title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Portugāles 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Portugāles 2019. gada stabilitātes programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/129

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Portugāles 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Portugāles 2019. gada stabilitātes programmu
      (2019/C 301/22)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Portugāle bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums”), kurā izklāstīti pieci ieteikumi eurozonai (“ieteikumi eurozonai”), Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Portugāle ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Portugālei būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajā 1.–4. ieteikumā. Konkrētāk, ar ieguldījumiem saistītas ekonomikas politikas koncentrēšana uz konkrētām jomām un neplānotu ieņēmumu izmantošana valsts parāda samazināšanai palīdzēs īstenot otro eurozonas ieteikumu attiecībā uz ieguldījumu atbalstīšanu un rezervju atjaunošanu. Pasākumi, kuru mērķis ir samazināt darba tirgus segmentāciju, uzlabot prasmes un sociālās drošības tīkla efektivitāti, palīdzēs īstenot trešo eurozonas ieteikumu attiecībā uz darba tirgus un sociālās aizsardzības sistēmu darbību. Pasākumi, kuru mērķis ir samazināt regulatīvo slogu, palīdzēs īstenot pirmo eurozonas ieteikumu attiecībā uz uzņēmējdarbības vidi un ražīguma uzlabojumiem eurozonas līdzsvarošanai. Maksātnespējas un atgūšanas procedūru efektivitātes palielināšana palīdzēs īstenot ceturto eurozonas ieteikumu attiecībā uz ienākumus nenesošu aizdevumu samazināšanu.

                  (3)

                  2019. gada ziņojums par Portugāli tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Portugāle īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Portugāles virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2019. gada 27. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Portugālē pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, lielās neto ārējās saistības, lielais privātā sektora un valsts parāds un lielais ienākumus nenesošo aizdevumu īpatsvars rada neaizsargātību maza produktivitātes pieauguma apstākļos. Joprojām saglabājas politikas nepilnības, jo īpaši attiecībā uz to pasākumu īstenošanu, kas paredzēti, lai samazinātu ienākumus nenesošu aizdevumu apjomu un uzlabotu uzņēmējdarbības vidi. Būs jāuzrauga tas, kā tiek pieņemti un īstenoti vairāki reformu plāni, tajā skaitā fiskālās jomas strukturālās reformas, kuru mērķis ir stiprināt publisko finanšu stabilitāti.

                  (4)

                  Portugāle savu 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu iesniedza 2019. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Portugāle šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Savā 2019. gada stabilitātes programmā Portugāle plāno 2019. gadā sasniegt nominālo deficītu 0,2 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP), 2020. gadā – pārpalikumu 0,3 % apmērā no IKP un līdz 2022. gadam panākt turpmākus uzlabojumus līdz pārpalikumam 0,7 % apmērā no IKP. Minētajos plānos tikai daļēji ņemts vērā, ka banku atbalsta pasākumu dēļ no 2020. gada, iespējams, palielināsies deficīts. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci, vidēja termiņa budžeta mērķi, kas ir mainīts no strukturālā pārpalikuma 0,25 % apmērā no IKP 2019. gadā uz līdzsvarotu budžeta stāvokli strukturālā izteiksmē, sākot no 2020. gada, plānots sasniegt 2020. gadā. 2019. gada stabilitātes programmā ir prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā sasniegs 118,6 % un 2020. gadā – 115,2 %, un tad 2022. gadā tā būtu 103,7 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir ticams attiecībā uz 2019. un 2020. gadu un optimistisks attiecībā uz turpmākajiem gadiem. Tajā pašā laikā pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos deficīta mērķus, sākot no 2019. gada, nav pietiekami konkretizēti.

                  (7)

                  2019. gada stabilitātes programmā nav sniegta informācija par ārkārtas izdevumu ietekmi uz budžetu saistībā ar preventīviem pasākumiem, lai aizsargātu valsts teritoriju pret meža ugunsgrēkiem pēc liela mēroga meža ugunsgrēkiem, kas notika 2017. gadā. Tomēr 2019. gada 9. maija vēstulē Portugāles iestādes sniedza pietiekamus pierādījumus par šo papildu budžeta izmaksu apmēru un veidu. Konkrētāk, vēstulē norādīts, ka 2018. gada budžeta izpildē ietverti ārkārtas izdevumi aptuveni 0,04 % apmērā no IKP saistībā ar preventīviem pasākumiem valsts teritorijas aizsardzībai pret ugunsgrēkiem. 2019. gada 9. maija vēstulē ir norādīti izdevumi saistībā ar ārkārtas situāciju pārvarēšanu, kas klasificēti kā vienreizēji pasākumi, un izdevumi saistībā ar preventīviem pasākumiem. Ņemot vērā, ka šie izdevumi ir integrēti un tieši saistīti ar plaša mēroga mežu ugunsgrēkiem 2017. gadā, piemērojot “ārkārtēju apstākļu” klauzulu, varētu apsvērt īpašu režīmu izdevumiem aizsardzībai pret mežu ugunsgrēkiem. Saskaņā ar Komisijas datiem attiecināmie papildu izdevumi preventīviem pasākumiem 2018. gadā sasniedz 0,04 % no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā paredzētie noteikumi atļauj šos papildu izdevumus, jo nepieredzēti plašā mēroga mežu ugunsgrēki ir uzskatāmi par ārkārtējiem apstākļiem, to ietekme uz Portugāles publiskajām finansēm ir ievērojama un stabilitāte netiktu apdraudēta, pieļaujot pagaidu novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Tādējādi nepieciešamās korekcijas 2018. gada vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai tika samazinātas, lai ņemtu vērā šīs papildu izmaksas.

                  (8)

                  Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Portugālei 2019. gadā nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu (6) nominālā pieauguma temps nepārsniegtu 0,7 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2019. gadā būs ievērojama novirze no minētās ieteiktās korekcijas.

                  (9)

                  2020. gadā Portugālei vajadzētu sasniegt savu vidēja termiņa budžeta mērķi, ņemot vērā pielaidi, kas saistīta ar neierastajiem apstākļiem, par kuriem atļauta pagaidu novirze. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālajam pieauguma tempam 1,5 % apmērā, kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,5 % apmērā no IKP gadā. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi nemainīgas politikas apstākļos, pastāv risks būtiski novirzīties no minētās prasības 2020. gadā. Tajā pašā laikā tiek prognozēts, ka Portugāle 2019. gadā izpildīs pārejas noteikumu par parādu, jo tika pieļauta ikgadējā novirze 0,25 % apmērā, bet prima facie netiek prognozēts, ka tā izpildīs noteikumu par parādu 2020. gadā. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2019. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Svarīgi būtu jebkādus neparedzētus ieņēmumus izmantot tam, lai vēl vairāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību.

                  (10)

                  Portugāles fiskālās stabilitātes nostiprināšana ir atkarīga no pastāvīgas, izaugsmi veicinošas fiskālās konsolidācijas. Tomēr ir iespējams uzlabot publisko finanšu kvalitāti un padarīt izdevumus izaugsmei labvēlīgākus, atbalstot ieguldījumus (skatīt turpmāk). Neraugoties uz to, ka publiskie ieguldījumi 2018. gadā ir palielinājušies, tie joprojām ir ļoti nelieli salīdzinājumā ar Savienības standartiem un ir nemainīgi mazāki par valdības mērķiem. Lai uzlabotu izdevumu kontroli un palielinātu izdevumu efektivitāti, joprojām ir ļoti svarīgi īstenot saistību kontroles likumu, stingri un laikus īstenot budžeta pamatlikumu un turpināt racionalizācijas centienus. Nesenā atsevišķā augšupvērstā izdevumu pārskatīšana konkrētās nozarēs ir radījusi kopumā ierobežotus efektivitātes ietaupījumus. Lai panāktu lielāku efektivitāti, izdevumu pārskatīšanai būtu jākļūst par Portugāles budžeta sistēmas regulāru iezīmi. Turklāt joprojām ir vajadzīgas padziļinātas reformas efektivitātes palielināšanai un skaidra lejupvērsta koncentrēšanās uz kopējo izdevumu ierobežošanu. Tas lielā mērā būtu jābalsta uz valsts pārvaldes reformas stratēģiju, kuras mērķis ir labāk saskaņot valsts nodarbinātības līmeni ar vajadzību sniegt efektīvus pakalpojumus, kas ietver atbalstu personāla pārdalei un pārkvalifikācijai, individuālā snieguma veicināšanu un valsts dienesta pievilcību augsti kvalificētiem darbiniekiem.

                  (11)

                  Portugāles publiskās finanses nepārtraukti izjūt spiedienu, ko rada nelabvēlīgas demogrāfiskās tendences, jo īpaši sabiedrības novecošana, kam ir negatīvas sekas, jo īpaši attiecībā uz pensiju un veselības aprūpes sistēmu ilgtspēju. Lai gan iepriekšējās reformas uzlaboja pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāti, pastāvīgie īpašie pensiju palielinājumi un pirmstermiņa pensionēšanās reformas ir radījušas pensiju izdevumu papildu palielinājumus papildus pamatā esošai augšupejošai tendencei, ko nosaka novecošana. Pensiju sistēmas vispārējā stabilitāte var tikt negatīvi ietekmēta, ja nav atbilstošu kompensācijas pasākumu. Veselības nozarē 2018. gadā joprojām tika veicināta izmaksu lietderība, tajā skaitā arvien vairāk paļaujoties uz centralizēto iepirkumu un plašāku ģenērisko un biolīdzīgo zāļu izmantošanu. Tajā pašā laikā pastāvīgi lieli slimnīcu kavētie maksājumi rodas no nepietiekamas budžeta plānošanas un izpildes un trūkumiem grāmatvedības kontroles un vadības prakses jomā. Slimnīcu kavēto maksājumu pagaidu samazinājumi 2018. gadā galvenokārt bija saistīti ar apjomīgiem ārkārtas grāmatojumu noskaidrošanas pasākumiem. Jaunas programmas 2019. gadam mērķis ir strukturāli novērst slimnīcu kavētos maksājumus, ieviešot jaunu pārvaldības modeli valsts slimnīcām, vienlaikus būtiski palielinot to gada budžetus. Šīs programmas spēja palēnināt slimnīcu kavēto maksājumu uzkrāšanos īstermiņā un tādējādi nodrošināt to kopējā uzkrājuma strukturālu samazinājumu ir īpaši atkarīga no tās laicīgas un efektīvas īstenošanas.

                  (12)

                  Valsts uzņēmumu neto ienākumu palielināšana un to parādu samazināšana palīdzētu padarīt Portugāles publiskās finanses stabilākas. Iestādes plāno, ka valsts uzņēmumu neto ienākumi kopumā 2019. gadā pietuvosies līmenim, kurš ir tuvu līdzsvaram, kas nozīmē kavēšanos salīdzinājumā ar iepriekšējiem paziņojumiem, kuru mērķis bija līdzīgs iznākums jau 2018. gadā. Turklāt pasākumi nolūkā nodrošināt sākotnējo darbības plānu ievērošanu un centieni nolūkā nodrošināt laicīgāku, pārredzamāku un visaptverošu uzraudzību tika aizkavēti un vajadzības gadījumā tika lēni pārvērsti koriģējošos pasākumos. Proti, nav nodrošināta pietiekama ex ante pārredzamība attiecībā uz valsts uzņēmumu finansēšanu, izmantojot rekapitalizāciju un aizdevumus.

                  (13)

                  Neraugoties uz to, ka tiek īstenoti daži pasākumi, lai samazinātu darba tirgus segmentāciju, piemēram, darba inspekcijas pastiprināšana un integrācijas programmas īstenošana attiecībā uz valsts dienestā strādājošiem nestabilā situācijā esošiem darba ņēmējiem, Portugālē pagaidu darbinieku īpatsvars joprojām pārsniedz Savienības vidējo rādītāju. Parlamentam vēl jāapstiprina un jāpārvērš konkrētos tiesību aktos specifiskāki pasākumi, par kuriem vienojās valdība, darba devēji un darba ņēmēju pārstāvji un kuru mērķis ir vēl vairāk samazināt darba tirgus segmentāciju un nestabilitāti un veicināt darba koplīguma slēgšanas sarunas.

                  (14)

                  Uzlabotu darba tirgus apstākļu rezultātā ir samazinājies to cilvēku skaits, kuriem draud nabadzība vai sociālā atstumtība. Neraugoties uz šo uzlabojumu, ienākumu nevienlīdzība joprojām ir liela, un sociālo pārvedumu ietekme uz nabadzības samazināšanu ir ierobežota. Lai gan ienākumu nevienlīdzība Portugālē samazinās, tā joprojām ir ievērojami lielāka par Savienības vidējo rādītāju. Minimālā ienākuma shēmas atbilstība ir viena no zemākajām Savienībā, nodrošinot ienākumus tikai 40 % apmērā no valsts nabadzības sliekšņa. Ja vien tas netiks pārskatīts, sociālo pārvedumu zemā efektivitāte varētu nopietni tikt pārbaudīta turpmāka ekonomikas attīstības palēninājuma gadījumā, kas īpaši ietekmē neaizsargātas personas.

                  (15)

                  Darba ņēmēju zemais kvalifikācijas līmenis ir šķērslis ieguldījumiem un ražīguma pieaugumam. Aptuveni 50 % iedzīvotāju vecumā no 25 līdz 64 gadiem ir zems iegūtais izglītības līmenis, kas ir ievērojami virs Savienības vidējā rādītāja – 22 % 2018. gadā. Kvalificēta personāla ierobežotā pieejamība ir svarīgs ieguldījumu šķērslis, kuru norāda uzņēmumi. Jo īpaši attiecībā uz pieaugušo izglītību ir iespējams vēl vairāk iesaistīt zemi kvalificētos darbiniekus (kuru līdzdalība apmācībā ir zemāka par Savienības vidējo rādītāju) un paplašināt mērķorientētus valsts stimulus maziem un vidējiem uzņēmumiem apmācīt savus darbiniekus. Digitālās prasmes ir īpaša problēma, jo 50 % Portugāles iedzīvotāju trūkst digitālo pamatprasmju, salīdzinot ar Savienības vidējo rādītāju – 43 %. Ieguldījumi izglītībā un apmācībā, tajā skaitā infrastruktūrā, ir būtiski, lai uzlabotu nodarbināmību un sociālo mobilitāti.

                  (16)

                  Pasākumi, kuru mērķis ir palielināt uzņemšanu augstākajā izglītībā, piemēram, ievērojams stipendiju palielinājums, tiek veikti kā daļa no centieniem palielināt augstākās izglītības absolventu skaitu. Portugālē 30–34 gadu vecuma grupā 33,5 % ir ieguvuši augstāko izglītību, kas joprojām ir zem Savienības vidējā rādītāja – 40,7 %. Šo zemo īpatsvaru noturīgums, jo īpaši attiecībā uz absolventiem informācijas un komunikācijas tehnoloģijās, dabaszinātnēs, matemātikā un statistikā, var negatīvi ietekmēt Portugāles ražīguma pieaugumu un inovācijas spēju. Lai gan valdība cenšas risināt šo jautājumu, palielinot studiju vietu skaitu šajās jomās un īstenojot augstākās izglītības sistēmas pārskatīšanu, ir jāpieliek lielākas pūles.

                  (17)

                  Ienākumus nenesošo aizdevumu īpatsvars finanšu sistēmā joprojām ir salīdzinoši augsts – 9,4 %. Tomēr lielākā daļa banku panāca būtisku progresu attiecībā uz to mērķu sasniegšanu, kas paredz samazināt ienākumus nenesošus aizdevumus, un kopumā ienākumus nenesošo aizdevumu apjoms laikposmā no 2016. gada jūnija, kad tas sasniedza maksimumu, līdz 2018. gada decembrim samazinājās par 50 %. Problemātisku aktīvu sekundārais tirgus guva impulsu, bet bankas arī paātrināja norakstīšanu un ienākumus nenesošo kredītu atveseļošanu. Ienākumus nenesošo aizdevumu sadalījumā joprojām stabili augsts īpatsvars (65 %) ir uzņēmumu ienākumus nenesošiem aizdevumiem. Pēdējos gados iestādes ir īstenojušas vairākas juridiskas un institucionālas reformas attiecībā uz maksātnespēju un parādu piedziņu. Tomēr vidējais maksātnespējas procedūru ilgums joprojām ir pastāvīgi liels tāpat kā neizskatīto lietu skaits tiesā. Juridiskais un tiesiskais regulējums būtiski ietekmē atgūšanas procesu un izredzes uz efektīvu nodrošinājuma pārņemšanu. Atgūšanas procesa lielais vidējais ilgums negatīvi ietekmē ienākumus nenesošo aktīvu tirgus cenas.

                  (18)

                  Administratīvās vienkāršošanas reformas lielākoties ir aprobežojušās ar procedūru dematerializācijas vispārēju īstenošanu un vienreizējas iesniegšanas principu. Administratīvās modernizācijas sasniegumi būtu jāpapildina ar būtiskāku administratīvo vienkāršošanu. Par prioritāti jo īpaši būtu jānosaka iesniedzamo dokumentu skaita ierobežošana un vai nu atļauju piešķiršanas sistēmu aizstāšana ar vienkāršām deklarācijām par atbilstību piemērojamiem nosacījumiem, vai – attiecībā uz jutīgākām nozarēm – atļauju vienkāršošana, samazinot lēmumu pieņemšanas termiņus un pieņemot klusējot dotu apstiprinājumu. Joprojām trūkst procedūru racionalizēšanas konkrētām nozarēm. Joprojām pastāv pārmērīgas administratīvās maksas, jo īpaši būvniecības nozarē. Turklāt publiskā iepirkuma plānošanas un uzraudzības trūkumi kavē konkurenci. Publiskā iepirkuma rezultātus varētu uzlabot, ieviešot strukturētu un kvantitatīvu plānošanu un nodrošinot līgumu izpildes posma ciešāku uzraudzību. Neraugoties uz tiešu piešķīrumu ievērojamu samazinājumu laikā no 2017. līdz 2018. gadam, to izmantošana joprojām ir plaši izplatīta.

                  (19)

                  Finanšu palīdzības programmas ietvaros Portugāle ir pielikusi pūles, lai samazinātu regulatīvo slogu stingri reglamentētām profesijām, jo īpaši ieviešot 2013. gada pamatlikumu. Tomēr dažos gadījumos šis progress tika apturēts vai pat pavērsts pretējā virzienā, pieņemot statūtus atsevišķām profesijām un ieviešot aizliegumu uzņēmumu grupām. Regulatīvie un administratīvie ierobežojumi attiecībā uz uzņēmējdarbību un profesionālajiem pakalpojumiem ir noteicošie, radot bažas par konkurenci, cenu līmeni, inovāciju un pakalpojumu kvalitāti. Līdz šim nav paziņoti nekādi reformu plāni, atbildot uz Komisijas ieteikumiem par profesionālo pakalpojumu regulējumu vai atbildot uz Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) 2018. gada Konkurences novērtējuma pārskatu par Portugāles pašregulējošām profesijām (sadarbībā ar Portugāles Konkurences iestādi).

                  (20)

                  Nosacījumi, kas uzņēmumiem jāievēro, lai piekļūtu finansējumam, pēdējos gados uzlabojas, un to uzņēmumu īpatsvars, kas ziņo par piekļuvi finansējumam kā galveno ierobežojumu ieguldījumiem, tagad atbilst Savienības vidējam rādītājam. Portugāles iestādes uzsāka un pastiprināja vairākas iniciatīvas šajā jomā, piemēram, programmu Capitalizar un citas programmas, kas vērstas uz konkrētiem uzņēmumu veidiem vai nozarēm. Tomēr Portugāles uzņēmumi sliecas vairāk paļauties uz saviem resursiem, lai finansētu ieguldījumus, un nepietiekama daļa banku aizdevumu nonāk uzņēmumos ar augstāku ražīgumu. Zemais ieguldītā kapitāla līmenis uz vienu darba ņēmēju ir būtisks šķērslis Portugāles ekonomikas ražošanas struktūras uzlabošanai. Šajā kontekstā ir svarīgi palielināt produktīvus ieguldījumus, vienlaikus tos pakāpeniski pārvirzot uzņēmumiem ar izaugsmes potenciālu un nozarēs ar augstu produktivitātes profilu. Lai gan pēdējos gados palielinās citi finansējuma avoti, piemēram, riska un pašu kapitāls, tie joprojām ir ievērojami mazāki par Savienības vidējo rādītāju.

                  (21)

                  Tiesu sistēma kļūst efektīvāka, taču joprojām saskaras ar būtiskām problēmām, kas saistītas ar ilgstošu tiesvedību un lielu neizskatīto lietu skaitu, jo īpaši administratīvajās un nodokļu tiesās. Lai arī centieni apkarot korupciju turpinās, korupcijas novēršana joprojām ir problēma, jo trūkst koordinētas stratēģijas un skaidras atbildības.

                  (22)

                  Ieguldījumi pētniecībā un izstrādē pēdējā laikā atkal ir palielinājušies, taču ar to nepietiek, lai atjauninātu Portugāles valsts pētniecības un inovācijas sistēmu. Pēc gadiem ilgas lejupslīdes pētniecības un izstrādes izdevumu īpatsvars pret IKP pēdējā laikā ir palielinājies, un 2017. gadā uzņēmumu pētniecības un izstrādes intensitāte nedaudz pārsniedza valsts pētniecības un izstrādes intensitāti. Nelieli panākumi ir gūti, lai modernizētu Portugāles ekonomikas struktūru un paaugstinātu pievienotās vērtības daļu augsto tehnoloģiju ražošanā un zinātnesietilpīgos pakalpojumos. Ieguldījumu veicināšana nemateriālos aktīvos, tajā skaitā pētniecībā un izstrādē, kā arī vadības prasmēs, finanšpratībā un digitālajās prasmēs, lai ļautu uzņēmumiem augt, palielināt to inovācijas spējas un iekļūt eksporta tirgos, piedāvā Portugālei nozīmīgu potenciālu ieguldījumu un ražīguma pieauguma stimulēšanai.

                  (23)

                  Nepietiekami jūras un dzelzceļa savienojumi apgrūtina uz eksportu orientētu uzņēmumu pilnīgu ieguvumu no vienotā tirgus potenciāla. Ņemot vērā Portugāles ģeogrāfisko atrašanās vietu, tas ir dabisks jūras šķērsošanas punkts, jo īpaši transatlantiskajiem maršrutiem. Savlaicīgi ieguldījumi jaunajos konteineru termināļos Sinešā (Vasko da Gamas termināls), Leišoišā un Bareiru un notiekošo ieguldījumu projektu pabeigšana pārējās galvenajās Portugāles ostās (Vjana du Kaštelu, Leišoiša, Aveiru, Figeira da Foša un Setubala) palielinātu kravu pārkraušanas jaudu minētajās ostās. Dzelzceļi joprojām netiek plaši izmantoti savienojumos ar Spāniju (gan austrumu-rietumu, gan ziemeļu-dienvidu transporta koridori). Visaptveroša Ibērijas plāna izstrāde, kas ietver starpposmu, termināļu, starpsavienojumu apzināšanu, kas vajadzīgi, lai gūtu labumu no Spānijas tīkla modernizācijas un Starptautiskās dzelzceļu savienības sliežu platuma izveides, palīdzētu palielināt Portugāles starptautisko dzelzceļa pārvadājumu efektivitāti.

                  (24)

                  Ieguldījumi resursu efektīvā izmantošanā un klimata pārmaiņu seku mazināšana un pielāgošanās tām palīdzētu sasniegt ilgtspējīgu izaugsmi ilgtermiņā. Klimata pārmaiņu negatīvās ietekmes, piemēram, plūdu un mežu ugunsgrēku, prognozēšana joprojām ir problēma Portugālē. Joprojām pastāv problēmas sasniegt 2020. gada energoefektivitātes mērķi, un jaunākie dati par 2017. gadu liecina, ka enerģijas patēriņš pieaug. Joprojām pastāv plaša rezerve uzlabot ēku energoefektivitāti un samazināt enerģijas patēriņu uzņēmējdarbībā. Labāka pārrobežu energotīklu savienojamība varētu veicināt lielāku konkurenci un sekmēt atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošanu.

                  (25)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Portugālei pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus norādītajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības un tālāko reģionu īpašo situāciju. Svarīgs priekšnoteikums šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai ir tas, ka tiek uzlabotas valsts administratīvās spējas pārvaldīt minētos līdzekļus.

                  (26)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Portugāles ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Portugālei iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Portugālē, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (27)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

                  (28)

                  Padome ir izskatījusi 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. Padomes ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. līdz 4. ieteikumā. Minētie ieteikumi arī palīdzēs īstenot eurozonai adresēto 2019. gada ieteikumu, jo īpaši pirmo, otro un ceturto ieteikumu eurozonai. Turpmāk 1. ieteikumā minētā fiskālā politika cita starpā sekmē ar lielo valdības parādu saistītās nelīdzsvarotības novēršanu,

            AR ŠO IESAKA Portugālei 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi.

         1.

            2020. gadā sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi, ņemot vērā pielaidi, kas saistīta ar neierastiem apstākļiem, attiecībā uz kuriem piešķirta pagaidu novirze. Izmantot neplānotos ieņēmumus, lai straujāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Uzlabot publisko finanšu kvalitāti, piešķirot prioritāti izaugsmi veicinošiem izdevumiem, vienlaikus stiprinot vispārējo izdevumu kontroli, izmaksu efektivitāti un pienācīgu budžeta plānošanu, īpašu uzmanību pievēršot kavēto maksājumu ilgstošai samazināšanai slimnīcās. Uzlabot valsts uzņēmumu finanšu stabilitāti, vienlaikus nodrošinot savlaicīgāku, pārredzamāku un visaptverošu uzraudzību.

         2.

            Pieņemt pasākumus darba tirgus segmentācijas mazināšanai. Uzlabot iedzīvotāju prasmju līmeni, jo īpaši viņu digitālo pratību, tajā skaitā padarot pieaugušo izglītību piemērotāku darba tirgus vajadzībām. Palielināt augstākās izglītības absolventu skaitu, jo īpaši zinātnes un informācijas tehnoloģiju jomā. Uzlabot sociālās drošības tīkla efektivitāti un piemērotību.

         3.

            Uz ieguldījumiem vērstu ekonomikas politiku koncentrēt uz pētniecību un inovāciju, dzelzceļa transportu un ostu infrastruktūru, zemām oglekļa emisijām un enerģētikas pārkārtošanu un energotīklu starpsavienojumu paplašināšanu, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

         4.

            Ļaut ātrāk atgūt nodrošinājumu, kas saistīts ar ienākumus nenesošiem aizdevumiem, palielinot maksātnespējas un atgūšanas procedūru efektivitāti. Samazināt administratīvo un regulatīvo slogu uzņēmumiem, galvenokārt samazinot nozarei raksturīgos šķēršļus licencēšanai. Izstrādāt ceļvedi, lai samazinātu ierobežojumus stingri reglamentētās profesijās. Palielināt administratīvo un nodokļu tiesu efektivitāti, jo īpaši samazinot tiesvedības ilgumu.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 136, 12.4.2019., 1. lpp.

         (4)  OV C 320, 10.9.2018., 92. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Rumānijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas 2019. gada konverģences programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/135

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Rumānijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas 2019. gada konverģences programmu
      (2019/C 301/23)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Rumānija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2019. gada ziņojums par Rumāniju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Rumānija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Rumānijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2019. gada 27. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Rumānijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Neaizsargātība jo īpaši ir saistīta ar izmaksu konkurētspējas mazināšanos un tekošā konta deficīta palielināšanos ekspansīvas fiskālās politikas un neprognozējamas uzņēmējdarbības vides apstākļos. Nesenās likumdošanas iniciatīvas rada risku finanšu nozares darbībai un var kaitēt privātajiem ieguldījumiem.

                  (3)

                  Rumānija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 9. maijā un 2019. gada konverģences programmu – 2019. gada 8. maijā. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Rumānija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā plāno panākt nominālo deficītu 2,8 % apmērā no IKP 2019. gadā un pēc tam tā pakāpenisku samazinājumu līdz 2,0 % no IKP 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), programmas laikā nav plānots sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi, kas noteikts kā strukturālais deficīts 1 % apmērā no IKP. Saskaņā ar konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP līdz 2022. gadam saglabāsies zem 40 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir labvēlīgs. Turklāt pasākumi, kas vajadzīgi plānoto deficīta mērķu atbalstam, nav pietiekami konkretizēti.

                  (6)

                  Padome 2018. gada 22. jūnijā saskaņā ar Līguma 121. panta 4. punktu atzina, ka 2017. gadā Rumānijā tika novērota būtiska novirze no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Ņemot vērā konstatēto būtisko novirzi, Padome 2018. gada 22. jūnijā izdeva ieteikumu (6), kurā Rumānijai ieteica veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu (7) nominālā pieauguma temps nepārsniedz 3,3 % 2018. gadā un 5,1 % 2019. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,8 % apmērā no IKP (katrā no šiem gadiem). Padome 2018. gada 4. decembrī pieņēma Lēmumu (ES) 2018/2020 (8), ar ko konstatē, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2018. gada 22. jūnija ieteikumu, un sniedza pārskatītu ieteikumu (9). Padome 2018. gada 4. decembra ieteikumā aicināja Rumāniju veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniedz 4,5 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 1,0 % apmērā no IKP. Padome 2019. gada 14. jūnijā pieņēma Lēmumu (ES) 2019/1002 (10), ar ko konstatē, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies pēc Padomes 2018. gada 4. decembra ieteikuma. Turklāt, pamatojoties uz 2018. gada budžeta izlietojuma datiem, tika konstatēts, ka Rumānija 2018. gadā ir būtiski novirzījusies no ieteiktās korekcijas. Atbilstoši Līguma 121. panta 4. punktam un Regulas (EK) Nr. 1466/97 10. panta 2. punktam Komisija 2019. gada 5. jūnijā izdeva brīdinājumu Rumānijai par to, ka 2018. gadā tika novērota būtiska novirze no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Padome 2019. gada 14. jūnijā pieņēma sekojošu ieteikumu (11), kurā ir apstiprināts, ka Rumānijai ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniedz 4,5 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 1,0 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2019. gadā būs novirze no minētā ieteikuma.

                  (7)

                  Padome 2019. gada 14. jūnija ieteikumā ieteica Rumānijai veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2020. gadā nepārsniedz 5,1 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,75 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, nemainīgas politikas apstākļos 2020. gadā pastāv risks novirzīties no minētās prasības. Turklāt saskaņā ar Komisijas 2019. gada pavasara prognozi vispārējās valdības budžeta deficīts 2019. un 2020. gadā pārsniegs Līgumā noteikto atsauces vērtību 3 % no IKP. Kopumā Padome uzskata, ka no 2019. gada būs nepieciešami turpmāki būtiski pasākumi, lai panāktu atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, ņemot vērā to, ka fiskālās perspektīvas ir ievērojami pasliktinājušās, saskaņā ar Padomes 2019. gada 14. jūnija ieteikumu ar mērķi koriģēt būtisko novēroto novirzi no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai.

                  (8)

                  Rumānijas budžeta plānošanā regulāri tiek pārkāpti valsts fiskālās sistēmas noteikumi. Valsts strukturālā deficīta noteikums paredz atbilstību vai konverģenci ar vidēja termiņa budžeta mērķi, saskaņā ar kuru strukturālais deficīts nepārsniedz 1 % no IKP. Rumānija 2016. gadā novirzījās no vidēja termiņa budžeta mērķa un kopš tā laika novirzās no tā, pārkāpjot valsts budžeta deficīta noteikumu. Ar abiem 2018. gada rudenī pieņemtajiem 2018. gada budžeta grozījumiem atkal tika pieļauta atkāpe no vairākiem papildu noteikumiem, kas aizliedz deficīta un izdevumu griestu palielināšanu esošajā fiskālajā gadā. 2019. gada budžetā, kuru valdība pieņēma 2019. gada februārī un parlaments apstiprināja martā, atkal tika pieļauta atkāpe no vairākiem fiskālajiem noteikumiem, tostarp no strukturālā deficīta noteikuma. Turklāt – tāpat kā iepriekšējos gados – iestādes neiesniedza parlamentam vidēja termiņa fiskālās stratēģijas atjauninājumu līdz noteiktajam termiņam augustā, tādējādi nedodot parlamentam iespēju īstenot tā vadošo lomu. Iestādes – arī tāpat kā iepriekšējos gados – neievēroja prasību parakstīt paziņojumu, ka 2019. gada budžetā un fiskālajā stratēģijā ir ievēroti fiskālie noteikumi un fiskālās atbildības principi.

                  (9)

                  Nodokļu saistību izpilde joprojām ir zemā līmenī. Attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli starpība starp teorētiski sagaidāmajiem un faktiski iekasētajiem ieņēmumiem joprojām ir ļoti liela. Lielais neoficiālās ekonomikas apmērs ir vēl viena ar nodokļu saistību izpildi saistīta problēma; augstais nedeklarētā darba līmenis ir faktors, kas atņem valsts budžetam ievērojamus resursus. Turklāt tas, ka pārsvarā tiek izmantoti skaidras naudas maksājumi, veicina izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Pagājušajā gadā Rumānija panāca ierobežotu progresu, īstenojot tai adresēto atkārtoto ieteikumu uzlabot nodokļu saistību izpildi un nodokļu iekasēšanu. Diezgan lēnām uz priekšu virzās ar nodokļu administrācijas IT sistēmu sasaistītu elektronisko kases aparātu ieviešana. Nodokļu administrācija veic pasākumus, lai izveidotu riska novērtēšanas sistēmu nodokļu maksātāju revīzijas veikšanai.

                  (10)

                  Pēc vairāku gadu ilgiem nepārtrauktiem centieniem konsolidēt finanšu nozari virkne valdības un parlamenta likumdošanas iniciatīvu 2018. gadā atkal radīja draudus finanšu stabilitātei. Banku aktīvu nodoklis, ko valdība ar ārkārtas rīkojumu pieņēma 2018. gada decembra beigās, neveicot ietekmes novērtējumu vai apspriešanos ar ieinteresētajām personām, raisīja nopietnas bažas saistībā ar tā negatīvo ietekmi uz banku prudenciālo situāciju, monetārās politikas īstenošanu un, visbeidzot, investīcijām un ekonomikas izaugsmi. Tā pieņemšanas veidam un ar to saistītajiem noteikumiem ir bijusi būtiska negatīva ietekme uz valūtas maiņas kursu, valdības iespējām aizņemties tirgū un pamatā arī uz ieinteresēto personu izpratni par operacionālajiem riskiem. 2019. gada martā gan tika veikti grozījumi saistībā ar dažiem pretrunīgiem nodokļa aspektiem, bet izmaiņas atkal tika pieņemtas ar valdības ārkārtas rīkojumu un bez ietekmes novērtējuma veikšanas. Visproblemātiskākie banku nodokļa aspekti attiecībā uz kopējiem aktīviem tika novērsti. Tomēr saskaņā ar jauno formulējumu nodoklim var būt kropļojoša ietekme uz kredītstimuliem, kā rezultāts varētu būt kredītu nepareiza iedalīšana ekonomikai. Būtu jānovērtē šo pārmaiņu potenciālā ietekme uz monetārās politikas transmisiju. Vairākas 2018. gada beigās parlamenta pieņemtās likumdošanas iniciatīvas, kuras Konstitucionālā tiesa 2019. gada martā gan pasludināja par neatbilstošām konstitūcijai, ir radījušas papildu slogu banku sektoram un vēl pastiprinājušas vispārējo priekšstatu par neprognozējamu tiesisko regulējumu. Līdzšinējā pieredze liecina, ka likumdevējs varētu atkal ierosināt šādas iniciatīvas.

                  (11)

                  Jaunais pensiju likums, ko parlaments pieņēma 2018. gada decembrī, varētu apdraudēt valsts finanšu stabilitāti. Paredzams, ka pensiju punkts, t. i., galvenais pensiju indeksācijā izmantotais parametrs, līdz 2019. gada septembrim pieaugs par 15 % un līdz 2020. gada septembrim – par 40 %. Ar pensiju likumu tiktu mainīti vairāki parametri, ko izmanto pensiju pabalstu aprēķināšanai. Konkrēti, ir paredzams pensiju punkta vērtības palielinājums, jo esošo pensiju indeksācijas koeficients vairs nav piesaistīts cenu izmaiņām – tā komponenti pastāvīgi ir atalgojumi un cenas. Turklāt tiks saīsināts iemaksu periods, ko izmanto personas pensijas aprēķināšanai, kā rezultāts būs lielāki pensiju izdevumi jaunām pensijām. Taču korekcijas koeficienta atcelšana attiecībā uz jaunām pensijām (kas daļēji piesaistīja pirmo pensiju atalgojumam) ļaus samazināt pensiju izdevumu kopējo pieaugumu, kā iemesls ir citi parametri. Joprojām nav atrisinātas dažas strukturālās problēmas, kas ietekmē pensiju adekvātumu. Vidējais faktiskais pensionēšanās vecums ir līdzīgs Savienības vidējam rādītājam, bet sievietēm un vīriešiem tas nav vienāds. Kombinācijā ar faktu, ka sievietēm iemaksu perioda ilgums ir īsāks, rezultātā sieviešu un vīriešu pensijas būtiski atšķiras.

                  (12)

                  Pakāpeniski ir tikusi atcelta 2008. gadā uzsāktā pensiju sistēmas reforma. Pēc tam, kad atkārtoti tika atlikta iemaksu palielināšana otrā pensiju līmeņa fondos, kam līdz 2016. gadam bija jāsasniedz 6 % no bruto algām, iemaksas no 2018. gada tika samazinātas līdz 3,75 % no bruto algām. Otrā pensiju līmeņa fondi tika vēl vairāk vājināti ar pasākumu paketi, kuru valdība ar ārkārtas rīkojumu pieņēma 2018. gada beigās. Tagad iemaksas šajos fondos pēc minimālā piecu gadu iemaksu perioda var veikt pēc brīvprātības principa. Tika ievērojami palielinātas minimālā kapitāla prasības otrā pensiju līmeņa fondu pārvaldības sabiedrībām, radot risku, ka fondu pārvaldības sabiedrības atstās Rumānijas tirgu. Ievērojami tika samazinātas arī administratīvās maksas, ko iekasē no bruto iemaksām, tādējādi, iespējams, ietekmējot fondu pārvaldības sabiedrību finanšu rezultātus un palielinot tirgus atstāšanas iespējamību. Tas varētu negatīvi ietekmēt vietējā kapitāla tirgus attīstību un institucionālo investoru loku, kā arī atņemt ekonomikai tik ļoti nepieciešamo ilgtermiņa investīciju avotu. Turklāt otrā pensiju līmeņa pavājināšanās vai neīstenošanas rezultāts būs mazākā mērā dažādoti pensiju ienākumi un pensiju pakļaušana lielākiem politiskajiem un demogrāfiskajiem riskiem. Valdība 2019. gada martā ar ārkārtas rīkojumu paredzēja saglabāt jaunās minimālās kapitāla prasības fondu pārvaldības sabiedrībām, bet termiņu visa papildu kapitāla iemaksāšanai atlika līdz 2019. gada decembrim. Valdība 2019. gada maijā ievērojami samazināja minimālā kapitāla prasības pensiju fonda pārvaldības sabiedrībām, kas daļēji kompensēja 2018. gada decembrī noteikto palielinājumu. Pārējie 2018. gada decembra ārkārtas rīkojuma noteikumi, kas apdraud otrā pensiju līmeņa fondu dzīvotspēju, paliek nemainīgi.

                  (13)

                  Rumānijas iekļaujošas izaugsmes potenciālu negatīvi ietekmē problēmas, kas saistītas ar izglītības un apmācības sistēmas kvalitāti un iekļautību. Kaut arī budžets 2019. gadā tika palielināts, izglītībai veltītie izdevumi joprojām ir vieni no zemākajiem Savienībā, jo īpaši tajos izglītības aspektos, kuri ir svarīgi, lai novērstu priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu (šis rādītājs joprojām ir augsts), nodrošinātu vienlīdzīgas iespējas un novērstu nevienlīdzību turpmākajā dzīvē. Dalība kvalitatīvā agrīnā izglītībā un aprūpē joprojām ir zem Savienības vidējā līmeņa – daļēji infrastruktūras trūkuma dēļ. Tas negatīvi ietekmē sieviešu līdzdalību darba tirgū, kā arī agrīnu prasmju iegūšanu. Skolu tīkla modernizācija un optimizācija, lai pielāgotos demogrāfiskajām tendencēm, nav pietiekama – 10 % skolu ir pārāk daudz skolēnu, savukārt 58 % skolu kapacitāte ir lielāka par vajadzīgo. Pamatprasmju un digitālo prasmju apgūšanu kavē būtiskas problēmas. Skolotāju iespējas piemērot uz izglītojamo vērstu pieeju nav attīstītas pietiekamā līmenī. Joprojām pastāv atšķirības starp laukiem un pilsētām, un neaizsargātām iedzīvotāju grupām, tostarp romiem, joprojām ir ierobežota piekļuve kvalitatīvai un iekļaujošai izglītībai.

                  (14)

                  Arvien palielinās spiediens uz darba tirgu, jo bezdarba līmenis (4,2 % 2018. gadā) ir ļoti zems, bet darbaspēka apjoms samazinās un joprojām ir vērojams prasmju deficīts. Sieviešu aktivitātes līmenis ir zems, jo īpaši jauniešu un vidēja gadagājuma personu vidū. Tas galvenokārt ir saistīts ar personisku un ģimenes pienākumu izpildi un zemo rādītāju, kas raksturo 0–3 gadus vecu bērnu dalību formālās bērnu aprūpes iestādēs. Aktīvā darba tirgus politika uz darba tirgus vajadzībām reaģē tikai ierobežotā mērā – ar pasākumiem, kas galvenokārt vērsti uz finansiāliem stimuliem, nevis uz individuālu un visaptverošu pieeju. Plānotās valsts nodarbinātības dienesta reformas kavēšanās joprojām ir būtisks šķērslis tam, lai tiktu modernizēta pakalpojumu sniegšana darba devējiem un bezdarbniekiem. Arī prasmju pilnveide un integrētu pakalpojumu sniegšana ir vājā līmenī. Prasmes neatbilst straujas attīstības ekonomikas nozaru vajadzībām, tādējādi 81 % darba devēju saskaras ar grūtībām aizpildīt brīvās darbvietas. IKT nozare aug, bet tādu 20 līdz 29 gadus vecu Rumānijas iedzīvotāju skaits, kuriem ir grāds zinātnē, tehnoloģijās, inženierzinātnēs vai matemātikā, laikposmā no 2014. līdz 2016. gadam ir samazinājies. Šobrīd netiek veikts nekāds pasaules vai nozaru līmeņa novērtējums par vajadzīgajām prasmēm un prasmju prognozēšana netiek izmantota, tādējādi kavējot izglītības un apmācības sistēmas pielāgošanu darba tirgus vajadzībām. Lai novērstu prasmju deficītu, ir uzsākta duālās profesionālās izglītības un apmācības sistēmas ieviešana. Tomēr gan studenti, gan viņu vecāki profesionālo izglītību un apmācību joprojām uzskata par zemāka ranga izvēles iespēju, un nesen absolvējušu profesionālās izglītības un apmācības studentu salīdzinoši zemais nodarbinātības līmenis liecina par nepietiekamu atbilstību darba tirgus prasībām. Augstākā izglītība nav pietiekami pielāgota darba tirgum. Lai gan terciārās izglītības iegūšanas līmenis pēdējo desmit gadu laikā ir divkāršojies, tas joprojām ir zems.

                  (15)

                  Neraugoties uz nesenajiem uzlabojumiem, joprojām pastāv augsts nabadzības un ienākumu nevienlīdzības līmenis, un reģionālās atšķirības padziļinās. Joprojām katrs trešais Rumānijas iedzīvotājs ir pakļauts nabadzības un sociālās atstumtības riskam, un jo īpaši tas skar tādas grupas kā bērnus, romus, personas ar invaliditāti un vecāka gadagājuma cilvēkus. Sociālo pakalpojumu kvalitāte un aptvērums ir nepietiekami, to ģeogrāfiskais sadalījums ir nevienmērīgs un neatbilst iedzīvotāju grupu konkrētajām vajadzībām. Tikai aptuveni 20 % administratīvo teritoriālo vienību saņem licencētus sociālos pakalpojumus. Pakalpojumu piedāvājums parasti ir koncentrēts turīgākos apgabalos vai pilsētu teritorijās, lai gan vajadzības ir daudz lielākas nabadzīgākās lauku teritorijās un reģionos. Ierobežotā integrācija nodarbinātības, izglītības, veselības aprūpes un sociālo pakalpojumu jomā neļauj nodrošināt dažādu nelabvēlīgā situācijā esošu grupu ilgtspējīgu iekļaušanu. Personas ar invaliditāti saņem tikai ierobežotu atbalstu, lai tām būtu iespējama neatkarīga dzīve un piekļuve darba tirgum. Romu kopienas situācijas uzlabojums ir ļoti niecīgs. Sliktu sadzīves apstākļu rādītājs ir augstākais Savienībā, un tas kaitē sociālajai iekļaušanai. Mājokļu politika tiek decentralizēta bez stratēģiskas sistēmas, un nabadzīgām kopienām bieži vien trūkst finanšu resursu. Sociālais atsauces indekss, ko izmanto par bāzi lielākajai daļai sociālo pabalstu, nav atjaunināts kopš 2008. gada un ir ievērojami samazinājies attiecībā pret minimālo algu. Tā rezultātā nabadzības līmenis cilvēkiem ar zemu vai ļoti zemu darba intensitāti kopš 2010. gada ir uz pusi pieaudzis. Turklāt neatbilstīgs ir nestandarta nodarbinātībā iesaistīto darba ņēmēju sociālais nodrošinājums. Katrs trešais nestandarta nodarbinātībā iesaistītais darba ņēmējs ir pakļauts smagas materiālās nenodrošinātības riskam. Dienas un sezonas strādniekiem nav oficiālu tiesību uz sociālo nodrošinājumu, kas segtu bezdarbu, grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu, nelaimes gadījumus un darba traumas. 2016. gadā uzsāktās minimālo iekļaušanas ienākumu reformas īstenošana, kas palielinātu sociālās palīdzības tvērumu un adekvātumu, tika vēlreiz atlikta uz 2021. gadu.

                  (16)

                  Sociālo dialogu, jo īpaši nozaru līmenī, raksturo mazs darba koplīgumu segums, kas skaidrojams arī ar pašreizējo nozaru definējumu. Iestādes ir uzsākušas plānošanu attiecībā uz ekonomikas nozaru definīciju pārskatīšanu, tomēr vienošanās vēl nav panākta. Ārpus darba koplīguma slēgšanas sarunu satvara sociālo partneru savlaicīga un jēgpilna iesaistīšana politisku jautājumu un reformu apspriešanā ir ierobežota. Lielākoties sociālais dialogs oficiāli norisinās Ekonomikas un sociālo lietu padomes un sociālā dialoga komiteju darba ietvaros. Tomēr, neraugoties uz izveidoto satvaru dialogam un konsultācijām, šo institūciju stabilitāte un nozīme iepriekšējā gada laikā ir pavājinājusies.

                  (17)

                  Pēc tam, kad algu pieaugums gadiem ilgi ir bijis mērens, šobrīd Rumānija ir viena no tām Savienības valstīm, kurās tas ir visstraujākais. Tā iemesli ir valdības veiktie pasākumi publiskā sektora atalgojumu un minimālās darba algas paaugstināšanai, rekordzems bezdarba līmenis un strukturālais darbaspēka piedāvājuma deficīts. Minimālā darba alga joprojām tiek noteikta nesistemātiski un bez objektīva mehānisma izmantošanas. Gadu gaitā tai nemitīgi pieaugot, 2017. gadā bija radusies situācija, ka katrs trešais darba ņēmējs saņem minimālo algu, – šis rādītājs gandrīz četras reizes pārsniedz 2011. gada rādītāju.

                  (18)

                  Veselības aprūpes sistēmu ietekmē vairākas problēmas. Zemais finansējums, neefektīvais publisko līdzekļu izmantojums un reformu trūkums ierobežo veselības aprūpes sistēmas efektivitāti. Nepārtrauktās emigrācijas rezultātā ir izveidojies ievērojams ārstu un medmāsu trūkums. Joprojām raizes sagādā veselības aprūpes infrastruktūra un aplokšņmaksājumi. Lauku apvidu iedzīvotājiem un mazāk aizsargātām grupām veselības aprūpes pakalpojumu pieejamība ir ierobežota. Šie faktori savukārt negatīvi ietekmē situāciju cilvēku veselības jomā, kas, neraugoties uz neseniem uzlabojumiem, joprojām atpaliek no Savienības vidējā rādītāja. Joprojām kavējas tik ļoti nepieciešamie uzlabojumi kopienā balstītas aprūpes jomā. Pilotprojekts kopienā balstītas aprūpes centru izveidei tika uzsākts ar kavēšanos, kam ir negatīva ietekme arī uz integrēto aprūpes pakalpojumu ieviešanu. Ilgtermiņa aprūpes nozare nav gatava strauji novecojošas sabiedrības problēmai. Pastāv tikai ļoti nedaudzi mājas aprūpes un dienas aprūpes dienesti, kuru pakalpojumi ir pieejami galvenokārt apvidos ar augstāku ienākumu līmeni. Ilgtermiņa aprūpes segums un tai veltītie publiskie izdevumi ir vieni no zemākajiem Savienībā, un piekļuve ilgtermiņa aprūpes, rehabilitācijas un paliatīvās aprūpes pakalpojumiem ir nepietiekama.

                  (19)

                  Infrastruktūras kvalitāte, tostarp transporta, enerģētikas, atkritumu un notekūdeņu apsaimniekošanas nozarē, joprojām ir nepietiekama un ierobežo Rumānijas izredzes uz izaugsmi. Neraugoties uz ievērojamām publiskajām investīcijām pēc Rumānijas pievienošanās Savienībai, tās fiziskā infrastruktūra joprojām ir nepietiekami attīstīta. Autoceļu un dzelzceļa tīklu vispārējais stāvoklis un uzticamība ir ļoti vāji. Infrastruktūra netiek līdzi augošas ekonomikas radītajam satiksmes pieprasījumam. Autoceļu tīkls ir viens no vismazāk attīstītajiem Savienībā, un dzelzceļa sektora reforma kavējas. Autoceļu transporta radītā siltumnīcefekta gāzu emisija pēdējo piecu gadu laikā ir būtiski pieaugusi. Turklāt tas, ka ieguldījumi tehniskajā apkopē ievērojami atpaliek no nepieciešamajiem, rada situāciju, ka vilcienu ātrums ir mazāks un tiek negatīvi ietekmēti dzelzceļa kravu pārvadājumu piegādes laiki. Pilsētu transportu negatīvi ietekmē pastāvīgā finansējuma nepietiekamība, sektora sliktā organizētība un vietējo pakalpojumu sniedzēju vājā administratīvā kapacitāte. Nepilnības joprojām ir vērojamas arī enerģētikas, atkritumu, ūdeņu un notekūdeņu apsaimniekošanas infrastruktūrās un energotīklu starpsavienojumos. Atkritumu apsaimniekošanas infrastruktūrai joprojām raksturīgs ļoti neliels sadzīves atkritumu reciklēšanas apjoms un ļoti augsts poligonos apglabāto atkritumu rādītājs. Joprojām pastāv problēmas, kas būtu jārisina, lai sasniegtu energoefektivitātes mērķrādītāju; jo īpaši daudz būtu darāms attiecībā uz ēku energoefektivitātes palielināšanu.

                  (20)

                  Rumānijas inovācijas spējas joprojām ir zemas, un valsts turpmāko konkurētspēju apdraud vietējo uzņēmumu lielā atpalicība no ārvalstu uzņēmumiem produktivitātes un inovācijas ziņā. Rumānijas investīcijas pētniecībā un izstrādē ir zemākās Savienībā (0,5 % no IKP); publiskie izdevumi pētniecībai un izstrādei no 2011. gada rādītāja 0,32 % no IKP ir vēl vairāk samazinājušies līdz 0,21 % no IKP 2017. gadā, un tas kavē spēju veidošanu. Rezultātā publiskā sektora zinātniskās bāzes kvalitāte joprojām ir ļoti zema un saiknes starp zinātni un uzņēmējdarbību ir nepietiekami attīstītas. Tā kā ir vēl vairāk samazinājies arī augstskolu absolventu skaits zinātnes, tehnoloģiju, inženierijas un matemātikas jomās, prasmju deficīts rada lielu apdraudējumu Rumānijas ekonomikas inovācijas potenciālam. Digitalizācija ir tas, kas Rumānijai visvairāk vajadzīgs, lai uzlabotu situāciju inovācijas un konkurētspējas jomā. Daudziem Digitālās ekonomikas un sabiedrības indeksa komponentiem Rumānijā ir slikts rādītājs – tas citstarp attiecas uz digitālajiem publiskajiem pakalpojumiem, iedzīvotāju digitālajām prasmēm un uzņēmumu digitalizācijas pakāpi.

                  (21)

                  Rumānija ir panākusi ierobežotu progresu, īstenojot tai adresēto ieteikumu stiprināt prioritātes piešķiršanu projektiem publisko investīciju jomā un to sagatavošanu. Finanšu ministrija ir atbildīga par prioritāšu saraksta sagatavošanu publisko investīciju projektiem, kas pārsniedz 100 miljonus RON (21 miljons EUR), un par to īstenošanas pārraudzību, bet pašus projektus pārvalda attiecīgo nozaru ministrijas. Prioritāro projektu sarakstā patlaban ietilpst 136 projekti, vairums transporta jomā. No tiem lielākā daļa varētu saņemt līdzfinansējumu no Savienības līdzekļiem. Savienības līdzekļu apguvi kavē tādi faktori kā ierobežotā administratīvā spēja sagatavot, piešķirt prioritāti un īstenot lielus investīciju projektus. Lai gan pēdējā laikā tiek sagatavoti lieli infrastruktūras projekti un nosūtīti Eiropas Komisijai apstiprināšanai, joprojām nav īstenoti daži svarīgi projekti, piemēram, Sibiu–Pitešti automaģistrāle (lai nodrošinātu savienojamību ar TEN-T Reinas–Donavas un Austrumu–Vidusjūras austrumu daļas koridoriem), un īstenošana kopumā joprojām kavējas. Turklāt Savienības līdzekļi līdz šim tikuši izmantoti projektiem, kurus sagatavoja iepriekšējam plānošanas periodam, bet esošajam plānošanas periodam jauno projektu saraksts vēl nav pilnībā pabeigts.

                  (22)

                  Efektīvs publiskais iepirkums ir ārkārtīgi būtisks svarīgu politisko mērķu sasniegšanai Rumānijā, tostarp saistībā ar publisko izdevumu efektivitāti, valsts pārvaldes modernizēšanu, inovācijas un ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes sekmēšanu. Rumānija ir panākusi ierobežotu progresu, īstenojot tai adresēto ieteikumu uzlabot publiskā iepirkuma pārredzamību. Publiskā iepirkuma efektivitāte joprojām ir risināma problēma, jo no tās atkarīga konkrētu pasākumu neatgriezeniskums, jo īpaši ex ante kontroles racionalizēšana. Rumānijas publiskā iepirkuma stratēģijā ir uzsvērts Publiskā iepirkuma valsts aģentūras veiktas vienotas ex ante kontroles būtiskums. Tomēr atkārtotas likumdošanas iniciatīvas apdraud stratēģijā formulēto mērķu sasniegšanu. Publiskā iepirkuma tiesību aktu paredzamība un stabilitāte joprojām ir saistīta ar būtiskām problēmām, un valsts publiskā iepirkuma stratēģija netiek pilnībā īstenota.

                  (23)

                  Valsts politikas veidošanas process kļūst arvien neparedzamāks, un tas negatīvi ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Nesens piemērs ir ar valdības ārkārtas rīkojumu pieņemtais vērienīgu pasākumu kopums, kas ietekmē banku nozares, otrā pensiju līmeņa fondu pārvaldītāju, enerģētikas un telesakaru uzņēmumu darbību un kurš tika pieņemts bez apspriešanās ar ieinteresētajām personām vai ietekmes novērtējuma veikšanas. Regulējuma ietekmes novērtējumi joprojām ir tikai formalitāte, bet to kvalitāte un faktiskais izmantojums ļoti atšķiras atkarībā no nozares. Pastāv tikai ierobežota kvalitātes kontrole regulējuma ietekmes novērtējumu un politikas izstrādes jomā. Valstij nav ilgtspējīga politikas uzraudzības mehānisma, kas ietvertu pārredzamu ziņošanas sistēmu un ex post novērtējumus. Svarīgas likumdošanas iniciatīvas bieži vien tiek paziņotas tieši pirms pieņemšanas. Ieinteresēto personu iesaiste reformu izstrādē un īstenošanā ir vāja, un patiess dialogs tiek izmantots reti, lai gan ir pieejamas attiecīgās institucionālās struktūras. Apgrūtinošas administratīvās procedūras īpaši ietekmē mazos un vidējos uzņēmumus. Piemēram, turpmāku tirgus attīstību kavē sarežģītas administratīvās procedūras uzņēmumu izveidei, kā arī pakalpojumu sniedzējiem, tostarp reglamentētām profesijām, noteiktās regulatīvās prasības. Joprojām kavējas attiecīgo tiesību aktu pieņemšana attiecībā uz cilvēkresursu pārvaldību valsts pārvaldē. Liela atbildības un resursu sadrumstalotība ietekmē publisko pakalpojumu konsekvenci un pieejamību, jo īpaši vietējā līmenī. Valsts līmeņa un reģionālās stratēģijas dažādiem publiskajiem pakalpojumiem nav labi iestrādātas reģionālā un vietējā līmeņa integrētos pasākumos. Publiskajiem pakalpojumiem paredzētais finansējums valstī ir nevienmērīgi sadalīts un bieži vien neatbilst vietējām vajadzībām. Netiek ņemti vērā tādi faktori kā vienota stratēģiska pieeja katram pakalpojumu veidam, esošās nepilnības un nepieciešamība izstrādāt jaunus pakalpojumus. Vietējo iestāžu ieņēmumiem trūkst stabilitātes un paredzamības. Ir veikta tikai ierobežota rīcība, lai uzlabotu līdzsvaru starp decentralizējamajām kompetencēm un finanšu resursu iedalīšanu, kas ļautu vietējām pašvaldībām sniegt kvalitatīvus pakalpojumus. Ir vajadzīgi papildu pasākumi, lai palielinātu administratīvo spēju vietējā līmenī.

                  (24)

                  Valsts uzņēmumiem ir svarīga nozīme kritiskās infrastruktūras nozarēs, piemēram, enerģētikas un dzelzceļa transporta nozarē. Pateicoties labvēlīgai makroekonomiskajai videi, to ekonomiskie un finansiālie darbības rezultāti pēdējā laikā ir uzlabojušies. Tomēr situācija finanšu un darbības rezultātu pārredzamības un atklāšanas ziņā nav uzlabojusies, un korporatīvās pārvaldības noteikumi joprojām tiek piemēroti tikai retumis. Kā piemērs ir minama pagaidu valžu atkārtota iecelšana, kas ir pretrunā likuma garam, un tas, ka netiek izmantoti izpildes instrumenti, kuri saskaņā ar tiesību aktiem izmantojami attiecībā uz uzņēmumiem, kuri neievēro noteikumus. Nav novērsts risks, ka varētu tikt būtiski vājināti tiesību akti par valsts uzņēmumiem. Tas nozīmē, ka pēc valstij adresēto 2015. gada un 2016. gada ieteikumu īstenošanā panāktā progresa atkal ir notikusi pretēja virzība. Tā rezultātā ir apdraudēti galvenie nosacījumi publisko līdzekļu lietderīga izmantojuma veicināšanai, un tiek pieļauti sagrozīti investīciju lēmumi. Vairāku lielāko valsts uzņēmumu īpašumtiesību nodošana jaunajam Valsts Attīstības un investīciju fondam prasīs stingru korporatīvās pārvaldības noteikumu ievērošanu gan attiecībā uz fondu, gan tā portfelī esošajiem uzņēmumiem.

                  (25)

                  Daži pagājušā gada notikumi ir raisījuši bažas par tiesiskumu Rumānijā un pastiprinājuši agrākās nopietnās bažas par valsts līdzšinējā progresa tiesu sistēmas reformā un augsta līmeņa korupcijas apkarošanā neatgriezeniskumu un ilgtspēju. Šiem jautājumiem tiek veltīta uzmanība, veicot uzraudzību saskaņā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu. Šobrīd ir spēkā trīs tiesību aktu grozījumi tieslietu jomā, un tajos ir ietverti vairāki pasākumi, kas vājina tiesiskās garantijas attiecībā uz tiesu iestāžu neatkarību. Tie varētu mazināt gan tiesnešu un prokuroru ikdienas darba efektivitāti, gan sabiedrības uzticēšanos tiesu iestādēm. Tiek izdarīts spiediens uz tiesu iestādēm un atsevišķiem tiesnešiem, tostarp, izveidojot īpašu nodaļu prokuratūras ietvaros, kuras uzdevums ir izmeklēt, iespējams, tiesnešu veiktos nodarījumus. Pašreizējie pasākumi, lai grozītu kriminālkodeksu un kriminālprocesa kodeksu, negatīvi ietekmētu kriminālizmeklēšanas un tiesas procesu efektivitāti un arī samazinātu korupcijas kā noziedzīga nodarījuma tvērumu. Papildu bažas ir saistītas ar procedūrām, saskaņā ar kurām augsta līmeņa tiesneši tiek atstādināti un iecelti amatā. Nesenie ziņojumi ļauj secināt, ka varētu tikt vēlreiz pārskatīti ar tiesu sistēmas reformu saistītie pasākumi.

                  (26)

                  Sadarbības un pārbaudes mehānisma ietvaros Komisija turpina uzraudzīt tiesu sistēmas reformu un cīņu pret korupciju Rumānijā. Tādējādi šīs jomas nav iekļautas Rumānijai adresētajos ieteikumos, bet tām ir būtiska nozīme pozitīvas sociālekonomiskās vides izveidei valstī.

                  (27)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Rumānijai pēc iespējas labāk izmantot šos līdzekļus noteiktajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Svarīgs faktors šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai ir tas, ka tiek uzlabotas valsts administratīvās spējas pārvaldīt minētos līdzekļus.

                  (28)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Rumānijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un to publicējusi 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada konverģences programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Rumānijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Rumānijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (29)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada konverģences programmu, un tās atzinums (12) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

                  (30)

                  Padome ir izskatījusi 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada konverģences programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1., 2., 3. un 5. ieteikumā. Turpmāk 1. ieteikumā minētā fiskālā politika cita starpā palīdz novērst ar konkurētspēju un ārējo pozīciju saistīto nelīdzsvarotību.

            AR ŠO IESAKA Rumānijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Nodrošināt atbilstību Padomes 2019. gada 14. jūnija ieteikumam ar mērķi koriģēt būtisko novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Nodrošināt pilnīgu fiskālā regulējuma piemērošanu. Stiprināt nodokļu saistību izpildi un nodokļu iekasēšanu.

         2.

            Nodrošināt finanšu stabilitāti un banku nozares stabilitāti. Nodrošināt valsts pensiju sistēmas ilgtspēju un otrā pensiju līmeņa fondu ilgtermiņa dzīvotspēju.

         3.

            Uzlabot izglītības kvalitāti un iekļautību, jo īpaši attiecībā uz romiem un citām nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Uzlabot prasmju līmeni, tostarp digitālās prasmes, jo īpaši palielinot profesionālās izglītības un apmācības un augstākās izglītības atbilstību darba tirgus vajadzībām. Palielināt sociālo pakalpojumu aptvērumu un kvalitāti un pabeigt minimālo iekļaušanas ienākumu reformu. Uzlabot sociālā dialoga darbību. Nodrošināt minimālās darba algas noteikšanu, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas atbilst darbvietu radīšanas un konkurētspējas mērķiem. Uzlabot piekļuvi veselības aprūpei un tās rentabilitāti, tostarp, pārejot uz ambulatoro aprūpi.

         4.

            Orientēt ar ieguldījumiem saistīto ekonomikas politiku uz transporta jomu, jo īpaši uz tās ilgtspēju, zemu oglekļa emisiju enerģētiku un energoefektivitāti, vides infrastruktūru, kā arī inovāciju, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Uzlabot lielo projektu sagatavošanu un prioritāšu noteikšanu un paātrināt to īstenošanu. Uzlabot publiskā iepirkuma efektivitāti un nodrošināt valsts publiskā iepirkuma stratēģijas pilnīgu un ilgtspējīgu īstenošanu.

         5.

            Nodrošināt, ka likumdošanas iniciatīvas nemazina juridisko noteiktību, uzlabojot lēmumu pieņemšanas kvalitāti un paredzamību, tostarp apspriežoties ar attiecīgajām ieinteresētajām personām, veicot efektīvus ietekmes novērtējumus un racionalizējot administratīvās procedūras. Stiprināt valsts uzņēmumu korporatīvo pārvaldību.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 320, 10.9.2018., 98. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (6)  Padomes Ieteikums (2018. gada 22. jūnijs) ar mērķi koriģēt būtisku novēroto novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai Rumānijā (OV C 223, 27.6.2018., 3. lpp.).

         (7)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (8)  Padomes Lēmums (ES) 2018/2020 (2018. gada 4. decembris), ar ko konstatē, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2018. gada 22. jūnija ieteikumu (OV L 323, 19.12.2018., 16. lpp.).

         (9)  Padomes Ieteikums (2018. gada 4. decembris) ar mērķi koriģēt būtisku novēroto novirzi no korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai Rumānijā (OV C 460, 21.12.2018., 1. lpp.).

         (10)  Padomes Lēmums (ES) 2019/1002 (2019. gada 14. jūnijs), ar ko konstatē, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies pēc Padomes 2018. gada 4. decembra ieteikuma (OV L 163, 20.6.2019., 62. lpp.).

         (11)  Padomes Ieteikums (2019. gada 14. jūnijs) ar mērķi koriģēt būtisku novēroto novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai Rumānijā (OV C 210, 21.6.2019., 1. lpp.).

         (12)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Slovēnijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovēnijas 2019. gada stabilitātes programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/143

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Slovēnijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovēnijas 2019. gada stabilitātes programmu
      (2019/C 301/24)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Slovēnija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums”), kurā izklāstīti pieci ieteikumi eurozonai (“ieteikumi eurozonai”), Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Slovēnija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Slovēnijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajā 1.–3. ieteikumā. Konkrēti, regulējuma ierobežojumu samazināšana palīdzēs īstenot pirmo eurozonas ieteikumu attiecībā uz stabiliem produktu un pakalpojumu tirgiem, un ar ieguldījumiem saistītas ekonomikas politikas koncentrēšana uz konkrētām jomām palīdzēs īstenot otro eurozonas ieteikumu attiecībā uz atbalstu ieguldījumiem.

                  (3)

                  2019. gada ziņojums par Slovēniju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Slovēnija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Slovēnijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (4)

                  Slovēnija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 15. aprīlī un 2019. gada stabilitātes programmu – 2019. gada 26. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Slovēnija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā paredz, ka nominālais pārpalikums 2019. gadā palielināsies līdz 0,9 % no iekšzemes kopprodukta (IKP) un tad 2022. gadā sasniegs 1,2 % no IKP. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci, vidēja termiņa budžeta mērķi, kas ir mainīts no strukturāla pārpalikuma 0,25 % apmērā no IKP 2019. gadā uz strukturālu deficītu 0,25 % apmērā no IKP 2020. gadā, ir plānots sasniegt līdz 2021. gadam (6). Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP turpinās samazināties līdz 65,4 % no IKP 2019. gadā un līdz 54,7 % no IKP 2022. gadā. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir labvēlīgs.

                  (7)

                  Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Slovēnijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps (7) 2019. gadā nepārsniedz 3,1 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,65 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks 2019. gadā būtiski novirzīties no ieteiktajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai.

                  (8)

                  Slovēnijai 2020. gadā būtu jāsasniedz tās vidēja termiņa budžeta mērķis. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālā pieauguma tempam 4,0 % apmērā, kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,5 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka nemainīgas politikas apstākļos Slovēnija 2020. gadā būs tuvu savam vidēja termiņa budžeta mērķim. Tādējādi pašreizējais novērtējums liecina, ka 2020. gadā pastāv nelielas novirzes risks. Lai gan prognozētais valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps pašlaik norāda uz risku, ka 2020. gadā būs neliela novirze no prasības, tas norāda uz risku, ka būs būtiska novirze no prasības 2019. un 2020. gadā kopā. Ja tiks prognozēts, ka strukturālā bilance vairs nebūs tuvu vidēja termiņa budžeta mērķim, tad turpmāko novērtējumu kontekstā vispārējā novērtējumā būtu jāņem vērā iespējamā novirze no prasības. Tiek prognozēts, ka Slovēnija 2019. un 2020. gadā izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata – lai nodrošinātu atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, nepieciešamie pasākumi būtu jāveic 2019. gadā un Slovēnijai jābūt gatavai veikt papildu pasākumus, sākot ar 2020. gadu.

                  (9)

                  Iedzīvotāju novecošana arvien vairāk noslogos Slovēnijas veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes sistēmas. Finansējums veselības aprūpes sistēmai nav pielāgots, ņemot vērā paredzamo izmaksu pieaugumu, kas saistīts ar iedzīvotāju novecošanu. Līdz šim Slovēnija nav pieņēmusi visaptverošus pasākumus, lai nodrošinātu veselības aprūpes kvalitāti, pieejamību un ilgtermiņa fiskālo stabilitāti Slovēnijā. Saistībā ar Slovēnijas stratēģiju par aktīvām vecumdienām tiek izstrādāts ilgtermiņa aprūpes likumprojekts. Tomēr joprojām nav skaidrs, kā paredzētie pasākumi uzlabos aprūpes izmaksu lietderību, pieejamību un kvalitāti, izņemot to, ka veselības aprūpes publiskais iepirkums kļūs izmaksu ziņā lietderīgāks, pateicoties uzlabotai koordinācijai. Ieguldījumi veselības un ilgtermiņa aprūpes struktūrās un aprīkojumā varētu palīdzēt mazināt turpmāko spiedienu uz aprūpes sistēmām.

                  (10)

                  Problēmas saistībā ar pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāti un adekvātumu kļūst arvien aktuālākas, jo Slovēnijas iedzīvotāji noveco straujāk nekā iedzīvotāji lielākajā daļā citu dalībvalstu. Dokumentā “Sākumpunkti pensiju un invaliditātes apdrošināšanas sistēmas modernizācijai Slovēnijas Republikā”, ko Ekonomikas un sociālo lietu padome pieņēma 2017. gadā, sociālie partneri un iepriekšējā valdība paredzēja pieņemt reformu līdz 2020. gadam, un valsts reformu programmā 2019.–2020. gadam ir minēta iespēja pārskatīt pensiju sistēmu, lai atbalstītu sistēmas ilgtspēju vidējā termiņā un ilgtermiņā un pienācīgu pensiju līmeni. Tajā arī noteikts mērķis pagarināt darba mūžu un sniegt labākas iespējas vecāka gadagājuma darba ņēmēju cilvēkresursu izmantošanai, taču tajā nav precizēts, kā un kad šo mērķi sasniegt. Likumā noteiktā pensionēšanās vecuma pielāgošana, ņemot vērā paredzamā mūža ilguma palielināšanos, un vēlākas pensionēšanās veicināšana padarītu sistēmu ilgtspējīgāku. Joprojām problēma ir atbilstīgu pensiju nodrošināšana, jo daži pensiju saņēmēji joprojām atrodas uz nabadzības sliekšņa vai zem tā. Gandrīz 70 % no visiem pašnodarbinātajiem Slovēnijā izvēlas maksāt sociālā nodrošinājuma iemaksas minimālajā līmenī, kas viņiem dod tiesības tikai uz minimālo vecuma pensiju. Pensiju atbilstību varētu vēl vairāk uzlabot, palielinot papildu pensiju shēmu segumu, pienācīgi risinot mainīgās karjeras virzības iespējas un samazinot vecuma nabadzības riskus.

                  (11)

                  2019. gadā nodarbinātība turpināja augt, un bezdarbs vēl vairāk samazinājās. Tajā pašā laikā ilgstošā bezdarba līmenis joprojām ir augstāks nekā pirms krīzes un veido gandrīz pusi no bezdarbnieku kopskaita. Situācija joprojām ir problemātiska attiecībā uz mazkvalificētiem un gados vecākiem darbiniekiem – aktivitātes un nodarbinātības rādītāji ir vieni no zemākajiem Savienībā. Viņu līdzdalība pieaugušo izglītībā ir ļoti zema. Tās politikas novērtējums, kuras mērķis ir mudināt cilvēkus strādāt vai mācīties, liecina, ka lielākā daļa pašreizējo programmu darbojas labi. Tomēr izdevumi šajā jomā joprojām ir nelieli un mazkvalificētu un gados vecāku bezdarbnieku līdzdalības līmenis programmās – joprojām zems. Tādēļ īpaši svarīgi ir veikt ieguldījumus efektīvos pasākumos, lai palielinātu mazkvalificētu un gados vecāku darbinieku, nodarbināmību, tostarp digitālajās prasmēs. Gados vecāku darbinieku nodarbinātības līmeņa paaugstināšana arī palīdzēs mazināt spiedienu uz pensiju sistēmu. Lai gan 2013. gada darba tirgus reforma nepārprotami palīdzēja atsevišķām neaizsargātām grupām iesaistīties darba tirgū, problēma joprojām ir pagaidu nodarbinātība. To cilvēku īpatsvars, kuriem draud nabadzība un sociālā atstumtība, ir samazinājies, tomēr attiecībā uz vecāka gadagājuma cilvēkiem tas joprojām ir augstāks par Savienības vidējo rādītāju.

                  (12)

                  Aizvien vairāk ekonomikas nozaru uzrāda darbaspēka trūkuma pazīmes. Neatbilstība starp prasmēm, ko jaunieši apgūst savas izglītības laikā, un darba devēju pieprasītajām prasmēm, šķiet, veicina šādu trūkumu. Kopā ar nepilnībām inovācijas ekosistēmu darbībā šis trūkums kavē rūpniecības pārveidi pārdomātas specializācijas stratēģijas prioritārajās jomās, kā noteikts, apspriežoties ar ieinteresētajām personām. Nākotnes darbaspēka digitālo prasmju attīstīšanai ir izšķiroša nozīme, lai apmierinātu ekonomikas vajadzības.

                  (13)

                  Ir pieņemti vai tiks pieņemti daži pasākumi ar mērķi uzlabot Slovēnijas uzņēmumu finansēšanas iespējas un nodrošināt tiem alternatīvas banku aizdevumiem. Tomēr Slovēnijas uzņēmumi joprojām lielā mērā paļaujas uz banku aizdevumiem un naudas plūsmu, lai apmierinātu vajadzības pēc finansējuma. Piekļuve kapitālam no privātiem tirgiem joprojām ir neliela. Riska kapitāla nodrošinājums pieaug, bet tā līmenis ir ļoti zems. Ļubļanas fondu biržas tirgus kapitalizācija ir zema un turpina sarukt. Ierobežotais un neattīstītais kapitāla tirgus apvienojumā ar nelabvēlīgiem pamatnosacījumiem, tostarp mazo uzņēmumu zemo finansiālo zināšanu līmeni, kavē kapitāla un riska kapitāla pieplūdumu valstī. Sarežģīta piekļuve kapitālam rada izaugsmes šķērsli inovatīviem uzņēmumiem, kā arī stabiliem uzņēmumiem, kuri varētu gūt labumu no finansējuma maiņas.

                  (14)

                  Slovēnijas uzņēmumu attīstību bremzē joprojām smagais valsts regulatīvais un administratīvais slogs. Šis slogs ir uzskatāms par galveno problēmu uzņēmējdarbībai Slovēnijā. Tas saistīts ar tādiem jautājumiem kā atļaujas, ziņošanas prasības, nodokļu procedūras un bieži vien ilgstoši komerctiesas procesi. Problēmas, kas saistītas ar saukšanu pie atbildības par ekonomiskajiem un finanšu noziegumiem, arī ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Slovēnija ir izveidojusi instrumentus, lai samazinātu administratīvo slogu, tostarp portālu SPOT (Slovenska poslovna točka) un sistēmu “Vienotais dokuments”, ar ko risina vairāku konstatēto slogu problēmu. Tomēr daudzi no sloga samazināšanas pasākumiem vēl nav īstenoti, un dažu īstenoto pasākumu ietekme ir bijusi mazāka par gaidīto. Slovēnija ir veikusi arī dažas reformas, lai liberalizētu ierobežojošas profesionālās prasības. Tomēr daļa no Komisijas 2017. gada ieteikumos minētajiem aspektiem joprojām nav atrisināta, jo īpaši attiecībā uz advokātiem un nekustamā īpašuma aģentiem.

                  (15)

                  Lai gan ir panākts zināms progress, pastāv nepilnības attiecībā uz konkurenci un pārredzamību publiskā iepirkuma jomā Slovēnijā, kā par to īpaši liecina tas, ka liela daļa līgumu ir noslēgti, izmantojot sarunu procedūras (bez uzaicinājuma). Aizsardzības pasākumi pret korupciju un slepenu vienošanos starp pretendentiem, jo īpaši saistībā ar iepirkumu, ko veic vietējās pārvaldes iestādes un valsts uzņēmumi, joprojām ir vāji. Publiskā iepirkuma neatkarīgai uzraudzībai trūkst pietiekamas tiesiskas aizsardzības pret ārējo spiedienu vai iejaukšanos, jo īpaši attiecībā uz disciplinārajām procedūrām un priekšlikumu iecelt Valsts revīzijas komisijas locekļus. Ir izstrādāts rīcības plāns, kā uzlabot iepirkuma jomā iesaistīto profesionalizāciju, taču profesionalizācija joprojām ir zema. Lai gan iestādes lēš, ka ekonomiskā noziedzība un korupcija pēdējos gados ir radījušas ievērojamus zaudējumus, dažas korupcijas apkarošanas reformas vēl nav ieviestas.

                  (16)

                  Neraugoties uz Slovēnijas lielākās bankas Nova Ljubljanska Banka 75 % mīnus vienas akcijas daļēju privatizāciju, valsts līdzdalība ekonomikā joprojām ir augsta, tajā skaitā finanšu nozarē. Iepriekš izziņotie privatizācijas plāni tiek īstenoti lēni. Privatizācija palielinātu uzņēmumu dzīvotspēju ilgtermiņā un samazinātu riskus publiskām finansēm, kā arī risku, ka tiks kropļota konkurence un resursu sadale. Biržā kotēto uzņēmumu akciju turpmāka pārdošana arī palīdzētu attīstīt Slovēnijas kapitāla tirgu.

                  (17)

                  Pētniecības, izstrādes un inovācijas ekosistēmai ir nepieciešami uzlabojumi, lai tā kļūtu pilnībā funkcionējoša, un atbalsta pasākumi bieži vien nav saskaņoti. Ierobežots atbalsts uzņēmējdarbības izglītībai un tehnoloģiju nodošanai un, vispārīgāk, vāja sadarbība starp zinātni un uzņēmējdarbību kavē inovatīvu uzņēmumu izveidi un izvēršanu. Lielākajai daļai mazo un vidējo uzņēmumu Slovēnijā ir zema inovācijas kapacitāte, un inovatīvu uzņēmumu daļa Slovēnijā patiešām samazinās un ir zemāka par Savienības vidējo rādītāju. Slovēnijas lēnā digitālā pārveide ierobežo ražīguma pieaugumu. Slovēnijas austrumu un rietumu reģionos inovāciju sniegums ir atšķirīgs, kas kavē sadarbību un tīklu veidošanu. Slovēnija maina savu virzību uz 2020. gada pētniecības un izstrādes izdevumu mērķi, vienlaikus ieguldījumu pētniecībā, izstrādē un inovācijā palielināšana stiprinātu valsts izaugsmes potenciālu. Slovēnija piesaista mazu daļu starptautisko studentu visos pēcvidusskolas izglītības līmeņos, jo īpaši doktorantūras līmenī, savukārt pētnieku starptautiskā mobilitāte un mobilitāte starp akadēmisko vidi un rūpniecību joprojām ir ierobežota.

                  (18)

                  Laikposmā līdz 2030. gadam Slovēnijas enerģētikas un klimata plāna projektā ir izvirzīti mērķi energoinfrastruktūras, energoefektivitātes un atjaunojamo energoresursu jomā, un visiem šiem mērķiem ir vajadzīgi attiecīgi ieguldījumi. Proti, Slovēnijas ekonomika ir oglekļietilpīgāka nekā vidēji Savienībā, un atjaunojamo energoresursu īpatsvars kopējā enerģijas ražošanā ir nemainīgs. Atjaunojamo energoresursu, kas nav koksne un hidroenerģija, attīstība ir īpaši lēna. Slovēnijas rūpniecība, pakalpojumi un mājokļu sektors veido lielāku daļu no kopējā galīgā enerģijas patēriņa nekā vidēji Savienībā. Turklāt pašreizējā enerģijas uzglabāšanas jauda nav pietiekami attīstīta, un tāpēc netiek ņemtas vērā vajadzības, kas izriet no atjaunojamo energoresursu neintegrētas vietējās ražošanas.

                  (19)

                  Transports ir kļuvis par lielāko CO2 emisiju avotu – tā kopējo emisiju īpatsvars pārsniedz šīs nozares vidējo īpatsvaru Savienībā. Slovēnijas lielā atkarība no autotransporta rada problēmas ar augstu enerģijas un oglekļa dioksīda emisiju intensitāti, kā arī gaisa piesārņojumu un ceļu satiksmes negadījumiem. Pastāv ievērojamas iespējas uzlabot dzelzceļa infrastruktūru, kā arī mazoglekļa enerģētiku un ilgtspējīgu transportu kopumā, kas varētu palīdzēt samazināt šo negatīvo ietekmi. Izteikta ieguldījumu nepietiekamība ir vērojama arī dabas resursu jomā, kurā jānodrošina ilgtspējīgākas attīstības modelis. Slovēnijas ekonomika ir atkarīga no tās dabiskās vides, kas pasliktinās. Liela atkarība no importētām izejvielām apvienojumā ar zemu pārstrādes līmeni kavē pāreju uz aprites ekonomiku. Pilsētas notekūdeņu nozares sistēmas stāvoklis, tajā skaitā savākšanas un attīrīšanas infrastruktūra, Savienības prasībām atbilst nepilnīgi. Slovēnijas ekonomikas būtiskas daļas ir neaizsargātas pret dabas katastrofām, jo īpaši plūdiem.

                  (20)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Slovēnijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Svarīgs priekšnoteikums šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai ir tas, ka tiek uzlabotas valsts administratīvās spējas pārvaldīt minētos līdzekļus.

                  (21)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Slovēnijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Slovēnijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Slovēnijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm. Tas atspoguļo nepieciešamību stiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (22)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (8) ir atspoguļots īpaši 1. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Slovēnijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi 2020. gadā. Pieņemt un īstenot reformas veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes jomā, kas nodrošina kvalitāti, pieejamību un ilgtermiņa fiskālo stabilitāti. Nodrošināt pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāti un adekvātumu, tostarp, pielāgojot likumā noteikto pensionēšanās vecumu, ierobežojot priekšlaicīgu pensionēšanos un citus veidus, kā priekšlaicīgi izstāties no darba tirgus. Palielināt mazkvalificētu un gados vecāku darbinieku nodarbinātības iespējas, uzlabojot izglītības un apmācības, mūžizglītības un aktivizācijas pasākumu atbilstību darba tirgus vajadzībām, tostarp, uzlabojot digitālo pratību.

         2.

            Atbalstīt kapitāla vērtspapīru tirgu attīstību. Uzlabot uzņēmējdarbības vidi, samazinot regulatīvos ierobežojumus un administratīvo slogu. Pastiprināt konkurenci, profesionalizāciju un neatkarīgu pārraudzību publiskā iepirkuma jomā. Veikt privatizācijas atbilstīgi esošajiem plāniem.

         3.

            Uz ieguldījumiem vērstu ekonomikas politiku koncentrēt uz pētniecību un inovāciju, zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni un enerģētikas pārkārtošanu, ilgtspējīgu transportu, jo īpaši dzelzceļu, un vides infrastruktūru, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 136, 12.4.2019., 1. lpp.

         (4)  OV C 320, 10.9.2018., 103. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (7)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (8)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.