacionāro iekārtu atbilstības apliecināšanai SITS, nepiemērojot “EK” verifikācijas procedūru.
         Minēto procedūru var izmantot brīvprātīgi, jo tā nav obligāta.
         2.2.   Procedūra atbilstības līmeņa apliecināšanai SITS pamatparametriem

         2.2.1.   Procedūra atbilstības līmeņa apliecināšanai SITS pamatparametriem ir EI atbilstības apliecināšanas procedūra. Saskaņā ar šo procedūru pieteikuma iesniedzējs izpilda pienākumus, kas noteikti 2.2.2., 2.2.3., 2.2.5.2. un 2.2.5.3. punktā, un nodrošina un uz paša atbildību deklarē, ka attiecīgā apakšsistēma, kurai piemēroti 2.2.4. punkta noteikumi, atbilst attiecīgās(-o) SITS prasībām.
         2.2.2.   Pieteikuma iesniedzējs EI atbilstības apliecināšanas pieteikumu attiecībā uz konkrēto apakšsistēmu iesniedz paša izraudzītam neatkarīgam vērtētājam.
         Pieteikumā iekļauj:

                     a)

                     pieteikuma iesniedzēja nosaukumu un adresi un, ja pieteikumu iesniedz pilnvarotais pārstāvis, arī šā pārstāvja nosaukumu un adresi;

                     b)

                     tehnisko dokumentāciju.

               2.2.3.   Tehniskā dokumentācija
         2.2.3.1.   Pieteikuma iesniedzējs sagatavo tehnisko dokumentāciju un to dara pieejamu 2.2.4. punktā minētajam neatkarīgajam vērtētājam. Dokumentācijai jārada iespēja apliecināt esošās apakšsistēmas atbilstības līmeni attiecīgās(-o) SITS pamatparametriem.
         2.2.3.2.   Tehniskajā dokumentācijā, ja vajadzīgs, iekļauj šādus elementus:

                     a)

                     esošās apakšsistēmas vispārīgu aprakstu;

                     b)

                     dokumentus, kas vajadzīgi tehniskās lietas sagatavošanai;

                     c)

                     to pilnībā vai daļēji piemērojamo harmonizēto standartu un/vai attiecīgo tehnisko specifikāciju sarakstu, uz kuriem norādes publicētas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un/vai saskaņā ar Direktīvas 2008/57/EK 17. panta 3. punktu paziņoto valsts tehnisko specifikāciju sarakstu, bet, ja minētie harmonizētie standarti vai valsts standarti nav ievēroti, attiecīgās(-o) SITS prasību ievērošanai pieņemto risinājumu aprakstus. Ja harmonizētie vai valsts standarti ir piemēroti daļēji, tehniskajā dokumentācijā norāda daļas, kas piemērotas;

                     d)

                     apakšsistēmas ekspluatācijas nosacījumus (ekspluatācijas laika vai attāluma ierobežojumi, nolietojuma ierobežojumi u. c.);

                     e)

                     aprakstus un paskaidrojumus, kas nepieciešami apakšsistēmas darbības un tehniskās apkopes izpratnei;

                     f)

                     tehniskās apkopes nosacījumus un tehnisko dokumentāciju par apakšsistēmas tehnisko apkopi;

                     g)

                     attiecīgajā(-ās) SITS noteiktās tehniskās prasības, kas jāņem vērā apakšsistēmas tehniskās apkopes vai ekspluatācijas laikā;

                     h)

                     citus attiecīgus tehniskus pierādījumus, kas apliecina, ka pārbaudes vai testi, ko salīdzināmos apstākļos iepriekš veikušas kompetentās iestādes, ir bijuši sekmīgi.

               2.2.3.3.   Pieteikuma iesniedzējs nodrošina, ka tehniskā dokumentācija ir pieejama attiecīgajām valsts iestādēm visā apakšsistēmas ekspluatācijas laikā.
         2.2.4.   Procedūra atbilstības līmeņa apliecināšanai SITS pamatparametriem
         2.2.4.1.   Pieteikuma iesniedzēja izraudzītais neatkarīgais vērtētājs ņem vērā citu institūciju vai paša pieteikuma iesniedzēja veiktajās apskatēs, pārbaudēs vai testos iegūtos pierādījumus.
         2.2.4.2.   Neatkarīgā vērtētāja savāktajiem pierādījumiem jābūt piemērotiem un pietiekamiem atbilstības līmeņa apliecināšanai attiecīgās(-o) SITS prasībām, un jābūt veiktām visām attiecīgajām pārbaudēm un testiem.
         2.2.4.3.   Ja esošā apakšsistēma atbilst attiecīgās(-o) SITS prasībām, neatkarīgais vērtētājs var izdot EI atbilstības apliecinājuma sertifikātu.
         2.2.5.   EI atbilstības apliecinājuma deklarācija
         2.2.5.1.   Pieteikuma iesniedzējs par apakšsistēmu sagatavo rakstisku EI atbilstības apliecinājuma deklarāciju, ko glabā visu apakšsistēmas ekspluatācijas laiku. EI atbilstības apliecinājuma deklarācijā identificē apakšsistēmu, par kuru attiecīgā deklarācija ir sagatavota.
         2.2.5.2.   EI atbilstības apliecinājuma deklarāciju un tās pavaddokumentus sagatavo atbilstoši 2.5. nodaļas noteikumiem.
         2.2.5.3.   EI atbilstības apliecinājuma deklarācijas eksemplāru dara pieejamu attiecīgajām iestādēm pēc to pieprasījuma.
         2.2.6.   Tehniskā lieta
         2.2.6.1.   Neatkarīgais vērtētājs ir atbildīgs par tehniskās lietas sagatavošanu, ko pievieno EI atbilstības apliecinājuma deklarācijai.
         2.2.6.2.   Tehnisko lietu, ko pievieno EI atbilstības apliecinājuma deklarācijai, nodod pieteikuma iesniedzējam.
         2.2.6.3.   Pieteikuma iesniedzējs glabā tehniskās lietas eksemplāru visu apakšsistēmas ekspluatācijas laiku; tehniskās lietas eksemplāru nosūta jebkurai citai dalībvalstij, kas to pieprasa.
         2.3.   Novērtējamie raksturlielumi

         Raksturlielumi, kuri jānovērtē, izmantojot procedūru atbilstības līmeņa apliecināšanai SITS pamatparametriem, ir norādīti:

                     —

                     1. tabulā – infrastruktūras apakšsistēmai un

                     —

                     2. tabulā – energoapgādes apakšsistēmai.

            1. tabula

            Infrastruktūras apakšsistēmas novērtēšana EI atbilstības apliecināšanai

                     Novērtējamie raksturlielumi (INF SITS)

                     Esošā līnija, kam nav veikta EK verifikācija

                     Īpašas novērtēšanas procedūras

                     1

                     2

                     Būvju tuvinājuma gabarīts (4.2.3.1.)

                     X

                     6.2.4.1.

                     Attālums starp sliežu ceļu asīm (4.2.3.2.)

                     X

                     6.2.4.2.

                     Maksimālie slīpumi (4.2.3.3.)

                     X

                     Minimālais horizontālas līknes rādiuss (4.2.3.4.)

                     X

                     6.2.4.4.

                     Minimālais vertikālas līknes rādiuss (4.2.3.5.)

                     X

                     6.2.4.4.

                     Nominālais sliežu ceļa platums (4.2.4.1.)

                     X

                     6.2.4.3.

                     Ārējās sliedes pacēlums (4.2.4.2.)

                     X

                     6.2.4.4.

                     Ārējās sliedes pacēluma deficīts (4.2.4.3.)

                     X

                     6.2.4.4.,
                     6.2.4.5.

                     Ārējās sliedes pacēluma deficīta strauja maiņa (4.2.4.4.)

                     X

                     6.2.4.4.

                     Ekvivalentais koniskums (4.2.4.5.)

                     X

                     6.2.4.6.

                     Sliežu ceļa sliedes galviņas profils līdzenam sliežu ceļam (4.2.4.6.)

                     n. p.

                     6.2.4.7.

                     Sliežu ieslīpums (4.2.4.7.)

                     X

                     Pārmiju un krusteņu projektētā ģeometrija (4.2.5.1.)

                     X

                     6.2.4.8.

                     Kustīgu seržu krusteņu izmantojums (4.2.5.2.)

                     X

                     6.2.4.8.

                     Stacionāra dubultkrusteņa maksimālais nevadāmais garums (4.2.5.3.)

                     X

                     6.2.4.8.

                     Sliežu ceļa izturība pret vertikālām slodzēm (4.2.6.1.)

                     X

                     6.2.5.

                     Sliežu ceļa izturība pret garenvirziena slodzēm (4.2.6.2.)

                     X

                     6.2.5.

                     Sliežu ceļa izturība pret sānvirziena slodzēm (4.2.6.3.)

                     X

                     6.2.5.

                     Jaunu tiltu izturība pret satiksmes slodzēm (4.2.7.1.)

                     n. p.

                     Ekvivalents vertikāls jaunu zemes klātņu noslogojums un grunts spiediena ietekme (4.2.7.2.)

                     n. p.

                     Pāri vai blakus sliežu ceļam būvējamu jaunu konstrukciju izturība (4.2.7.3.)

                     n. p.

                     Pastāvošu tiltu un zemes klātņu izturība pret satiksmes slodzēm (4.2.7.4.)

                     X

                     6.2.4.10.

                     Tūlītējas rīcības robežvērtība lāgojumam (4.2.8.1.)

                     n. p.

                     Tūlītējas rīcības robežvērtība garenvirziena līmenim (4.2.8.2.)

                     n. p.

                     Tūlītējas rīcības robežvērtība sliežu ceļa nošķiebumam (4.2.8.3.)

                     n. p.

                     Tūlītējas rīcības robežvērtība sliežu ceļa platumam kā izolētam defektam (4.2.8.4.)

                     n. p.

                     Tūlītējas rīcības robežvērtība ārējās sliedes pacēlumam (4.2.8.5.)

                     n. p.

                     Tūlītējas rīcības robežvērtība pārmijām un krusteņiem (4.2.8.6.)

                     n. p.

                     Perona lietderīgais garums (4.2.9.1.)

                     X

                     Perona augstums (4.2.9.2)

                     X

                     Perona nobīde (4.2.9.3.)

                     X

                     6.2.4.11.

                     Sliežu ceļu izvietojums gar peroniem (4.2.9.4.)

                     X

                     Maksimālās spiediena pārmaiņas tuneļos (4.2.10.1.)

                     X

                     6.2.4.12.

                     Sānvēja ietekme (4.2.10.2.)

                     X

                     6.2.4.13.

                     Balasta pacelšana (4.2.10.3.)

                     Atklāts punkts

                     Atrašanās vietas rādītāji (4.2.11.1.)

                     X

                     Ekvivalentais koniskums ekspluatācijā (4.2.11.2.)

                     n. p.

                     Tualešu iztukšošana (4.2.12.2.)

                     X

                     6.2.4.14.

                     Vilcienu ārpuses tīrīšanas iekārtas (4.2.12.3.)

                     X

                     6.2.4.14.

                     Ūdens krājumu atjaunošana (4.2.12.4.)

                     X

                     6.2.4.14.

                     Degvielas uzpilde (4.2.12.5.)

                     X

                     6.2.4.14.

                     Stacionāras elektroapgādes iekārtas (4.2.12.6.)

                     X

                     6.2.4.14.

                     Savstarpējas izmantojamības komponentu piemērošana

                     n. p.

            2. tabula

            Energoapgādes apakšsistēmas novērtēšana EI atbilstības apliecināšanai

                     Novērtējamie raksturlielumi (ENE SITS)

                     Esošā līnija, kam nav veikta EK verifikācija

                     Īpašas novērtēšanas procedūras

                     1

                     2

                     Spriegums un frekvence (4.2.3.)

                     X

                     Parametri, kas attiecas uz apgādes sistēmas veiktspēju (4.2.4.)

                     X

                     6.2.4.1.

                     Strāvas stiprums līdzstrāvas sistēmās vilcienu stāvēšanas laikā (4.2.5.)

                     X

                     6.1.4.2.

                     Reģeneratīvā bremzēšana (4.2.6.)

                     X

                     6.2.4.2.

                     Elektroaizsardzības koordinācija (4.2.7.)

                     X

                     6.2.4.3.

                     Harmonikas un dinamiskie efekti maiņstrāvas vilces energoapgādes sistēmās (4.2.8.)

                     X

                     6.2.4.4.

                     Gaisvadu kontakttīkla ģeometrija (4.2.9.)

                     X

                     Pantogrāfa gabarīts (4.2.10.)

                     X

                     Vidējais kontaktspēks (4.2.11.)

                     X

                     Strāvas noņemšanas dinamiskie raksturlielumi un kvalitāte (4.2.12.)

                     X

                     6.1.4.1., 6.2.4.5.

                     Attālumi starp pantogrāfiem gaisvadu kontakttīkla projektā (4.2.13.)

                     X

                     Kontaktvadu materiāli (4.2.14.)

                     X

                     Fāzu atdalīšanas sekcijas (4.2.15.)

                     X

                     Sistēmu atdalīšanas sekcijas (4.2.16.)

                     X

                     Aizsargpasākumi pret elektriskās strāvas triecieniem (4.2.18.)

                     X

                     6.2.4.6.

                     Tehniskās apkopes noteikumi (4.5.)

                     X

                     6.2.4.7.

               2.4.   Prasības attiecībā uz neatkarīgo vērtētāju

         2.4.1.   EI atbilstības apliecināšanu esošajām līnijām veic pieteikuma iesniedzēja izraudzīts neatkarīgs vērtētājs. Neatkarīgais vērtētājs var būt ārēja institūcija vai infrastruktūras pārvaldītāja iekšēja struktūra.
         2.4.2.   Attiecībā uz dzelzceļa infrastruktūru neatkarīgajam vērtētājam ir:

                     a)

                     pienācīga tehniskā izglītība;

                     b)

                     apmierinošas zināšanas par prasībām attiecībā uz novērtējumu un pietiekama pieredze ar to saistīto testu veikšanā; un

                     c)

                     spējas sagatavot EI atbilstības apliecinājuma sertifikātus un tehnisko dokumentāciju, kas ir veikto novērtējumu oficiālā dokumentācija.

               2.4.3.   Neatkarīgam vērtētājam, kas ir infrastruktūras pārvaldītāja iekšēja struktūra, jāatbilst šādām prasībām:

                     a)

                     vērtētājs un tā personāls ir organizācijā identificējami, un viņi izmanto metodes, kas nodrošina objektivitāti;

                     b)

                     ne vērtētājs, ne tā personāls nevar būt atbildīgi par to produktu ekspluatāciju vai tehnisko apkopi, ko tie novērtē, un tie arī nevar iesaistīties darbībās, kas attiecībā uz novērtēšanai vajadzīgajām darbībām varētu būt konfliktā ar viņu sprieduma neatkarību vai godprātību.

               2.5.   Atbilstības apliecinājuma deklarācija

         2.5.1.   EI atbilstības apliecinājuma deklarācija un pavaddokumenti ir ar datējumu un parakstu.
         2.5.2.   Minēto deklarāciju sagatavo tajā pašā valodā, kurā sagatavota tehniskā lieta, un tajā iekļauj šādus datus:

                     a)

                     norādes uz procedūru esošo līniju atbilstības apliecināšanai savstarpējas izmantojamības tehniskajām specifikācijām;

                     b)

                     pieteikuma iesniedzēja vai tā pilnvarotā pārstāvja, kas veic uzņēmējdarbību ES, uzņēmuma nosaukumu un pilnu adresi (ja norāda pilnvaroto pārstāvi, jānorāda arī pieteikuma iesniedzēja uzņēmuma nosaukums);

                     c)

                     apakšsistēmas īsu aprakstu;

                     d)

                     EI atbilstības apliecinājumu veikušā neatkarīgā vērtētāja nosaukumu un adresi;

                     e)

                     atsauces uz dokumentiem, kas iekļauti tehniskajā lietā;

                     f)

                     visus piemērojamos pagaidu vai galīgos noteikumus, kas jāievēro attiecībā uz apakšsistēmām, jo īpaši attiecīgus ekspluatācijas ierobežojumus vai nosacījumus;

                     g)

                     pagaidu deklarācijas gadījumā – EI atbilstības apliecinājuma deklarācijas derīguma termiņu;

                     h)

                     ziņas par parakstītāju.