Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007PC0217

Ieteikums Padomes lēmums par Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos Konvencijai par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā  /* COM/2007/0217 galīgā redakcija - CNS 2007/0077 */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 25.4.2007COM(2007) 217 galīgā redakcija2007/0077 (CNS)IeteikumsPADOMES LĒMUMSpar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos Konvencijai par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSLai Bulgārija un Rumānija pievienotos konvencijām (un protokoliem), ko dalībvalstis ir noslēgušas, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību 34. pantu (iepriekš Līguma par Eiropas Savienību K.3. pants) vai EK 293. pantu, ar 2005. gada Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās aktu[1] ieviesa vienkāršotu sistēmu. Patiesi, šobrīd vairs nav vajadzības apspriest un noslēgt īpašus pievienošanās protokolus šīm konvencijām (kas būtu jāratificē 27 valstīm), kā tas notika agrāk – minētā akta 3. panta 3. punkts paredz, ka, stājoties spēkā Pievienošanās aktam, Bulgārija un Rumānija pievienojas šīm konvencijām un protokoliem.Pievienošanās akta 3. panta 3. punktā un 3. panta 4. punktā ir paredzēts, ka Padome, lai noteiktu datumu, kurā šīs konvencijas attiecībā uz Bulgāriju un Rumāniju stāsies spēkā, un lai veiktu šo konvenciju pielāgojumus, kas vajadzīgi sakarā ar minēto divu jauno dalībvalstu pievienošanos (jebkurā gadījumā iekļaujot šo konvenciju pieņemšanu bulgāru un rumāņu valodās, lai šīs versijas būtu „vienlīdz autentiskas”), šajā sakarā pieņem lēmumu. Apspriedusies ar Eiropas Parlamentu, Padome rīkojas pēc Komisijas ieteikuma.Pievienošanās akta I pielikumā ir sniegts saraksts, kurā iekļautas septiņas konvencijas un protokoli, kas saistīti ar tieslietu un iekšlietu jomu.Šajā sarakstā ir iekļauta 1980. gada 19. jūnija Konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā; 1984. gada 10. aprīļa Konvencija par Grieķijas Republikas pievienošanos Konvencijai par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā; 1988. gada 19. decembra Pirmais protokols par to, kā Eiropas Kopienu Tiesa interpretē Konvenciju par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā; 1988. gada 19. decembra Otrais protokols par noteiktu pilnvaru piešķiršanu Eiropas Kopienu Tiesai interpretēt Konvenciju par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā; 1992. gada 18. maija Konvencija par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos Konvencijai par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā; 1996. gada 29. novembra Konvencija par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos Konvencijai par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā; kā arī Pirmais un Otrais protokols par tās interpretāciju, ko veic Tiesa.Saskaņā ar 3. panta 6. punktu Komisija ir sagatavojusi priekšlikumu, lai sarakstā iekļautu Konvenciju par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Konvencijai par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā, kā arī Pirmajam un Otrajam protokolam par tās interpretāciju, ko veic Eiropas Kopienu Tiesa.Šā Komisijas ieteikuma Padomes lēmumam nolūks ir veikt vajadzīgos pielāgojumus saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos iepriekš minētajām konvencijām un protokoliem atbilstīgi Pievienošanās akta 3. panta 4. punktam.2007/0077 (CNS)IeteikumsPADOMES LĒMUMSpar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos Konvencijai par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās līgumu,ņemot vērā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās aktu, (turpmāk „Pievienošanās akts”) un jo īpaši tā 3. panta 4. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu[2],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[3],tā kā:(1) Konvenciju par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (turpmāk „1980. gada konvencija”) atklāja parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā, un tā stājās spēkā 1991. gada 1. aprīlī.(2) 1980. gada konvencija tika papildināta ar 1988. gada 19. decembra Pirmo un Otro protokolu par tās interpretāciju, ko veic Tiesa[4].(3) Grieķijas Republika pievienojās 1980. gada konvencijai ar 1984. gada 10. aprīļa konvenciju[5], kas stājās spēkā 1991. gada 1. aprīlī.(4) Spānijas Karaliste un Portugāles Republika pievienojās 1980. gada konvencijai ar 1992. gada 18. maija konvenciju[6], kas stājās spēkā 1993. gada 1. septembrī.(5) Austrijas Republika, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste pievienojās 1980. gada konvencijai ar 1996. gada 29. novembra konvenciju[7], kas stājās spēkā 1998. gada 1. oktobrī.(6) Pēc Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās Eiropas Savienībai 2005. gada 14. aprīlī tika parakstīta konvencija par šo jauno dalībvalstu pievienošanos 1980. gada konvencijai[8], kura vēl nav stājusies spēkā.(7) Pievienošanās akta 3. panta 3. punktā ir paredzēts, ka Bulgārija un Rumānija pievienojas dalībvalstu noslēgtajām konvencijām un protokoliem, kas norādīti Pievienošanās akta I pielikumā, kurā cita starpā ir iekļauta 1980. gada konvencija un 1988. gada Pirmais un Otrais protokols, kopā ar 1984. gada 10 aprīļa, 1992. gada 18. maija un 1996. gada 29. novembra, un 2005. gada 14. aprīļa Pievienošanās konvencijām. Attiecībā uz Bulgāriju un Rumāniju Padome nosaka to spēkā stāšanās datumu.(8) Saskaņā ar Pievienošanās akta 3. panta 4. punktu Padomei ir jāveic visi šo konvenciju un protokolu pielāgojumi, kas ir vajadzīgi sakarā ar pievienošanos,IR NOLĒMUSI ŠĀDI.1. pantsPirmo 1988. gada protokolu par 1980. gada konvencijas interpretāciju, ko veic Eiropas Kopienu Tiesa, groza šādi:Protokola 2. panta a) punktā iekļauj šādus ievilkumus:-  Bulgārijā:Върховен касационен съд-  Rumānijā:Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie2. pants1980. gada konvencija, kā arī 1988. gada Pirmais un Otrais protokols kopā ar 1984. gada 10. aprīļa, 1992. gada 18. maija, 1996. gada 29. novembra Pievienošanās konvencijām, ko groza ar šo lēmumu, starp Bulgāriju, Rumāniju un pārējām dalībvalstīm stājas spēkā pirmā mēneša pirmajā dienā, kas seko šā lēmuma pieņemšanas datumam. 2005. gada 14. aprīļa Pievienošanās konvencija starp Bulgāriju Rumāniju un pārejām dalībvalstīm stājas spēkā tās spēkā stāšanās datumā.3. pants1980. gada konvencijas un 1988. gada Pirmā un Otrā protokola teksti kopā ar 1984. gada 10. aprīļa, 1992. gada 18. maija, 1996. gada 29. novembra un 2005. gada 14. aprīļa Pievienošanās konvencijām, kas bulgāru un rumāņu valodās ir pievienoti šā lēmuma pielikumā, ir autentiski ar tādiem pašiem nosacījumiem, kā pārējie šīs konvencijas teksti un protokoli.4. pantsŠis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .Briselē, [...]Padomes vārdā —priekšsēdētājsPIELIKUMS 1980. gada konvencijas, 1984. gada konvencijas, 1988. gada Pirmā protokola, 1988. gada Otrā protokola, 1992. gada konvencijas, 1996. gada konvencijas un 2005. gada konvencijas teksts bulgāru un rumāņu valodā.[1] OV L 157, 21.6.2005., 203. lpp.[2] OV C […] […], […]. lpp.[3] OV C […] […], [...] lpp.[4] OV L 48, 20.2.1989., 1. lpp. un OV L 48, 20.12.1989., 17. lpp.[5] OV L 146, 31.5.1984., 1. lpp.[6] OV L 333, 18. 11. 1992., 1. lpp.[7] OV C 15, 15.1.1997., 10. lpp.[8] OV C 169, 8.7.2005., 1. lpp.


title: EBTA Uzraudzības iestādes Ieteikums ( 2008. gada 5. novembris ) par attiecīgajiem produkta un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums, pamatojoties uz EEZ līguma XI pielikuma 5.cl punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem), kas piemērots ar Līguma 1. protokolu un nozares labojumiem, kas iekļauti šā līguma XI pielikumā

text:
               9.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/18

         EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES IETEIKUMS

   (2008. gada 5. novembris)
   par attiecīgajiem produkta un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums, pamatojoties uz EEZ līguma XI pielikuma 5.cl punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem), kas piemērots ar Līguma 1. protokolu un nozares labojumiem, kas iekļauti šā līguma XI pielikumā
   2009/C 156/12
   EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE,
   ŅEMOT VĒRĀ Eiropas Ekonomikas zona līgumu (1),
   ŅEMOT VĒRĀ Līgumu starp EBTA valstīm par uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi un jo īpaši tā 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu,
   ŅEMOT VĒRĀ EEZ līguma XI pielikuma 5.cl punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem) (2), kas piemērots ar Līguma 1. protokolu un nozares labojumiem, kas iekļauti šā līguma XI pielikumā, un īpaši tā 15. pantu,
   ŅEMOT VĒRĀ Iestādes 2004. gada 14. jūlija Lēmumu Nr. 194/04/COL, ar ko pieņem ieteikumu par attiecīgajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums un vadlīnijas par tirgus analīzi un būtiskas ietekmes tirgū novērtējumu,
   tā kā:

               (1)

               Pamatdirektīva izveido elektroniskās sakaru nozares tiesisko regulējumu, lai tiktu panākta atbilstība konverģences tendencēm, aptverot visus elektronisko komunikāciju tīklus un pakalpojumus tās darbības sfērā. Tiesiskā regulējuma mērķis ir līdz ar konkurences attīstību samazināt ex ante regulējumu, kas attiecas uz konkrēto nozari.

               (2)

               Pamatdirektīvas 15. pants paredz, ka EBTA Uzraudzības iestāde (turpmāk “Iestāde”) pēc publiskas apspriedes un apspriedes ar valsts pārvaldes iestādēm (VPI) EBTA valstīs pieņem ieteikumu par attiecīgo produktu un pakalpojumu tirgiem.

               (3)

               Šā ieteikuma mērķis ir noteikt to produktu un pakalpojumu tirgus, kuros var būt attaisnota ex ante regulas piemērošana saskaņā ar pamatdirektīvas 15. panta 1. punktu. Jebkuras ex ante regulatīvas iejaukšanās beidzamais mērķis ir radīt ieguvumu galalietotājiem, padarot mazumtirdzniecības tirgus ilglaicīgi konkurētspējīgus. Attiecīgo tirgu noteikšanā piemērojamie kritēriji laika gaitā var mainīties un mainās, jo produktu un pakalpojumu iezīmes attīstās un pieprasījuma un piedāvājuma aizvietošanas iespējas mainās. Tā kā 2004. gada 14. jūlija ieteikums (3) ir bijis spēkā jau vairāk nekā četrus gadus, ir lietderīgi to pārskatīt, pamatojoties uz tirgus attīstību EEZ. Tādējādi šis ieteikums aizstāj 2004. gada 14. jūlija ieteikumu, kas pieņemts ar Lēmumu Nr. 194/04/COL.

               (4)

               Pamatdirektīvas 15. panta 1. punktā Iestādei prasīts noteikt tirgus saskaņā ar konkurences tiesību principiem. Tālab šajā ieteikumā, nosakot produktu tirgu robežas elektronisko sakaru nozarē, izmantoti konkurences tiesību principi, savukārt ex ante regulējumam paredzēto tirgu noteikšana vai izvēle atkarīga no tā, vai šiem tirgiem ir tādas iezīmes, kas attaisno ex ante reglamentējošo pienākumu piemērošanu. Šajā ieteikumā ir izmantota pamatdirektīvā un Direktīvā 2002/22/EK lietotā terminoloģija (4). Saskaņā ar pamatdirektīvu valsts apstākļiem atbilstošos attiecīgos tirgus un jo īpaši attiecīgos ģeogrāfiskos tirgus tās teritorijā nosaka valsts pārvaldes iestādes.

               (5)

               Šajā ieteikumā tirgus identificēšanas sākumpunkts ir mazumtirdzniecības tirgu definēšana, lūkojoties no nākotnē paredzamās attīstības perspektīvas un ievērojot pieprasījuma un piedāvājuma aizvietojamību. Kad tas paveikts, var noteikt attiecīgos vairumtirdzniecības tirgus. Ja pakārtoto tirgu lielā mērā apgādā vertikāli integrēts uzņēmums vai uzņēmumi, potenciāliem uzņēmumiem, kas nav integrēti, varētu būt grūti iegūt vajadzīgos resursus. Tālab, lai noteiktu, vai tirgū ir nepieciešams ex ante regulējums, var būt nepieciešams izveidot abstraktu iepriekšējā posma vairumtirdzniecības tirgu. Elektronisko sakaru nozarē tirgi bieži ir ar divpusēju raksturu – tie ietver pakalpojumus, ko nodrošina, izmantojot tīklus vai platformas, kas savieno lietotājus abās tirgus pusēs; piemēram, galalietotāji, kas apmainās ar paziņojumiem, vai arī informācijas vai satura nosūtītāji un saņēmēji. Šie aspekti ir jāņem vērā, apsverot tirgu noteikšanu un definēšanu, jo tie var ietekmēt gan kritērijus, pamatojoties uz kuriem tirgi tiek noteikti, gan to, vai uzskata, ka tiem piemīt iezīmes, kuras var attaisnot ex ante reglamentējošo pienākumu piemērošanu.

               (6)

               Lai noteiktu tirgus, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums, jāizmanto šādi kumulatīvie kritēriji. Pirmais kritērijs ir grūti pārvarami un ilglaicīgi šķēršļi ienākšanai tirgū. Šie šķēršļi var būt strukturāli, juridiski vai regulatīvi. Tomēr elektronisko sakaru tirgu dinamiskā rakstura un darbības dēļ būtu arī jāapsver iespējas pārvarēt ienākšanas šķēršļus konkrētā laikposmā, veicot perspektīvu analīzi, lai noteiktu, kuriem tirgiem varētu būt jāpiemēro ex ante regulējums. Tāpēc otrais kritērijs pieļauj, ka tiek atlasīti tikai tādi tirgi, kuru struktūra nav vērsta uz efektīvu konkurenci attiecīgā laikposmā. Piemērojot šo kritēriju, jāizpēta konkurences stāvoklis aiz ienākšanas šķēršļiem. Ar trešo kritēriju pārbauda, vai, piemērojot tikai konkurences tiesības vien, nevarētu pienācīgi labot attiecīgās tirgus nepilnības.

               (7)

               Galvenie aspekti, kas jāapsver, izvērtējot pirmo un otro kritēriju, ir tie paši, kurus novērtē, veicot tirgus nākotnes perspektīvu analīzi, jo īpaši jāapsver ienākšanas šķēršļi, ja nav regulējuma (tai skaitā zaudēto izmaksu apjoms), tirgus struktūra, tirgus darbība un tirgus dinamika, tostarp tādi rādītāji kā tirgus daļas un tendences, tirgus cenas un tendences, kā arī konkurējošo tīklu vai infrastruktūru izplatība un pārklājums. Jebkuram tirgum, kam nepiemēro ex ante regulējumu un kas atbilst iepriekš minētajiem trim kritērijiem, ex ante regulējums var būt nepieciešams.

               (8)

               No konkurences viedokļa raugoties, jauniem tirgiem nevajadzētu noteikt neatbilstošus pienākumus pat tad, ja saskaņā ar pamatdirektīvu tajos ir konstatētas “pirmsācēja” priekšrocības. Par jauniem tirgiem uzskata tādus tirgus, kas ietver produktus vai pakalpojumus, attiecībā uz kuriem to novitātes dēļ grūti paredzēt pieprasījuma apstākļus vai ieiešanas tirgū un piedāvājuma nosacījumus un tāpēc ir grūti piemērot iepriekš minētos trīs kritērijus. Iemesls, kālab jaunos tirgus konkurences labad nepakļauj reglamentējošiem pasākumiem, ir jauninājumu sekmēšana atbilstīgi pamatdirektīvas 8. pantam; tajā pašā laikā jānovērš, ka vadošais uzņēmums ierobežo piekļuvi šādam tirgum, kā norādīts Iestādes vadlīnijās par tirgus analīzi, un būtiskas ietekmes tirgū novērtēšanu saskaņā ar reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (5). Esošā tīkla pakāpenisku atjauninājumu rezultātā reti veidojas jauns tirgus. Produkta aizvietojamības trūkums jākonstatē, raugoties gan no pieprasījuma, gan piedāvājuma puses, un tikai pēc tam var secināt, ka tas nav jau esoša tirgus daļa. Jaunu mazumtirdzniecības pakalpojumu rašanās var izraisīt jauna, atvasināta vairumtirdzniecības tirgus izveidi, ja šādus mazumtirdzniecības pakalpojumus nevar nodrošināt, izmantojot esošos vairumtirdzniecības produktus.

               (9)

               Šā ieteikuma kontekstā svarīgi ir divi ienākšanas šķēršļu veidi: strukturālie šķēršļi un juridiskie jeb regulatīvie šķēršļi.

               (10)

               Strukturālie šķēršļi ienākšanai ir sākotnējās izmaksas vai pieprasījuma apstākļi, kas nozarē ilgi darbojošos uzņēmumu un jaunienācēju starpā rada asimetriskus nosacījumus un tādējādi jaunienācējiem traucē vai neļauj ienākt tirgū. Piemēram, var uzskatīt, ka pastāv augsti strukturālie šķēršļi, ja tirgum raksturīgas absolūtas izmaksu priekšrocības, nozīmīgi apjomradīti ietaupījumi un/vai diversifikācijas radīti ietaupījumi, ražošanas jaudu nepietiekamība un lielas zaudētās izmaksas. Pašreiz šādus šķēršļus joprojām var konstatēt attiecībā uz plaši izplatīto vietējo piekļuves tīklu izvēršanu un/vai nodrošināšanu fiksētās vietās. Saistīts strukturālais šķērslis var pastāvēt arī tad, ja pakalpojuma sniegšanai nepieciešams tīkla komponents, ko nevar tehniski dublēt vai tā dublēšanas izmaksas to padara konkurentiem neizdevīgu.

               (11)

               Juridiskie vai regulatīvie šķēršļi nav saistīti ar ekonomiskajiem nosacījumiem, bet izriet no likumdošanas, administratīvajiem vai citiem valsts pasākumiem, kam ir tieša ietekme uz ienākšanu un/vai operatoru pozicionēšanu attiecīgajā tirgū. Piemērs juridiskam vai regulatīvam šķērslim, kas neļauj ienākt tirgū, ir skaita ierobežojums uzņēmumiem, kuriem ir piekļuve frekvenču spektram, kas vajadzīgs, lai sniegtu uz to balstītus pakalpojumus. Citi juridisko vai regulatīvo šķēršļu piemēri ir cenu kontrole vai citi uzņēmumiem noteiktie, ar cenām saistītie pasākumi, kas ietekmē ne tikai ienākšanu, bet arī uzņēmumu pozicionēšanu tirgū. Juridiskos vai regulatīvos šķēršļus, kurus var likvidēt attiecīgā laikposmā, parasti nevajag uzskatīt par tādiem, kas veido ekonomisku šķērsli ienākšanai, ar kuru tādējādi būtu izpildīts pirmais kritērijs.

               (12)

               Ienākšanas šķēršļu nozīme var mazināties tādu jauninājumu virzītu tirgu gadījumā, kam raksturīgs nepārtraukts tehnoloģiskais progress. Šādos tirgos konkurences spiedienu bieži rada pašlaik tirgū vēl neesošo, bet potenciālo konkurentu jauninājumu iespējamība. Jauninājumu virzītos tirgos dinamiska vai ilgtermiņa konkurence var būt starp uzņēmumiem, kuri ne vienmēr ir konkurenti esošajā “statiskajā” tirgū. Šis ieteikums nenosaka tirgus, attiecībā uz kuriem paredz, ka šķēršļi ienākšanai tajos varētu izzust pārskatāmā laikposmā. Novērtējot, vai ienākšanas šķēršļi turpinātu pastāvēt gadījumā, ja regulējumu neieviestu, jāizpēta, pirmkārt, vai šajā nozarē jaunu dalībnieku ienākšana tirgū ir notikusi bieži un bijusi veiksmīga un, otrkārt, vai šī ienākšana ir bijusi (vai arī ir gaidāms, ka turpmāk tā būs) pietiekami ātra un noturīga, lai ierobežotu tirgus ietekmi. Tas, cik nozīmīgi ir ienākšanas šķēršļi, būs atkarīgs cita starpā no produkcijas minimālā efektivitātes apjoma (minimum efficient scale of output) un zaudētajām izmaksām.

               (13)

               Pat tad, ja tirgū ir novērojami augsti ienākšanas šķēršļi, citi strukturālie faktori tirgū var norādīt uz to, ka tirgus virzās uz efektīvi konkurētspējīgu rezultātu attiecīgā laikposmā. Tirgus dinamikas iemesls var būt, piemēram, tehnoloģiski uzlabojumi vai produktu un tirgu konverģence, kas var izraisīt to, ka operatori, kas ir aktīvi atšķirīgu produktu tirgos, izraisa konkurences spiedienu viens uz otru. Tas var notikt arī tirgos ar ierobežotu, bet pietiekamu uzņēmumu skaitu, kuriem ir atšķirīgas izmaksu struktūras, ja šajos tirgos ir cenu ziņā elastīgs pieprasījums. Var būt arī tirgus kapacitātes pārpalikums, kas parasti sniedz iespēju konkurējošiem uzņēmumiem, reaģējot uz cenu pieaugumu, ļoti ātri palielināt produkciju. Šādos gadījumos tirgus daļas laika gaitā var mainīties un/vai var novērot cenu samazināšanos. Ja tirgus dinamika mainās ātri, izraugoties atbilstošu laikposmu, jāpievērš uzmanība, lai tas atspoguļotu šā tirgus attīstību.

               (14)

               Pieņemot lēmumu par to, vai tirgum var būt nepieciešams ex ante regulējums, jāizsver arī tas, cik lielā mērā pietiek ar konkurences tiesībām, lai novērstu tirgus nepilnības, kas konstatētas, piemērojot pirmos divus kritērijus. Konkurences tiesību pasākumi diez vai būs pietiekami, ja, lai labotu tirgus kļūdu, ir vajadzīga nozīmīga iejaukšanās vai nepieciešama bieža un/vai savlaicīga iejaukšanās.

               (15)

               Šo trīs kritēriju piemērošanai būtu jāierobežo to tirgu skaits elektronisko sakaru nozarē, kuros piemēro ex ante reglamentējošus pienākumus, tādējādi dodot ieguldījumu, lai sasniegtu regulatīvo pamatprincipu mērķi, proti, konkurencei attīstoties, šajos tirgos pakāpeniski samazināt uz nozari attiecināto ex ante regulējumu. Šie kritēriji jāpiemēro kumulatīvi, tas ir, neatbilstība jebkuram no tiem norāda, ka šim tirgum nav nepieciešams ex ante regulējums.

               (16)

               Reglamentējošā kontrole mazumtirdzniecības pakalpojumiem jānosaka tikai tad, ja valsts pārvaldes iestādes uzskata, ka attiecīgie vairumtirdzniecības pasākumi vai pasākumi attiecībā uz operatoru izvēli vai iepriekšēju izvēli nesasniegtu mērķi nodrošināt efektīvu konkurenci un sabiedrības interešu mērķu izpildi. Nosakot regulatīvus pasākumus vairumtirdzniecības līmenī, tostarp izmantojot līdzekļus, kas varētu ietekmēt mazumtirdzniecības tirgus, EEZ valstis var nodrošināt, ka normāliem konkurences procesiem pievienotās vērtības ķēde ir atvērta tik daudz, cik tas vien iespējams, tādējādi sniedzot galalietotājiem vislabākos rezultātus. Tādēļ šajā ieteikumā galvenokārt noteikti vairumtirdzniecības tirgi, kuru atbilstošs regulējums paredzēts, lai reaģētu uz efektīvas konkurences trūkumu, kas izpaužas galalietotāju tirgos. Ja valsts pārvaldes iestāde pierāda, ka regulatīvi pasākumi vairumtirdzniecības tirgū bijuši nesekmīgi, attiecīgajam mazumtirdzniecības tirgum var būt nepieciešams ex ante regulējums, ja tas atbilst iepriekš minētajiem trim kritērijiem.

               (17)

               Eiropas Komisija 2007. gada 17. decembrī publicēja jaunu Ieteikumu 2007/879/EK (6) par attiecīgajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar pamatdirektīvu.

               (18)

               Iestādes ieteikumu par attiecīgajiem tirgiem pārskatīšanas sākumpunkts ir Komisijas jaunais ieteikums un apsvērumi, kas pausti Komisijas ieteikuma paskaidrojuma rakstā. Pārskatīšanas procesa gaitā Iestāde pauda nostāju, ka tirgu attīstības salīdzinājums jāveic ne tikai uz atsevišķu EBTA valstu situācijas fona, bet gan izmantojot EEZ kritēriju.

               (19)

               Pamatojoties uz tirgus attīstību EBTA valstīs, kā arī uz publiskā apspriedē iesniegtajiem apsvērumiem un citu Iestādei pieejamo informāciju, nešķiet, ka elektronisko sakaru tirgu darbība trijās EBTA valstīs ievērojami atšķirtos no vidējās tirgus darbības rādītājiem Eiropas Savienībā vai no EEZ lielākā apmērā kā attiecīgo tirgu darbība atsevišķās ES dalībvalstīs, salīdzinot to ar vidējo rādītāju.

               (20)

               EEZ līguma mērķis ir izveidot “dinamisku un viendabīgu Eiropas Ekonomikas zonu, kura pamatotos uz kopīgiem noteikumiem un vienlīdzīgiem konkurences apstākļiem” (7). Ievērojot šo mērķi un iepriekš minētos apsvērumus, Iestāde pieņem ieteikumu, kas ir saskaņots ar Komisijas ieteikumu, lai elektronisko sakaru tirgos EEZ nodrošinātu kopīga regulējuma vienotu piemērošanu un tiesisko noteiktību iesaistītajām personām. Tālab tirgu skaits, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums, šajā ieteikumā ir samazināts no 18 uz 7 tirgiem.

               (21)

               Tirgu skaita, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums, samazināšana ne vienmēr norāda uz to, ka neiekļautie tirgi katrā EBTA valstī ir efektīvi konkurētspējīgi un ex ante regulējums šajos tirgos vairs nav nepieciešams. Atsauksmes, kas Iestādei iesniegtas pārskatīšanas procesa laikā, norāda, ka dažos tirgos ir vēlama regulējuma turpināšana.

               (22)

               Pielikumā uzskaitītie tirgi ir noteikti, balstoties uz šiem trim kumulatīvajiem kritērijiem. Attiecībā uz tirgiem, kas nav minēti šajā ieteikumā, valsts pārvaldes iestādēm attiecīgajam tirgum jāpiemēro trīs kritēriju tests. Tirgiem, kas uzskaitīti 2004. gada 14. jūlija Ieteikuma Nr. 194/04/COL pielikumā, bet nav minēti šā ieteikuma pielikumā, valsts pārvaldes iestādēm jābūt tiesībām piemērot trīs kritēriju testu, lai novērtētu, vai, pamatojoties uz valsts apstākļiem, šim tirgum joprojām ir nepieciešams ex ante regulējums. Attiecībā uz šajā ieteikumā minētajiem tirgiem valsts pārvaldes iestāde var izlemt neveikt tirgus analīzes procedūru, ja tā konstatē, ka šis tirgus neatbilst noteiktajiem trim kritērijiem. Valsts pārvaldes iestādes drīkst noteikt tirgus, kas atšķiras no šajā ieteikumā minētajiem, ja tās rīkojas saskaņā ar pamatdirektīvas 7. pantu. Ja netiek ziņots par pamatdirektīvas 38. apsvērumā minētajiem pasākumiem, kas varētu ietekmēt tirdzniecību starp EBTA valstīm, pret attiecīgo valsti var tikt piemērota pienākuma neizpildes procedūra. Tirgi, kas nav minēti šajā ieteikumā, jānosaka, pamatojoties uz konkurences principiem, kas izklāstīti Iestādes paziņojumā par jēdziena “attiecīgais tirgus” definīciju EEZ konkurences tiesību mērķiem (8), un tiem jāatbilst Iestādes vadlīnijām par tirgus analīzi un nozīmīgās pozīcijas tirgū novērtēšanai, kā arī jāapmierina trīs iepriekš izklāstītie kritēriji.

               (23)

               Tas, ka šajā ieteikumā noteikti tie produktu un pakalpojumu tirgi, kuros ex ante regulējuma piemērošana varētu būt attaisnojama, nenozīmē to, ka regulējums vienmēr ir attaisnojams vai ka šiem tirgiem piemēros īpašajās direktīvās noteiktus reglamentējošus pienākumus. Konkrēti, regulējumu nedrīkst noteikt vai tas jāatceļ gadījumos, ja arī bez regulējuma šajos tirgos ir efektīva konkurence, tas ir, ja nevienam operatoram nav ievērojamas tirgus ietekmes pamatdirektīvas 14. panta nozīmē. Noteiktajiem reglamentējošiem pienākumiem jābūt atbilstīgiem un jāpamatojas uz konstatētās problēmas iezīmēm, tiem jābūt proporcionāliem un pamatotiem, ņemot vērā pamatdirektīvā izklāstītos mērķus, jo īpaši palielināt lietotāju ieguvumus, nodrošināt neizkropļotu vai neierobežotu konkurenci, veicināt efektīvus ieguldījumus infrastruktūrā un atbalstīt jauninājumus, kā arī rosināt radio frekvenču spektra un numerācijas resursu efektīvu izmantošanu.

               (24)

               Tirgu identifikācija šajā ieteikumā neskar tirgus, kurus atsevišķos gadījumos definē saskaņā konkurences tiesībām. Turklāt ex ante regulējuma joma neskar to pasākumu jomu, kuri var būt analizēti konkurences tiesību kontekstā.

               (25)

               Šā ieteikuma saturs ir ticis diskutēts publiskā apspriedē, un par to ir veiktas konsultācijas ar valsts pārvaldes iestādēm un valsts iestādēm EBTA valstīs.

               (26)

               Šis ieteikums ir jāinterpretē, ņemot vērā Komisijas Ieteikuma 2007/879/EK paskaidrojuma rakstu par attiecīgajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar pamatdirektīvu. Paskaidrojuma rakstā cita starpā ir iekļauti jauno tehnoloģiju, kas attiecas uz ieteikuma definētajiem tirgiem, apraksti,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Definējot attiecīgos tirgus, kas atbilst valsts apstākļiem saskaņā ar EEZ līguma XI pielikuma 5.cl punktā minētā akta 15. panta 3. punktu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, kas piemērota ar Līguma 1. protokolu un nozares labojumiem, kas ietverti šā līguma XI pielikumā, valsts pārvaldes iestādēm jāanalizē šā ieteikuma pielikumā norādītie produktu un pakalpojumu tirgi.

               2.

               Nosakot tirgus, kas nav minēti pielikumā, valsts pārvaldes iestādēm jānodrošina, ka tiek ņemti vērā šādi trīs kumulatīvi kritēriji:

                           a)

                           augsti un ilglaicīgi šķēršļi ienākšanai tirgū; tie var būt strukturāli, juridiski vai regulatīvi;

                           b)

                           tirgus struktūra, kas nav vērsta uz efektīvu konkurenci attiecīgā laikposmā; piemērojot šo kritēriju, jāizpēta konkurences stāvoklis aiz ienākšanas šķēršļiem;

                           c)

                           piemērojot tikai konkurences tiesības vien, nevar pienācīgi labot attiecīgās tirgus nepilnības.

               3.

               Šis ieteikums neskar tirgus definīcijas, tirgus analīžu rezultātus un reglamentējošus pienākumus, ko valsts pārvaldes iestādes noteikušas saskaņā ar EEZ līguma XI pielikuma 5.cl punktā minētā akta 15. panta 3. punktu un 16. pantu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem), kas piemērots ar Līguma 1. protokolu un nozares labojumiem, kuri ietverti šā līguma XI pielikumā, pirms šā ieteikuma pieņemšanas datuma.

               4.

               Šis ieteikums ir adresēts EBTA valstīm.

      Briselē, 2008. gada 5. novembrī

            EBTA Uzraudzības iestādes vārdā –

            priekšsēdētājs

         Per SANDERUD

            kolēģijas loceklis

         Kurt JAEGER

      (1)  Turpmāk tekstā – EEZ līgums.

      (2)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 717/2007 (OV L 171, 29.6.2007., 32. lpp.; turpmāk tekstā – pamatdirektīva).

      (3)  EBTA Uzraudzības iestādes 2004. gada 14. jūlija Ieteikums par attiecīgajiem produkta un pakalpojumu tirgiem elektronisko komunikāciju nozarē, kas pieejami ex ante regulai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, kā iekļauts Eiropas Ekonomikas zona līgumā (OV L 113, 27.4.2006., 18. lpp.) un EEZ papildinājumā Nr. 21 (27.4.2006., 33. lpp.). Pieņemts ar Lēmumu Nr. 194/04/COL.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojumu direktīva) (OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.), kas iekļauta EEZ līguma XI pielikuma 5.cm punktā ar Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 11/2004 (OV L 116, 22.4.2004., 60. lpp.) un EEZ papildinājumā Nr. 20 (22.4.2004., 14. lpp.).

      (5)  EBTA Uzraudzības iestādes 2004. gada 14. jūlija vadlīnijas par tirgus analīzi un būtiskas ietekmes tirgū novērtēšanu saskaņā ar reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, kas minēti Eiropas Ekonomikas zona līguma XI pielikumā (OV C 101, 27.4.2006., 1. lpp.) un EEZ papildinājumā Nr. 21 (27.4.2006., 1. lpp.).

      (6)  OV L 344, 28.12.2007., 65. lpp.

      (7)  EEZ līguma preambulas 4. apsvērums.

      (8)  EBTA Uzraudzības iestādes 1998. gada 4. marta Lēmums Nr. 46/98/COL par divu paziņojumu publicēšanu konkurences jomā saistībā ar jēdziena “attiecīgais tirgus” definīciju Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) konkurences tiesību mērķiem un par mazāk svarīgiem nolīgumiem, uz kuriem neattiecas EEZ līguma 53. panta 1. punkts (OV L 200, 16.7.1998., 46. lpp.) un EEZ papildinājums Nr. 28 (16.7.1998., 1. lpp.).

      PIELIKUMS

         Mazumtirdzniecības līmenis

                  1.

                  Piekļuve publiskajam telefonu tīklam fiksētā atrašanās vietā privātiem klientiem un klientiem, kas nav privāti klienti.

         Vairumtirdzniecības līmenis

                  2.

                  Izejošais zvans publiskā telefonu tīklā, ko nodrošina fiksētā vietā.
                  Šā ieteikuma nolūkā uzskata, ka izejošais zvans ietver zvana pārraidi, un šā tirgus robežas nosaka tā, lai tās valsts kontekstā būtu saskaņotas ar robežām, kas noteiktas tāda zvana tranzīta un savienojuma pabeigšanas tirgum, ko nodrošina publiskā telefona tīklā fiksētā atrašanās vietā.

                  3.

                  Savienojuma pabeigšana atsevišķos publisko telefonu tīklos fiksētā atrašanās vietā.
                  Šā ieteikuma nolūkā uzskata, ka savienojuma pabeigšana ietver zvana pārraidi, un šā tirgus robežas nosaka tā, lai tās valsts kontekstā būtu saskaņotas ar robežām, kas noteiktas tāda izejošā zvana un zvana tranzīta tirgum, ko nodrošina publiskā telefona tīklā fiksētā atrašanās vietā.

                  4.

                  Piekļuve vairumtirdzniecības (fiziskā) tīkla infrastruktūrai (ieskaitot kopējo vai pilnībā atsaistīto piekļuvi) fiksētā atrašanās vietā.

                  5.

                  Platjoslas piekļuves vairumtirdzniecība.
                  Šis tirgus ietver nefizisku vai virtuālu piekļuvi tīklam, tostarp piekļuvi “bitu plūsmai” fiksētā atrašanās vietā. Šis tirgus ir pakārtots fiziskajai piekļuvei (iepriekš minētais 4. tirgus) tādā veidā, ka platjoslas piekļuves vairumtirdzniecību iespējams nodrošināt, izmantojot šo resursu apvienojumā ar citiem elementiem.

                  6.

                  Nomāto līniju galaposmu vairumtirdzniecība neatkarīgi no tehnoloģijas, kas izmantota, lai nodrošinātu nomāto vai atvēlēto jaudu.

                  7.

                  Balss savienojumu pabeigšana individuālos mobilajos tīklos.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Italyand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Italy, 2011-2014

text:
          EIROPAS KOMISIJA
                                            Briselē, 7.6.2011
                                            SEC(2011) 810 galīgā redakcija
                                 Ieteikums
                        PADOMES IETEIKUMS
           par Itālijas 2011. gada valsts reformu programmu
                   un ar ko sniedz Padomes atzinumu
   par atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2011.-2014. gadam
                     {SEC(2011) 720 galīgā redakcija}
LV                                                                         LV
 ---pagebreak---                                                     Ieteikums
                                          PADOMES IETEIKUMS
                          par Itālijas 2011. gada valsts reformu programmu
                                    un ar ko sniedz Padomes atzinumu
                par atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2011.-2014. gadam
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un
   148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa
   uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu1 un jo īpaši
   tās 5. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu2,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:
   (1)     Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt
           jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam pamatā būtu
           ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām
           jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un
           konkurētspēju.
   (2)     Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
           vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada
           21. oktobrī — lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm3, kas
           kopā veido „Integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas
           un nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes.
   1
           OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
   2
           OV C , , …lpp.
   3
           Attiecībā uz 2011. gadu ir spēkā saskaņā ar Padomes 2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
LV                                                       2                                              LV
 ---pagebreak---    (3) Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi
       uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
       integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju „Eiropa 2020”.
   (4) Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
       reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta
       secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome
       uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai,
       bezdarba samazināšanai ar darbaspēka tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem
       stiprināt izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos,
       ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmā un valsts reformu
       programmā.
   (5) Eiropadome 2011. gada 25. martā aicināja dalībvalstis, kas iesaistījušās paktā „Euro
       plus”, par savām saistībām paziņot laikus, lai tās varētu iekļaut šo dalībvalstu
       stabilitātes vai konverģences programmā un valsts reformu programmā.
   (6) Itālija 2011. gada 6. maijā iesniedza savu 2011. gada stabilitātes programmas
       atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2014. gadu, un 2011. gada valsts reformu
       programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo
       saistību.
   (7) Vēl ilgi pirms pašreizējās pasaules ekonomikas un finanšu krīzes Itālijas ekonomikā
       bija vērojami strukturāli trūkumi. Laikā no 2001. līdz 2007. gadam vidējais IKP
       pieaugums bija aptuveni 1 %, t.i., tikai puse no euro zonas vidējā rādītāja, un tā
       galvenais iemesls bija zems ražīguma pieaugums. Tā kā šādas parādības skāra visu
       valsti, nemazinājās reģionu lielā ekonomiskā nevienlīdzība. Lai gan ekonomikai nebija
       raksturīga liela nelīdzsvarotība privātajā sektorā, to smagi skāra pasaules krīze.
       Eksporta un līdz ar to arī investīciju sabrukums izraisīja reālā IKP krasu kritumu par
       aptuveni 7% no 2008. gada otrā ceturkšņa līdz 2009. gada otrajam ceturksnim.
       Valdības bruto parāds, kas iepriekšējā desmitgadē bija stabili samazinājies, 2010. gada
       beigās pieauga līdz 119 %, kas atspoguļo arī straujo IKP kritumu. Tomēr
       nodarbinātība samazinājās daudz mazāk, pateicoties valsts finansētai shēmai, lai
       samazinātu nostrādāto stundu skaitu, tāpēc 2008.-09. gadā bezdarbs pieauga samērā
       nedaudz. Atjaunojoties eksportam, ekonomika 2009. gada otrajā pusē sāka
       atveseļoties, lai gan tas notika lēni. 2010. gadā situācija darba tirgū vēl aizvien bija
       nedroša, un gada beigās bezdarbs nostabilizējās 8,5 % apmērā. Tā kā valdības parāda
       attiecība ir ļoti liela, Itālijas fiskālā nostādne krīzes laikā bija pienācīgi piesardzīga un
       tā neveica iespaidīgus fiskālās stimulēšanas pasākumus, tāpēc valdības deficīts 2009.–
       2010. gadā bija mazāks par euro zonas vidējo rādītāju.
   (8) Pamatojoties uz atjauninātās stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes
       Regulu (EK) 1466/97, Padome uzskata, ka programmas pamatā esošais
       makroekonomiskais scenārijs ir ticams. Programmā paredzēts līdz 2012. gadam
       vispārējās valdības deficītu samazināt zem atsauces vērtības 3 % no IKP, to panākot ar
       turpmākiem izdevumu ierobežojumiem un papildu ieņēmumiem, ko dotu labāka
       nodokļu iekasēšana. Programmā paredzēts, ka pēc pārmērīga deficīta novēršanas līdz
       programmas perioda beigām (2014. g.) tiks sasniegts vidēja termiņa mērķis (VTM) —
       strukturāli līdzsvarots budžets —, pamatojoties uz saistībām vēl vairāk ierobežot
       primāros izdevumus. Programmā prognozēts, ka valdības parāda attiecība pret IKP
       sasniegs maksimumu 2011. gadā un pēc tam aizvien straujāk samazināsies, jo
LV                                                  3                                                LV
 ---pagebreak---         palielināsies primārais pārpalikums. Plānotie vidējie gada fiskālie pasākumi 2010.–
        2012. gada periodā pārsniedz Padomes saskaņā ar pārmērīga deficīta novēršanas
        procedūru ieteiktos 0,5 %, un prognozētais korekcijas temps pēc 2012. gada krietni
        pārsniedz Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzēto. Lai panāktu minēto deficīta un
        parāda samazinājumu, būs nepieciešama stingra budžeta disciplīna. Tāpat ir
        nepieciešama plašāka informācija par plānotajiem konsolidācijas pasākumiem, lai
        vairotu programmas ticamību.
   (9)  Tā kā valdības parāds ir ļoti liels (2011. gadā tas ir aptuveni 120 % no IKP), galvenais
        Itālijas uzdevums ir panākt noturīgu un ticamu konsolidāciju un pieņemt strukturālus
        pasākumus, lai veicinātu izaugsmi. Laika posmā līdz 2012. gadam tas, vai izdosies
        sasniegt stabilitātes programmā nospraustos vispārējās valdības budžeta deficīta
        mērķus un tādējādi līdz 2012. gadam novērst pārmērīgu budžeta deficītu, būs atkarīgs
        no tā, vai tiks pilnībā īstenoti jau pieņemtie pasākumi. Var būt vajadzīgi papildu
        pasākumi, piemēram, gadījumā, kad ieņēmumi no labākas nodokļu iekasēšanas izrādās
        mazāki, nekā budžetā plānots, vai ja rodas grūtības panākt plānoto kapitālizdevumu
        samazinājumu. Attiecībā uz 2013.-14. gadu jaunā trīsgadu budžeta sistēma paredz, ka
        līdz 2011. gada oktobrim ir jāpieņem konkrēti pasākumi, kas būs konsolidācijas
        pamatā. Lai gan budžeta sistēma pēdējos gados ir ievērojami nostiprināta, ir paredzēta
        saistošo izdevumu „griestu” ieviešana un citi pasākumi budžeta izpildes uzraudzībai
        visos valdības apakšsektoros, lai veicinātu fiskālo disciplīnu un vairotu vidēja termiņa
        budžeta stratēģijas ticamību.
   (10) Lai gan pirmskrīzes gados Itālijā darbvietu skaits auga, valsts darba tirgum piemīt
        vairākas strukturālas nepilnības. Darbinieki ar līgumu uz nenoteiktu laiku ir vairāk
        pasargāti nekā darbinieki bez pastāvīga līguma vai ar īstermiņa līgumu, īpaši tad, ja
        viņi oficiāli reģistrējušies kā pašnodarbinātie, bet faktiski atrodas parastās darba
        attiecībās. Darbiniekus, kam ir līgums uz nenoteiktu laiku, darba tiesību akti atļauj
        kolektīvi atlaist vai atlaist ekonomisku iemeslu dēļ tikai ļoti nedaudzos gadījumos.
        Tajā pašā laikā ne visi strādājošie, kas zaudējuši darbu, saņem pienācīgu pabalstu, jo
        līdztekus darba tirgus sadrumstalotībai pastāv arī bezdarbnieka pabalstu sistēmas
        sadrumstalotība. Bezdarbs vecuma grupā līdz 25 gadiem 2010. gadā sasniedza 27,8 %,
        lai gan šis rādītājs dažādos reģionos atšķiras, proti, jauniešu bezdarbs dienvidos ir
        divreiz lielāks nekā ziemeļos. Nepietiekama uzmanība veltīta mācekļu apmācībai un
        profesionālajai izglītībai. Lai gan to lietderību un nepieciešamību nevar apšaubīt,
        pašlaik nav vienotas sistēmas prasmju sertificēšanai un arodizglītības un apmācības
        standartu atzīšanai visā valstī, un tas kavē darbaspēka mobilitāti un mazina
        nodarbinātības iespējas visā Itālijā. Vajadzētu uzlabot nodarbinātības dienestu
        efektivitāti, īpaši reģionos, kur valda liels bezdarbs. Visbeidzot, vēl aizvien nozīmīga
        parādība Itālijā ir nereģistrēta nodarbinātība.
   (11) Tā kā jau no 1990. gadu beigām Itālijas konkurētspēja nemitīgi krītas, algu pieaugumu
        ir svarīgi salāgot ar ražīguma pieaugumu; šajā sakarā liela nozīme varētu būt
        koplīguma sarunām uzņēmumu līmenī, kas varētu arī palīdzēt novērst reģionālas darba
        tirgus atšķirības. Līdz ar 2009. gada koplīguma sarunu sistēmas reformu tikai ieviesta
        iespēja izmantot „atvērtības klauzulas” (t. i., iespēja atkāpties no nozares algas, kas
        noteikta valsts līmenī), bet tā vēl netiek plaši izmantota.
   (12) Sieviešu nodarbinātība valstī atpaliek no vīriešu nodarbinātības par vairāk nekā 20
        procentpunktiem. 2009. gadā dienvidu reģionos bija nodarbināta labi ja trešdaļa
        sieviešu vecumā no 20 līdz 64 gadiem, kas skaidrojams gan ar relatīvi zemāku
LV                                                4                                              LV
 ---pagebreak---         aktivitātes līmeni, gan ar lielāku bezdarbu. Tā kā Itālijā ir samērā lieli nodokļi
        darbaspēkam, tas nepietiekami stimulē darbaspēka piedāvājumu, jo īpaši attiecībā uz
        apgādājamiem dzīvesbiedriem, un negatīvi ietekmē uzņēmumu pieprasījumu pēc
        darbaspēka. Lai palīdzētu palielināt sieviešu nodarbinātību, valsts reformu programmā
        ir minēts 2010. gadā pieņemtais plāns koordinēt pūliņus visos pārvaldes līmeņos, lai
        veicinātu līdzsvaru starp darbu un ģimenes dzīvi. Valdība nesen ieviesa nodokļu
        atvieglojumus uzņēmumiem reģionos ar lielu bezdarbu, kuri pieņem darbā nelabvēlīgā
        situācijā esošus strādājošos, tostarp tos, kuri strādā nozarē vai profesijā, kur valda
        sevišķi liela dzimumu nelīdzsvarotība. Programmā arīdzan paziņots, ka tiks reformēta
        nodokļu sistēma, lai nodokļu slogu pakāpeniski novirzītu no darbaspēka uz patēriņu.
        Tas varētu palielināt nodarbinātību.
   (13) Uzņēmējdarbības izmaksas Itālijā, salīdzinot ar ES standartiem, joprojām ir augstas,
        lai gan nesen ir veikti pasākumi, lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi un panāktu valsts
        pārvaldes orientēšanos uz rezultātiem un pārskatatbildību. Vēl aizvien ir jānovērš
        regulatīvie un administratīvie šķēršļi produktu un pakalpojumu tirgos, jo īpaši saistībā
        ar profesionāliem pakalpojumiem. 2009. gadā tika pieņemts priekšlikums par ikgadējo
        konkurences likumu kā likumdošanas instrumentu, lai stiprinātu konkurenci un
        patērētāju aizsardzību, bet likums vēl nav pieņemts. Vēl viens Itālijas uzņēmējdarbības
        vides trūkums ir līguma izpildes procedūru ilgums. Nebanku finansējuma avoti, kas
        nepieciešami uzņēmumu izaugsmei, Itālijā vēl aizvien nav plaši izplatīti, īpaši maz tos
        izmanto MVU. Pašu kapitāla finansēšana un riska kapitāls netiek plaši izmantoti,
        neraugoties uz to potenciālu veicināt uzņēmumu paplašināšanos, jaunu tirgu
        iekarošanu un uzņēmuma pārvaldības uzlabošanos.
   (14) Pēdējā desmitgadē tikai nedaudz palielinājušies pētniecībai un izstrādei atvēlētie
        līdzekļi. Līdz ar to pētniecības un izstrādes intensitāte saglabājas zema — aptuveni
        1,27 % no IKP —, kas ir krietni mazāk par ES vidējo rādītāju (1,90 %). Šī atšķirība
        lielākoties skaidrojama ar mazaktīvu rūpniecisko pētniecību, jo uzņēmumu pētniecības
        un izstrādes intensitāte ir 0,64 % no IKP. Salīdzinājumam — ES-27 vidējais rādītājs ir
        1,23 %. Riska kapitāla intensitāte arī ir ļoti neliela. Valsts reformu programmā ir
        izklāstīti vairāki pasākumi, tostarp laika ziņā ierobežoti nodokļu atvieglojumi
        uzņēmumiem, kas investē augstskolu vai publiskā sektora struktūru īstenotos
        pētniecības projektos, tomēr pētniecības un izstrādes intensitātei noteiktā mērķvērtība
        (1,53 % no IKP) tikai nedaudz pārsniedz pašreizējo līmeni.
   (15) Itālija ir trešā lielākā ES kohēzijas politikas līdzekļu saņēmēja. 2007.–13. g. tai atvēlēti
        aptuveni 8 % no kopējā ES kohēzijas politikas budžeta. Programmas periods ir jau
        pusē, bet faktiski apgūti tikai 16,8 % no ES līdzekļiem, turklāt dienvidu konverģences
        reģionos šis rādītājs ir vēl daudz mazāks.
   (16) Itālija ir uzņēmusies virkni saistību saskaņā ar paktu „Euro plus”4. Valsts reformu
        programmā ir minēti daži nesen pieņemti pasākumi un lielos vilcienos ieskicēti
        nākotnes reformu plāni, lai atrisinātu ar valsts finanšu ilgtspējību un finansiālo
        stabilitāti saistītās problēmas, kāpinātu konkurētspēju un palielinātu nodarbinātību
        saskaņā ar pakta „Euro plus” principiem. Lai pildītu pakta nosacījumus, valdība ir
   4
        Sīkāka informācija par saistībām, ko Itālija uzņēmusies saskaņā ar paktu „Euro plus", atrodama
        dokumentā SEC(2011) 720.
LV                                                  5                                                  LV
 ---pagebreak---         nodomājusi grozīt konstitūciju, lai nostiprinātu budžeta disciplīnu. Šie elementi ir
        izvērtēti un ņemti vērā ieteikumos.
   (17) Komisija ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī
        Itālijas saistības saskaņā ar paktu „Euro plus”5. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai
        to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Itālijā, bet arī
        to, kā programmās ievēroti ES noteikumi un norādes, ņemot vērā, ka ir jānostiprina
        Eiropas Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos
        valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Šajā sakarā Komisija uzskata, ka Itālijas
        konsolidācijas plāns 2011.–14. gadam ir ticams attiecībā uz periodu līdz 2012. gadam,
        taču ir jāparedz konkrēti pasākumi 2013.–14. gadā, lai panāktu, ka ļoti lielais valdības
        parāds sāk stabili samazināties. Valsts reformu plānā ir izklāstītas visdažādākās
        iniciatīvas, kas aptver visas stratēģijas „Eiropa 2020” jomas, taču ir nepieciešami
        turpmāki pasākumi, lai risinātu ilgstošās strukturālās nepilnības, ko vēl saasināja krīze.
        Lai atraisītu Itālijas izaugsmes un darbvietu radīšanas potenciālu un mazinātu dienvidu
        reģionu atpalicību, 2011.–12. gadā jāveic turpmāki pasākumi, lai uzlabotu darba tirgus
        darbību, atvērtu lielākai konkurencei produktu un pakalpojumu tirgus, uzlabotu
        uzņēmējdarbības vidi, nostiprinātu pētniecības un izstrādes politiku un veicinātu ES
        kohēzijas fondu līdzekļu ātrāku un labāku izlietošanu.
   (18) Ņemot vērā šo novērtējumu un Padomes 2010. gada 2. jūnija ieteikumu saskaņā ar
        Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi
        Itālijas stabilitātes programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums6 ir
        atspoguļots 1) ieteikumā. Ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus,
        Padome ir izskatījusi Itālijas valsts reformu programmu,
   IESAKA Itālijai laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.
   (1)    Īstenot plānoto fiskālo konsolidāciju 2011. un 2012. gadā, lai nodrošinātu, ka tiek
          novērsts pārmērīgs budžeta deficīts. Ja budžeta rezultāti ir labāki, nekā gaidīts, to
          pilnā mērā izmantot, lai straujāk samazinātu deficītu un parādu. Nepieļaut
          novirzīšanos budžeta izpildē. Līdz 2011. gada oktobrim izstrādāt konkrētus
          pasākumus, lai būtu iespējams sasniegt 2013.–14. gadam izvirzītos mērķus, kā
          paredzēts jaunajā daudzgadu budžeta sistēmā. Nostiprināt šo sistēmu, ieviešot
          saistošus izdevumu „griestus” un uzlabojot uzraudzību visos valdības apakšsektoros.
   (2)    Veikt pasākumus, lai apkarotu darba tirgus segmentāciju, proti, pārskatīt
          nodarbinātības aizsardzības normatīvo aktu atsevišķus aspektus un reformēt pašlaik
          sadrumstaloto bezdarbnieka pabalstu sistēmu. Pastiprināt centienus apkarot
          nereģistrētu nodarbinātību. Veikt pasākumus, lai veicinātu sieviešu lielāku
          iesaistīšanos darba tirgū, proti, palielināt aprūpes iestāžu pieejamību visā valstī un
          nodrošināt finansiālus stimulus, lai mājsaimniecības otrais pelnītājs sāktu strādāt,
          tomēr šie stimuli nedrīkst ietekmēt budžetu.
   (3)    Pamatojoties uz 2009. gadā pieņemto likumu, ar ko reformē koplīgumu slēgšanas
          sistēmu, un saziņā ar sociālajiem partneriem atbilstīgi valsts praksei veikt
   5
        SEC(2011) 720.
   6
        Paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktā.
LV                                                 6                                                LV
 ---pagebreak---             pasākumus, lai nodrošinātu, ka atalgojuma pieaugums atbilst gan ražīguma
            pieaugumam, gan vietējiem un uzņēmuma apstākļiem.
   (4)      Ieviest pasākumus, lai pakalpojumu sektoru atvērtu lielākai konkurencei, jo īpaši
            profesionālo pakalpojumu sfērā. 2011. gadā pieņemt ikgadējo konkurences likumu,
            ņemot vērā Antimonopola iestādes ieteikumus. Samazināt līgumu izpildes procedūru
            ilgumu. Veikt pasākumus, lai atvieglotu MVU piekļuvi kapitāla tirgiem, t. i., novērst
            regulatīvus šķēršļus un samazināt izmaksas.
   (5)      Uzlabot regulējumu privātā sektora ieguldījumiem pētniecībā un inovācijā, proti,
            paplašināt pašreizējos fiskālos stimulus, uzlabot apstākļus riska kapitāla
            izmantošanai un atbalstīt inovatīvas iepirkuma shēmas.
   (6)      Veikt pasākumus, lai paātrinātu izaugsmi veicinošus izdevumus, ko līdzfinansē no
            kohēzijas politikas līdzekļiem, lai samazinātu iesakņojušos nevienlīdzību starp
            reģioniem, proti, uzlabot programmu administratīvo un politisko pārvaldību. Pildīt
            saistības, kas iekļautas valsts stratēģiskajā ietvardokumentā, attiecībā uz resursu
            daudzumu un izdevumu kvalitāti.
   Briselē,
                                                Padomes vārdā
                                                priekšsēdētājs
LV                                                 7                                              LV


title: 2004/787/EK: Komisijas Ieteikums (2004. gada 4. oktobris) par paraugu ņemšanas un noteikšanas tehnisko vadlīniju izstrādi ģenētiski modificētiem organismiem un materiāliem, kas iegūti no ģenētiski modificētiem organismiem vai atrodas produktos Regulas (EK) Nr. 1830/2003 nozīmēDokuments attiecas uz EEZ

text:
               24.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 348/18

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2004. gada 4. oktobris)
   par paraugu ņemšanas un noteikšanas tehnisko vadlīniju izstrādi ģenētiski modificētiem organismiem un materiāliem, kas iegūti no ģenētiski modificētiem organismiem vai atrodas produktos Regulas (EK) Nr. 1830/2003 nozīmē
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2004/787/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. panta otro ievilkumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regula (EK) Nr. 1830/2003, kas attiecas uz ģenētiski modificētu organismu izsekojamību un marķēšanu un no ģenētiski modificētiem organismiem ražotu pārtikas un lopbarības produktu izsekojamību, un ar ko groza Direktīvu 2001/18/EK (1), izveido sistēmu informācijas pārsūtīšanai un saglabāšanai tirgus dalībnieku vidū katrā tirgū laišanas posmā attiecībā uz tiem produktiem, kuri satur ģenētiski modificētus organismus vai sastāv no tiem, še turpmāk – “ĢMO”, vai no ĢMO ražotu pārtikas un lopbarības produktiem, bet neparedz tirgus dalībniekiem katrā tirgū laišanas posmā ņemt paraugus un testēt produktus par ĢMO vai no ĢMO ražota materiāla klātbūtni.

               (2)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1830/2003 9. panta 1. punktu dalībvalstīm tomēr jānodrošina, ka tiek veikti pārbaudes un citi kontroles pasākumi, tostarp paraugu pārbaude un testēšana (kvalitatīva un kvantitatīva), kas nepieciešami, lai nodrošinātu atbilstību minētajai regulai.

               (3)

               Lai sekmētu saskaņotu pieeju minētajām pārbaudēm un kontroles pasākumiem, Regulas (EK) Nr. 1830/2003 9. panta 2. punkts paredz izstrādāt ĢMO un no ĢMO ražotu pārtikas un lopbarības materiālu paraugu ņemšanas un testēšanas tehniskās vadlīnijas.

               (4)

               Šajās vadlīnijās jāietver produkti, kas ir saņēmuši atļaujas to laišanai tirgū, bet neierobežojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/18/EK 4. panta 5. punktu (2) attiecībā uz ĢMO, kuri nav atļauti Eiropas Savienībā.

               (5)

               Paraugu ņemšana un noteikšana ir jāveic, izmantojot pamatotus zinātniskus un statistiskus protokolus, lai sasniegtu atbilstošu ticamības līmeni ĢMO vai no ĢMO ražota materiāla noteikšanai.

               (6)

               Izstrādājot vadlīnijas, ir notikušas konsultācijas ar Komiteju, kas izveidota saskaņā ar 30. pantu Direktīvā 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē, un ņemts vērā darbs, ko veikušas valsts kompetentās iestādes, Pastāvīgās pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komiteja un Kopienas references laboratorija.

               (7)

               Ja ir nepieciešams daudz ģenētiski nemodificētu sēklu vai cits augu pavairošanas materiāls, lai atbilstu standartiem par nejaušu vai tehniski nenovēršamu ģenētiski modificētu sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla klātbūtni, ir jāizveido likumīgi saistošs protokols par paraugu ņemšanu un testēšanu ģenētiski modificētu sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla klātbūtnes noteikšanai saskaņā ar konkrētiem tiesību aktiem par sēklu un citiem augu pavairošanas materiāliem; un attiecīgā gadījumā elementiem, kas paredzēti minētajā protokolā, ir arī jākalpo par pamatu citu ģenētiski modificētu kultūru sugu paraugu ņemšanai un testēšanai, uz ko neattiecas iepriekšminētie tiesību akti,

         IESAKA.
   I.   VISPĀRĪGIE PRINCIPI

               1.

               Lai izpildītu Regulas (EK) Nr. 1830/2003 9. panta 1. punkta prasības, dalībvalstis ņem vērā:

                           a)

                           tirgus dalībnieku iepriekšējo darbību attiecībā uz atbilstību attiecīgajiem tiesību aktiem;

                           b)

                           ticamību kontrolēm, ko jau ir veikuši tirgus dalībnieki;

                           c)

                           situācijas, kurās ir aizdomas par neatbilstību;

                           d)

                           līdzekļu izmantošanu, kas proporcionāla vēlamajiem konkrētajiem mērķiem, un jo īpaši ņemot vērā iegūto pieredzi;

                           e)

                           neviendabīguma pakāpi un vieta piegādes ķēdē, kurā testēšana tiek veikta.

               2.

               Oficiālās kontroles veic bez iepriekšēja brīdinājuma, izņemot gadījumus, kur ir vajadzīgs iepriekšējs paziņojums tirgus dalībniekam.

               3.

               Oficiālās kontroles veic produktu, kuri satur vai var saturēt ĢMO, vai no ĢMO ražotas pārtikas un lopbarības jebkurā ražošanas, pārstrādes, glabāšanas un izplatīšanas posmā, ieskaitot importēšanas vietu (3).

               4.

               Oficiālās kontrolēs nav jānodala produkti, kas paredzēti eksportam ārpus Kopienas, un produkti, kas paredzēti laišanai Kopienas tirgū.

               5.

               Tirgus dalībniekiem, uz kuru produktiem attiecas paraugu ņemšana un analīze, ir jāpiešķir tiesības lūgt vēl vienu atzinumu. Oficiālajām iestādēm ir jāsavāc pietiekošs kontrolparaugu skaits piemērošanas un tiesāšanās mērķiem, lai garantētu tirgus dalībniekiem apelācijas tiesības un iegūtu vēl vienu atzinumu, kā paredzēts valsts tiesību aktos.

               6.

               Var izmantot alternatīvas paraugu ņemšanas stratēģijas līdzās šajās vadlīnijās ieteiktajām.

               7.

               Var izmantot alternatīvas paraugu ņemšanas stratēģijas līdzās šajās vadlīnijās ieteiktajām ar noteikumu, ka šādas metodes ir atzinusi saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1829/2003 izveidotā Kopienas references laboratorija.

               8.

               Neierobežojot īpašās prasības attiecībā uz pārtikas, lopbarības un citiem kontroles veidiem, kas izteiktas ES tiesību aktos un jo īpaši Direktīvā 95/53/EK, ar ko nosaka principus, kas reglamentē oficiālo pārbaužu organizēšanu dzīvnieku ēdināšanas jomā, Direktīvā 70/373/EEK par paraugu ņemšanas un analīžu Kopienas metožu ieviešanu barības oficiālajai kontrolei, Direktīvā 89/397/EEK par pārtikas produktu oficiālo kontroli un Direktīvā 93/99/EEK par papildu pasākumiem attiecībā uz pārtikas produktu oficiālo pārbaudi, dalībvalstīm ir jānodrošina, ka tiek veiktas oficiālas kontroles, lai sasniegtu Regulas (EK) Nr. 1830/2003 mērķus.

         II.   DEFINĪCIJAS

               a)

               Partija tiek definēta kā atsevišķs un norādīts materiāla daudzums.
               Tālāk minētās definīcijas ņem vērā materiāla veidu, kas veido partiju, un ir saskaņā ar ISTA, ISO standartiem 6644 un 13690, un FAO (Starptautiskie fitosanitāro pasākumu standarti):

                           Sēklu partija: norādīts sēklu daudzums, kas ir fiziski identificējams un vienveidīgs, nepārsniedz maksimālo partijas lielumu, kā definēts sēklu direktīvās, un veido visu sūtījumu vai tā daļu.

                           Cita augu pavairošanas materiāla partija: atsevišķa materiāla vienību skaits, ko var identificēt pēc tā homogenitātes, sastāva, izcelsmes utt., kas nepārsniedz maksimālo partijas lielumu, kā definēts tiesību aktos par citu augu pavairošanas materiālu, un veido visu sūtījumu vai tā daļu.

                           Pārtikas un lopbarības produktu partija: produkta daudzums, kas nosūtīts vai saņemts vienā laikā, un ietilpst atsevišķā līgumā vai transportēšanas dokumentā.

               b)

               Pieauguma paraugs: mazs vienāds produkta daudzums, kas paņemts no katras atsevišķas paraugu ņemšanas vietas partijā visā partijas dziļumā (statiskā paraugu ņemšana) vai ņemts no produkta plūsmas noteiktā laika posmā (birstošu produktu paraugu ņemšana).

               c)

               Pieauguma paraugs saglabāšanai lietā: pieauguma paraugs, ko glabā konkrētu laika posmu turpmākai analīzei.

               d)

               Kopējais paraugs: produkta daudzums, kas iegūts, apvienojot un samaisot vairākus pieauguma paraugus, kas ņemti no konkrētas partijas.

               e)

               Laboratorijas paraugs: produkta daudzums, kas ņemts no kopējā parauga, kurš domāts laboratorijas pārbaudei un testēšanai.

               f)

               Analītiskais paraugs: homogenizēts laboratorijas paraugs, kas sastāv vai nu no visa laboratorijas parauga vai tā raksturīgas daļas.

               g)

               Kontrolparaugs: paraugs, kas glabāts konkrētu laika periodu ieviešanas vai tiesāšanās mērķiem.

               h)

               ĢM DNS procenti: ĢM DNS kopiju skaita procentuālais daudzums saistībā ar mērķa taksona konkrēto DNS kopiju skaitu, kas aprēķināts haploīdu genomu izteiksmē.

         III.   PARAUGU ŅEMŠANAS PROTOKOLU PRINCIPI

               1.

               Dalībvalstis, pārbaudot un kontrolējot, vai tirgus dalībnieki atbilst Regulas (EK) Nr. 1830/2003 4. un 5. pantam, ņem vērā vadlīnijas par paraugu ņemšanas protokoliem tiem produktiem, kas sastāv, kuri satur vai kas iegūti no ĢMO.

               2.

               Kopienas references laboratorija, kas izveidota saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1829/2003, un valsts nozīmētās laboratorijas Eiropas ĢMO laboratoriju tīklā, še turpmāk “ENGL”, nodrošinās turpmākās vadlīnijas un palīdzību attiecībā uz paraugu ņemšanas metodēm, uz ko attiecas šis ieteikums.

               3.

               ĢMO klātbūtnes noteikšanas mērķim izmanto harmonizētu paraugu ņemšanas procedūru. Šo procedūru piemēro sēklu un cita augu pavairošanas materiāla, pārtikas, lopbarības un lauksaimniecības produktu partijām.

               4.

               Tālākminētās paraugu ņemšanas procedūras ir definētas, lai nodrošinātu, ka savāktie un analizētie paraugi raksturo dažāda veida izmeklējuma produktus. Tā kā jāizstrādā paraugu ņemšanas protokoli ĢM sēklu un cita augu pavairošanas materiāla klātbūtnes noteikšanai sēklu partijās saskaņā ar konkrētiem tiesību aktiem par sēklām vai citu pavairošanas materiālu, paraugu ņemšanas stratēģijas birstošām precēm un pārtikas un lopbarības produktiem ir apskatītas atsevišķās iedaļās, kas ņem vērā produktam raksturīgās īpašības.

         IV.   PARAUGU ŅEMŠANAS PROTOKOLI
   1.   Paraugu ņemšana sēklu un citu augu pavairošanas materiālu partijām
   Šī sadaļa aplūko ģenētiski modificētu sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla noteikšanu ģenētiski nemodificētu šķirņu vai klonu sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla partijās un ģenētiski modificētu sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla noteikšanu, kas rodas no cita transformācijas pasākuma, nevis tā, kas paredzēts ģenētiski modificētas šķirnes vai klona sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla partijai.
   Paraugus ņem saskaņā ar spēkā esošām starptautiskajām metodēm un attiecīgā gadījumā no partiju lielumiem, kā definēts Padomes Direktīvās 66/401/EEK, 66/402/EEK, 68/193/EEK, 92/34/EEK, 98/56/EEK, 1999/105/EK, 2002/54/EK, 2002/55/EK, 2002/56/EK, 2002/57/EK. Vispārīgajiem sēklu un cita augu pavairošanas materiāla paraugu ņemšanas principiem un metodēm ir jāsaskan ar Starptautiskās sēklu testēšanas asociācijas (ISTA) noteikumiem un saistīto ISTA rokasgrāmatu par sēklu paraugu ņemšanu.
   Izmantojamajām sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla paraugu ņemšanas un testēšanas shēmām ir jāatbilst prasībām, kas norādītas konkrētajos tiesību aktos par sēklām un citiem pavairošanas materiāliem attiecībā uz statistikas riskiem. Sēklu vai cita augu pavairošanas materiāla partijas kvalitātes līmenis un tās saistītā statistiskā nenoteiktība ir definēti saistībā ar ĢMO robežvērtībām un attiecas uz ĢM DNS kopiju skaita procentuālo daudzumu saistībā ar mērķa taksona konkrēto DNS kopiju skaitu, kas aprēķināts haploīdu genomu izteiksmē.
   2.   Lauksaimniecības preču kopējo paraugu ņemšana
   Paraugu ņemšanas protokola pamatā ir divpakāpju procedūra, kas ļauj, ja nepieciešams, iegūt ĢMO klātbūtnes līmeņu novértējumu kopā ar to saistīto nenoteiktību, kas izteikta kā Standarta novirze (SD), neizvirzot pieņēmumu par iespējamo ĢMO neviendabīgumu.
   Lai ļautu novērtēt SD, pirmkārt, ir jāizveido kopējais paraugs un jāatvasina analītisks paraugs, kurā analizē ģenētiski modificētu materiālu klātbūtni. Ja iegūtais analītiskais rezultāts ir tuvu noteiktajai robežvērtībai (± 50 % no tās vērtības), iesaka analizēt atsevišķus lietas pieauguma paraugus, lai nodrošinātu saistītās nenoteiktības mērījumu.
   Ir jāņem vērā šādi dokumenti:

               a)

                  ISO standarts 6644 (2002);

               b)

                  ISO standarts 13690 (1999);

               c)

                  ISO standarts 5725 (1994);

               d)

                  ISO standarts 2859 (1985);

               e)

                  ISO standarts 542 (1990).

         2.1.   Birstošu lauksaimniecības preču partiju paraugu ņemšanas protokols
   Iesaka birstošu produktu (graudi, eļļas sēklas) paraugu ņemšanu veikt saskaņā ar vispārīgajiem paraugu ņemšanas principiem un metodēm, kas aprakstītas ISO standartos 6644 un 13690. Birstošu produktu gadījumā definē paraugu ņemšanas periodu saskaņā ar ISO standartu 6644 kā kopējo izbēršanas laiku/kopējo pieauguma paraugu skaitu. Statiskas paraugu ņemšanas gadījumā pieauguma paraugus savāc konkrētās paraugu ņemšanas vietās. Šādas paraugu ņemšanas vietas ir vienmērīgi jāsadala pa visu partijas apjomu saskaņā ar ISO 13690 aprakstītajiem principiem. Pieauguma paraugu skaitu vai paraugu ņemšanas vietas (kur ņem pieauguma paraugus kopējā parauga un tāda pieauguma parauga izveidei, kuru saglabās lietā) definē saskaņā ar partijas lielumu šādi:

               Partijas lielums tonnās

               Kopējā parauga lielums kg

               Pieauguma paraugu skaits

               ≤ 50

               5

               10

               100

               10

               20

               250

               25

               50

               ≥ 500

               50

               100

         Partijās no 50 līdz 500 tonnām kopējā parauga lielums ir 0,01 % no kopējā partijas lieluma. Partijām, kas mazākas par 50 tonnām, kopējā parauga lielums ir 5 kg. Partijām, kas lielākas par 500 tonnām, kopējā parauga lielums ir 50 kg. Katrā parauga ņemšanas intervālā (sistemātiska paraugu ņemšana) vai parauga ņemšanas vietā (statiska paraugu ņemšana) 1 kg pieauguma paraugu savāc un sadala divās daļās pa 0,5 kg: vienu izmanto kā pieauguma paraugu kopējā parauga izveidei, otru uzglabā kā pieauguma paraugu saglabāšanai lietā.
   Lielāku materiālu nekā graudi (piem., augļu, sakneņu, kartupeļu) paraugu ņemšana ir jāveic saskaņā ar ISO standartu 2859. Eļļas sēklu paraugu ņemšana ir jāveic saskaņā ar ISO standartu 542.
   2.2.   Analītisko paraugu sagatavošanas protokols
   Iesaka vairāku posmu protokolu, lai samazinātu izmaksas un palielinātu statistisko spēku saskaņā ar iepriekš definētiem pieņemšanas līmeņiem.
   Sākotnēji savāktos pieauguma paraugus saskaņā ar 2.1 apakšiedaļu apvieno un kārtīgi samaisa saskaņā ar procedūru, kas aprakstīta ISO standartos 13690 un 6644, lai izveidotu kopējo paraugu.
   Kopējo paraugu izmanto, lai izveidotu analītisko paraugu saskaņā ar procedūru, kas aprakstīta ISO standartos 13690 un 6644, un analizētu ĢMO klātbūtni saskaņā ar “analītiskā testa protokoliem/testēšanas metodēm”, kā aprakstīts V sadaļā. Ja analīzes rezultāts ir tuvu noteiktajai robežvērtībai (robežvērtība ± 50 % no tās vērtības), var būt vajadzīgs saistītās nenoteiktības novērtējums (protokols šīs nenoteiktības novērtējumam ir paredzēts 2.3 apakšiedaļā).
   2.3.   Nenoteiktības novērtējuma protokols
   Ja ir 20 vai mazāk pieauguma paraugi saglabāšanai lietā, kā gadījumā ar mazākām partijām, visus paraugus analizē individuāli un pieņem lēmumu par marķēšanu.
   Ja ir vairāk nekā 20 pieauguma paraugi, atlasa 20 paraugus izlases veidā un individuāli analizē ĢMO klātbūtni. Izmanto analītiskos rezultātus no šiem 20 paraugiem, lai novērtētu ĢMO saturu partijā un tā saistīto nenoteiktību, kas izteikta kā standarta novirze (SD). Ja šī nenoteiktība, kas saistīta ar 20 paraugu analīzi ir pieņemama, nav papildus nepieciešama atlikušo pieauguma paraugu analīze. Ja tā vietā saistītās nenoteiktības līmenis nav pieņemams, ir papildus jāveic atlikušo pieauguma paraugu analīze.
   Analizējamo papildus paraugu skaitu nosaka, balstoties uz individuālo gadījumu, atkarībā no nenoteiktības līmeņa, kas noteikts no sākotnējiem 20 paraugiem.
   Secīgais analītiskais process beidzas, kad iestājas viena vai abas tālākminētās situācijas:

               —

               Partijas aprēķinātais ĢMO saturs (vidējais analizētā lietas pieauguma parauga ĢMO saturs) ir virs vai zem noteiktās robežvērtības ± 50 % no tās vērtības,

               —

               Nenoteiktība, kas saistīta ar izmērītās partijas ĢMO saturu, sasniedz pieņemamu līmeni (± 50 % no vidējā analītiskā rezultāta).

         Kad visi paraugi ir pārbaudīti, pieņem lēmumu par marķēšanu.
   2.4.   Pārtikas un lopbarības produktu partiju paraugu ņemšanas protokols
   Fasētu pārtikas un lopbarības produktu paraugu ņemšanu veic saskaņā ar ISO 2859 aprakstītajām procedūrām.
   Nefasētu pārtikas un lopbarības produktu paraugu ņemšanu veic saskaņā ar protokolu, kas aprakstīts 2.1. apakšiedaļā.
   V.   ANALĪTISKĀ TESTA PROTOKOLI/TESTĒŠANAS METODES
   1.   Kopienas references laboratorija, kas izveidota saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1829/2003, un valsts nozīmētās laboratorijas Eiropas ĢMO laboratoriju tīklā nodrošinās turpmākās vadlīnijas un palīdzību par testēšanas metodēm, uz ko attiecas šis ieteikums.
   2.   Laboratorijas prasības
   Dalībvalstu laboratorijām, kuras veic analīzes saskaņā ar šo ieteikumu, ir jābūt akreditētām saskaņā ar EN ISO/IEC 17025/1999 vai sertificētām saskaņā ar atbilstošu shēmu, un tām ir regulāri jāpiedalās kvalifikācijas testēšanas shēmās, ko organizē vai koordinē nacionāli vai starptautiski atzītas laboratorijas un/vai valsts, starptautiskās organizācijas.
   Pārtikas produktus, ko iesniedz analīzei saskaņā ar šo ieteikumu, nodod laboratorijām, kas atbilst Direktīvas 93/99/EEK 3. panta nosacījumiem.
   Paraugu analītisko izmeklēšanu veic saskaņā ar vispārīgajām laboratoriju un procedūras prasībām Eiropas standarta prEN ISO 24276:2002 projektā.
   3.   Analītiskā parauga sagatavošana
   Ņemot paraugus, mērķis ir iegūt raksturīgu un vienveidīgu laboratorijas paraugu, neizraisot otrreizēju inficēšanos. Dalībvalstīm ir jāizmanto Eiropas standartu prEN ISO 24276:2002 un prEN ISO 21571:2002 projekti, kuros izklāstītas stratēģijas laboratorijas parauga homogenizācijai, laboratorijas parauga samazināšanai līdz testa paraugam, testa parauga sagatavošanai un mērķa analīta iegūšanai.
   Sēklu paraugu iegūšanu veic saskaņā ar ISTA starptautiskajiem sēklu testēšanas noteikumiem. Augu pavairošanas materiāla iegūšanu veic saskaņā ar spēkā esošām starptautiskajām metodēm, ciktāl šādas metodes eksistē.
   4.   Analītiskā testēšana
   Pašreizējās zinātniskās zināšanas neļauj atklāt un noteikt daudzumu visiem ĢMO vai no ĢMO ražotiem pārtikas un lopbarības produktiem, kuri ir atzīti laišanai tirgū, izmantojot vienu atsevišķu metodi.
   Vienādi uzticamus rezultātus var nodrošināt vairākas testēšanas pieejas. Tās var ietvert vienu no tālākminētajām vai to kombināciju:

               a)

               kvalitatīvās metodes, kuras var būt specifiskas katram gadījumam, konstrukcijai vai ģenētiskajam elementam;

               b)

               kvantitatīvās metodes, kuras var būt specifiskas katram gadījumam, konstrukcijai vai ģenētiskajam elementam.

         Vajadzētu sākt ar skrīninga metodi, lai pārbaudītu ĢMO klātbūtni. Ja ir iegūts pozitīvs rezultāts, veic specifiskās metodes ģenētiskās konstrukcijas un/vai transformācijas gadījumam. Ja tirgū atrodas dažādi ĢMO ar tādu pašu ģenētisko konstrukciju, īpaši iesaka gadījuma specifisko metodi. Kvantitatīvās analīzes rezultātus izsaka kā ĢM DNS kopiju skaita procentuālo daudzumu saistībā ar mērķa taksona specifisko DNS kopiju skaitu, kas aprēķināts haploīdu genomu izteiksmē. Kad vien iespējams, laboratorijām ir jāizmanto metode, kas apstiprināta saskaņā ar starptautiski atzītiem kritērijiem (piem., ISO 5725/1994 vai IUPAC harmonizēts protokols), un jāietver sertificēta references materiāla izmantošana.
   Apstiprināto metožu atjaunots saraksts, tostarp apstiprinātās metodes, kas nosūtītas Codex Alimentarius, ir pieejams mājas lapā (http://biotech.jrc.it).
   5.   Apstiprinātu metožu trūkums
   Ja rodas situācija, kurā nav apstiprinātas metodes, piemēram, ĢMO klātbūtnes pārbaudei, dalībvalstu laboratorijas veic metodes apstiprināšanu uz vietas saskaņā ar starptautiski atzītiem kritērijiem. Ja nav pieejama neviena apstiprināta metode analizējamai matricai, iesaka izvēlēties to metodi no datu bāzes, kas pieejama mājas lapā http://biotech.jrc.it, kura ir apstiprināta līdzīgai matricai vai izejvielai. Pirms pieņemšanas šādas metodes darbība ir jāpārbauda ar nepieciešamo matricu.
   6.   Analīžu rezultātu izteikšana un skaidrošana
   Kvalitatīvo metožu gadījumā atklāšanas limits (AL) ir viszemākais analīta līmenis, ko var droši noteikt, zinot mērķa taksona genoma kopiju skaitu.
   Kvantitatīvo metožu gadījumā daudzuma noteikšanas limits (DNL) ir viszemākais analīta līmenis, kam var droši noteikt daudzumu, zinot mērķa taksona genoma kopiju skaitu. Kvantitatīvās analīzes rezultāti ir jāizsaka kā ĢM DNS kopiju skaita procentuālo daudzumu saistībā ar mērķa taksona konkrēto DNS kopiju skaitu, kas aprēķināts haploīdu genomu izteiksmē. Ja ĢM gala secības saturs ir zem daudzuma noteikšanas limita (DNL), rezultāti ir jāizsaka tikai kvalitatīvi.
   Rezultātus iesaka skaidrot saskaņā ar instrukcijām, kas dotas Eiropas standarta prEN ISO 24276:2002 projektā.
   VI.   GALĪGIE NOTEIKUMI
   Ir jāturpina attīstīt un uzlabot paraugu ņemšanas un noteikšanas metodoloģija, ieskaitot attiecīgos protokolus un dokumentus, ņemot vērā ikvienu to robežvērtību maiņu, kas noteiktas Regulas (EK) Nr. 1829/2003 12., 24. un 47. pantā, Direktīvas 2001/18/EK 21. panta 2. un 3. punktā un citos Kopienas tiesību aktos, ziņojumā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1830/2003 12. pantu attiecībā uz minētās regulas īstenošanu, tehnoloģiju sasniegumiem un attīstību starptautiskajā vidē.

      Briselē, 2004. gada 4. oktobrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas locekle

         Margot WALLSTRÖM

      (1)  OV L 268, 18.10.2003., 24. lpp.

      (2)  OV L 106, 17.4.2001., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1830/2003.

      (3)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1830/2003 9. panta 3. punktu būtiskā informācija par ĢMO, kuri nav atļauti ES, ja tā ir pieejama, ievieto centrālajā reģistrā.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52009PC0167

Ieteikums Padomes lēmums par pasākumu “Eiropas Kultūras galvaspilsēta” 2012. gadā  /* COM/2009/0167 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 8.4.2009COM(2009) 167 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES LĒMUMSpar pasākumu “Eiropas Kultūras galvaspilsēta” 2012. gadāPASKAIDROJUMA RAKSTSEiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 24. oktobra Lēmumā 1622/2006/EK, ar ko nosaka Kopienas rīcību pasākumam “Eiropas Kultūras galvaspilsēta” no 2007. līdz 2019. gadam[1], ir paredzēta kārtība, kādā izrauga Eiropas Kultūras galvaspilsētas. Saskaņā ar šā lēmuma 2. pantu sākot ar 2009. gadu turpmāk divu dalībvalstu divas pilsētas izvirzīs par Eiropas Kultūras galvaspilsētām, ievērojot hronoloģisko secību, kas paredzēta minētā lēmuma pielikumā.Saskaņā ar 14. pantu uz Eiropas Kultūras galvaspilsētām, kas izvirzītas 2012. gadam, attiecas šādi pārejas pasākumi.Attiecīgās dalībvalstis paziņo Eiropas Parlamentam, Padomei, Komisijai un Reģionu komitejai par kandidātpilsētām ne vēlāk kā četrus gadus pirms attiecīgā pasākuma sākšanas.Komisija izveido atlases žūriju, kas ziņo par kandidātpilsētām, kuras izvērtētas saskaņā ar šīs rīcības mērķiem un raksturojumu. Atlases žūrijā ir vadošas neatkarīgas personas, kas ir eksperti kultūras jomā. Atlases žūrija iesniedz ziņojumu Komisijai, Eiropas Parlamentam un Padomei.Eiropas Parlaments var sniegt Komisijai atzinumu par kandidātpilsētām ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc ziņojuma saņemšanas.Padome, rīkojoties saskaņā ar Komisijas ieteikumu, kas sagatavots, ņemot vērā atlases žūrijas ziņojumu, oficiāli izrauga attiecīgās pilsētas par tā gada Eiropas Kultūras galvaspilsētām, kuram tās izvirzītas.Saskaņā ar minētā lēmuma 2. pantu un pielikumu pirms 2007. gada beigām Portugāle paziņoja, ka tā par kandidātpilsētu 2012. gadam izvirzījusi Gimaraišu, un Slovēnija izvirzīja Mariboru.Atlases žūrija tikās 2008. gada 23. aprīlī, lai pārbaudītu kandidātpilsētas. Pārbaudē tika uzklausīti kandidātpilsētu pārstāvji. Žūrija novērtēja priekšlikumus, izmantojot pasākumam noteiktos kritērijus, un pēc tam aicināja attiecīgās pilsētas sīkāk izstrādāt plānus un atbilstīgi papildināt pieteikumus, pievēršot lielāku uzmanību galvenajiem mērķiem un pazīmēm, kā paredzēts Lēmumā 1622/2006/EK, ieskaitot kultūras programmas ar ilgtermiņa ietekmi uz pilsētu un reģionu. Žūrija vēlējās saņemt detalizētāku programmu, īpaši ar kultūras pasākumiem, kuriem būtu plaša Eiropas mēroga dimensija[2].Papildinātos pieteikumus Komisija saņēma 2008. gada 30. septembrī, un 2008. gada 5. novembrī notika vēl viena atlases sanāksme. Žūrija iesniedza ziņojumu Komisijai 2008. gada novembra beigās; pēc žūrijas pieprasījuma Komisija to nosūtīja pārējām iestādēm.Pamatojoties uz pieteikumu vispārēju novērtējumu, žūrija, iesakot dažus uzlabojumus, īpaši attiecībā uz Mariboras pieteikumu, vienprātīgi nolēma Eiropas Savienības iestādēm ieteikt, lai Gimaraiša un Maribora 2012. gadā rīko pasākumu “Eiropas Kultūras galvaspilsēta”.Pēc žūrijas ziņojuma saņemšanas Eiropas Parlamenta Kultūras un izglītības komiteja 2009. gada 28. janvārī nosūtīja vēstuli Izglītības un kultūras ģenerāldirektorātam, lai uzsvērtu būtiskākos aspektus saistībā ar 2012. gada Kultūras galvaspilsētu izvirzīšanu.Tāpēc Komisija saskaņā ar Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 14. pantu iesniedz Padomei pielikumā pievienoto ieteikumu oficiāli izraudzīties attiecīgi Gimaraišu un Mariboru par 2012. gada Eiropas Kultūras galvaspilsētām.IeteikumsPADOMES LĒMUMSpar pasākumu “Eiropas Kultūras galvaspilsēta” 2012. gadāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1622/2006/EK, ar ko nosaka Kopienas rīcību pasākumam “Eiropas Kultūras galvaspilsēta” no 2007. līdz 2019. gadam[3], un jo īpaši tā 14. pantu,ņemot vērā atlases žūrijas 2008. gada novembra ziņojumu, ko iesniedza Komisijai, Eiropas Parlamentam un Padomei saskaņā ar Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 14. panta 2. punktu,ņemot vērā, ka Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 14. panta 3. punktā minētie kritēriji pilnībā izpildīti,ņemot vērā Komisijas 2009. gada  ieteikumu,IR NOLĒMUSI ŠĀDI.1. pantsGimaraišu un Mariboru izvirza par “2012. gada Eiropas Kultūras galvaspilsētām” saskaņā ar Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 14. pantu.Briselē,Padomes vārdā ―priekšsēdētājs [1] OV L 304, 3.11.2006., 1. lpp.[2] Skatīt dokumentu “Informācija par 2012. gada Eiropas Kultūras galvaspilsētu atlases sanāksmi”, kas pēc sanāksmes nosūtīts attiecīgajām pilsētām.[3] OV L 304, 3.11.2006., 1. lpp.