               28.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/173

      P8_TA(2018)0483
      Akadēmiskās brīvības aizsardzība ES ārējā darbībā
      Eiropas Parlamenta 2018. gada 29. novembra ieteikums Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos par akadēmiskās brīvības aizsardzību ES ārējā darbībā (2018/2117(INI))
      (2020/C 363/24)

         Eiropas Parlaments,

                  —

                  ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu un jo īpaši tās 13. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu padomes 2012. gada 25. jūnijā pieņemto ES stratēģisko satvaru un rīcības plānu par cilvēktiesībām un demokrātiju (11855/2012),

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu padomes 2014. gada 12. maijā pieņemtās ES cilvēktiesību pamatnostādnes par vārda brīvību tiešsaistē un bezsaistē,

                  —

                  ņemot vērā ES gada ziņojumu par cilvēktiesībām un demokrātiju pasaulē 2016. gadā un Eiropas Savienības politiku šajā jomā,

                  —

                  ņemot vērā Ieteikumu par augstākās izglītības iestāžu mācībspēku statusu, kuru Apvienoto Nāciju Organizācijas Izglītības, zinātnes un kultūras organizācijas (UNESCO) Ģenerālā konference pieņēma savā 29. sesijā, kas notika no 1997. gada 21. oktobra līdz 12. novembrim,

                  —

                  ņemot vērā Pasaules universitāšu dienesta 1988. gada septembrī pieņemto Limas deklarāciju par akadēmisko brīvību un augstākās izglītības iestāžu autonomiju,

                  —

                  ņemot vērā ANO Cilvēktiesību padomes 42. sanāksmē 2015. gada 2. jūlijā pieņemto Rezolūciju 29/7 par tiesībām uz izglītību,

                  —

                  ņemot vērā ANO Ekonomisko, sociālo un kultūras tiesību komitejas 21. sesijā 1999. gada 8. decembrī pieņemto vispārējo komentāru Nr. 13,

                  —

                  ņemot vērā Venēcijas komisijas Atzinumu 891/2017,

                  —

                  ņemot vērā valstu, Eiropas un starptautisko nevalstisko organizāciju ziņojumus un jo īpaši principus attiecībā uz valsts atbildību par augstākās izglītības aizsardzību pret uzbrukumiem,

                  —

                  ņemot vērā Parlamenta līdzšinējās rezolūcijas par pamattiesību jautājumiem,

                  —

                  ņemot vērā Starptautisko paktu par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām,

                  —

                  ņemot vērā Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju,

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 113. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A8-0403/2018),

                  A.

                  tā kā UNESCO definē akadēmisko brīvību kā “tiesīb[as] uz brīvību veikt pasniedzēja darbu un piedalīties diskusijās, nepakļaujoties noteiktu doktrīnu spiedienam, brīvību veikt pētījumus un izplatīt un publicēt tajos gūtos rezultātus, brīvi paust savu viedokli par iestādi vai sistēmu, kurā viņi [augstākās izglītības iestāžu mācībspēki — tulk. piez.] strādā, brīvību no institucionālās cenzūras un brīvību piedalīties profesionālajās vai reprezentējošās akadēmiskajās organizācijās”;

                  B.

                  tā kā tiesības uz izglītību ir būtiski svarīgas, lai varētu izmantot visas pārējās cilvēktiesības un panākt ilgtspējīgu attīstību; tā kā šīs tiesības var baudīt tikai vidē, kurā valda akadēmiskā brīvība un augstākās izglītības iestāžu autonomija;

                  C.

                  tā kā Limas deklarācijā par akadēmisko brīvību un augstākās izglītības iestāžu autonomiju akadēmiskās brīvības jēdziens ir definēts kā akadēmiskās kopienas locekļu — proti, visu personu, kas māca, studē, veic pētījumus un strādā kādā augstākās izglītības iestādē, — brīvība individuāli vai kopā ar citiem iegūt, pilnveidot un nodot zināšanas, veicot pētniecību, studējot, piedaloties diskusijās, dokumentējot, veicot izstrādi, īstenojot jaunradi, mācot, lasot lekcijas un rakstot;

                  D.

                  tā kā šai definīcijai ir jābūt balstītai uz galvenajām demokrātiskajām vērtībām, tostarp vienlīdzīgas piekļuves un diskriminācijas novēršanas principiem, pārskatatbildību, kritisku un neatkarīgu domāšanu, institucionālo autonomiju un sociālo atbildību; tā kā demokrātija nevar pastāvēt bez akadēmiskās brīvības, kas paver iespēju īstenot lietpratīgas debates;

                  E.

                  tā kā akadēmiskā brīvība ir būtisks elements virzībā uz ilgtspējīgu attīstību, it īpaši tiecoties sasniegt Ilgtspējīgas attīstības programmā 2030. gadam noteiktos ilgtspējīgas attīstības mērķus, kuru uzmanības centrā ir kvalitatīva izglītība, zinātniskā pētniecība un inovācija;

                  F.

                  tā kā izglītības iestādēm autonomija ir nepieciešams priekšnoteikums, lai tās varētu īstenot savas funkcijas; tā kā akadēmiskā brīvība ir pastāvīgi un vērīgi jāaizsargā pret nepamatotu valsts vai komerciālu interešu spiedienu;

                  G.

                  tā kā akadēmiskā brīvība, tostarp to veidojošās brīvības — domas, uzskatu, vārda, pulcēšanās, ceļošanas un pasniedzēja darba brīvība —, veicina tādas vides veidošanos, kurā ikviena atvērta, stabila un plurālistiska sabiedrība var brīvi domāt, uzdot jautājumus, dalīties idejās un radīt, patērēt un izplatīt zināšanas;

                  H.

                  tā kā uzbrukumi akadēmiskajai brīvībai apdraud pētniecību, studijas, pasniedzēju darbu, sabiedrisko diskursu un tiesības uz izglītību, tādējādi graujot akadēmisko kvalitāti un sociālo, politisko, ekonomisko un kultūras attīstību; tā kā atbildes uz sabiedrības problēmjautājumiem būtu jārod spriešanas, pierādīšanas un pārliecināšanas ceļā;

                  I.

                  tā kā tiesības uz izglītību, mācīšanu un pētniecību var pilnībā izmantot tikai akadēmiskās brīvības gaisotnē;

                  J.

                  tā kā ir steidzami nepieciešams pienācīgi pievērsties akadēmiskās brīvības jautājumam valstu pievienošanās procesā Eiropas Savienībai, lai novērstu to, ka šādi uzbrukumi notiek ES dalībvalstīs — piemēram, notikušie mēģinājumi slēgt Centrāleiropas Universitāti (CEU) Budapeštā, kā rezultātā no 2019. gada studentu uzņemšana tiks pārcelta uz Vīni, kā arī dzimtes studiju bloķēšana Ungārijā; tā kā kandidātvalstīm būtu jāapņemas respektēt augstākās izglītības pamatvērtības, tostarp akadēmisko brīvību un iestāžu autonomiju;

                  K.

                  tā kā akadēmiskā kopiena un izglītības iestādes kļūst aizvien neaizsargātākas pret valsts, uzņēmējdarbības sektora vai citu nevalstisko dalībnieku iejaukšanos, spiedienu vai represijām; tā kā ik gadu visā pasaulē tiek ziņots par simtiem uzbrukumu, kas vērsti pret universitātēm, augstākās izglītības iestādēm un to locekļiem, tostarp par slepkavībām, vardarbības izpausmēm un pazušanas gadījumiem, nepamatotu ieslodzīšanu/aizturēšanu, nepamatotu kriminālvajāšanu, atlaišanu no amata, nepamatotu atskaitīšanu/izslēgšanu no studijām, kā arī ceļošanas un pārvietošanās ierobežojumiem un citiem galējiem vai sistēmiskiem draudiem; tā kā akadēmiskās brīvības pārkāpumi notiek arī ES dalībvalstīs un tās tuvākajās partnervalstīs;

                  L.

                  tā kā publiskā finansējuma samazinājums izglītībai, tostarp augstākajai izglītībai, un no tā izrietošā vajadzība pēc alternatīviem ienākumu avotiem apdraud akadēmisko brīvību, it īpaši gadījumos, kad šādu ārēju finansējumu nodrošina ārvalstu autokrātiski režīmi vai daudznacionāli uzņēmumi;

                  M.

                  tā kā ārvalstu izglītības iestādes ES piedzīvo uzbrukumus no valstu valdībām un saskaras ar akadēmiskās brīvības pārkāpumiem;

                  N.

                  tā kā mēģinājumi kontrolēt vai apklusināt augstākās izglītības iestādes vai to mācībspēkus, studentus un darbiniekus nozīmē vairāk nekā tikai tiešu vēršanos pret konkrētajām personām un iestādēm — tie ietekmē sabiedrību kopumā, ierobežojot apstākļus iekļaujošai visas sabiedrības demokrātiskai līdzdalībai, vārda brīvībai un pilnvērtīgu iespēju nodrošināšanai visiem iedzīvotājiem un liedz nākamajām paaudzēm izmantot augsti profesionālu akadēmisko aprindu pārstāvju un pētnieku sasniegumus;

                  O.

                  tā kā, lai efektīvi īstenotu tiesības uz izglītību un garantētu akadēmisko brīvību, ir nepieciešams, lai valstis nodrošinātu pienācīgu un uzticamu izglītības finansējuma līmeni; tā kā stingrā taupības politika finanšu un ekonomikas jomā ir būtiski iedragājusi akadēmisko brīvību un šāda virzība joprojām ir vērojama visā pasaulē, tostarp Eiropas Savienībā;

                  P.

                  tā kā akadēmiskās brīvības pārkāpumi reti kad tiek risināti cilvēktiesību satvarā, un tas daļēji atspoguļo gan to, ka cilvēktiesību aktīvistiem nav pietiekami lielas pieredzes akadēmiskās brīvības jautājumos, gan arī to, ka ierosinātajās prasībās bieži vien minēti citu tiesību, piemēram, vārda vai uzskatu brīvības, pārkāpumi; tā kā līdz ar to standarti šajā jomā ir nepietiekami attīstīti un tiek maz ziņots par akadēmiskās brīvības pārkāpumiem;

                  Q.

                  tā kā pastāv vispārēja vajadzība gan vairot izpratni par to, cik nozīmīga ir akadēmiskā brīvība kā instruments demokrātijas veicināšanai un tiesiskuma un pārskatatbildības ievērošanai, gan pavērt iespējas akadēmiskās brīvības aizstāvēšanas un aizsargāšanas spēju uzlabošanai;

                  R.

                  tā kā ir svarīgi identificēt uzbrukumus akadēmiskajai brīvībai kā daļu no globālas parādības un mudināt atzīt, ka vēršanās pret akadēmisko personālu un studentiem ir traktējama ne tikai kā atsevišķu personu tiesību pārkāpums, bet arī kā uzbrukumi cilvēktiesību aizstāvjiem; tā kā uz to ir jāsniedz stingra atbilde starptautiskā un valstu līmenī, iesaistoties gan pašai augstākās izglītības nozarei, gan pilsoniskajai sabiedrībai un sabiedrībai kopumā;

                  S.

                  tā kā daudzi riskam pakļautie akadēmiskie darbinieki un studenti nespēj izmantot iespējas, ko piedāvā ES akadēmiskās mobilitātes programmas un cilvēktiesību aizstāvjiem paredzētās programmas, jo viņi neatbilst pieteikšanās kritērijiem vai saskaras ar lielām grūtībām ievērot vispārējās pieteikšanās procedūras, prasības un grafikus;

                  T.

                  tā kā ES programmu finansējuma ierobežojumi sašaurina rīcības iespējas tām ES organizācijām un augstskolām, kuras jau atbalsta studentus un akadēmisko personālu, kas ir pakļauti riskam vai bēg no savas valsts ar akadēmisko darbību saistītu vajāšanas draudu dēļ; tā kā šo organizāciju un augstskolu darbībām un iniciatīvām ir nepieciešams lielāks atbalsts;

                  U.

                  tā kā ES ir apņēmusies veicināt un aizsargāt cilvēktiesības, demokrātiskās institūcijas un tiesiskumu visā pasaulē; tā kā ES rīcības plānā par cilvēktiesībām un demokrātiju ir prasīts īstenot efektīvāku ES cilvēktiesību un demokrātijas atbalsta politiku, tostarp palielinot cilvēktiesību dialogu efektivitāti, uzlabojot valstu cilvēktiesību stratēģiju pamanāmību un ietekmi, pievēršot uzmanību efektīvai ES cilvēktiesību pamatnostādņu īstenošanai un uzlabojot publisko diplomātiju un komunikāciju cilvēktiesību jautājumos,

                  1.

                  sniedz Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos šādus ieteikumus:

                              a)

                              skaidri un nepārprotami atzīt akadēmiskās brīvības svarīgo nozīmi ar ES ārējo darbību saistītos publiskos paziņojumos, politikas nostādnēs un darbībās, tostarp atzīstot principus, ka idejas nav noziegums un ka kritiska viedokļa paušana nozīmē nevis lojalitātes trūkumu, bet gan ir būtisks demokrātiskas sabiedrības un tās attīstības elements, ka augstākās izglītības iestāžu autonomija ir jāaizsargā vienmēr un ka akadēmiskajai brīvībai ir būtiska loma izglītības progresā un cilvēces un mūsdienu sabiedrības attīstībā;

                              b)

                              atzīt, ka uz prasībām, kas saistītas ar akadēmisko brīvību, attiecas spēkā esošie tiesību akti cilvēktiesību jomā, jo tās izriet no tiesībām uz izglītību un tiesībām uz vārda un uzskatu brīvību; atgādināt, ka akadēmiskā brīvība nozīmē arī akadēmisko aprindu pārstāvju brīvību bez ierobežojumiem izplatīt informāciju, veikt pētniecību un izplatīt zināšanas un patiesību, brīvību paust savu viedokli un uzskatus — arī pretrunīgus vai nepopulārus — savas pētniecības un profesionālās pieredzes jomās, un tas var nozīmēt arī valsts iestāžu darbības pārbaudi attiecīgajā politiskajā sistēmā un tās kritizēšanu;

                              c)

                              publiski akcentēt ar uzbrukumiem akadēmiskajai brīvībai saistītās problēmas, tostarp to negatīvās sekas; paust bažas par akadēmiskās kopienas neaizsargātību pret valsts iestāžu vai privātā sektora dalībnieku nepamatotu iejaukšanos vai korporatīvo interešu ietekmi; atgādināt par valstu pienākumu garantēt akadēmisko brīvību, rīkoties saskaņā ar šo pienākumu un aktīvi aizsargāt augstākās izglītības iestādes, akadēmiskās aprindas un studentus pret jebkādas izcelsmes un veida uzbrukumiem;

                              d)

                              nodrošināt, lai ES iestāžu un dalībvalstu pārstāvji, kas apmeklē trešās valstis, būtu informēti par situāciju akadēmiskās brīvības jomā;

                              e)

                              apliecināt atbalstu iestādēm, personālam un studentiem, kuri ir pakļauti riskam, tikuši ietekmēti vai pret kuriem bijuši vērsti vardarbīgi uzbrukumi, un publiski nosodīt šādus uzbrukumus, pievēršoties šim jautājumam visos līmeņos, tostarp nākot klajā ar paziņojumiem, dodoties vizītēs, ielūdzot publiski uzstāties un pārraugot tiesas procesus un apcietinājuma vietas, un konkrēti minot riskam pakļauto augstākās izglītības aprindu pārstāvju individuālos gadījumus;

                              f)

                              atbalstīt vienlīdzīgu piekļuvi akadēmiskajai kopienai neatkarīgi no etniskās izcelsmes, kastas, invaliditātes, tautības, reliģiskās pārliecības, dzimtes identitātes, seksuālās orientācijas vai cita statusa; attiecībās ar trešām valstīm pievērst īpašu uzmanību tam, lai tiktu atbalstīta dzimuma dēļ īstenotas diskriminācijas un visu vardarbības veidu izskaušana, un palīdzēt īstenot dzimumu līdztiesību un tiesības uz izglītību visiem;

                              g)

                              uzsvērt, ka uzbrukumi akadēmiskajai brīvībai var notikt arī kiberuzbrukumu veidā, jo mūsdienās akadēmiskais personāls savu ideju un uzskatu paušanai aizvien vairāk izmanto internetu un sociālos medijus;

                              h)

                              izvirzīt akadēmiskās brīvības jautājumu dažādos politiskā dialoga līmeņos, tostarp cilvēktiesību dialogos un apspriedēs ar partnervalstīm; pastiprināt divpusējā un daudzpusējā sadarbībā īstenotus diplomātiskos centienus ar partnervalstīm attiecībā uz satraucošiem incidentiem, kuri saistīti ar draudiem vai uzbrukumiem akadēmiskajai brīvībai un īpaši vardarbīgiem uzbrukumiem iestādēm un augstākās izglītības aprindu pārstāvjiem, kā arī diskriminējošu politiku vai praksi, nepamatotiem pētniecības vai uzskatu paušanas ierobežojumiem, nepamatotu kriminālvajāšanu vai aizturēšanu un ierobežojumiem attiecībā uz tiesībām veidot arodbiedrības un iestāties tajās; mudināt partnervalstis izveidot akadēmiskās brīvības un iestāžu autonomijas satvaru un pārraudzīt šo pamattiesību īstenošanu; nodrošināt, ka šie principi tiek ievēroti visos starptautiskās sadarbības nolīgumos ar partnervalstīm;

                              i)

                              iekļaut akadēmiskās brīvības un iestāžu autonomijas aizstāvību un aizsardzību starp Kopenhāgenas kritērijiem, kuri tiek izmantoti pievienošanās procesā Eiropas Savienībai, tādējādi tiecoties novērst uzbrukumus akadēmiskajai brīvībai dalībvalstīs, kādi bijuši vērojami, piemēram, CEU gadījumā Ungārijā;

                              j)

                              mudināt visas valstis atbalstīt un īstenot — kā vairākums ES dalībvalstu to jau ir izdarījis — Drošu skolu deklarāciju un tai pievienotās pamatnostādnes par skolu un augstskolu aizsardzību pret militāru izmantošanu bruņotu konfliktu laikā, jo minētie dokumenti ir izmantojami kā vadlīnijas attiecībā uz pienākumu aizsargāt pamatvērtības, it īpaši akadēmisko brīvību un iestāžu autonomiju, pret augstāko izglītību vērstu vardarbīgu un ietekmējošu uzbrukumu kontekstā;

                              k)

                              sadarboties ar ANO, Eiropas Padomi, starptautiskajām aģentūrām, pilsonisko sabiedrību un augstākās izglītības aprindām nolūkā izveidot mehānismus, kuri ļautu īstenot pārraudzību un ziņot par uzbrukumiem, draudiem un nepamatotiem ierobežojumiem, kas vērsti pret augstāko izglītību un atsevišķiem mācībspēkiem; stiprināt un veicināt pārraudzību, lai uzlabotu izpratni, saukt vainīgos pie atbildības un uzlabot centienus novērst uzbrukumus akadēmiskajai brīvībai un reaģēt uz tiem;

                              l)

                              sadarboties ar augstskolu aprindām un organizācijām, kuru misija ir aizsargāt augstākās izglītības aprindas un sekmēt akadēmisko brīvību, un veicināt regulāru dialogu ar tām, lai izstrādātu pašus labākos politikas satvarus, iniciatīvas un stratēģijas akadēmiskās brīvības aizstāvībai;

                              m)

                              palīdzēt attīstīt spējas, kas ļautu ātri, rūpīgi un pārredzami izmeklēt akadēmiskās brīvības pārkāpumus, it īpaši situācijās, kuras saistītas ar vardarbīgiem uzbrukumiem; uzlabot centienus novērst uzbrukumus akadēmiskajai brīvībai un reaģēt uz tiem un apņemties pielikt visas iespējamās pūles, lai sauktu vainīgos pie atbildības;

                              n)

                              sekmēt pētniecisko darbu un darbu interešu aizstāvības jomā, kas vērsts uz tādu tiesību aktu un noteikumu reformēšanu, kuri uzliek nepamatotus ierobežojumus akadēmiskajai brīvībai vai augstākās izglītības iestāžu akadēmiskajai autonomijai, un veicināt institucionālo autonomiju kā iespēju aizsargāt augstākās izglītības sistēmas no valsts, uzņēmējdarbības aprindu vai citu nevalstisko dalībnieku iejaukšanās vai uzbrukumiem un aizsargāt augstāko izglītību pret politizēšanu un ideoloģiskām manipulācijām;

                              o)

                              pastiprināt divpusējā un daudzpusējā sadarbībā īstenotus diplomātiskos centienus ar partnervalstīm attiecībā uz satraucošiem incidentiem, kuri saistīti ar draudiem vai uzbrukumiem akadēmiskajai brīvībai, it īpaši vardarbīgiem uzbrukumiem iestādēm un augstākās izglītības aprindu pārstāvjiem, kā arī diskriminējošu politiku vai praksi, nepamatotiem pētniecības vai uzskatu paušanas ierobežojumiem, nepamatotu kriminālvajāšanu vai aizturēšanu;

                              p)

                              pārskatīt pastāvošos cilvēktiesību aizstāvju atbalsta un aizsardzības mehānismus, lai attīstītu spēju atklāt gadījumus, kas saistīti ar uzbrukumiem akadēmiskajai brīvībai, un sniegt palīdzību, tostarp arī ārkārtas aizsardzību un atbalstu, šādos gadījumos, tostarp fizisku aizsardzību, juridisku un ar vīzām saistītu atbalstu, medicīnisku atbalstu, tiesas procesu un apcietinājuma vietu novērošanu, interešu aizstāvību un lobēšanu, kā arī ilgtermiņa atbalstu trimdā; īpaši aicina iekļaut Eiropas Demokrātijas un cilvēktiesību instrumenta prioritātēs akadēmiskās brīvības veicināšanu un atbalstu riskam pakļautajai akadēmiskajai kopienai;

                              q)

                              pārskatīt pastāvošās akadēmiskās mobilitātes programmas un resursus un citus izglītības un pētniecības sadarbības veidus, tostarp to kritērijus, pieteikumu iesniegšanas procedūras, prasības, termiņus un grafikus, lai likvidētu šķēršļus, kas varētu liegt citādā ziņā kvalificētiem riskam pakļautiem akadēmiskajiem darbiniekiem vai studentiem iespējas piekļūt programmā piedāvātajām iespējām, vietām vai citiem resursiem; veicināt tādus jau pastāvošus ES finansētos projektus kā, piemēram, “Akadēmiskais bēglis”, kuri tiecas vairot izpratni par akadēmiskās brīvības svarīgo nozīmi augstākās izglītības sektorā un par to, kādas sekas tiek radītas sabiedrībai kopumā, ja šī brīvība tiek apspiesta;

                              r)

                              nodrošināt, ka ES makrofinansiālā atbalsta programmas trešām valstīm un Eiropas finanšu iestāžu politika nerada negatīvu ietekmi uz akadēmisko brīvību, atbalstot politiku, kas mazina izglītības nozarei piešķirto nacionālā ienākuma daļu;

                              s)

                              izveidot jaunas iniciatīvas — iespējams, sinerģētiskā veidā, izstrādājot un finansējot tās no Savienības budžeta līdzekļiem, kuri paredzēti nevis izglītībai un pētniecībai, bet citām jomām — tādās jau pastāvošās un turpmākās programmās kā pirmspievienošanās palīdzības instruments (IPA III), “Apvārsnis 2020”, “Erasmus+” un Marijas Sklodovskas-Kirī vārdā nosaukto darbību programmā, paredzot ES finansēto programmu ietvaros īstenot jaunas darbības, kas ļautu atbalstīt riskam pakļauta akadēmiskā personāla, pētniecībā iesaistītu studentu un pilnās studiju programmās studējošu studentu, kam ir starptautiskās aizsardzības statuss, nokļūšanu Eiropas augstākās izglītības un pētniecības iestādēs;

                              t)

                              atbalstīt reģionālā un starptautiskā līmenī notiekošos normatīvos centienus, tostarp pieņemot starptautisku deklarāciju par akadēmisko brīvību un augstāko izglītības iestāžu autonomiju; mudināt Eiropas Savienību un tās dalībvalstis uzņemties akadēmiskās brīvības iniciatīvu Apvienoto Nāciju Organizācijas Cilvēktiesību padomē;

                              u)

                              nodrošināt pastāvīgu augsta līmeņa atbalstu Eiropas Universitāšu cilvēktiesību un demokratizācijas centram un Globālajam cilvēktiesību un demokrātijas tīklam, kuri ir izcils piemērs tam, kā ES atbalsta izglītību cilvēktiesību jomā visas pasaules mērogā;

                  2.

                  uzdod priekšsēdētājam šo ieteikumu nosūtīt Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos.


title: Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums (2020. gada 22. decembris), ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (ESRK/2020/16) 2021/C 43/01

text:
                  8.2.2021

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  C 43/1

         EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS IETEIKUMS
         (2020. gada 22. decembris),
         ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu
         (ESRK/2020/16)
         (2021/C 43/01)
         EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS VALDE,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
         ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (2010. gada 24. novembris) par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu (1) un jo īpaši tās 3. pantu un 16.–18. pantu,
         ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (2), un jo īpaši tās 458. panta 8. punktu,
         ņemot vērā Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Lēmumu ESRK/2011/1 (2011. gada 20. janvāris), ar ko pieņem Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Reglamentu (3), un jo īpaši tā 18.–20. pantu,
         tā kā:

                     (1)

                     Lai nodrošinātu saskaņotus un efektīvus makrouzraudzības politikas pasākumus, ir svarīgi papildināt Savienības tiesību aktos paredzēto obligāto savstarpējo atzīšanu ar brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu.

                     (2)

                     Regulējuma brīvprātīgai makrouzraudzības politikas pasākumu savstarpējai atzīšanai, kurš noteikts Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikumā ESRK/2015/2 (4), mērķis ir nodrošināt, ka visi uz riska darījumu pamata noteiktie makrouzraudzības politikas pasākumi, kas aktivizēti vienā dalībvalstī, tiek savstarpēji atzīti citās dalībvalstīs.

                     (3)

                     Ieteikums ESRK/2018/1 tika grozīts 2018. gada 8. janvārī saskaņā ar Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikumu ESRK/2018/1 (5), lai ieteiktu savstarpēji atzīt vidējā riska svēruma 15 % zemāko robežvērtību ar mājokļiem Somijā nodrošinātiem mājokļa hipotēku kredītiem, kuru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (tālāk tekstā – “KPR”) 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu Finanssivalvonta (Somijas finanšu uzraudzības iestāde) piemēroja kredītiestādēm, kuras licencētas Somijā un kuras regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto uz iekšējiem reitingiem balstītu (IRB) metodi.

                     (4)

                     Reaģējot uz Finanssivalvonta2020. gada 30. septembra lēmumu no 2020. gada 31. decembra neatjaunot riska svēruma zemāko robežvērtību, Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas (ESRK) Valde nolēmusi svītrot Somijas pasākumu no to makrouzraudzības politikas pasākumu saraksta, kurus ieteikts savstarpēji atzīt saskaņā ar Ieteikumu ESRK/2015/2.

                     (5)

                     Tādēļ attiecīgi jāgroza Ieteikums ESRK/2015/2,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

            I IEDAĻA

            GROZĪJUMI

         Ieteikumu ESRK/2015/2 groza šādi:

                     1)

                     ar šādu punktu aizstāj 1. iedaļas C ieteikuma 1. punktu:

                                 “1.

                                 Attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts veikt tādu makrouzraudzības politikas pasākumu savstarpēju atzīšanu, kurus pieņēmušas citas attiecīgās iestādes un kurus ESRK ieteikusi savstarpēji atzīt. Tiek ieteikts savstarpēji atzīt šādus pielikumā papildus aprakstītos pasākumus:
                                 Beļģija:

                                             —

                                             riska svēruma palielinājums, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestāžu, kas licencētas Beļģijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem mazajiem riska darījumiem un kuru veido:

                                                         a)

                                                         fiksēts 5 procentu punktu riska svēruma palielinājums; un

                                                         b)

                                                         proporcionāls riska svēruma palielinājums, kas ir 33 % no riska darījumu svērtās vidējās riska pakāpes, ko piemēro portfeļiem, kuri ietver ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātus mazos riska darījumus;

                                       Francija:

                                             —

                                             Regulas (ES) Nr. 575/2013 395. panta 1. punktā paredzētā lielu riska darījumu limita samazinājums līdz 5 % no atbilstošā kapitāla, kurš ir piemērojams riska darījumiem ar lielām nefinanšu sabiedrībām, kam ir lielas parādsaistības un kam juridiskā adrese ir Francijā, un kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta ii) punktu piemēro globālām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (G-SNI) un citām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (C-SNI) to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī;

                                       Zviedrija:

                                             —

                                             kredītiestādei specifiska 25 % zemākā robežvērtība riska darījumu svērtajai vidējai riska pakāpei, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestāžu, kas licencētas Zviedrijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, portfeļiem, kuri ietver ar nekustamo īpašumu nodrošinātus mazos riska darījumus ar parādniekiem, kuri ir Zviedrijas rezidenti.”;

                     2)

                     pielikumu aizstāj ar šī ieteikuma pielikumu.

            II IEDAĻA

            STĀŠANĀS SPĒKĀ

         Šis ieteikums stājas spēkā 2021. gada 1. janvārī.

            Frankfurtē pie Mainas, 2020. gada 22. decembrī

                  ESRK Valdes vārdā –

                  ESRK sekretariāta vadītājs

               Francesco MAZZAFERRO

            (1)  OV L 331, 15.12.2010., 1. lpp.

            (2)  OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.

            (3)  OV C 58, 24.2.2011., 4. lpp.

            (4)  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums ESRK/2015/2 (2015. gada 15. decembris) par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (OV C 97, 12.3.2016., 9. lpp.).

            (5)  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums ESRK/2018/1 (2018. gada 8. janvāris), ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (OV C 41, 3.2.2018., 1. lpp.).

            PIELIKUMS
            Ieteikuma ECB/2015/2 pielikumu aizstāj ar šādu tekstu:

                     “PIELIKUMS

                        Beļģija

                           Riska svēruma palielinājums ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem mazajiem riska darījumiem, kuru nosaka kredītiestādēm, kas licencētas Beļģijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, un kuru piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu. Šim palielinājumam ir divas sastāvdaļas:

                                 a)

                                       fiksēts 5 procentu punktu riska svēruma palielinājums; un

                                 b)

                                       proporcionāls riska svēruma palielinājums, kas ir 33 % no riska darījumu svērtās vidējās riska pakāpes, ko piemēro portfeļiem, kuri ietver ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātus mazos riska darījumus.

                           I.   Pasākuma apraksts

                                 1.

                                 Beļģijas pasākums, kuru piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu un nosaka kredītiestādēm, kas licencētas Beļģijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, ir riska svēruma palielinājums ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem mazajiem riska darījumiem, un tam ir divas sastāvdaļas:

                                             a)

                                             pirmā sastāvdaļa ir 5 procentu punktu riska svēruma palielinājums ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem mazajiem riska darījumiem, kas noteikts pēc riska svēruma palielinājuma otrās daļas aprēķina saskaņā ar b) punktu;

                                             b)

                                             otrā sastāvdaļa ir riska svēruma palielinājums 33 % apjomā no riska darījumu svērtās vidējās riska pakāpes, ko piemēro portfeļiem, kuri ietver ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātus mazos riska darījumus. Svērtā vidējā riska pakāpe ir atsevišķu kredītu vidējais riska svērums, kas aprēķināts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 154. pantu un svērts pēc attiecīgās riska vērtības.

                           II.   Savstarpēja atzīšana

                                 2.

                                 Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 5. punktu attiecīgajām dalībvalstu iestādēm tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu, C ieteikuma 3. punktā noteiktajā termiņā piemērojot to iekšzemē licencētu kredītiestāžu, kuras izmanto IRB metodi, filiālēm, kuras atrodas Beļģijā.

                                 3.

                                 Attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu, piemērojot to iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kuras izmanto IRB metodi un kurām ir ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošināti tieši mazie riska darījumi. Saskaņā ar C ieteikuma 2. punktu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts C ieteikuma 3. punktā noteiktajā termiņā piemērot pasākumu, kas ir tāds pats kā aktivizētājas iestādes Beļģijā īstenotais pasākums.

                                 4.

                                 Ja tāds pats makrouzraudzības politikas pasākums attiecīgajās jurisdikcijās nav pieejams, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pēc apspriešanās ar ESRK piemērot to jurisdikcijā pieejamo makrouzraudzības politikas pasākumu, kura ietekme ir vislielākā mērā līdzvērtīga minētajam atzīšanai ieteiktajam pasākumam, t. sk. pieņemot lēmumu par uzraudzības pasākumiem un pilnvarām, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (*1) VII sadaļas 2. nodaļas IV iedaļā. Lēmumu par līdzvērtīgu pasākumu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pieņemt ne vēlāk kā četros mēnešos pēc šī ieteikuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

                           III.   Darījuma nozīmīguma ierobežojums

                                 5.

                                 Šo pasākumu papildina kredītiestādei specifiska 2 mljrd. EUR būtiskuma robežvērtība, lai virzītu pasākuma savstarpējo atzīšanu veicošo attiecīgo iestāžu de minimis principa iespējamo piemērošanu.

                                 6.

                                 Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu dalībvalstu attiecīgās iestādes var noteikt izņēmumu individuālām iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kuras izmanto IRB metodi un kurām ir ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošināti nebūtiski mazie riska darījumi, kas ir mazāki par 2 mljrd. EUR robežvērtību. Piemērojot būtiskuma robežvērtību, attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un, ja tiek pārkāpta 2 mljrd. EUR būtiskuma robežvērtība, tām tiek ieteikts piemērot Beļģijas pasākumu individuālām iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kurām iepriekš noteikts izņēmums.

                                 7.

                                 Ja attiecīgajās dalībvalstīs nav licencētu kredītiestāžu, kurām ir filiāles Beļģijā vai ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošināti tieši mazie riska darījumi, kuras izmanto IRB metodi un kuru riska pozīcija Beļģijas mājokļa nekustamo īpašumu tirgū ir 2 mljrd. EUR vai augstāka, dalībvalstu attiecīgās iestādes saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu var nolemt neveikt Beļģijas pasākuma savstarpējo atzīšanu. Šādos gadījumos attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un tām tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu, ja kredītiestāde, kura izmanto IRB metodi, pārsniedz 2 mljrd. EUR robežvērtību.

                                 8.

                                 Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu 2 mljrd. EUR būtiskuma robežvērtība ir ieteiktais maksimālais robežvērtības līmenis. Tāpēc savstarpējo atzīšanu īstenojošās iestādes var nevis piemērot ieteikto robežvērtību, bet gan piemērotos gadījumos savās jurisdikcijās noteikt zemāku robežvērtību vai veikt pasākuma savstarpēju atzīšanu, nenosakot būtiskuma robežvērtību.

                        Francija

                        Regulas (ES) Nr. 575/2013 395. panta 1. punktā paredzētā lielu riska darījumu limita samazinājums līdz 5 % no atbilstošā kapitāla, kurš ir piemērojams riska darījumiem ar lielām nefinanšu sabiedrībām, kam ir lielas parādsaistības un kam juridiskā adrese ir Francijā, un kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta ii) punktu piemēro globālām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (G-SNI) un citām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (C-SNI) to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī;

                     I.   Pasākuma apraksts

                                 1.

                                 Francijas pasākums, ko piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta ii) punktu un nosaka G-SNI un C-SNI iestādēm to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī (bet ne subkonsolidācijas līmenī), ir lielu riska darījumu limita samazinājums līdz 5 % no to atbilstošā kapitāla attiecībā uz riska darījumiem ar lielām nefinanšu sabiedrībām, kurām ir lielas parādsaistības un kuru juridiskā adrese ir Francijā.

                                 2.

                                 Nefinanšu sabiedrību definē kā fizisko vai juridisko personu, uz kuru attiecas privāttiesības un kuras juridiskā adrese ir Francijā, un kura ir piederīga sektoram “nefinanšu sabiedrības”, kas definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 549/2013 (*2) A pielikuma 2.45. punktā.

                                 3.

                                 Pasākumu piemēro riska darījumiem ar nefinanšu sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir Francijā, un riska darījumiem ar saistītu nefinanšu sabiedrību grupām, un to piemēro šādi:

                                             a)

                                             attiecībā uz nefinanšu sabiedrībām, kas ietilpst saistītu nefinanšu sabiedrību grupā, kuras juridiskā adrese augstākajā konsolidācijas līmenī ir Francijā, šo pasākumu piemēro summai, ko veido neto riska darījumi ar grupu un visām tās saistītajām sabiedrībām Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 39) apakšpunkta izpratnē;

                                             b)

                                             attiecībā uz nefinanšu sabiedrībām, kas ietilpst saistītu nefinanšu sabiedrību grupā, kuras juridiskā adrese augstākajā konsolidācijas līmenī ir ārpus Francijas, šo pasākumu piemēro summai, ko veido:

                                                         i)

                                                         riska darījumi ar tām nefinanšu sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir Francijā;

                                                         ii)

                                                         riska darījumi ar tādām sabiedrībām Francijā vai ārvalstīs, pār kurām i) punktā minētajām nefinanšu sabiedrībām ir tieša vai netieša kontrole Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 39) apakšpunkta izpratnē; un

                                                         iii)

                                                         riska darījumi ar tādām sabiedrībām Francijā vai ārvalstīs, kuras Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 39) apakšpunkta izpratnē ir ekonomiski atkarīgas no i) punktā minētajām nefinanšu sabiedrībām.
                                                         Tāpēc pasākums neattiecas uz nefinanšu sabiedrībām, kuru juridiskā adrese nav Francijā un kuras nav nefinanšu sabiedrību, kam juridiskā adrese ir Francijā, meitasuzņēmumi vai ekonomiski atkarīgas sabiedrības, un pār kurām nefinanšu sabiedrībām, kam juridiskā adrese ir Francijā, nav tiešas vai netiešas kontroles.
                                                         Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 395. panta 1. punktu pasākums ir piemērojams pēc tam, kad ņemta vērā kredītriska mazināšanas paņēmienu un atbrīvojumu ietekme atbilstoši Regulas (ES) Nr. 575/2013 399.–403. pantam.

                                 4.

                                 G-SNI un C-SNI iestādei nefinanšu sabiedrība ar juridisko adresi Francijā ir jāuzskata par lielu, ja iestādes sākotnējā riska darījuma ar nefinanšu sabiedrību vai ar saistītu nefinanšu sabiedrību grupām, kā noteikts 3. punktā, vērtība ir 300 milj. EUR vai pārsniedz to. Sākotnējā riska darījuma vērtību aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 389. un 390. pantu, neņemot vērā Regulas (ES) Nr. 575/2013 399.–403. pantā noteikto kredītriska mazināšanas paņēmienu un atbrīvojumu ietekmi, par ko sniedz informāciju saskaņā ar Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 680/2014 (*3) 9. pantu.

                                 5.

                                 Nefinanšu sabiedrību uzskata par tādu, kurai ir lielas parādsaistības, ja tās sviras rādītājs pārsniedz 100 % un finanšu maksājumu seguma rādītājs nepārsniedz 3, šos aprēķinus veicot grupas augstākajā konsolidācijas līmenī šādi:

                                             a)

                                             sviras rādītājs ir kopējās parādsaistības, no kurām atskaitīta nauda un kapitāls; un

                                             b)

                                             finanšu maksājumu seguma rādītājs ir attiecība starp pievienotās vērtības un pamatdarbības subsīdiju summu, no kuras atskaitītas i) darbaspēka izmaksas, ii) pamatdarbības nodokļi un nodevas, iii) citi tīrie parastās pamatdarbības izdevumi, izņemot tīros procentu maksājumus un līdzīgus maksājumus, un iv) nolietojums un amortizācija, no vienas puses, un procentu maksājumiem un līdzīgām izmaksām, no otras puses.
                                             Rādītājus aprēķina, balstoties uz pārskatu datiem, kuri noteikti saskaņā ar piemērojamiem standartiem un iekļauti nefinanšu sabiedrības finanšu pārskatā, kuru attiecīgā gadījumā apstiprinājis zvērināts grāmatvedis.

                           II.   Savstarpēja atzīšana

                                 6.

                                 Attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Francijas pasākumu, piemērojot šo pasākumu iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI iestādēm augstākajā konsolidācijas līmenī to attiecīgajā banku prudenciālā perimetra jurisdikcijā.

                                 7.

                                 Ja tāds pats makrouzraudzības politikas pasākums attiecīgajās jurisdikcijās nav pieejams, saskaņā ar C ieteikuma 2. punktu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pēc apspriešanās ar ESRK piemērot to jurisdikcijā pieejamo makrouzraudzības politikas pasākumu, kura ietekme ir vislielākā mērā līdzvērtīga minētajam atzīšanai ieteiktajam pasākumam. Lēmumu par līdzvērtīgu pasākumu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pieņemt ne vēlāk kā sešos mēnešos pēc šī ieteikuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

                           III.   Darījuma nozīmīguma ierobežojums

                                 8.

                                 Šo pasākumu papildina apvienota būtiskuma robežvērtība, kuras mērķis ir virzīt pasākuma savstarpējo atzīšanu veicošo attiecīgo iestāžu de minimis principa iespējamo piemērošanu un kuru veido:

                                             a)

                                             2 mljrd. EUR robežvērtība kopējai sākotnējai tādu riska darījumu vērtībai, kuri iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI iestādēm to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī ir ar Francijas nefinanšu sabiedrību sektoru;

                                             b)

                                             300 milj. EUR robežvērtība, kura piemērojama iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI iestādēm, kas atbilst a) apakšpunktā minētajai robežvērtībai vai pārsniedz to, un kura attiecas uz:

                                                         i)

                                                         vienu sākotnējo riska darījumu ar nefinanšu sabiedrību, kuras juridiskā adrese ir Francijā;

                                                         ii)

                                                         summu, kuru veido sākotnējie riska darījumi ar saistītu nefinanšu sabiedrību grupu, kam juridiskā adrese augstākajā konsolidācijas līmenī ir Francijā, un kuru aprēķina saskaņā ar 3. punkta a) apakšpunktu;

                                                         iii)

                                                         summu, kuru veido sākotnējie riska darījumi ar nefinanšu sabiedrībām, kam juridiskā adrese ir Francijā un kas ietilpst saistītu nefinanšu sabiedrību grupā, kuras juridiskā adrese augstākajā konsolidācijas līmenī ir ārpus Francijas, par ko sniedz informāciju Īstenošanas regulas (ES) Nr. 680/2014 VIII pielikuma C 28.00 un C 29.00 veidnē;

                                             c)

                                             robežvērtība 5 % apmērā no G-SNI un C-SNI iestāžu atbilstošā kapitāla augstākajā konsolidācijas līmenī, kura piemērojama b) apakšpunktā identificētajiem riska darījumiem pēc tam, kad ņemta vērā kredītriska mazināšanas paņēmienu un atbrīvojumu ietekme atbilstoši Regulas (ES) Nr. 575/2013 399.–403. pantam.
                                             Robežvērtības, kas minētas b) un c) apakšpunktā, jāpiemēro neatkarīgi no tā, vai attiecīgajai sabiedrībai vai nefinanšu sabiedrībai ir lielas parādsaistības.
                                             Sākotnējā riska darījuma vērtību, kas minēta a) un b) apakšpunktā, aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 389. un 390. pantu, neņemot vērā Regulas (ES) Nr. 575/2013 399.–403. pantā noteikto kredītriska mazināšanas paņēmienu un atbrīvojumu ietekmi, par ko sniedz informāciju saskaņā ar Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 680/2014 9. pantu.

                                 9.

                                 Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu dalībvalstu attiecīgās iestādes var noteikt izņēmumu tādām iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI iestādēm to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī, kuras nepārkāpj 8. punktā minēto apvienoto būtiskuma robežvērtību. Piemērojot būtiskuma robežvērtību, attiecīgajām iestādēm jākontrolē to riska darījumu būtiskums, kas iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI ir ar Francijas nefinanšu sabiedrību sektoru, kā arī to riska darījumu koncentrācija, kas iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI ir ar lielām nefinanšu sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir Francijā, un, ja tiek pārkāpta 8. punktā minētā apvienotā būtiskuma robežvērtība, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts piemērot Francijas pasākumu tādām iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI iestādēm to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī, kurām iepriekš noteikts izņēmums. Attiecīgās iestādes arī tiek aicinātas ziņot citiem tirgus dalībniekiem savā jurisdikcijā par sistēmiskiem riskiem, kas saistīti ar lielu nefinanšu sabiedrību, kuru juridiskā adrese ir Francijā, sviras palielināšanos.

                                 10.

                                 Ja attiecīgajās dalībvalstīs nav tādu iekšzemē licencētu G-SNI vai C-SNI iestāžu to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī, kurām ir riska darījumi ar Francijas nefinanšu sabiedrību sektoru apjomā, kas pārsniedz 8. punktā minēto būtiskuma robežvērtību, dalībvalstu attiecīgās iestādes saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu var nolemt neveikt Francijas pasākuma savstarpējo atzīšanu. Šādā gadījumā attiecīgajām iestādēm jākontrolē to riska darījumu būtiskums, kas iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI ir ar Francijas nefinanšu sabiedrību sektoru, kā arī to riska darījumu koncentrācija, kas iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI ir ar lielām nefinanšu sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir Francijā, un, ja iekšzemē licencēta G-SNI vai C-SNI tās banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī pārsniedz 8. punktā minēto apvienoto būtiskuma robežvērtību, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts veikt Francijas pasākuma savstarpējo atzīšanu. Attiecīgās iestādes arī tiek aicinātas ziņot citiem tirgus dalībniekiem savā jurisdikcijā par sistēmiskiem riskiem, kas saistīti ar lielu nefinanšu sabiedrību, kuru juridiskā adrese ir Francijā, sviras palielināšanos.

                                 11.

                                 Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu 8. punktā minētā apvienotā būtiskuma robežvērtība ir ieteiktais maksimālais robežvērtības līmenis. Tāpēc savstarpējo atzīšanu īstenojošās iestādes var nevis piemērot ieteikto robežvērtību, bet gan piemērotos gadījumos savās jurisdikcijās noteikt zemāku robežvērtību vai veikt pasākuma savstarpēju atzīšanu, nenosakot būtiskuma robežvērtību.

                        Zviedrija

                        Kredītiestādei specifiska 25 % zemākā robežvērtība riska darījumu svērtajai vidējai riska pakāpei, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestāžu, kas licencētas Zviedrijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, portfeļiem, kuri ietver ar nekustamo īpašumu nodrošinātus mazos riska darījumus ar parādniekiem, kuri ir Zviedrijas rezidenti.

                     I.   Pasākuma apraksts

                                 1.

                                 Zviedrijas pasākums, ko piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu un nosaka kredītiestādēm, kas licencētas Zviedrijā un izmanto IRB metodi, ir kredītiestādei specifiska 25 % zemākā robežvērtība riska darījumu svērtajai vidējai riska pakāpei, ko piemēro portfeļiem, kuri ietver ar nekustamo īpašumu nodrošinātus mazos riska darījumus ar parādniekiem, kuri ir Zviedrijas rezidenti.

                                 2.

                                 Svērtā vidējā riska pakāpe ir atsevišķu riska darījumu vidējais riska svērums, kas aprēķināts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 154. pantu un svērts pēc attiecīgās riska vērtības.

                           II.   Savstarpēja atzīšana

                                 3.

                                 Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 5. punktu attiecīgajām dalībvalstu iestādēm tiek ieteikts atzīt Zviedrijas pasākumu, C ieteikuma 3. punktā noteiktajā termiņā piemērojot to iekšzemē licencētu kredītiestāžu, kuras izmanto IRB metodi, filiālēm, kuras atrodas Zviedrijā.

                                 4.

                                 Attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Zviedrijas pasākumu, piemērojot to iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kuras izmanto IRB metodi un kurām ir ar nekustamo īpašumu nodrošināti tieši mazie riska darījumi ar parādniekiem, kuri ir Zviedrijas rezidenti. Saskaņā ar C ieteikuma 2. punktu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts C ieteikuma 3. punktā noteiktajā termiņā piemērot pasākumu, kas ir tāds pats kā aktivizētājas iestādes Zviedrijā īstenotais pasākums.

                                 5.

                                 Ja tāds pats makrouzraudzības politikas pasākums attiecīgajās jurisdikcijās nav pieejams, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pēc apspriešanās ar ESRK piemērot to jurisdikcijā pieejamo makrouzraudzības politikas pasākumu, kura ietekme ir vislielākā mērā līdzvērtīga minētajam atzīšanai ieteiktajam pasākumam. Lēmumu par līdzvērtīgu pasākumu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pieņemt ne vēlāk kā četros mēnešos pēc šī ieteikuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

                           III.   Darījuma nozīmīguma ierobežojums

                                 6.

                                 Šo pasākumu papildina kredītiestādei specifiska 5 mljrd. SEK būtiskuma robežvērtība, lai virzītu pasākuma savstarpējo atzīšanu veicošo attiecīgo iestāžu de minimis principa iespējamo piemērošanu.

                                 7.

                                 Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu dalībvalstu attiecīgās iestādes var noteikt izņēmumu individuālām iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kuras izmanto IRB metodi un kurām ir ar nekustamo īpašumu nodrošināti nebūtiski mazie riska darījumi ar parādniekiem, kuri ir Zviedrijas rezidenti, kas ir mazāki par 5 mljrd. SEK robežvērtību. Piemērojot būtiskuma robežvērtību, attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un, ja tiek pārsniegta 5 mljrd. SEK būtiskuma robežvērtība, tām tiek ieteikts piemērot Zviedrijas pasākumu individuālām iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kurām iepriekš noteikts izņēmums.

                                 8.

                                 Ja attiecīgajās dalībvalstīs nav licencētu kredītiestāžu, kurām ir filiāles Zviedrija vai ar nekustamo īpašumu nodrošināti tieši mazie riska darījumi ar parādniekiem, kuri ir Zviedrijas rezidenti, kuras izmanto IRB metodi un kuru ar nekustamo īpašumu nodrošināti mazie riska darījumi ar parādniekiem, kuri ir Zviedrijas rezidenti, ir 5 mljrd. SEK vai augstāki, dalībvalstu attiecīgās iestādes saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu var nolemt neveikt Zviedrijas pasākuma savstarpējo atzīšanu. Šādos gadījumos attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un tām tiek ieteikts atzīt Zviedrijas pasākumu, ja kredītiestāde, kura izmanto IRB metodi, pārsniedz 5 mljrd. SEK robežvērtību.

                                 9.

                                 Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu 5 mljrd. SEK būtiskuma robežvērtība ir ieteiktais maksimālais robežvērtības līmenis. Tāpēc savstarpējo atzīšanu īstenojošās iestādes var nevis piemērot ieteikto robežvērtību, bet gan piemērotos gadījumos savās jurisdikcijās noteikt zemāku robežvērtību vai veikt pasākuma savstarpēju atzīšanu, nenosakot būtiskuma robežvērtību.

               (*1)  L 176, 27.6.2013., 338. lpp.

               (*2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (OV L 174, 26.6.2013., 1. lpp.).

               (*3)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 680/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko nosaka īstenošanas tehniskos standartus attiecībā uz iestāžu sniegtajiem uzraudzības pārskatiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (OV L 191, 28.6.2014., 1. lpp.).”


title: Padomes Ieteikums (ES) 2022/915 (2022. gada 9. jūnijs) par operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību

text:
               13.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 158/53

      PADOMES IETEIKUMS (ES) 2022/915
      (2022. gada 9. jūnijs)
      par operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 87. panta 3. punktu un 89. pantu saistībā ar tā 292. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbība ir būtiska, lai novērstu drošības apdraudējumus un nodrošinātu Šengenas zonas pareizu darbību. Ir būtiski, lai cilvēkiem nav iespējas izvairīties no tiesībaizsardzības iestādēm, vienkārši pārceļoties no vienas dalībvalsts uz citu. Pastiprināta pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbība starp visām dalībvalstu tiesībaizsardzības iestādēm palīdzēs uzlabot noziedzīgu nodarījumu novēršanu, atklāšanu un izmeklēšanu Savienībā. Šāda pastiprināta sadarbība aptver pārrobežu darbības starp divām vai vairāk dalībvalstīm, piemēram, citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos un citas valsts teritorijā veiktu novērošanu, un starpvalstu darbībām, piemēram, kopīgām operācijām, kuras ietver tiesībaizsardzības darbinieku izvietošanu citās dalībvalstīs.

                  (2)

                  Citas valsts teritorijā veikta tūlītēja pakaļdzīšanās un citas valsts teritorijā veikta novērošana ir neaizstājami operatīvās tiesībaizsardzības sadarbības instrumenti, un, ja tie netiek izmantoti, personas var izvairīties no tiesībaizsardzības iestādēm, šķērsojot robežu, izmantot savā labā jurisdikcijas maiņu un tiesībaizsardzības rīcības nepārtrauktības neesību. Būtu jāiesaka, lai dalībvalstis pievēršas pastāvošajiem ierobežojumiem, ko dažas dalībvalstis ir ieviesušas, jo tie kavē šādas rīcības veikšanai to teritorijā. Ir arī – vienlaikus ievērojot katras dalībvalsts tiesu iestāžu kompetenci – jāpielāgo daži noteikumi par iesaistīšanos pārrobežu tiesībaizsardzības operācijās, kuru mērķis ir uzraudzīt un aizturēt personas, uz kurām attiecas citas valsts teritorijā veikta novērošana, attiecībā pret kurām notiek citas valsts teritorijā veikta tūlītēja pakaļdzīšanās, un kopīgu operāciju laikā.

                  (3)

                  Lai reaģētu uz noziedzīgajām darbībām un problēmām, ko operatīvajai tiesībaizsardzības sadarbībai rada pastāvīgā un arvien pieaugošā cilvēku, preču un pakalpojumu mobilitāte Savienībā, ir jāizveido pastāvīgas kopīgas patruļas un citu kopīgu operāciju spējas. Apmainoties ar informāciju, esošajām struktūrām, piemēram, policijas un muitas sadarbības centriem (PCCC), ir liela nozīme cīņā pret pārrobežu noziedzību. Attiecīgā gadījumā PCCC vajadzētu spēt atbalstīt kopīgas patruļas un citas kopīgas operācijas, pamatojoties uz kopīgu riska analīzi un vajadzību novērtējumu, atbilstīgi piemērojamajām juridiskajām prasībām, nolūkā novērst un atklāt tādus pārrobežu noziegumus, kas izdarīti Savienības iekšējās pierobežas teritorijās, un atbalstīt to izmeklēšanu.

                  (4)

                  Lai dalībvalstis, Padome un Komisija gūtu precīzu kvantitatīvu priekšstatu par pašreizējo stāvokli pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbības pasākumu īstenošanā Savienībā, būtu jāiesaka, lai dalībvalstis katru gadu vāktu datus un apkopotu statistiku par savu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību, un paziņotu minēto statistiku. Minētā statistika varētu nodrošināt padziļinātas zināšanas un vispusīgāku izpratni par dalībvalstu vajadzībām un jebkādiem iespējamiem jautājumiem, kas jārisina Savienības līmenī.

                  (5)

                  Noziedzīgie tīkli izmanto Savienības iekšējās robežkontroles neesamību, lai īstenotu savas noziedzīgās darbības. Kopīgas patruļas un citas kopīgas operācijas ir vērtīgi instrumenti visu veidu pārrobežu noziedzības apkarošanai.

                  (6)

                  Attiecīgos un piemērotos gadījumos dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai īstenot ieteikumus par pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību saistībā ar Eiropas daudznozaru platformu pret noziedzības draudiem (EMPACT), lai vērstos pret apzinātiem un prioritāri sakārtotiem draudiem, ko rada smagā un organizētā starptautiskā noziedzība. Piemēram, mērķtiecīgas kopīgas patruļas ir elastīgs instruments, kura pamatā ir uz izlūkdatiem balstīta policijas darbība, ko var uzsākt attiecīgās tiesībaizsardzības iestādes. Mērķtiecīgas kopīgas patruļas dalībvalstis varētu izmantot līdzās citām operatīvajām darbībām EMPACT operatīvajos rīcības plānos (ORP), lai pievērstos konkrētām prioritārām noziedzības jomām.

                  (7)

                  Tā kā tiesībaizsardzības darbinieku skaits, kurus dalībvalstis var izvietot ārvalstīs, ir ierobežots un izvietošana nenotiek koordinēti un balstoties uz iepriekšēju kopīgu analīzi, tiesībaizsardzības darbinieku izvietošana citās dalībvalstīs var kļūt nelietderīga. Lai vienkāršotu kopīgu patruļu un citu kopīgu operāciju administratīvo un loģistikas pārvaldību, būtu jāiesaka izveidot Eiropas mēroga atbalsta platformu. Izmantojot šādu atbalsta platformu, dalībvalstis varētu apmainīties ar informāciju par savām vajadzībām un sekmēt kopīgu patruļu un citu kopīgu operāciju efektīvu un rezultatīvu īstenošanu, lai uzturētu un uzlabotu sabiedrisko kārtību un drošību, novērstu noziedzīgus nodarījumus un palīdzētu vērsties pret konkrētiem noziedzības viļņiem svarīgās vietās, noteiktos laikposmos un konkrētās situācijās. Attiecīgā gadījumā atbalsta platforma varētu saņemt Savienības finansējumu un Eiropas Savienības Aģentūras tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropols), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/794 (1), administratīvo un loģistikas atbalstu.

                  (8)

                  Lai pārrobežu operatīvā tiesībaizsardzības sadarbība būtu sekmīga, ir būtiski nodrošināt saziņu un piekļuvi pieejamajai informācijai. Būtu jāiesaka dalībvalstīm atļaut, lai tiesībaizsardzības darbiniekiem, kuri darbojas citā dalībvalstī, ar tādiem mobiliem risinājumiem kā, piemēram, mobilās ierīces vai automašīnā uzstādīti tiesībaizsardzības datori, būtu reāllaika piekļuve informācijai Savienības informācijas sistēmās, izmantojot Eiropas meklēšanas portālu (ESP), un attiecīgajām viņu valsts datubāzēm saskaņā ar piemērojamām piekļuves tiesībām un piemērojamiem Savienības un valsts tiesību aktiem. Būtu jāiesaka, ka citas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādēm jāsniedz tikai tā informācija, ko tiesībaizsardzības darbinieki prasa savu pienākumu izpildei pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbības laikā. Būtu arī jāiesaka nodrošināt tiesībaizsardzības darbiniekus, kas darbojas citā dalībvalstī, ar uzticamiem un drošiem, reāllaikā savstarpēji savienojamiem mobilo sakaru līdzekļiem, piemēram, tūlītējās ziņojumapmaiņas rīkiem, kas darbojas pāri robežām, lai varētu tieši sazināties ar savas valsts iestādēm un uzņēmējas dalībvalsts iestādēm. Ir jānodrošina drošu sakaru līdzekļu savstarpēja savienojamība pāri robežām, kas vismaz rada iespēju droši izmantot reāllaika mobilos sakaru līdzekļus, kā arī, piemēram, ar GPS izsekošanas vai dronu palīdzību, noteikt to tiesībaizsardzības transportlīdzekļu ģeogrāfisko atrašanās vietu pārrobežu tiesībaizsardzības operācijas laikā, kurus izmanto tiesībaizsardzības darbinieki.
                  Tādēļ būtu jāiesaka, lai dalībvalstis atbilstīgi savām konkrētajām vajadzībām izmantotu tehniskos risinājumus, ko sniegtu, piemēram, Eiropols, jo īpaši pēc savas inovācijas laboratorijas ieteikuma, kā arī balstoties uz Eiropas Iekšējās drošības inovāciju centra attiecīgajā darbā un projektos gūtajām atziņām, īpašas ekspertu grupas, piemēram, Drošu sakaru pamatgrupa, un Eiropas tiesībaizsardzības tehnoloģiju dienestu tīkls (ENLETS), kā arī projekti, piemēram projekts BroadWay. Dalībvalstis šādu savstarpēju savienojamību var nodrošināt arī savstarpēji sasaistot mantotas sistēmas ar kaimiņos esošām dalībvalstīm.

                  (9)

                  Lai pārrobežu operatīvā tiesībaizsardzības sadarbība būtu efektīva, ir jātiecas izveidot kopīgu tiesībaizsardzības darba kultūru Savienībā. Prasmju, zināšanu un pārliecības veidošanas nolūkā ir noderīgi izveidot kopīgas sākotnējās apmācības kursus, piemēram, tādus kā Spānija un Francija izveidojusi Valdemoro, tiesībaizsardzības kadetu apmaiņas programmas par jautājumiem, kas saistīti ar minēto sadarbību, un pastāvīgus prasmju pilnveides kursus par šiem jautājumiem tiesībaizsardzības darbiniekiem un noziegumu izmeklētājiem. Ir svarīgi, lai dalībvalstis savos valsts sākotnējās apmācības kursos, kas paredzēti tiesībaizsardzības kadetiem, iespējams, iekļautu kursu par pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību. Ir arī svarīgi, lai dalībvalstis sadarbībā ar Eiropas Savienības Tiesībaizsardzības apmācības aģentūru (CEPOL), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/2219 (2), mēģinātu izstrādāt vai pielāgot kursus par pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību un lai dalībvalstis nodrošinātu valodu apmācību, ko varētu izmantot darbinieku pastāvīgai apmācībai valsts līmenī.
                  Varētu paredzēt karjeras ceļus tiesībaizsardzības kadetiem un darbiniekiem, kas beiguši šādus apmācības kursus. Būtu jāiesaka, lai dalībvalstis turpinātu pēc iespējas labāk izmantot CEPOL, informējot to par savām apmācību vajadzībām, atbalstot CEPOL darbības un palīdzot saskaņot savu apmācību portfeli ar pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbības prioritātēm, kas noteiktas ES stratēģiskajā apmācības vajadzību novērtējumā (EU-STNAs). Būtu jāiesaka, lai dalībvalstis apsvērtu iespēju izveidot plaša mēroga un ilgtermiņa Eiropas līmeņa kopīgas apmācības un apmaiņas programmas tiesībaizsardzības kadetiem un darbiniekiem pārrobežu operatīvās tiesībaizsardzības sadarbības jomā.

                  (10)

                  Ņemot vērā koordinācijas un sadarbības nozīmi attiecībā uz šajā ieteikumā aplūkotajiem jautājumiem un jo īpaši ieteikuma īstenošanu, attiecīgajā Padomes darba grupā būtu jāorganizē pastāvīga diskusija par pārrobežu operatīvo sadarbību tiesībaizsardzības jomā. Minētā darba grupa varētu kalpot par pastāvīgu forumu dalībvalstīm, kurā var apspriest minētos jautājumus, tostarp dalībvalstu noteikumu un nolīgumu saskaņotību, citus pasākumus ar mērķi novērst šķēršļus efektīvu un iedarbīgu pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbības operāciju īstenošanai, ziņojumu sagatavošanu par panākto progresu, kā arī jautājumus par nepieciešamajām norādēm un labu praksi.

                  (11)

                  Būtu jāiesaka, ka šis ieteikums tiek īstenots saprātīgā termiņā. Lai īstenotu šo ieteikumu, būtu jāiesaka, ka dalībvalstis, tiklīdz tas ir saprātīgi iespējams, sāk procesu, lai, ja tas ir nepieciešams un lietderīgi, pārskatītu valsts noteikumus un divpusējos un daudzpusējos nolīgumus ar citām dalībvalstīm.

                  (12)

                  Šis ieteikums neietekmē noteikumus par dienesta ieroču nēsāšanu un izmantošanu, tostarp citu personu aizsargāšanas situācijās, ceļu satiksmes privilēģiju izmantošanu, tehnisko līdzekļu izmantošanu novērošanas veikšanai citas valsts teritorijā vai identitātes pārbaužu veikšanu un to personu aizturēšanu, kuras mēģina izvairīties no šādām pārbaudēm. Tāpat nebūtu jāietekmē arī noteikumi, ar kuriem nosaka, kas ietilpst tiesu iestāžu sadarbības tvērumā vai kam ir vajadzīga tiesu iestādes atļauja.

                  (13)

                  Lai nodrošinātu konsekvenci, šajā ieteikumā ietvertās definīcijas un garantijas attiecīgā gadījumā būtu jābalsta uz piemērojamiem Savienības tiesību aktiem, jo īpaši uz Konvenciju, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu (1985. gada 14. jūnijs) starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (3) (CISA), jo īpaši tās 39.–46. pantus, un Padomes Lēmumiem 2008/615/TI (4) un 2008/616/TI (5) (“Prīmes lēmumi”), jo īpaši Lēmuma 2008/615/TI 17.–19. pantiem, un jāinterpretē saskaņā ar tiem. Tas pats attiecas uz atsaucēm uz nepieciešamību ievērot valsts tiesību aktus gadījumos, kad Savienības tiesību akti jau atsaucas uz valsts standartiem.

                  (14)

                  Šā ieteikuma īstenošanā panāktais progress pēc noteikta laikposma būtu jāpārskata. Tāpēc vēlākais divus gadus pēc šā ieteikuma pieņemšanas Komisijai būtu jānovērtē panāktais progress un pēc apspriešanās ar dalībvalsti būtu jāsniedz ziņojums. Minētais ziņojums būtu jāapspriež Padomē, lai inter alia Komisija nāktu klajā ar priekšlikumiem juridiski saistošiem Savienības tiesību aktiem, ja tādi ir nepieciešami tiesībaizsardzības operatīvās sadarbības jomā.

                  (15)

                  Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību (LES) un Līgumam par Eiropas Savienības darbību (LESD), Dānija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Dānijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro. Tā kā šis ieteikums pilnveido Šengenas acquis, Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo ieteikumu, izlemj, vai tā šo ieteikumu ieviesīs savos tiesību aktos.

                  (16)

                  Šis ieteikums, izņemot 2.1., 2.2. un 2.3. iedaļu, ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija piedalās saskaņā ar LES un LESD pievienotā Protokola Nr. 19 par Šengenas acquis, kas iekļauts Eiropas Savienības sistēmā, 5. panta 1. punktu un saskaņā ar Padomes Lēmuma 2002/192/EK (6) 6. panta 2. punktu; tādēļ Īrija piedalās šā ieteikuma pieņemšanā.

                  (17)

                  Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (7) šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Padomes Lēmuma 1999/437/EK (8) 1. panta H punktā.

                  (18)

                  Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (9) šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta H punktā, to lasot saistībā ar 3. pantu Padomes Lēmumā 2008/146/EK (10) un 3. pantu Padomes Lēmumā 2008/149/TI (11).

                  (19)

                  Attiecībā uz Lihtenšteinu – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (12) šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta H punktā, to lasot saistībā ar 3. pantu Padomes Lēmumā 2011/350/ES (13) un 3. pantu Padomes Lēmumā 2011/349/ES (14).

                  (20)

                  Attiecībā uz Kipru šā ieteikuma 2.1. un 2.2. iedaļa ir akts, kas pilnveido Šengenas acquis vai ir kā citādi saistīts ar to, kā noteikts 2003. gada Pievienošanās akta 3. panta 2. punktā.

                  (21)

                  Attiecībā uz Bulgāriju un Rumāniju šā ieteikuma 2.1. un 2.2. iedaļa ir akts, kas pilnveido Šengenas acquis vai ir kā citādi saistīts ar to, kā noteikts 2005. gada Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā.

                  (22)

                  Attiecībā uz Horvātiju šā ieteikuma 2.1. un 2.2. iedaļa ir akts, kas pilnveido Šengenas acquis vai ir kā citādi saistīts ar to, kā noteikts 2011. gada Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā,

            AR ŠO IESAKA:

         VISPĀRĒJS SATVARS

                  a)

                  Ņemot vērā to, ka šis ieteikums nav juridiski saistošs, dalībvalstīm tiek ieteikts īstenot tajā izklāstītos pasākumus atbilstīgi piemērojamajiem Savienības tiesību aktiem, jo īpaši tiem, kuri ir juridiski saistoši.

                  b)

                  Šo ieteikumu nevajadzētu interpretēt kā mēģinājumu ietekmēt valsts noteikumus, kuros paredzētas pilnvaras, lomas, kompetences, ierobežojumi, aizsardzības pasākumi vai nosacījumi, kas nav konkrēti aplūkoti šajā ieteikumā un kas attiecas uz attiecīgajām pārrobežu operatīvās tiesībaizsardzības sadarbības darbībām, ievērojot juridiski saistošus Savienības tiesību aktus, tostarp Šengenas konvenciju un Prīmes lēmumus, un valstu tiesību aktus saskaņā ar Savienības tiesībām.

                  c)

                  Šis ieteikums atbilst pienākumam ievērot pamattiesības un tiesību principus, kas noteikti LES 6. pantā, tostarp tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesības uz taisnīgu tiesu, kā arī augstos datu aizsardzības standartus, kas noteikti Savienības tiesību aktos, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2016/680 (15).

                  d)

                  Dalībvalstis var paturēt spēkā vai pieņemt noteikumus un noslēgt nolīgumus, kas paredz ciešāku sadarbību nekā šajā ieteikumā izklāstītie pasākumi.

                  e)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts šo ieteikumu īstenot, neskarot Konvenciju, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. pantu, par muitas pārvalžu savstarpēju palīdzību un sadarbību (16) (Neapoles II konvencija).

         MĒRĶIS UN DARBĪBAS JOMA

      Šā ieteikuma mērķis ir stiprināt tiesībaizsardzības iestāžu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību.
      Operatīvā tiesībaizsardzības sadarbība aptver situācijas, kad vienas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādes darbojas citas dalībvalsts teritorijā saistībā ar pārrobežu un citām starpvalstu darbībām starp divām vai vairāk dalībvalstīm, piemēram, citas valsts teritorijā veiktas tūlītējas pakaļdzīšanās, citas valsts teritorijā veiktas novērošanas, kopīgu patruļu vai citu kopīgu operāciju laikā vai saistībā ar tūrisma sezonu vai masu pasākumu.
      1.   DEFINĪCIJAS
      Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

                  a)

                  “tiesībaizsardzības iestāde” ir kompetentās iestāde LESD 87. panta 1. punkta nozīmē;

                  b)

                  “citas valsts teritorijā veikta tūlītēja pakaļdzīšanās” ir tiesībaizsardzības operācija, kurā kādas dalībvalsts kompetentās tiesībaizsardzības iestādes darbinieki minētajā dalībvalstī vajā vienu vai vairākas personas un šīs vajāšanas laikā šķērso robežu uz citu dalībvalsti un turpina minēto vajāšanu vienas vai vairāku citu dalībvalstu teritorijā pēc tam, kad persona vai personas šķērsojušas robežu;

                  c)

                  “citas valsts teritorijā veikta novērošana” ir tiesībaizsardzības operācija, kurā kādas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādes darbinieki sakarā ar minētajā dalībvalstī notiekošu kriminālizmeklēšanu novēro vienu vai vairākas personas un turpina minēto novērošanu vienas vai vairāku citu dalībvalstu teritorijā pēc tam, kad persona vai personas šķērsojušas robežu;

                  d)

                  “kopīgas operācijas” ir tiesībaizsardzības operācijas, ieskaitot kopīgas patruļas un citas kopīgas operācijas sabiedriskās kārtības un sabiedriskās drošības jomā un noziedzības novēršanas jomā, kuras kopīgi veic divu vai vairāku dalībvalstu tiesībaizsardzības iestāžu darbinieki un kurās vienas dalībvalsts darbinieki darbojas citas dalībvalsts teritorijā;

                  e)

                  “vienotais kontaktpunkts” ir valsts galvenā iestāde, kas izraudzīta starptautiskajai tiesībaizsardzības sadarbībai saskaņā ar šā ieteikuma iedaļu “Vispārējs satvars”;

                  f)

                  “policijas un muitas sadarbības centrs” jeb “PCCC” ir kopīga tiesībaizsardzības struktūra, kuras mērķis ir apmainīties ar informāciju un atbalstīt citas tiesībaizsardzības darbības Savienības iekšējās pierobežas teritorijās un kuru dalībvalsts izveidojusi, pamatojoties uz divpusēju vai daudzpusēju nolīgumu ar vienu vai vairākām kaimiņos esošām dalībvalstīm, un kura atrodas tiešā attiecīgo dalībvalstu kopīgo robežu tuvumā;

                  g)

                  “statistika” attiecas uz nepersondatiem, kurus dalībvalstis savākušas un par kuriem ziņots Padomei un Komisijai saistībā ar pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbības operācijām, kā izklāstīts 2. iedaļā.

            2.   NOVĒRST ŠĶĒRŠĻUS OPERATĪVAJAI TIESĪBAIZSARDZĪBAS SADARBĪBAI, KAD TIESĪBAIZSARDZĪBAS DARBINIEKI DARBOJAS CITĀ DALĪBVALSTĪ
      2.1.   Citas valsts teritorijā veikta tūlītēja pakaļdzīšanās

                  a)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts:

                              i)

                              nodrošināt, ka noziegumu veidi, attiecībā uz kuriem to teritorijā var īstenot citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos, ietver šā ieteikuma pielikumā uzskaitītos noziedzīgos nodarījumus, kā arī visus citus noziedzīgus nodarījumus, kas var būt par pamatu izdošanai vai nodošanai, un, ja tas atbilst valsts tiesību aktiem, arī izvairīšanos no tiesībaizsardzības iestāžu īstenotām pārbaudēm;

                              ii)

                              atļaut to teritorijā īstenot citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos, šķērsojot sauszemes, upju, ezeru un gaisa telpas robežas;

                              iii)

                              atļaut to teritorijā turpināt citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos bez jebkādiem ģeogrāfiskiem vai laika ierobežojumiem, kamēr ierodas to tiesībaizsardzības iestādes darbinieki;

                              iv)

                              katru gadu vākt datus un apkopot statistiku par citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos, ko īstenojušas to kompetentās tiesībaizsardzības iestādes, un minēto statistiku paziņot Padomei un Komisijai; minētā ikgadējā statistika ietver:

                                          —

                                          citas valsts teritorijā veiktas tūlītējas pakaļdzīšanās īstenoto gadījumu skaitu,

                                          —

                                          dalībvalstis, kuru teritorijās īstenota citas valsts teritorijā veikta tūlītējā pakaļdzīšanās.

                  b)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts citas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādes darbiniekiem, kuri to teritorijā īsteno citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos, atļaut:

                              i)

                              nēsāt savus dienesta ieročus un munīciju, un citu dienesta aprīkojumu;

                              ii)

                              izmantot savus dienesta ieročus likumīgai pašaizsardzībai un citu personu aizsardzībai saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem;

                              iii)

                              izmantot spēkā esošās ceļu satiksmes privilēģijas dalībvalstīs, kurās notiek citas valsts teritorijā veikta tūlītējā pakaļdzīšanās;

                              iv)

                              saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem izmantot savas GPS sistēmas, lai šīs citas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestāde varētu izsekot to darbinieku transportlīdzekļus, kuri īsteno citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos;

                              v)

                              izmantot drošus reāllaika sakaru līdzekļus pāri robežām.

                  c)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts apsvērt iespēju atļaut citas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādes darbiniekiem, kuri to teritorijā īsteno citas valsts teritorijā veiktu tūlītēju pakaļdzīšanos, apturēt un uz laiku aizturēt vajāto personu saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktos noteiktajām procedūrām, tostarp, izmantojot piespiedu līdzekļus un fizisku spēku un ar tiesībām veikt drošības pārmeklēšanu, kamēr ierodas uzņēmējas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādes darbinieki.

            2.2.   Citas valsts teritorijā veikta novērošana

                  a)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts:

                              i)

                              atļaut to teritorijā īstenot citas valsts teritorijā veiktu novērošanu attiecībā uz personām, kuras tiek turētas aizdomās par viena vai vairāku pielikumā uzskaitītu noziedzīgu nodarījumu, kā arī jebkādu citu tādu noziedzīgu nodarījumu, kas var būt par pamatu izdošanai vai nodošanai, gatavošanu, izdarīšanu vai piedalīšanos tajos, arī attiecībā uz personām, kuru novērošana var palīdzēt identificēt vai izsekot šādas aizdomās turētās personas;

                              ii)

                              nodrošināt, ka citas valsts teritorijā veiktu novērošanu var īstenot, lai konstatētu, vai ir izdarīti vai tiek gatavoti konkrēti noziedzīgi nodarījumi;

                              iii)

                              atļaut to teritorijā īstenot citas valsts teritorijā veiktu novērošanu pāri sauszemes, jūras, upju, ezeru un gaisa telpas robežām;

                              iv)

                              balstoties uz kopīgi saskaņotām procedūrām, atļaut un sekmēt materiālu apvienošanu nolūkā efektīvāk īstenot citas valsts teritorijā veiktu novērošanu;

                              v)

                              izraudzīties galveno iestādi vai iestādes, kas koordinē tādu citas valsts teritorijā veiktu novērošanu, kuru to teritorijā veic citas valstis un ko tās veic citas valsts teritorijā, un kas ir daļa no vienotā kontaktpunkta vai strādā ciešā sadarbībā ar to, un kas spēj apstrādāt un sagatavot atļaujas pieprasījumus 24 stundas diennaktī 7 dienas nedēļā.

                  b)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts citas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādes darbiniekiem, kuri to teritorijā īsteno citas valsts teritorijā veiktu novērošanu, atļaut:

                              i)

                              nēsāt savus dienesta ieročus un munīciju, un citu dienesta aprīkojumu;

                              ii)

                              izmantot savus dienesta ieročus likumīgai pašaizsardzībai un citu personu aizsardzībai saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem;

                              iii)

                              saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem izmantot jebkādus tehniskos līdzekļus, kas nepieciešami, lai īstenotu citas valsts teritorijā veiktu novērošanu, tostarp, GPS izsekotājus, dronus, audio un video aprīkojumu;

                              iv)

                              izmantot drošos reāllaika sakaru līdzekļus pāri robežām.

            2.3.   Kopīgas operācijas

                  a)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts atļaut citas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādes darbiniekiem, kuri iesaistīti to teritorijā īstenotās kopīgās operācijās, ar noteikumu, ka minēto dalībvalstu tiesībaizsardzības iestāžu darbiniekiem piešķir līdzīgas pilnvaras un nodrošina līdzīgu aprīkojumu, tostarp formas tērpus, veikt vismaz šādus pasākumus:

                              i)

                              veikt identitātes pārbaudes un uz laiku aizturēt jebkuru personu, kura cenšas izvairīties no identitātes pārbaudes;

                              ii)

                              valkāt formas tērpu un nēsāt savus dienesta ieročus un munīciju, un citu dienesta aprīkojumu;

                              iii)

                              izmantot savus dienesta ieročus likumīgai pašaizsardzībai un citu personu aizsardzībai;

                              iv)

                              izmantot drošos reāllaika sakaru līdzekļus pāri robežām vai nodrošināt citas pārrobežu saziņas iespējas, šajā nolūkā būtu jānodrošina drošiem reāllaika sakariem nepieciešamie tehniskie priekšnosacījumi.

                  b)

                  koordinēt kopīgās operācijas gadījumos, kad to tiesībaizsardzības iestādes īsteno vairākas operācijas.

                  c)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts katru gadu vākt datus un apkopot statistiku par kopīgām patruļām un citām kopīgām operācijām, ko citu dalībvalstu teritorijā veikušas to tiesībaizsardzības iestādes, un minēto statistiku paziņot Padomei un Komisijai; minētajā ikgadējā statistikā ietver:

                              i)

                              veikto kopīgo patruļu un citu kopīgo operāciju skaitu;

                              ii)

                              dalībvalstis, kuru teritorijās tika veiktas kopīgās patruļas vai citas kopīgās operācijas.

            3.   POLICIJAS UN MUITAS SADARBĪBAS CENTRI

                  a)

                  Dalībvalstīm, kurās izvietots PCCC vai kuras piedalās tajā, tiek ieteikts nodrošināt, ka papildus patlaban īstenotajai informācijas apmaiņai PCCC veic šādus uzdevumus:

                              i)

                              atvieglo, atbalsta un attiecīgā gadījumā koordinē kopīgas patruļas un citas kopīgas operācijas Savienības iekšējās pierobežas teritorijās;

                              ii)

                              sekmē vai veic kopīgu analīzi par pārrobežu noziedzību, kas raksturīga to Savienības iekšējās pierobežas teritorijās, un vajadzības gadījumā ar valsts vienotā kontaktpunkta starpniecību informē par šīs analīzes rezultātiem attiecīgās valsts iestādes, pārējās dalībvalstis un Savienības kompetentās aģentūras un struktūras, piemēram, Eiropolu, Eiropas Robežu un krasta apsardzi, kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/1896 (17), un Eiropas Biroju krāpšanas apkarošanai (OLAF), kas izveidots ar Komisijas Lēmumu 1999/352/EK, EOTK, Euratom (18);

                              iii)

                              atbalsta izmeklēšanas, kuras attiecas uz to Savienības iekšējās pierobežas teritorijās izdarītiem pārrobežu noziegumiem.

                  b)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts stiprināt pārrobežu tiesībaizsardzības sadarbību un pieņemt paraugpraksi attiecībā uz šādu divpusēju vai daudzpusēju sadarbību ar kaimiņvalstīm, tostarp, izmantojot kopīgus policijas iecirkņus un PCCC.

            4.   KOPĪGU PATRUĻU UN CITU KOPĪGU OPERĀCIJU ATBALSTA PLATFORMA

                  a)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts izveidot atbalsta platformu, kas ļautu – nepārsūtot persondatus – identificēt un centralizēti reģistrēt katras dalībvalsts izteiktās vajadzības attiecībā uz kopīgu patruļu vai citu kopīgu operāciju organizēšanu:

                              i)

                              vietās, kas ir īpaši svarīgas noziedzības novēršanai un apkarošanai, piemēram, galvenajos noziedzības centros vai tūrisma zonās, ko apmeklē tūristi no citām dalībvalstīm;

                              ii)

                              masu pulcēšanās un tādu lielu pasākumu laikā, kas varētu piesaistīt apmeklētājus no citām dalībvalstīm, piemēram, lielos sporta pasākumos vai starptautiskos samitos;

                              iii)

                              sakarā ar katastrofu vai smagiem nelaimes gadījumiem, saskaņojot ar Savienības civilās aizsardzības mehānismu (UCPM) un jo īpaši ar Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centru (ERCC) (19).

                  b)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts:

                              i)

                              sniegt atbalsta platformai informāciju par savām vajadzībām un apstākļiem saistībā ar lūgumu uzturēt sabiedrisko kārtību un drošību un novērst noziedzīgus nodarījumus;

                              ii)

                              izraudzīties – atkarībā no kopīgo operāciju veida – atbilstošu kontaktpunktu kā valsts kontaktpunktu šādām kopīgām patruļām un citām kopīgām operācijām un attiecīgās informācijas pārsūtīšanai.

            5.   EFEKTĪVAS PIEKĻUVES INFORMĀCIJAI UN SAZIŅAS NODROŠINĀŠANA

                  a)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts nodrošināt, ka to tiesībaizsardzības iestāžu darbinieki, kuri ir iesaistīti pārrobežu operatīvajā tiesībaizsardzības sadarbībā, uz ko attiecas šis ieteikums, un kuri darbojas citas dalībvalsts teritorijā:

                              i)

                              var droši attālināti piekļūt savas valsts datubāzēm un Savienības un starptautiskajām datubāzēm, izmantojot ESP, saskaņā ar Savienības un savas valsts tiesību aktiem un tādējādi pārrobežu operatīvās tiesībaizsardzības sadarbības ietvaros citas dalībvalsts teritorijā var pildīt savas tiesībaizsardzības funkcijas, piemēram, veikt identitātes pārbaudes;

                              ii)

                              var izmantot drošus reāllaika saziņas līdzekļus, kas spēj darboties citas dalībvalsts teritorijā un ļauj tieši sazināties gan ar savas dalībvalsts tiesībaizsardzības iestādēm, gan ar attiecīgās otras dalībvalsts vai citu dalībvalstu tiesībaizsardzības iestāžu darbiniekiem.

                  b)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts nodrošināt drošu un tiešu reāllaika saziņu pāri robežām, vai nu izmantojot tehniskos risinājumus, ko sniegtu, piemēram, Eiropols, īpašas ekspertu grupas vai Savienības finansēti projekti, vai arī savstarpēji sasaistot mantotas sistēmas ar kaimiņos esošām dalībvalstīm.

            6.   KOPĪGAS APMĀCĪBAS UN PROFESIONĀLĀ PILNVEIDE ATTIECĪBĀ UZ PĀRROBEŽU OPERATĪVO TIESĪBAIZSARDZĪBAS SADARBĪBU
      Dalībvalstīm tiek ieteikts:

                  a)

                  sākotnējās apmācības kursos, iespējams, iekļaut kursu par pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību, lai tiesībaizsardzības kadetus iepazīstinātu ar Eiropas tiesībaizsardzības kultūru;

                  b)

                  kopā ar kaimiņu dalībvalstīm izveidot to tiesībaizsardzības kadetiem paredzētus kopīgas sākotnējās apmācības kursus un apmaiņas programmas pārrobežu operatīvās tiesībaizsardzības sadarbības jomā, ciktāl var pamatoti uzskatīt, ka valsts struktūrās tas ir īstenojams;

                  c)

                  pēc dalībvalstu pieprasījuma sadarbībā ar CEPOL censties izstrādāt vai pielāgot savu valsts kursu par pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību, lai profesionālās kvalifikācijas paaugstināšanas nolūkā to izmantotu tiesībaizsardzības darbinieku apmācībai valsts līmenī;

                  d)

                  izveidot kopīgus profesionālās kvalifikācijas paaugstināšanas kursus un iniciatīvas tiesībaizsardzības darbiniekiem, lai pilnveidotu viņu prasmes un zināšanas pārrobežu operatīvās tiesībaizsardzības sadarbības jomā, jo īpaši saistībā ar attiecīgajiem tiesību aktiem, iesaistes noteikumiem, rīkiem, metodēm, mehānismiem, procedūrām un paraugpraksi;

                  e)

                  censties izstrādāt un piedāvāt karjeras iespējas tiesībaizsardzības darbiniekiem, kas pabeidz kopīgus sākotnējās apmācības kursus, apmaiņas programmas vai īpašus kursus par pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību;

                  f)

                  nodrošināt tiesībaizsardzības iestāžu darbiniekiem, kuri varētu tikt iesaistīti pārrobežu operatīvajā tiesībaizsardzības sadarbībā, valodu apmācību un apmācību par operatīvajām procedūrām, administratīvajām tiesībām un krimināltiesībām, citu dalībvalstu kriminālprocesuālajām tiesībām un iestādēm, ar ko sazināties citās dalībvalstīs;

                  g)

                  pienācīgi ņemot vērā dalībvalstu vajadzības, censties saskaņot savu apmācību portfeli ar pārrobežu operatīvās tiesībaizsardzības sadarbības prioritātēm, kas noteiktas EU-STNAs;

                  h)

                  informēt CEPOL par savām apmācību vajadzībām attiecībā uz pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību un atbalstīt attiecīgās CEPOL darbības, lai CEPOL var palīdzēt tiesībaizsardzības darbinieku apmācībā;

                  i)

                  apsvērt iespēju Eiropas līmenī izveidot kopīgas plaša mēroga ilgtermiņa apmācības un apmaiņas programmas tiesībaizsardzības kadetiem un darbiniekiem attiecībā uz pārrobežu operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību.

            7.   NOBEIGUMA NOTEIKUMI

                  a)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts apspriest un risināt jautājumus, uz kuriem attiecas šis ieteikums, jo īpaši ar tā īstenošanu saistītos jautājumus.

                  b)

                  Lai uzlabotu un pastiprinātu pārrobežu operatīvo sadarbību, dalībvalstīm tiek ieteikts pilnībā izmantot finansiālo atbalstu, ko piedāvā finansiāla atbalsta instruments policijas sadarbībai, noziedzības novēršanai un apkarošanai un krīžu pārvarēšanai, kas izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 513/2014 (20) (instruments “Iekšējās drošības fonds – policija”).

                  c)

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts, īstenojot šo ieteikumu, tiklīdz pēc šā ieteikuma pieņemšanas dienas tas ir saprātīgi iespējams un attiecīgā gadījumā, sākt pārskatīt savus valsts noteikumus un divpusējos un daudzpusējos nolīgumus par operatīvo tiesībaizsardzības sadarbību ar citām dalībvalstīm.

                  d)

                  Komisijai tiek ieteikts ne vēlāk kā divus gadus pēc šā ieteikuma pieņemšanas novērtēt, cik lielā mērā dalībvalstis ir īstenojušas šo ieteikumu, un pēc tam, kad tā apspriedusies ar dalībvalstīm, publicēt ziņojumu un iesniegt to Padomei.

         Luksemburgā, 2022. gada 9. jūnijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            É. DUPOND-MORETTI

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI (OV L 135, 24.5.2016., 53. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2015/2219 (2015. gada 25. novembris) par Eiropas Savienības Tiesībaizsardzības apmācības aģentūru (CEPOL) un ar ko aizstāj un atceļ Padomes Lēmumu 2005/681/TI (OV L 319, 4.12.2015., 1. lpp.).

         (3)  OV L 239, 22.9.2000., 19. lpp.

         (4)  Padomes Lēmums 2008/615/TI (2008. gada 23. jūnijs) par pārrobežu sadarbības pastiprināšanu, jo īpaši apkarojot terorismu un pārrobežu noziedzību (OV L 210, 6.8.2008., 1. lpp.).

         (5)  Padomes Lēmums 2008/616/TI (2008. gada 23. jūnijs) par to, kā īstenot Lēmumu 2008/615/TI par pārrobežu sadarbības pastiprināšanu, jo īpaši – apkarojot terorismu un pārrobežu noziedzību (OV L 210, 6.8.2008., 12. lpp.).

         (6)  Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

         (7)  OV L 176, 10.7.1999, 36. lpp.

         (8)  Padomes Lēmums 1999/437/EK (1999. gada 17. maijs) par dažiem pasākumiem, lai piemērotu Eiropas Savienības Padomes, Islandes Republikas un Norvēģijas Karalistes Nolīgumu par abu minēto valstu iesaistīšanos Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un izstrādē (OV L 176, 10.7.1999., 31. lpp.).

         (9)  OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.

         (10)  Padomes Lēmums 2008/146/EK (2008. gada 28. janvāris) par to, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.).

         (11)  Padomes Lēmums 2008/149/TI (2008. gada 28. janvāris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (OV L 53, 27.2.2008., 50. lpp.).

         (12)  OV L 160, 18.6.2011., 21. lpp.

         (13)  Padomes Lēmums 2011/350/ES (2011. gada 7. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā saistībā ar kontroles atcelšanu pie iekšējām robežām un personu pārvietošanos (OV L 160, 18.6.2011., 19. lpp.).

         (14)  Padomes Lēmums 2011/349/ES (2011. gada 7. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, jo īpaši saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās un policijas sadarbību (OV L 160, 18.6.2011., 1. lpp.).

         (15)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV L 119, 4.5.2016., 89. lpp.).

         (16)  OV C 24, 23.1.1998., 2. lpp.

         (17)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/1896 (2019. gada 13. novembris) par Eiropas Robežu un krasta apsardzi un ar ko atceļ Regulas (ES) Nr. 1052/2013 un (ES) 2016/1624 (OV L 295, 14.11.2019., 1. lpp.).

         (18)  Komisijas Lēmums 1999/352/EK, EOTK, Euratom (1999. gada 28. aprīlis), ar ko izveido Eiropas Biroju krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV L 136, 31.5.1999., 20. lpp.).

         (19)  Krīžu un ārkārtas situāciju laikā (galvenokārt sakarā ar katastrofām vai liela mēroga nelaimes gadījumiem) jebkura skartā dalībvalsts vai trešā valsts var lūgt civilo aizsardzību vai humāno palīdzību, izmantojot UCPM. ERCC tādā gadījumā koordinē, sekmē un līdzfinansē dalībvalstu atbildi uz lūgumu sniegt palīdzību.

         (20)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 513/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko kā daļu no Iekšējās drošības fonda izveido finansiālā atbalsta instrumentu policijas sadarbībai, noziedzības novēršanai un apkarošanai un krīžu pārvarēšanai un atceļ Padomes Lēmumu 2007/125/TI (OV L 150, 20.5.2014., 93. lpp.).

         PIELIKUMS
         2.1. un 2.2. apakšiedaļā minēto noziedzīgo nodarījumu saraksts

                     —

                     Dalība noziedzīgā organizācijā,

                     —

                     terorisms,

                     —

                     cilvēku tirdzniecība,

                     —

                     bērnu seksuāla izmantošana un bērnu pornogrāfija,

                     —

                     narkotisku un psihotropu vielu nelikumīga tirdzniecība,

                     —

                     ieroču, munīcijas un sprāgstvielu nelikumīga tirdzniecība,

                     —

                     korupcija, tai skaitā kukuļošana,

                     —

                     krāpšana, tostarp krāpšana, kas skar Savienības finanšu intereses, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2017/1371 (1),

                     —

                     noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija,

                     —

                     naudas, arī euro, viltošana,

                     —

                     datornoziegumi,

                     —

                     noziegumi pret vidi, ieskaitot apdraudētu dzīvnieku un augu sugu un šķirņu nelikumīgu tirdzniecību,

                     —

                     palīdzība nelikumīgi ieceļot un uztur,

                     —

                     slepkavība un smagi miesas bojājumi,

                     —

                     cilvēku orgānu un audu nelikumīga tirdzniecība,

                     —

                     personu nolaupīšana, nelikumīga brīvības atņemšana un ķīlnieku sagrābšana,

                     —

                     rasisms un ksenofobija,

                     —

                     organizēta vai bruņota laupīšana,

                     —

                     kultūras priekšmetu, tostarp senlietu un mākslas darbu, nelikumīga tirdzniecība,

                     —

                     krāpšana,

                     —

                     rekets un izspiešana,

                     —

                     izstrādājumu viltošana un pirātisms,

                     —

                     administratīvu dokumentu viltošana un tirdzniecība,

                     —

                     maksāšanas līdzekļu viltošana,

                     —

                     hormonu un citu augšanas veicinātāju nelikumīga tirdzniecība,

                     —

                     kodolmateriālu vai radioaktīvu materiālu nelikumīga tirdzniecība,

                     —

                     zagtu transportlīdzekļu tirdzniecība,

                     —

                     izvarošana,

                     —

                     ļaunprātīga dedzināšana,

                     —

                     noziegumi, kas ir Starptautiskās Krimināltiesas jurisdikcijā,

                     —

                     gaisa kuģa vai kuģa nelikumīga sagrābšana,

                     —

                     sabotāža.

            (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (OV L 198, 28.7.2017., 29. lpp.).