title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Kipras 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Kipras stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/13

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Kipras 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Kipras stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/04
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. gads) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Kipras 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par atjaunināto Kipras stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam (“2011. gada Padomes ieteikums”).

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija, balstoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2012. gada 14. februārī pieņēma brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā tā noteica Kipru kā vienu no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes veicināšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā arī aicināja dalībvalstis, kuras piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (9)

               Kipra 2012. gada 7. maijā iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz 2012.–2015. gadu, un 2012. gada 10. maijā – savu 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību. Komisija arī padziļinātajā pārskatā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu ir izvērtējusi, vai Kipru ir skārusi makroekonomikas nelīdzsvarotība. Komisija savā padziļinātajā pārskatā secināja, ka Kiprā iekšēju nelīdzsvarotību izraisa banku nozare un uzņēmumu parādsaistības, un tās fiskālās dinamikas un konkurētspējas ārējā un iekšējā nelīdzsvarotība, lai arī tā nav pārmērīga.

               (10)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs 2012.–2014. gadam ir optimistisks. Lai arī šis scenārijs ietver izaugsmes perspektīvu būtisku samazinājumu, stabilitātes programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs joprojām ir pakļauts negatīviem riskiem, jo īpaši attiecībā uz iekšzemes pieprasījuma attīstību 2012.–2013. gadā. Stabilitātes programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2012. gadam novērst pārmērīgu budžeta deficītu un līdz 2014. gadam sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi (VTM), kā arī 2015. gadā palikt pie VTM. Stabilitātes programmā apstiprināti iepriekšējie līdzsvarota budžeta strukturālā izteiksmē VTM, kas pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Pārmērīgā budžeta deficīta plānotajā novēršanā tiek ievērots termiņš, kāds noteikts Padomes ieteikumā, kas ir sniegts 2010. gada 13. jūlijā pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras kontekstā. Pamatojoties uz (pārrēķinātu) strukturālo budžeta bilanci (5), plānotie vidējie gada fiskālie pasākumi 2011.–2012. gada laikposmā atbilst Padomes ieteiktajiem 1,5 % no IKP. Plānotā virzība tuvāk VTM sasniegšanai 2013. gadā ir pietiekama, jo gan saskaņā ar Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozēm, gan stabilitātes programmu tā ir augstāka par Stabilitātes un izaugsmes paktā noteikto kritēriju, proti, 0,5 % no IKP.
               Valsts izdevumu pieaugums, ņemot vērā diskrecionāros ieņēmumu pasākumus, 2013.–2014. gadā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktajam izdevumu kritērijam, bet ne 2015. gadā. Saistībā ar stabilitātes programmas budžeta mērķiem pastāv riski attiecībā uz makroekonomisko scenāriju, kas šķiet optimistisks 2012.–2014. gadā, un plānoto konsolidācijas pasākumu 2013. gadā, daļēji paļaujoties uz pasākumiem, kas nav pilnībā konkretizēti. Saskaņā ar stabilitātes programmu parāda attiecība pret IKP, kura 2011. gadā bija 71,6 %, 2012. gadā palielināsies līdz 72,1 %, pirms 2015. gadā tā pakāpeniski samazināsies līdz 65,4 %. Attiecībā uz Stabilitātes un izaugsmes paktā noteikto parāda samazināšanas kritēriju Kipra 2013.–2015. gadā būs pārejas laikā, un stabilitātes programmā izklāstītie plāni nodrošinātu pietiekamu virzību ceļā uz atbilstības nodrošināšanu parāda samazināšanas kritērijam. Taču saistībā ar šo prognozi pastāv riski, ka finanšu sabiedrībām, iespējams, vajadzīgi glābšanas pasākumi.

               (11)

               Ir ievērojami jāuzlabo nodokļu administrācija Kiprā, jo ar ieņēmumu iekasēšanu saistītās administratīvās izmaksas ir ļoti augstas. Nodokļu iekasēšana ir salīdzinoši zema. Jo īpaši nodokļu administrācijas izdevumi kā daļa no IKP un administrācijas izmaksas saistībā ar neto ieņēmumu iekasēšanu ir augstas, un tām ir tendence palielināties. Ir nepieciešami pasākumi, lai iedrošinātu pāriet no neoficiāla/nedeklarēta darba un risinātu jautājumu par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Turklāt būtu jāstiprina iniciatīvas par nodokļu efektīvāku iekasēšanu.

               (12)

               Ņemot vērā Kipras banku iestāžu plašo iesaistīšanos Grieķijas ekonomikā, Grieķijas valsts parāda pārstrukturēšana un grieķu aizņēmējiem piešķirto ieņēmumus nenesošo kredītu aizvien pieaugošais skaits ir negatīvi ietekmējuši banku aktīvu sniegumu, rentabilitāti, kapitālu un likviditātes rezerves. Kipras konsolidētās banku nozares kopējo riska darījumu skaits attiecībā uz Grieķiju ir ļoti augsts. Parlaments 2011. gada 14. decembrī pieņēma divus likumprojektus nolūkā stiprināt finanšu sistēmas noturību pret banku krīzi. Tomēr progress saistībā ar to kooperatīvo kredītsabiedrību uzraudzības stiprināšanu, kurās ir veikti aptuveni 40 % no visiem iekšzemes noguldījumiem, līdz šim nav bijis apmierinošs.

               (13)

               Kipra saskaras ar problēmām saistībā ar publisko finanšu ilgtspējības ilgtermiņā nodrošināšanu, jo īpaši pensiju jomā. Lai veiktu reformas savā pensiju sistēmā, Kipra ir īstenojusi divus būtiskus strukturālus pasākumus. Tomēr, lai arī pieņemtie pasākumi ir būtiski un ticami, Kipras rīcība nav pietiekami ambicioza, lai nodrošinātu sistēmas ilgtspējību un piemērotību un ilgtermiņā padarītu to godīgāku. Joprojām ir jāveic pasākumi, lai saglabātu darba ņēmēju nodarbinātību uzņēmumos un atbalstītu faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanu. Attiecībā uz vecāku cilvēku nabadzību Kipra ir tikai daļēji atrisinājusi jautājumu saistībā ar augsto nabadzības riska līmeni. Pieņemtie pasākumi nav pietiekami, lai īstermiņā uzlabotu to pensionāru ienākumu atbilstību, kuriem draud nabadzība.

               (14)

               Nevienāda attieksme un efektivitātes trūkumi veselības aprūpes nozarē nav risināti konstruktīvā veidā. Pretēji 2011. gada Padomes ieteikumam, tā 3. ieteikumam, līdz šim nav iesniegts skaidrs grafiks valsts veselības apdrošināšanas sistēmas ieviešanai. Tas rada riskus ilgtermiņa kontrolei un publisko finanšu ilgtspējībai, kā arī sniegto veselības aprūpes pakalpojumu kvalitātei.

               (15)

               Valdība ir veikusi dažus pasākumus, reaģējot uz 2011. gada ieteikumu par darba samaksas indeksāciju (dzīves dārdzības kompensācijas pabalsts – COLA), jo īpaši, plašākā publiskajā sektorā uz diviem gadiem iesaldējot algas. Valdība un sociālie partneri arī vienojās sākt dialogu ar mērķi līdz 2012. gada jūnija beigām pārskatīt COLA sistēmu. Apspriežoties ar sociālajiem partneriem un saskaņā ar valsts praksi būtu jāīsteno sistēmas visaptveroša reforma, lai stiprinātu saikni starp reālajām algām un produktivitātes attīstību un padarītu sistēmu taisnīgāku. Tādējādi tiktu sekmēta ne tikai Kipras konkurētspēja, bet arī darbaspēka sadale būtu efektīvāka. Lai arī šie notikumi ir pirmie pasākumi pareizajā virzienā, to atbilstība un ticamība ir ļoti atkarīga no tā, cik ambiciozs būs galarezultāts šobrīd notiekošajam sociālajam dialogam par darba samaksas indeksācijas sistēmas reformu un cik lielā mērā tas tiks īstenots.

               (16)

               Makroekonomikas prognožu pasliktināšanās negatīvi ietekmēja Kipras darba tirgu, paaugstinot bezdarba līmeni un lielā mērā palielinot bezdarbu jauniešu vidū. Kipra ir veikusi vairākus pozitīvus pasākumus šīs problēmas atrisināšanai. Šie pasākumi ir būtiski, bet nav pietiekami ambiciozi, jo īpaši izglītības un profesionālās apmācības jomā, kur to īstenošana būtu jāpaātrina. Ir vajadzīgi turpmāki pasākumi, lai rastu risinājumu jauniešu bezdarba problēmai, kā arī pārkvalificētu darbaspēku un celtu tā kvalifikāciju, lai atvieglotu vajadzīgās pārejas darba tirgū, galveno uzmanību jo īpaši pievēršot tām grupām, kurām ir zems dalības līmenis mūžizglītības pasākumos, piemēram, darba ņēmējiem ar zemu kvalifikāciju un gados vecākiem darba ņēmējiem.

               (17)

               Attiecībā uz pakalpojumu nozari Kipra Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (6) (“Pakalpojumu direktīva”) transponēja ar horizontāliem tiesību aktiem, kā arī vairākiem nozarei specifiskiem grozošiem normatīviem aktiem. Tomēr dažās nozarēs (piemēram, mazumtirdzniecība, tūrisms un būvniecības pakalpojumi) nozarei specifiski tiesību akti joprojām nav pieņemti. Lai arī profesionālo pakalpojumu reglamentācijas jomā Kipras panākumi ir lielāki par ES vidējo rādītāju un no 90 reglamentētajām profesijām Kiprā tikai četras ir uzņēmējdarbības pakalpojumu jomas profesijas, dažās reglamentēto profesionālo pakalpojumu jomās, piemēram, juristiem un arhitektiem, joprojām ir fiksēti vai minimālie tarifi.

               (18)

               Balstoties uz padziļinātajā pārskatā ietverto analīzi, var secināt, ka Kipru ir skārusi nelīdzsvarotība. Jo īpaši makroekonomikas attīstība saistībā ar tekošo kontu, publiskām finansēm un finanšu nozari ir rūpīgi jāuzrauga un steidzami jāpievērš ekonomikas politikas uzmanība, lai novērstu jebkādu negatīvu ietekmi uz ekonomikas funkcionēšanu un ekonomisko un monetāro savienību. Konkrētāk, Kipras ekonomika ir saskārusies ar pastāvīgiem un apjomīgiem tekošā konta deficītiem, ko cenu/izmaksu konkurētspējas pakāpeniskas samazināšanās dēļ rada tirdzniecības apjoma deficīti, publisko finanšu nelīdzsvarotību, kuras ir radījušas ikgadējos deficītus, kas ir palielinājušies, lai arī ekonomika ir atguvusies no lejupslīdes, un pieaugošām privātā sektora parādsaistībām. Jo īpaši nefinanšu sabiedrības savu lielo parādsaistību un zemās rentabilitātes dēļ ir ļoti apdraudētas, kā rezultātā šajā nozarē ir būtiski palielinājies ieņēmumus nenesošo kredītu skaits. Arī banku nozares lielais darījumu skaits attiecībā uz Grieķijas valsts obligācijām un Grieķijas ekonomiku ietver būtiskus riskus. Turklāt izaugsmes perspektīvas nav spožas, kas vēl jo vairāk kavē nelīdzsvarotības salīdzinoši lēno novēršanu.

               (19)

               Kipra ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Šīs saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz konkurētspējas uzlabošanu, nodarbinātības līmeņa uzlabošanu, publisko finanšu ilgtspējību un finanšu stabilitātes stiprināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu. Šā izvērtējuma rezultāti ir ņemti vērā šajos ieteikumos.

               (20)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija ir veikusi Kipras ekonomikas politikas visaptverošu analīzi. Tā ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu un ir iesniegusi padziļinātu pārskatu. Vērtējumā Komisija ņēmusi vērā ne tikai to atbilstību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Kiprā, bet arī to, kā programmās ievēroti ES noteikumi un norādes, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Tās ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 7. ieteikumā turpmāk.

               (21)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir jo īpaši atspoguļots 1. ieteikumā turpmāk.

               (22)

               Ņemot vērā Komisijas padziļinātā pārskata un šā izvērtējuma rezultātus, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir jo īpaši atspoguļoti 1., 2. un 7. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Kiprai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Veikt papildu pasākumus, lai 2012. gadā panāktu noturīgu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu. Stingri īstenot budžeta stratēģiju, ko papildina pietiekami precizēti pasākumi 2013. gadam un pēc tam, lai nodrošinātu VTM sasniegšanu līdz 2014. gadam un izdevumu kritērija ievērošanu, un nodrošināt pienācīgu progresu attiecībā uz parāda samazināšanas kritēriju. Paātrināt pakāpenisku tāda īstenojama daudzgadu budžeta plāna ieviešanu, kuram pamatā būtu saistoša likumiskā bāze un korektīvais mehānisms. Veikt pasākumus, lai stingri kontrolētu izdevumus un pēc iespējas ātrāk īstenotu programmu un uz rezultātiem balstītu budžetu. Uzlabot nodokļu saistību izpildi un cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

               2.

               Turpināt saskaņot kooperatīvo kredītsabiedrību uzraudzību un to tiesisko regulējumu ar komercbankām piemērojamajiem standartiem. Stiprināt reglamentējošos noteikumus finanšu iestāžu efektīvai rekapitalizācijai, lai ierobežotu finanšu nozares pakļaušanu ārējiem triecieniem.

               3.

               Vēl vairāk uzlabot pensiju sistēmas ilgtermiņa ilgtspēju un piemērotību un risināt jautājumu par augsto nabadzības riska rādītāju gados vecāku cilvēku vidū. Nodrošināt faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanu, tostarp sasaistot likumā noteikto pensionēšanās vecumu ar paredzamo dzīves ilgumu.

               4.

               Pēc iespējas drīzāk pabeigt un ieviest valsts veselības aprūpes sistēmu, pamatojoties uz ceļvedi, kam būtu jānodrošina finanšu ilgtspējība, vienlaicīgi nodrošinot vispārēju segumu.

               5.

               Uzlabot darbaspēka prasmes, lai stiprinātu to profesionālo mobilitāti virzībā uz nodarbošanos ar lielu izaugsmi un augstu pievienoto vērtību. Veikt turpmākus pasākumus, lai risinātu jauniešu bezdarba problēmas, uzsvaru liekot uz norīkojumiem darbā uzņēmumos un pašnodarbinātības veicināšanu. Veikt atbilstīgus politiskos pasākumus attiecībā uz pieprasījumu, lai sekmētu jauninājumus uzņēmējdarbībā.

               6.

               Novērst nepamatotus šķēršļus pakalpojumu tirgos, jo īpaši, uzlabojot Pakalpojumu direktīvas īstenošanu pakalpojumu nozarēs ar vislielāko izaugsmes potenciālu (tostarp tūrisma nozarē) un atverot profesionālo pakalpojumu sniegšanu.

               7.

               Apspriežoties ar sociālajiem parteriem un saskaņā ar valsts praksi uzlabot konkurētspēju, tostarp reformējot darba samaksas indeksācijas sistēmu, lai labāk atspoguļotu produktivitātes attīstību. Veikt pasākumus ekonomikas struktūras dažādošanai. Ar izdevumu ierobežošanu koriģēt fiskālo līdzsvaru.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (4)  OV C 210, 16.7.2011., 12. lpp.

      (5)  Cikliski koriģēta bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, kuru Komisijas dienesti pārrēķinājuši, balstoties uz programmā ietverto informāciju un izmantojot kopīgi pieņemto metodoloģiju.

      (6)  OV L 376, 27.12.2006., 36. lpp.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


				|

		52011SC0816

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Sloveniaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Slovenia 2011-2014

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
Par Slovēnijas 2011. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu
par atjaunināto Slovēnijas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes Regulu (EK)
Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa
uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas
stiprināšanu[1] un
jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita
Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī —
lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[3],
kas kopā veido „Integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes.
(3)
Komisija 2011. gada 12. janvārī
pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu,
tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās
pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju „Eiropa 2020”.
(4)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālo
reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada
15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi
Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka
prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās
stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka
tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt
izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes
izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(5)
Europadome 2011. gada 25. martā
arī aicināja tās dalībvalstis, kas ir
iesaistījušās paktā „Euro plus”, laikus iesniegt savas
apņemšanās, lai tās varētu iekļaut šo valstu
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(6)
Slovēnija 2011. gada 18. un
19. aprīlī iesniedza savu atjaunināto 2011. gada
stabilitātes programmu, kas attiecas uz 2010.–2014. gadu, un
2011. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(7)
Pirmskrīzes gados Slovēnijā notika
ātra ekonomiskā izaugsme, kas pamatojās uz lielu eksporta apjomu
un investīcijām. Taču Slovēniju būtiski ietekmēja
krīze, pēc kuras Slovēnijas IKP 2008.‑2010. gada
laikposmā samazinājās par gandrīz 10 %, kas
daļēji neitralizēja iepriekšējos panākumus
atpalicības pārvarēšanā. Automātisko stabilizatoru,
atveseļošanas pasākumu un spēcīgas primāro izdevumu
dinamikas mijiedarbības rezultātā vispārējās
valdības budžeta deficīts palielinājās no 1,8 % no IKP
2008. gadā līdz 6,0 % no IKP 2009. gadā
(kopējā parāda līmenis bija attiecīgi 21,9 % no
IKP un 35,2 % no IKP). Darba tirgus reaģēja ar ievērojamu
laika nobīdi, un nodarbinātība joprojām turpina
samazināties. Lai gan bezdarba līmenis ir zem ES vidējā
rādītāja, tas ir strauji palielinājies no 4,4 %
pirmskrīzes periodā līdz 7,3 % 2010. gadā.
Ekonomikas atlabšana līdz šim ir bijusi diezgan lēna un varētu
kļūt straujāka tikai 2012. gadā, kad tiek
prognozēts IKP pieaugums 2,5 % apmērā.
(8)
Balstoties uz atjauninātās
stabilitātes programmas novērtējumu atbilstīgi Padomes
Regulai (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas budžeta
aplēsēm pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir
ticams tuvākajā laika periodā, bet ir pārāk
optimistisks programmas laikposma beigās. Programmā plānots
samazināt vispārējās valdības budžeta deficītu no
5,6 % no IKP 2010. gadā līdz atsauces vērtībai
3 % no IKP 2013. gadā, izmantojot primāro izdevumu
vispārēju ierobežošanu. Pēc pārmērīgā
deficīta korekcijas pabeigšanas programmā paredzēts neliels
progress, bet ne pietiekams, lai sasniegtu vidēja termiņa
mērķus (MTO) attiecībā uz strukturāli
sabalansētu budžeta stāvokli. Lai gan MTO ir noteikti
augstāki nekā iepriekšējā programmā, tos šobrīd
nevar uzskatīt par piemērotiem, jo nav skaidrs, vai ar tiem būs
iespējams nodrošināt pietiekami ātru progresu virzībā
uz publiskā sektora finanšu ilgtermiņa stabilitāti.
2011.–2013. gada laikposma fiskālo pasākumu vidējais
rezultāts gadā, ko aprēķinājuši Komisijas dienesti,
pamatojoties uz programmā sniegto informāciju, atbilstoši vienotai
metodoloģijai, ir plānots aptuveni 0,5 procentpunktu
apmērā no IKP, kas ir zemāks nekā Padomes ieteiktais. Turklāt deficīta un parāda
rādītāji var nesasniegt plānoto līmeni. Ir gaidāms, ka ar budžeta papildinājumiem
tiks pieņemti papildu pasākumi, lai sasniegtu 2011. gada
plānoto deficīta līmeni. Attiecībā
uz laikposmu pēc 2011. gada programmā nav minēti
pasākumi, kas ierobežotu izdevumus, un ir iespējami arī finanšu
glābšanas papildu pasākumi, kas attiecas uz deficītu un
parādu.
(9)
Lai gan vispārējās valdības
budžeta deficīts kopš tā maksimuma 2009. gadā ir
samazinājies, turpmāki konsolidācijas pasākumi
pārmērīga deficīta korekcijai līdz 2013. gadam un
MTO sasniegšana pēc tam ir galvenie uzdevumi, kas Slovēnijai
jārisina. Atbilstoši pēdējos gados īstenotajai
konsolidācijas stratēģijai, turpmāki izdevumu
ietaupījumi, kas paredzēti stabilitātes programmā
2011.–2014. gada laikposmam, galvenokārt ietekmē izdevumus
publiskā sektora algām, sociālos transfertus (tostarp pensijas)
un publiskā sektora investīcijas. Taču stabilitātes
programmā nav iekļauta sīkāka informācija par
pasākumiem, kas paredzēti pēc 2011. gada. Šķiet, ka ir
nepieciešami turpmāki korektīvi pasākumi, lai sasniegtu
plānoto deficīta līmeni 2011. gadā. Vidēja
termiņa konsolidācijas stratēģijas ticamību
palielinātu strukturālāku, uz izdevumu ierobežošanu
orientētu pasākumu pieņemšana, pretstatā
īslaicīgai intervencei, kas raksturo nesenos konsolidācijas
pasākumus, un ticamību palielinātu arī saistošāks
vidēja termiņa budžeta plāns. Stabilitātes programmā
apstiprināta noteikuma par izdevumiem ieviešana, bet galvenie
nosacījumi, piemēram, neievērošanas definīcija, vēl
jāizstrādā. Visbeidzot, salīdzinoši zema izdevumu
efektivitāte, piemēram, veselības aprūpē un
izglītībā, nozīmē, ka Slovēnijā varētu
eksistēt iespēja papildus konsolidēt izdevumus,
neietekmējot publiskā sektora pakalpojumu kvalitāti.
Stabilitātes programmā izziņotas iniciatīvas, lai
racionalizētu publiskā sektora pakalpojumus, transfertus un
subsīdijas un izveidotu vienotu publisko iepirkumu sistēmu, bet par
dažām no tām trūkst sīkākas informācijas.
(10)
Novecošanas ilgtermiņa ietekme uz budžetu
Slovēnijā ir ievērojami lielāka nekā vidēji ES.
Turklāt darbaspēka iesaistīšanās un
nodarbinātības līmeņi vecāku darba ņēmēju
vidū ir ļoti zemi (36,5 % un 35 %
salīdzinājumā ar ES vidējiem rādītājiem
49,7 % un 46,3 %), galvenokārt zemā pensionēšanās
vecuma un nepietiekamu aktīvu vecumdienu stimulu dēļ. Parlaments
nesen pieņēma pensiju reformu, kuras mērķis ir
palielināt pensionēšanās vecumu, vienlaikus saglabājot
pienācīgas pensijas. Atbilstoši stabilitātes programmai, tas
līdz 2030. gadam stabilizētu izdevumus, kas saistīti ar
sabiedrības novecošanu, un tādējādi būtu svarīgs
pirmais solis ceļā uz ilgtspējīgu pensiju sistēmu. Par
to tika balsots referendumā 2011. gada 5. jūnijā,
taču reforma tika noraidīta. Tādēļ pensiju
sistēmas ilgtspējas problēma joprojām ir aktuāla, un
būs nepieciešams rast citus risinājumus.
(11)
Darba tirgus ir salīdzinoši sadrumstalots
atkarībā no līguma veida, proti, darba aizsardzības
noteikumi darbiniekiem ar pastāvīgu līgumu ir stingrāki
nekā darbiniekiem ar terminētu līgumu. To strādājošo
jauniešu vecumā no 15 līdz 24 gadiem daļa, kam ir
terminētie darba līgumi, ir lielākā visā ES (67 %
2009. gadā), un pāreja no terminēta uz pastāvīgu
darba līgumu šķiet diezgan sarežģīta. Iepriekšējie
mēģinājumi risināt šo problēmu ir
izrādījušies nepietiekami. Valdība plāno ar
sociālajiem partneriem vienoties par Darba attiecību likuma
pārskatīšanu ar mērķi vienādot tiesības un
pienākumus, kas noteiktas dažādos darba līgumos. Turklāt
studentu darbaspēks veido lielu, pārsvarā neregulētu,
nodokļu ziņā labvēlīgu paralēlu darba tirgu. Šis
svarīgais jautājums valsts reformu programmā nav pieminēts.

(12)
Ne vien sadrumstalotība, bet arī
nesaskaņotība starp darba tirgus vajadzībām un darbaspēka
prasmēm, kas ir atzīta valsts reformu programmā, rada
Slovēnijas darba tirgus strukturālās problēmas. Valsts
reformu programmā paredzēts intensīvāk investēt
darbaspēka prasmju un piemērotības darba tirgum uzlabošanā.
Tajā izklāstīti plāni, kā atvieglot pāreju no
izglītības uz darba tirgu, koncentrējoties uz
profesionālās orientācijas padomu sniegšanu visos
izglītības līmeņos. Tajā plānota
nodarbinātības dienesta modernizēšana, lai labāk
varētu saskaņot darbaspēka prasmes ar darba tirgus
vajadzībām. Taču veiksmīgai šo reformu ieviešanai būtu
vajadzīga sistēmas uzlabošana, lai spētu laikus noteikt
pašreizējās un plānotās darba tirgus vajadzības.
(13)
Ekonomikas lejupslīde ar laika nobīdi
ietekmē arī aizdevumu portfeļus, un neienesīgo kredītu
pieaugošais īpatsvars palielina banku izmaksas saistībā ar
vērtības pazemināšanos un nodrošinājumiem. Divas
galvenās valstij piederošās bankas ir rekapitalizētas, un tas
bija ļoti būtiski. Valdība ir arī ierosinājusi
pasākumus, lai paātrinātu prasījumu piedziņu un
stimulētu aizdevumu izsniegšanu ražotājiem, kas gan var būt
nepietiekami, lai atjaunotu kredītu ieplūšanu reālajā
ekonomikā, tāpēc, iespējams, būs nepieciešami papildu
pasākumi.
(14)
Daži pakalpojumu sektora segmenti ir
aizsargāti pret konkurences spiedienu, un tos raksturo liels uzcenojums un
augsta koncentrācija, kas izraisa cenu celšanos visā ekonomikā.
Kombinācijā ar augsto valsts iejaukšanās pakāpi
ekonomikā, tas uztur iespējami labvēlīgu ārvalstu tiešo
investīciju (ĀTI) plūsmas salīdzinoši zemā
līmenī. Slovēnija plāno paātrināt Pakalpojumu
direktīvas ieviešanu, kurā bija radusies aizkavēšanās.
Tā plāno arī piešķirt Konkurences aizsardzības birojam
pilnīgu neatkarību un noteikt, kuri valsts kapitālieguldījumi
būtu piemēroti pārdošanai. Par šiem plāniem nav
sīkākas informācijas, un eksistē riski saistībā
ar to īstenošanu.
(15)
Slovēnija ir iesaistījusies paktā
„Euro plus”. Lai gan Slovēnijas valsts reformu programmā
norādītas iespējamās apņemšanās un
mērķi attiecībā uz četrām pakta „Euro plus”
daļām, proti, konkurētspējas un nodarbinātības
veicināšanu, publiskā sektora finanšu ilgtspējas sekmēšanu
un finanšu stabilitātes nostiprināšanu, līdz
7. jūnijam Komisija nav saņēmusi informāciju par
Slovēnijas ciešu apņemšanos.
(16)
Komisija ir novērtējusi stabilitātes
programmu un valsts reformu programmu[4].
Tā ir ņēmusi vērā programmu piemērotību
ilgtspējīgai fiskālajai un sociālekonomiskajai politikai
Slovēnijā un to atbilstību ES noteikumiem un
vadlīnijām, ievērojot, ka Eiropas Savienībai ir
nepieciešama vispārēja ekonomikas pārvaldība, nodrošinot ES
līmeņa ieguldījumu visos valstu lēmumos nākotnē.
Šajā sakarā Komisija uzskata, ka 2011. gada budžeta
deficīta mērķa sasniegšanai nepieciešams pieņemt papildu
pasākumus. Pēc 2011. gada eksistē ievērojami riski
attiecībā uz deficīta un parāda mērķiem, jo
stabilitātes programmā nav norādīti ilgtspējīgi
pasākumi izdevumu ierobežošanai. Valsts reformu programmā ietverti
pasākumi finanšu sektora atveseļošanai, bet tie var nebūt pietiekami
vērienīgi. Novērtējumā norādīts, ka
nepieciešams stiprināt izaugsmes iekšzemes avotus, jo īpaši
palielinot jauniešu un gados vecāka darbaspēka iesaistīšanos
darba tirgū, kas būtu iespējams, samazinot darba tirgus
sadrumstalotību un novēršot prasmju neatbilstību. Visbeidzot, ir
nepieciešams stiprināt konkurenci un pavērt iespējas
investīcijām pakalpojumu sektorā un tīkla nozarēs.
(17)
Ņemot vērā šo novērtējumu,
kā arī Padomes 2009. gada 2. decembra ieteikumu
saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību
126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi Slovēnijas
stabilitātes programmas 2011. gada atjauninājumu, un Padomes
viedoklis[5] ir
atspoguļots ieteikumos turpmāk 1) un 2) punktā. Ņemot
vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus,
Padome ir izskatījusi Slovēnijas valsts reformu programmu,
IESAKA Slovēnijai laikposmā
no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.
(1)
Sasniegt 2011. gada deficīta
mērķi, balstīt 2012. gada deficīta mērķi uz
konkrētiem pasākumiem un nelokāmi veikt vajadzīgo
konsolidāciju, nodrošinot gatavību pieņemt papildu pasākumus,
kas novērstu iespējamās novirzes. Nostiprināt
vajadzīgo korekciju procesu visā programmas laikā ar
mērķi sasniegt piemērotus vidēja termiņa
mērķus ar strukturāliem pasākumiem, kas vērsti uz
izdevumu ierobežošanu un neefektivitātes novēršanu, izmantojot
saistošāku vidēja termiņa budžeta plānu.
(2)
Veikt pasākumus ar mērķi
nodrošināt pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāti,
vienlaikus saglabājot pienācīgas pensijas. Palielināt gados
vecāku darba ņēmēju nodarbinātības līmeni,
ieviešot stimulus pensionēties vēlāk un turpinot pilnveidot aktīva
darba tirgus politiku un mūžizglītības pasākumus.
(3)
Veikt turpmākus pasākumus ar
mērķi nodrošināt pietiekamu aizdevumu zaudējumu
atzīšanu un bilanču sakārtošanu banku sektorā.
(4)
Veikt pasākumus saziņā ar
sociālajiem partneriem un saskaņā ar valstu praksi ar
mērķi samazināt terminētos un pastāvīgos darba
līgumos paredzēto tiesību un pienākumu
nevienlīdzību. Atjaunot centienus cīnīties ar studentu
darbaspēka radīto paralēlo darba tirgu.
(5)
Izveidot sistēmu ar kuru prognozēt
prasmes un spējas, kas vajadzīgas elastīgā darba
tirgū. Novērtēt nodarbinātības dienesta
efektivitāti, jo sevišķi saistībā ar
profesionālās orientācijas un padomdevēju pakalpojumiem ar
mērķi saskaņot darbaspēka prasmes ar darba tirgus
vajadzībām.
(6)
Vienkāršot noteikumus attiecībā uz
regulētajām profesijām un uzlabot Konkurences aizsardzības
biroja administratīvo veiktspēju ar mērķi padarīt
pievilcīgāku uzņēmējdarbības vidi un
piesaistīt investīcijas.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV C , , . lpp.
[3]               Apstiprinātas 2011. gadam ar Padomes
2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
[4]               SEC(2011) 732.
[5]               Kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 1466/97
5. panta 3. punktā.


				|

		52011SC0827

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the United Kingdomand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of the United Kingdom, 2011-2014

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Apvienotās Karalistes 2011. gada
valsts reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu
par atjaunināto Apvienotās Karalistes konverģences programmu
2011.–2014. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes 1997. gada
7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa
uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas
stiprināšanu[1] un jo
īpaši tās 9. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Eiropas
Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī —
lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[3], kas kopā veido
„Integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika
aicinātas savā ekonomikas un nodarbinātības politikā
ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes.
(3)
Komisija 2011. gada 12. janvārī
pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi
uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo
Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu,
kas balstās uz stratēģiju „Eiropa 2020”.
(4)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada
15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi
Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka
prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās
stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka
tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt
izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes
izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to
stabilitātes vai konverģences programmā un valsts reformu
programmā.
(5)
Apvienotā Karaliste 2011. gada
28. aprīlī iesniedza savu 2011. gada konverģences
programmas atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2014. gadu, un
2011. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(6)
Apvienoto Karalisti sevišķi smagi skāra
starptautiskā finanšu krīze, jo tai ir liels, globāli
integrēts finanšu sektors un liels mājsaimniecību parādu
apmērs. IKP samazinājās par 0,1 % 2008. gadā un
par 4,9 % 2009. gadā. Apvienotās Karalistes valdība
veica apjomīgu intervenci banku sektora atbalstam, un nodrošināja
ārkārtas papildu likviditāti visam sektoram. Valdības
budžeta deficīts divu gadu laikā pieauga par 8,5 procentpunktiem
līdz 11,2 % no IKP 2009. gadā. Savukārt bezdarbs
pieauga no 5,3 % 2007. gadā līdz 7,6 %
2009. gadā. 2009. gada pēdējā ceturksnī
atsākās ceturkšņa izaugsme, lai gan ražošanas apjomi vēl
aizvien ir zemāki nekā pirmskrīzes maksimums.
Īstermiņa prognozes liecina par mērenu izaugsmi, kuras
pamatā ir lielas uzņēmumu investīcijas un neto eksporta
apjomu palielināšanās, kas skaidrojama ar valūtas maiņas
kursu. Tomēr izaugsmi kopumā kavēs tas, ka patēriņš
mājsaimniecību un valdības sektorā palielināsies
pavisam nedaudz vai pat samazināsies. Paredzams, ka 2011. gadā
inflācija krietni pārsniegs oficiālo
mērķvērtību 2 %, un tas atspoguļo PVN
palielināšanu, kā arī lielākas importa un enerģijas
cenas; domājams, ka 2012. gadā inflācija samazināsies.
Prognozē, ka augstās inflācijas dēļ reālie
ienākumi samazināsies, jo algu pieaugums ir neliels. Galvenie
negatīvie riski, kas apdraud šo prognožu piepildīšanos, ir tādi,
ka uzņēmumu investīcijas vai neto eksports var neatjaunoties
gaidītajā apjomā un ka pastāvīgi augstā
inflācija var liegt izmantot monetāro politiku, lai kompensētu
mazākus valdības tēriņus.
(7)
Pamatojoties uz atjauninātās
konverģences programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes
Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka budžeta prognožu pamatā
esošais makroekonomiskais scenārijs ir ticams, izņemot par
2012. gadu, kad tas šķiet nedaudz optimistisks. Programmā nav
iekļauts vidēja termiņa mērķis saskaņā ar
rīcības kodeksu, lai gan to var izsecināt no programmā
minētajām mērķvērtībām. Budžeta stratēģijas
mērķis ir samazināt deficītu no 9,9 %
2010.–11. gadā līdz 1,7 % 2015.–16. gadā,
galvenokārt ierobežojot izdevumus. Programmā plānots
deficītu zem atsauces vērtības — 3 % —
samazināt līdz 2014.–15. gadam, kas ir Padomes noteiktais
termiņš. Budžeta prognozēs lēsts, ka 2010.–11. gadā
parāda attiecība būs 78,7 %, bet līdz
2013.–14. gadam palielināsies līdz 87,2 %, un tikai
pēc tam sāks lēni samazināties. Gada vidējie
fiskālie pasākumi periodā no
2010. –11. g. līdz 2014.–15. g. ir 1,6 %.
Tas ir nedaudz mazāk, nekā Padome ieteica 2009. gada
decembrī (1,75 % no IKP), tomēr ir pienācīgs
rādītājs, ņemot vērā, ka budžeta deficīts
2009.–10. g. bija ievērojami zemāks, nekā prognozēts.
Tas atbilst iecerei līdz 2014.–15. g. nominālo deficītu
samazināt zem atsauces vērtības. Ir pamats uzskatīt, ka
Apvienotās Karalistes publiskā sektora finanšu ilgtspējība
ir ļoti apdraudēta. Sabiedrības novecošanās ilgtermiņa
izmaksas ir lielākas par ES vidējo rādītāju, un
pašreizējais budžeta stāvoklis novecošanās izmaksas vēl
palielinās. Spriežot pēc pašreizējās fiskālās
pozīcijas, līdz 2020. gadam parāds pieaugtu līdz
128 % no IKP. Ja izdotos programmu pilnībā īstenot, ar to
pietiktu, lai sāktos parāda samazināšanās, tomēr
2020. gadā tas vēl aizvien pārsniegtu 80 %.
(8)
Īstenot ierosināto fiskālo
konsolidāciju joprojām ir sarežģīts uzdevums. Lai atjaunotu
ilgtspējīgu fiskālo stāvokli, nekādā
gadījumā nedrīkst pieļaut novirzīšanos no
publiskotajiem izdevumu plāniem. Ievērojot iepriekš minēto, tas,
ka investīcijas sabiedriskajā infrastruktūrā, īpaši
transportā, ir mazākas nekā jebkad agrāk, nozīmē,
ka par prioritāti būtu jāizvirza tādi izdevumi, kas veicina
izaugsmi. Ja izdotos panākt pienācīgu primāro
pārpalikumu vidējā termiņā, kā paredzēts
programmā, tas uzlabotu publisko finanšu ilgtspējību.
(9)
Tā kā Apvienotās Karalistes darba
tirgus ir elastīgs, tai izdevās samērā sekmīgi
izturēt lielo IKP sarukumu krīzes laikā. Tomēr
vislielākais bezdarbs bija novērojams jauniešu vidū: jauniešu
bezdarbs pieauga no 15 % 2008. gadā līdz teju 20 %
2010. gadā. Tas, ka darba tirgus ir jauniešiem nelabvēlīgs,
ir skaidrojams ar vispārējiem un strukturāliem trūkumiem
apmācības sistēmā. Apvienotajā Karalistē
15,7 % iedzīvotāju 18–24 gadu vecumā pāragri
pārtrauc izglītošanās un mācību procesu, un šis
rādītājs ir lielāks par ES vidējo
rādītāju (14,4 %). Lai gan to cilvēku
procentuālais īpatsvars vecuma grupā no 25 līdz 64
gadiem, kas ieguvuši augstu prasmju līmeni, Apvienotajā
Karalistē ir sevišķi liels, nepilnības novērojamas
vidēja līmeņa prasmju apguvē — šajā sektorā
rādītājs pašlaik ir zemāks par ES vidējo
rādītāju. Vēl viena sarežģīta Apvienotās
Karalistes darba tirgus problēma ir ievērojams to bērnu skaits,
kas dzīvo mājsaimniecībās, kuru locekļiem nav darba:
šis rādītājs ar 17,5 % ir lielākais ES,
salīdzinot ar vidējo rādītāju 10,2 %. Šī
problēma sevišķi sāpīga ir viena vecāka mājsaimniecībām,
un tas liecina par nepietiekamiem finansiāliem stimuliem un bērnu
aprūpes iespēju trūkumu: vairāk nekā 32 % no
cilvēkiem, kam ir aprūpes pienākumi, nestrādā vai strādā
daļēju laiku, jo nav pieejami aprūpes pakalpojumi (šis
rādītājs ir par 4 procentpunktiem augstāks nekā
ES vidējais rādītājs).
(10)
Pirmskrīzes desmitgadē Apvienotā
Karaliste piedzīvoja lielu nekustamā īpašuma cenu kāpumu.
Pēc krīzes cenas strauji kritās, bet nu jau ir daļēji
atjaunojušās un vēl aizvien ir ārkārtēji augstā
līmenī. Darījumu apjomi samazinājās un vēl
aizvien ir zemi. Mājokļu cenu kāpums ir viens no faktoriem, kas
noteica ievērojamu mājsaimniecību parādu pieaugumu un
mājsaimniecību patēriņa neilgtspējīgu
palielināšanos desmitgadē pirms krīzes. Tā kā
apsīka darījumi mājokļu tirgū, attiecīgi
kritās arī ieņēmumi no nodokļiem par darījumiem
ar mājokļiem, un tas vēl vairāk pasliktināja
Apvienotās Karalistes fiskālo stāvokli. Ar mājokļu
tirgus nepilnībām arī skaidrojami Apvienotās Karalistes
lielie izdevumi mājokļu pabalstiem un lielais to
iedzīvotāju skaits, kas mīt valsts subsidētos
mājokļos. Apvienotā Karaliste ir paziņojusi par
plānošanas sistēmas un hipotekārās kreditēšanas
regulējuma sākotnēju reformu. Tā kā šis
sarežģītais uzdevums skar visus Apvienotās Karalistes ekonomikas
sektorus, ir vērts balstīties uz šiem pasākumiem, lai
izstrādātu plašāku reformu kopumu, tostarp attiecībā
uz hipotekārās kreditēšanas tirgu un īpašumu aplikšanu ar
nodokļiem, lai risinātu šos jautājumus.
(11)
Bez privāto investīciju atjaunošanās
neizdosies pārorientēt ekonomiku no iekšzemes patēriņa un
uzlabot ražīgumu. Apsekojumi liecina, ka kredītu pieejamība un
izmaksas ir būtisks šķērslis investīcijām un
darbības izvēršanai privātajā sektorā, jo īpaši
mazākiem uzņēmumiem, kam nepieciešams banku finansējums.
MVU piešķirto aizdevumu ikgadējais pieaugums bijis negatīvs kopš
2009. gada beigām, un aizdevumu piešķiršana mazajiem
uzņēmumiem samazinājusies vēl krasāk. Lai gan
izskatās, ka kredīta uzcenojums vidējiem uzņēmumiem ir
samazinājies, tas ir palielinājies mazajiem uzņēmumiem.
Apvienotā Karaliste nesen ir ieviesusi vairākus pasākumus, lai
uzlabotu MVU piekļuvi finansējumam, tostarp ir izveidoti valsts
finansēti investīciju instrumenti un panākta vienošanās ar
AK bankām palielināt bruto aizdevumus MVU. Lai rastu risinājumu,
kas varētu funkcionēt arī bez regulāras valdības
iejaukšanās, ir ieteicamas turpmākas reformas ar mērķi
uzlabot konkurenci banku sektorā un sekmēt nebanku finansējuma
tirgu izveidošanos, kam var piekļūt mazāki uzņēmumi.
(12)
Komisija ir izvērtējusi konverģences
programmu un valsts reformu programmu[4]. Vērtējumā
Komisija ņēma vērā ne tikai to lietderību
ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās
politikas izveidē Apvienotajā Karalistē, bet arī to,
kā programmās ievēroti ES noteikumi un norādes, ņemot
vērā, ka ir jānostiprina Eiropas Savienības
vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas
panākams, turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES
līmeņa norādes. Komisija uzskata, ka programmās ir
izklāstīti vērienīgi deficīta samazināšanas
pasākumi, un aicina valdību rīkoties saskaņā ar
plānu. Vajadzētu veikt arī turpmākus pasākumus, lai
reformētu mājokļu tirgu, samazinātu jauniešu bezdarbu,
pāragru izglītošanās pārtraukšanu un risinātu
problēmu saistībā ar bērniem, kas dzīvo
mājsaimniecībās, kurās nevienam loceklim nav darba, un lai
uzlabotu kredītu pieejamību privātajam sektoram.
(13)
Ņemot vērā šo novērtējumu
un Padomes 2010. gada 2. jūnija ieteikumu saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu,
Padome ir izskatījusi Apvienotās Karalistes konverģences
programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums[5]
ir atspoguļots 1) un 2) ieteikumā. Ņemot vērā
Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir
izskatījusi Apvienotās Karalistes valsts reformu programmu.
IESAKA Apvienotajai Karalistei laikposmā
no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.
(1)
Īstenot plānoto fiskālo
konsolidāciju, tiecoties 2012.–13. gadā samazināt
deficītu līdz 6,2 % no IKP, nepieļaujot novirzes no
vērienīgajiem izdevumu samazināšanas mērķiem un tādējādi
sekmējot ilgtspējību ilgtermiņā; ievērojot
iepriekš minēto, prioritāti piešķirt izdevumiem, kas veicina
izaugsmi, tostarp pētniecības un inovācijas jomā, un
investīcijām infrastruktūrā.
(2)
Izstrādāt reformu programmu, lai
mazinātu mājokļu cenu cikla destabilizējošo ietekmi uz
publiskā sektora finansēm, finanšu sektoru un ekonomiku, un lai
tādējādi mazinātu problēmas, kas saistītas ar
mājokļu dārdzību un nepieciešamību pēc valsts
subsidētiem mājokļiem. Tas nozīmē, ka
jāreformē arī hipotekāro kredītu tirgus, īpašumu
aplikšana ar nodokļiem un plānošanas sistēma.
(3)
Veikt pasākumus, lai apkarotu jauniešu
bezdarbu, proti, līdz 2012. gada beigām pieņemt
visaptverošu stratēģiju, lai mazinātu izglītošanās
pāragru pārtraukšanu. Risināt ar prasmju nepietiekamību
saistītās problēmas, t.i., palielināt to cilvēku
skaitu, kam ir vidēja līmeņa prasmes, atbilstīgi darba
tirgus vajadzībām.
(4)
Veikt pasākumus, lai samazinātu to
mājsaimniecību skaitu, kuru locekļiem nav darba, palielinot
bērnu aprūpes iespējas, lai arī cilvēki no viena
vecāka ģimenēm un otrie pelnītāji varētu
iesaistīties darba tirgū.
(5)
Ievērojami uzlabot banku un nebanku
finansējuma pieejamību privātajam sektoram, īpaši MVU.
Veicināt konkurenci banku sektorā un izvērtēt
iespējas, kā uzlabot piekļuvi nebanku finansējumam, piemēram,
riska kapitālam un aizņēmumiem publiskajā sektorā.
Briselē,
                                                                       Padomes vārdā
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV C , , …lpp.
[3]               Attiecībā uz 2011. gadu ir
spēkā ar Padomes 2011. gada 19. maija Lēmumu
2011/308/ES.
[4]               SEC(2011) 736.
[5]               Paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97
9. panta 3. punktā.


title: Rekomendācija padomes Lemumam par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu Polijā

text:
Avis juridique important

|

52004SC0827

Rekomendācija Padomes lēmumam par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu Polijā  /* SEC/2004/0827 galīgā redakcija */

Rekomendācija PADOMES LĒMUMAM par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu Polijā(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJOŠAIS MEMORANDS2004.gada 7.aprīlī Komisija publicēja savas 2004.gada pavasara prognozes [1]. Saskaņā ar sīm prognozēm, kurās tika ņemti vērā Polijas 2004.gada martā paziņotie dati, vispārējais valsts budzeta deficīts Polijā palielinājās no 3,6% IKP 2002.gadā [2] līdz 4,1% IKP 2003.gadā, tādējādi pārsniedzot Līgumā noteikto 3% IKP slieksni.[1]  Komisijas 2004.gada Pavasara prognoze ir pieejama sajā mājaslapā: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.[2]  Saskaņā ar konverģences programmu, ko 17.maijā iesniedz Polijas varas iestādes, budzeta deficīts 2002.gadam bija labots uz 4,0% IKP.Pamatojoties uz so prima facie pierādījumu, Komisija 2004.gada 12.maijā uzsāka pret Poliju pārmērīga budzeta deficīta procesu, pieņemot ziņojumu, kas paredzēts Līguma 104(3) pantā [3]. 2004.gada 17.maijā Komisija saņēma Polijas konverģences plānu, kas 2003.gadam apstiprināja budzeta deficīta lielumu 4,1% IKP apmērā.[3]  Šī ziņojuma pilns teksts ir pieejams sajā mājaslapā:  http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/procedures_en.htm.Pārmērīga budzeta deficīta novērsanas procedūras piemērosanu (PDP) regulē Līguma 104.pants un padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 ,par pārmērīga budzeta deficīta novērsanas procedūras ieviesanas paātrināsanu un skaidrojumu", kas ir Stabilitātes un attīstības pakta daļa [4]. Valstis, kas pievienojās ES 2004.gada 1.maijā ir dalībvalstis ar novirzi, un tām ir jāizvairās no pārmērīga budzeta deficīta, tomēr tām nevar piemērot sankcijas saskaņā ar 104.panta (9) un (11) daļu.[4]  OV L 209, 2.8.1997.Komisijas ziņojums saskaņā ar Līguma 104(3) pantu secināja, ka budzeta deficīta pārsniegumu 2003.gadā virs Līgumā noteiktā 3% IKP slieksņa neizraisīja neparasts notikums, kas ir ārpus Polijas varas iestāzu kontroles, un to arī neizraisīja nopietna ekonomiska lejupslīde Stabilitātes un attīstības pakta nozīmē, jo faktiski IKP pieaugums 2003.gadā sasniedza 3,7%. Attiecībā uz 2004.gada notikumiem, ziņojums secināja, ka vispārējam valsts budzeta deficītam ir tendence samazināties, bet palikt virs 3% IKP. Konkrēti Komisijas 2004.gada Pavasara prognozes 2004.gadā paredz vispārējo valsts budzeta deficītu 6,0% IKP, kas ir virs 5,7% IKP, ko Polijas varas iestādes paredzēja konverģences programmā.Pamatojoties uz Komisijas 2004.gada Pavasara prognozēm, Komisijas ziņojums arī secināja, ka valsts parāda attiecības pret IKP koeficients, kas 2003.gadā bija sasniedzis 45,4%, 2004.gadā saglabāsies zem 60% Līgumā noteiktā slieksņa. Konkrēti, Komisijas 2004.gada Pavasara prognozes paredzēja, ka parāda attiecība 2004.gadā sastādīs 49,1% IKP, kas atbilst 49% IKP, ko paredzēja Polijas varas iestādes konverģences programmā. Budzeta deficīta un parāda skaitļus būs jālabo uz augsu, ja atvērtos pensiju fondus izslēgs no valsts sektora pēc EUROSTAT lēmuma par finansēto pensiju shēmu klasifikāciju.Līguma 104(4) pants nosaka, ka "114.pantā paredzētā Komiteja (t.i. Ekonomikas un finansu komiteja) izstrādā atzinumu par Komisijas ziņojumu". Komiteja sniedza savu atzinumu 2004.gada 24.maijā, piekrītot Komisijas ziņojumā izdarītajam novērtējumam. Konkrēti Komisija secināja, ka budzeta situācija Polijā norāda uz to, ka pārmērīgs budzeta deficīts pastāv saskaņā ar pirmo no diviem 104(2) pantā sādu budzeta deficītu identificēsanai paredzētajiem kritērijiem. Citu būtisku faktoru izvērtēsana, sevisķi budzeta situācija un valsts investīciju koeficients vidējā termiņā, nemainīja novērtējumu, pamatojoties uz siem kritērijiem kā tādiem. Komiteja arī uzskatīja, ka ir ticams, ka vispārējais valsts budzeta deficīts 2004.gadā turpinās pārsniegt Līgumā noteikto slieksni un ka bruto valsts parāds 2004.gadā saglabāsies zem Līgumā noteiktā 60% IKP slieksņa.Komisija, izskatījusi būtiskos faktorus, kas ņemti vērā tās ziņojumā, un ņemot vērā Komitejas viedokli, uzskata, ka Polijā pastāv pārmērīgs valsts budzeta deficīts. Šis atzinums, ko Komisija pieņēmusi 2004.gada 24.jūnijā, ir adresēts Padomei, saskaņā ar Līguma 104(5)pantu. Komisija rekomendē Padomei lemt attiecīgi atbilstosi 104(6)pantam, un ar so sniedz rekomendāciju lēmumam par to. Bez tam, Komisija iesniedz Padomei rekomendāciju Padomes rekomendācijai, kas adresējama Polijai, ar mērķi izbeigt pārmērīga valsts budzeta deficīta situāciju saskaņā ar Līguma 104(7)pantu.Rekomendācija PADOMES LĒMUMAM par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu PolijāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOMEŅemot vērā Eiropas Kopienas dibināsanas līgumu, un jo sevisķi tā 104(6)pantu,Ņemot vērā Komisijas rekomendāciju,Ņemot vērā Polijas paskaidrojumus,Tā kā:(1) Saskaņā ar Līguma 104.pantu dalībvalstīm ir jāizvairās no pārmērīga valsts budzeta deficīta; tas attiecas arī uz dalībvalstīm ar novirzi, kas bija visu to valstu gadījumā, kas pievienojās ES 2004.gada 1.maijā;(2) Stabilitātes un attīstības pakts balstās uz labas valsts finansu pārvaldes uzdevumu kā cenu stabilitātes nosacījumu stiprināsanas un spēcīgas ilgt spējīgas izaugsmes, kas sekmē nodarbinātību, līdzekli;(3) Pārmērīgā budzeta deficīta novērsanas procedūra saskaņā ar 104.pantu paredz lēmumu par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu, un Protokols par pārmērīgā budzeta deficīta procesu, kas pievienots Līgumam, nosaka tālākus noteikumus, kas attiecas uz pārmērīga budzeta deficīta novērsanas procesa piemērosanu. Padomes Regula (EK) Nr. 3605/93 [5], ko groza Padomes Regula (EK) Nr. 475/2000 [6] un Komisijas Regula (EK) Nr. 351/2002 [7], nosaka detalizētus noteikumus un definīcijas minētā Protokola noteikumu piemērosanai;[5]  OV L 332, 31.12.1993, p. 7.[6]  OV L 58, 3.3.2000, p. 1.[7]  OV L 55, 26.2.2002 p. 23.(4) Līguma 104(5)pants prasa Komisijai sniegt atzinumu Padomei, ja Komisija uzskata, ka dalībvalstī pastāv vai var rasties pārmērīgs budzeta deficīts. Izskatījusi visus būtiskos faktorus, kas ņemti vērā tās ziņojumā saskaņā ar 104(3)pantu, un ņemot vērā Ekonomiskās un finansu komitejas atzinumu saskaņā ar 104(4)pantu, Komisija savā 2004.gada 24. jūnija atzinumā secināja, ka Polijā pastāv pārmērīgs budzeta deficīts;(5) Līguma 104(6)pants nosaka, ka Padomei ir jāizvērtē jebkuri paskaidrojumi, kurus ieinteresētā dalībvalsts vēlas izdarīt, pirms vispārēja novērtējuma izdarīsanas par to, vai pastāv pārmērīgs budzeta deficīts;(6) Vispārējs novērtējums noved pie sādiem secinājumiem. Vispārējais valsts budzeta deficīts Polijā 2003.gadā sasniedza 4,1% IKP, kas ir virs Līgumā noteiktā 3% IKP slieksņa. Vispārējā valsts budzeta deficīta slieksņa pārkāpsanu neizraisīja neparasts notikums, kas būtu ārpus Polijas varas iestāzu kontroles, to neizraisīja arī ievērojama ekonomiska lejupslīde Stabilitātes un attīstības pakta nozīmē. Vispārējais valsts budzeta deficīts 2004.gadā saglabāsies virs 3% IKP. Konkrēti saskaņā ar Komisijas 2004.gada Pavasara prognozi, plānots, ka budzeta deficīts 2004.gadā sasniegs 6,0% IKP, bet Polijas konverģences programma paredz budzeta deficītu 5,7% IKP apmērā. Parāda koeficients, kas 2003.gadā bija 45,4%, visticamāk saglabāsies zem Līgumā noteiktā 60% IKP slieksņa. Budzeta deficīta un parāda skaitļus būs jālabo uz augsu, ja atvērtos pensiju fondus izslēgs no valsts sektora pēc EUROSTAT lēmuma par finansēto pensiju shēmu klasifikāciju.IR PIEŅĒMUSI ŠO LŪMUMU:1.pantsNo vispārējā novērtējuma izriet, ka Polijā pastāv pārmērīgs budzeta deficīts.2.pantsŠis Lēmums tiek adresēts Polijas Republikai.Parakstīts Briselē, 2004.gada [5.jūlijā].Padomes vārdā --priekssēdētājs[...]


title: Padomes ieteikums ( 2007. gada 12. jūnijs ) informācijas apmaiņai par cilvēku nolaupīšanu, ko veic teroristi

text:
               17.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 214/9

      PADOMES IETEIKUMS

   (2007. gada 12. jūnijs)
   informācijas apmaiņai par cilvēku nolaupīšanu, ko veic teroristi
   (2007/562/EK)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   tā kā:

               (1)

               Dalībvalstīm lielas problēmas rada nolaupīšana, ko veic atsevišķas personas/personu grupas, kuras iespējams saistīt ar starptautiskā terorisma darbību spektru.

               (2)

               Lai šādas situācijas veiksmīgi atrisinātu, dalībvalstīm konfidenciāli jāiegūst pamata informācija, jāizveido kontakti un jāsāk sarunas.

               (3)

               Dalībvalstu spējas varētu būtiski stiprināt, ja būtu iespējams izmantot pieredzi, ko citas dalībvalstis guvušas līdzīgās situācijās.

               (4)

               Šim nolūkam dalībvalstīm vajadzētu citām dalībvalstīm iesniegt datu lapu, kurā ietverta galvenā informācija par notikušajām nolaupīšanām, sniedzot vienīgi tādu informāciju, kas nav slepena pēc incidenta atrisināšanas, un to sniedzot vienīgi par incidentiem, kas saistīti ar starptautisko terorismu,

         IESAKA.

               1)

               Dalībvalstīm:

                           a)

                           pēc tam, kad atrisināts nolaupīšanas incidents, sniegt šādus datus (1):

                                       —

                                       valsts un reģions, kurā nolaupīšana notikusi,

                                       —

                                       ķīlnieku skaits un valstspiederība,

                                       —

                                       nolaupīšanas datums un laiks,

                                       —

                                       incidenta beigu datums un laiks,

                                       —

                                       vainīgie/atbildīgais teroristu grupējums,

                                       —

                                       nolaupīšanas norise (modus operandi),

                                       —

                                       nolaupīšanas iemesls,

                                       —

                                       starpnieka iesaiste jā/nē,

                                       —

                                       kontaktpersona attiecīgajā dalībvalstī.

                                 Šī informācija būtu jāsniedz atbilstoši 1. pielikumā izklāstītajam formātam;

                           b)

                           vajadzības gadījumā sniegt arī šādu papildu informāciju:

                                       —

                                       iemesls, kādēļ ķīlnieks atradās valstī, ķīlnieka valodu prasmes, dzimums,

                                       —

                                       vainīgo ideoloģija, valstspiederība, valodu prasmes,

                                       —

                                       līdzekļi, ko vainīgie izmantoja, lai sazinātos ar sabiedrību,

                                       —

                                       detalizēta informācija par vainīgo darbības veidu (modus operandi),

                                 Šī fakultatīvā papildu informācija būtu jāsniedz atbilstoši 2. pielikumā izklāstītajam formātam.

               2)

               Ja jāiekļauj personas dati, tos iekļauj saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

               3)

               Dalībvalstīm vākt informāciju par visiem incidentiem, kas notikuši pēc 2002. gada 1. janvāra, un sniegt šo apkopojumu citām dalībvalstīm.

               4)

               Dalībvalstīm apmainīties ar informāciju atbilstīgi minētajiem principiem, izmantojot sadarbības biroju tīklu, lai ES mērogā apmainītos ar informāciju par incidentiem, kas saistīti ar teroristiem.

               5)

               Dalībvalstīm iespēju robežās sniegt informāciju arī Eiropolam, un pēc gada, pamatojoties uz sniegto datu daudzumu un veidu, izskatīt, vai būtu ieteicams izveidot datubāzi Eiropolā.

               6)

               Dalībvalstīm sagatavot kontaktinformācijas sarakstu un apmainīties ar šiem sarakstiem, lai atvieglotu tiešu saziņu starp kontaktpunktiem.

      (1)  Nolaupīšanas gadījumā šī informācija palīdzētu ātri noskaidrot, vai citai dalībvalstij jau ir pieredze, ka ES iedzīvotājus nolaupa šajā pašā reģionā šis pats teroristu grupējums vai nolaupīšana notiek salīdzināmos apstākļos. Šādā gadījumā attiecīgā dalībvalsts var sazināties ar konkrēto kontaktpersonu. Ar turpmāku informāciju un pieredzi tālāk apmainās divpusēji atbilstīgi valstu tiesību aktiem.

      1. PIELIKUMS
      Notification of terrorist kidnap
      (or suspected terrorist kidnap)

         Please complete all fields in this box

      2. PIELIKUMS
      Completion of the following information is optional in accordance with national law


title: Padomes Ieteikums ( 2013. gada 9. jūlijs ) par ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru valūta ir euro

text:
               30.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/97

      PADOMES IETEIKUMS

   (2013. gada 9. jūlijs)
   par ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru valūta ir euro
   2013/C 217/24
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar tā 121. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eurogrupai ir īpaša atbildība eurozonas ekonomikas pārvaldībā. Ekonomikas un finanšu krīze skaidri parādīja ciešās savstarpējās saiknes eurozonā, uzsverot nepieciešamību pēc saskaņotas kopējas politikas nostādnes, kas atspoguļo milzīgās negatīvās sekas starp dalībvalstīm, kuru valūta ir euro (“eurozonas dalībvalstis”), kā arī uzsverot nepieciešamību pēc politikas koordinācijas efektīviem pasākumiem, lai ātri reaģētu uz ekonomikas vides izmaiņām.

               (2)

               Eurozonas dalībvalstis ir uzņēmušās saistības noteikt tālejošas papildu stratēģiskās reformas un politikas koordināciju, 2012. gada 2. martā parakstot Līgumu par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā. Tā sauktā “divu regulu kopuma” (3) stāšanās spēkā 2013. gadā vēl vairāk padziļinās budžeta un ekonomikas politikas koordināciju eurozonā.

               (3)

               Noris darbs, lai vēl vairāk padziļinātu ekonomisko un monetāro savienību (“EMS”). Komisija 2012. gada 28. novembrī nāca klajā ar paziņojumu par plānu padziļinātas un patiesas ekonomikas un monetārās savienības izveidei. Šajā plānā norādīts patiesas EMS pamatojums un mērķi, kā arī līdzekļi un darbības, kas padarītu iespējamu to sasniegšanu. Plāna nolūks bija uzsākt Eiropas mēroga debates. Komisija 2012. gada 12. septembrī publiskoja ceļvedi virzībā uz banku savienību. Šim priekšlikumam bija pievienoti divu regulu priekšlikumi, kas nepieciešami vienota uzraudzības mehānisma izveidei. Eiropadomes priekšsēdētājs 2012. gada 5. decembrī publicēja ziņojumu, kas bija izstrādāts ciešā sadarbībā ar Komisijas priekšsēdētāju, eurogrupas priekšsēdētāju un ECB priekšsēdētāju un kurā bija iekļauts konkrēts plāns ar noteiktu termiņu, lai panāktu patiesas EMS izveidi. Tā pamatā bija integrēts finanšu, budžeta un ekonomikas politikas regulējums, ka arī demokrātiskā leģitimitāte un atbildība.
               Dalībvalstu vai valdību vadītāji 2012. gada 14. decembrī nolēma tālāk virzīt darbu pie ceļveža EMS izveidei, atzīstot eurozonas dalībvalstu ekonomikas savstarpējo saistību un labumu, ko stabilitāte eurozonā var sniegt tās dalībvalstīm un Savienībai kopumā.

               (4)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada procesā un 2012. gada 20. novembra rezolūcijā “Ceļā uz patiesu ekonomisko un monetāro savienību” ir paudis viedokli par EMS padziļināšanos.

               (5)

               Krīzes pārvarēšanu eurozonā raksturo nelokāma apņemšanās. Visu dalībvalstu un ES iestāžu apņemšanās nosargāt eurozonas integritāti ir skaidra un neapšaubāma. Tomēr eurozonas pārvaldības efektivitāte, kā arī eurogrupas īstenotā krīzes pārvarēšanas vadība ir jāturpina uzlabot, lai pilnībā nodrošinātu efektīvu koordināciju eurozonas mērogā. Koordinācijas nostiprināšana ir arī vajadzīga, lai panāktu saskaņotas kopējas politikas nostādnes eurozonā un nodrošinātu nepieciešamo politikas pasākumu īstenošanu. Šo mērķu sasniegšana nostiprinās pilsoņu un tirgu uzticēšanos, tādējādi atbalstot ekonomikas atlabšanu un finanšu stabilitāti eurozonā.

               (6)

               Divu tiesību aktu kopuma īstenošana vēl vairāk nostiprinās budžeta uzraudzību eurozonā. Divu tiesību aktu kopums nosaka eurogrupas lomu atsevišķu dalībvalstu budžetu projektu, kā arī visas eurozonas budžeta prognožu apspriešanā, lai nodrošinātu atbilstošu kopīgo fiskālo nostāju. Šīs diskusijas notiek, pamatojoties uz Komisijas atzinumiem par eurozonas dalībvalstu budžeta plānu projektiem un Komisijas veikto vispārējo eurozonas budžeta plānu projektu un to savstarpējās mijiedarbības izvērtējumiem. Lai sasniegtu fiskālo konsolidāciju visā eurozonā, viens no galvenajiem uzdevumiem ir laika gaitā panākt parāda un IKP attiecības vienmērīgu samazināšanos. To var izdarīt, īstenojot diferencētu, izaugsmi veicinošu fiskālās konsolidācijas politiku, vienlaicīgi pastiprinot eurozonas izaugsmes potenciālu.
               Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvajā daļā ir paredzēta strukturālā izteiksmē definēta budžeta korekcija virzībā uz nominālo atsauces vērtību, ņemot vērā ilgtspējas risku atšķirības starp valstīm gan īsākā, gan vidējā termiņā, un tā ļauj automātiskajiem stabilizatoriem darboties visā korekcijas gaitā. Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā ir paredzēta pakāpeniska korekcija vidēja termiņa mērķu virzienā, kā gada strukturālā uzlabojuma kritēriju nosakot 0,5 %. To var pielāgot specifiski katrai valstij, ņemot vērā cikliskos apstākļus un parāda ilgtspējas risku. Fiskālās politikas ticamība vidējā termiņā nostiprinātos, ja valsts izdevumu un ieņēmumu sastāvs labāk atspoguļotu izdevumu posteņu un ieņēmumu avotu ietekmi uz izaugsmi. Turklāt ekonomikas izaugsmes potenciālu varētu stiprināt ar turpmākām strukturālam reformām un izmantojot ES esošajā fiskālajā sistēmā paredzētās iespējas līdzsvarot vajadzību pēc produktīviem publiskiem ieguldījumiem ar fiskālās disciplīnas mērķiem, kas noteikti Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā.

               (7)

               Vairums riska rādītāju saistībā ar ES finanšu tirgiem un noskaņojums tirgū ir uzlabojies salīdzinājumā ar 2012. gadu, jo ir mazinājusies destruktīvo paļāvības spirāļu, kas piepildās pašas par sevi, intensitāte. Tomēr joprojām saglabājas ievērojama tirgus sadrumstalotība. Ir vajadzīgs laiks, lai banku labvēlīgāki finansēšanas nosacījumi materializētos kā kreditēšanas uzplaukums reālajā ekonomikā, un dalībvalstīs joprojām pastāv ievērojamas atšķirības attiecībā uz banku kreditēšanas darbībām un finansējuma izmaksām privātajam sektoram. Galvenais uzdevums pašreizējā konjunktūrā ir pienācīga saistību un aktīvu īpatsvara samazināšana gan banku nozarē, gan privātā sektora daļās, kas nav saistītas ar finanšu nozari, vienlaicīgi uzturot jaunu aizdevumu plūsmu produktīvam pielietojumam reālajā ekonomikā, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU).

               (8)

               Kreditēšanas kanāla atjaunošanu veicinātu banku bilanču turpmāka uzlabošana un pašu kapitāla rezervju nostiprināšana. Šajā ziņā vienotā uzraudzības mehānisma (VUM) un Eiropas Banku iestādes (EBA) veiktie aktīvu kvalitātes pārskati un stresa testi nodrošinās banku bilanču pārredzamību, palīdzēs atpazīt jebkādus atlikušos vājos punktus un tādējādi nostiprināt visas nozares pašapziņu. Finanšu tirgus turpmākas sadrumstalotības un finanšu nestabilitātes risks atspoguļo nepieciešamību eurozonai strauji virzīties uz priekšu, izveidojot banku savienību un vienlaicīgi izvairoties no ad hoc risinājumiem banku noregulējuma jautājumos.

               (9)

               Visā eurozonā ir nepieciešamas strukturālas reformas, lai uzlabotu produktu un darba tirgu funkcionēšanu nolūkā sekmēt konkurētspēju, nostiprināt esošo korekcijas procesu un garantēt resursu ilgtspējīgu pārdalīšanu. Turklāt strukturālām reformām ir būtiska nozīme līdzsvarošanas un saistību īpatsvara samazināšanas procesā. Dalībvalstīm ar budžeta deficītu papildu konkurētspēja palielinās neto eksportu, kas palīdz līdzsvarot izaugsmes gaitu, lai uzlabotu situāciju produktīvākos, mazāk darbietilpīgos starptautiski tirgojamu preču un pakalpojumu sektoros, vienlaicīgi veicinot ekonomikas atveseļošanos un samazinot parādu attiecības. Tai pat laikā reformas konkurences uzlabošanai dalībvalstīs ar tekošā konta pārpalikumu varētu veicināt resursu pārdali un palīdzēt palielināt ieguldījumus starptautiski netirgojamu preču un pakalpojumu sektoros. Tas nostiprinātu iekšzemes pieprasījuma nozīmi pieauguma struktūrā, padarot korekciju eurozonā simetriskāku. Tai pat laikā krīzei bija lielākoties asimetriska ietekme uz eurozonas dalībvalstu nodarbinātību, visvairāk skarot dalībvalstis ar spēcīgāko iekšzemes pieprasījuma konsolidāciju, kas bija saistīta ar tekošā konta pārmaiņām. Ja nenotiek efektīva un ātra cikliskā bezdarba absorbcija, var iestāties histerēzes efekts, kad bezdarbs nostiprinās un kļūst mazāk jutīgs pret algu dinamiku. Tādēļ strukturālajām reformām darba tirgū saglabājas īpaša nozīme sociālās kohēzijas risku mazināšanā un nākotnes izaugsmes potenciāla veidošanā eurozonā. Līdz ar Līguma par stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā parakstīšanu 2012. gada 2. martā eurozonas dalībvalstis uzņēmās saistības ex ante apspriest un attiecīgos gadījumos koordinēt savus valstu plānus galveno ekonomikas reformu īstenošanai, lai iezīmētu paraugprakses un darbotos ciešāk koordinētas ekonomikas politikas virzienā. Jau pieņemto pasākumu ietekme būtu jāpārrauga eurogrupai, lai vajadzības gadījumā rosinātu turpmākas darbības un lai piemērotu reformu apmēru konkrētai valstij adresētiem ieteikumiem,

         AR ŠO IESAKA eurozonas dalībvalstīm laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam individuāli un kolektīvi, neskarot Padomes kompetenci attiecībā uz dalībvalstu ekonomikas politikas koordināciju, bet jo īpaši saistībā ar ekonomikas politikas koordināciju eurogrupā, rīkoties šādi.

               1.

               Uzņemties atbildību par kopējas politikas nostādnēm eurozonā, lai nodrošinātu labu eurozonas funkcionēšanu ar mērķi palielināt izaugsmi un nodarbinātību un sekmētu darbu ar ekonomikas un monetārās savienības pastiprināšanu. Ļaut eurogrupai būt galvenajai noteicējai pastiprinātas uzraudzības sistēmā, ko piemēro eurozonas dalībvalstīm, lai koordinētu un pārraudzītu valstu mēroga un eurozonas mēroga reformas, kas ir nepieciešamas stabilai un spēcīgai eurozonai, politikas saskaņotības nodrošināšanai, kā arī lai sagatavotu eurosamitus.

               2.

               Nodrošināt to, ka eurogrupa pārrauga un koordinē eurozonas dalībvalstu fiskālo politiku, kā arī kopīgo fiskālo nostāju visā eurozonā, lai nodrošinātu izaugsmi veicinošu un diferencētu fiskālo politiku. Tālab eurogrupai būtu jāapspriež Komisijas atzinumi par eurozonas katras dalībvalsts budžeta plānu projektiem un eurozonas budžeta situāciju un perspektīvām kopumā, pamatojoties uz Komisijas veikto budžeta plānu projektu un to savstarpējās mijiedarbības vispārējo izvērtējumu. Koordinācijai būtu jāpalīdz nodrošināt fiskālās konsolidācijas tempa diferencēšanu atbilstīgi fiskālajai un ekonomiskajai situācijai eurozonas dalībvalstīs, definējot budžeta korekciju strukturālā izteiksmē saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu un ļaujot automātiskajiem stabilizatoriem darboties visā korekcijas gaitā, kā arī nodrošināt to, ka fiskālā konsolidācija nolūkā nostiprināt fiskālās politikas ticamību vidējā termiņā balstās arī uz vispārēju efektīvu un izaugsmi veicinošu izdevumu un ieņēmumu kopumu un pienācīgām strukturālam reformām, kas sekmē ekonomikas izaugsmes potenciālu.

               3.

               Eurogrupas ietvaros izvērtēt aizdevumu likmju atšķirību iemeslus dažādās eurozonas dalībvalstīs, jo īpaši attiecībā uz MVU; izpētīt finanšu tirgu sadrumstalotības sekas eurozonā un sniegt ieguldījumu tās pārvarēšanai.

               4.

               Balstoties uz rekapitalizāciju un pārstrukturēšanu pēdējos gados, sekmēt turpmākus bilances uzlabojumus bankās kā līdzekli sadrumstalotības novēršanai vienotajā tirgū un uzlabot kredītu plūsmu reālās ekonomikas, īpaši MVU, virzienā. Tālab: a) nodrošināt to, ka vienotā uzraudzības mehānisma (VUM) sadarbībā ar Eiropas Banku iestādi (EBA) veicamie banku bilanču izvērtējumi un stresa testi tiek pabeigti saskaņā ar apstiprināto grafiku; b) nodrošināt vienādus nosacījumus, piemērojot sloga sadales prasības banku rekapitalizācijā; c) nodrošināt ticama fiskālā atbalsta pieejamību saistībā ar bilanču izvērtēšanu un stresa testiem; d) atcelt uzraudzības stimulus bankām, lai atbilstu aktīviem un pasīviem valsts robežās; un e) paātrināt vajadzīgos pasākumus, lai izveidotu banku savienību, kā norādījusi Eiropadome.

               5.

               Koordinēt ex ante eurozonas dalībvalstu galvenos ekonomikas reformu plānus. Pārraudzīt strukturālo reformu īstenošanu, jo īpaši darba un produktu tirgū, un izvērtēt to ietekmi uz eurozonu, ņemot vērā Padomes ieteikumus atsevišķām eurozonas dalībvalstīm. Veicināt turpmākas korekcijas eurozonā, nodrošinot iekšējās un ārējās nelīdzsvarotības izlīdzināšanu, inter alia rūpīgi sekojot reformām, kuru uzdevums ir novērst uzkrājumu un ieguldījumu darbību traucējumus dalībvalstīs ar tekošā konta deficītu un pārpalikumu. Veikt vajadzīgos pasākumus makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras efektīvai īstenošanai, jo īpaši izvērtējot reformu saistību virzību dalībvalstīs, kuras saskaras ar pārmērīgu nelīdzsvarotību, un reformu īstenošanas virzību dalībvalstīs, kuru nelīdzsvarotības risināšanai ir vajadzīga izlēmīga rīcība, lai ierobežotu negatīvu ietekmi uz pārējo eurozonu.

               6.

               Saskaņā ar 2013. gada GIP ir ļoti svarīgi, lai eurozonas dalībvalstis veiktu kopīgus un būtiskus pasākumus ar nodomu mazināt krīzes sociālās sekas un augošos bezdarba līmeņus. Īpašas bažas vieš jauniešu bezdarbs, un ir ieteicama drosmīga rīcība saskaņā ar Izaugsmes un nodarbinātības paktu un ES garantiju jauniešiem. Ir ieteicams veikt turpmākas reformas, lai sekmētu darba iespējas, novērstu priekšlaicīgu darba tirgus atstāšanu, mazinātu darbaspēka izmaksas, novērstu darba tirgus segmentāciju un atbalstītu inovāciju.

      Briselē, 2013. gada 9. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 472/2013 (2013. gada 21. maijs) par to eurozonas dalībvalstu ekonomiskās un budžeta uzraudzības pastiprināšanu, kurās ir vai kurām draud nopietnas finanšu stabilitātes grūtības (OV L 140, 27.5.2013., 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 473/2013 (2013. gada 21. maijs) par kopīgiem noteikumiem budžeta plānu projektu uzraudzībai un novērtēšanai un pārmērīga budžeta deficīta novēršanai eurozonas dalībvalstīs (OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.).


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 19. decembris ) par kopīgām pamatnostādnēm attiecībā uz apgrozībai paredzēto euro monētu emisiju un to valsts pusēm (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 8625)

text:
               14.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 9/52

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 19. decembris)
   par kopīgām pamatnostādnēm attiecībā uz apgrozībai paredzēto euro monētu emisiju un to valsts pusēm
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 8625)
   (Autentisks ir tikai teksts angļu, franču, grieķu, holandiešu, itāļu, maltiešu, portugāļu, slovēņu, somu, spāņu, vācu un zviedru valodā)
   (2009/23/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Līguma 106. panta 2. punktu dalībvalstis var emitēt monētas, kuru emisijas daudzums jāapstiprina Eiropas Centrālajai bankai.

               (2)

               Padome saskaņā ar Līguma 106. panta 2. punkta otro teikumu šajā jomā ir pieņēmusi saskaņošanas pasākumus, kas izklāstīti Padomes 1998. gada 3. maija Regulā (EK) Nr. 975/98 par apgrozībai paredzēto euro monētu nominālvērtībām un tehniskajiem datiem (1).

               (3)

               Saskaņā ar 11. pantu Padomes 1998. gada 3. maija Regulā (EK) Nr. 974/98 par euro ieviešanu (2) monētām euro un centu denominācijā, ja tās atbilst denominācijām un tehniskajiem datiem, ir likumīga maksāšanas līdzekļa statuss visās “iesaistītajās” dalībvalstīs, kā tas noteikts minētajā regulā.

               (4)

               Saskaņā ar ierasto praksi iesaistītajās dalībvalstīs apgrozībai paredzētās euro monētas, tostarp piemiņas monētas, jālaiž apgrozībā pēc to nominālvērtības. Tas tomēr neizslēdz iespēju, ka neliela daļa no emitēto monētu kopapjoma tiek pārdota par augstāku cenu, ja saražotajām monētām ir īpaša kvalitāte vai tās ir īpašā iepakojumā.

               (5)

                  Euro monētas ir apgrozībā ne tikai to emisijas dalībvalstī, bet visā euro zonā, kā arī ārpus tās. Šajā kontekstā uz euro monētas valsts puses jābūt skaidrai norādei par emisijas dalībvalsti, lai šīs monētas lietotāji bez grūtībām varētu identificēt emisijas dalībvalsti.

               (6)

                  Euro monētām ir kopīga “Eiropas puse” un atšķirīga valsts puse. Euro monētu kopīgajā Eiropas pusē ir norādīts gan vienotās valūtas nosaukums, gan monētas denominācija. Valsts pusē nav jāatkārto ne vienotās valūtas nosaukums, ne monētas denominācija.

               (7)

                  Euro monētu valsts puses dizainparaugus izvēlas katra iesaistītā dalībvalsts, bet dizainparaugs pilnībā jāaptver divpadsmit Eiropas Savienības karoga zvaigznēm.

               (8)

               Iesaistītajām dalībvalstīm jāievēro kopīgi noteikumi attiecībā uz izmaiņām euro monētu valsts pusē. Apgrozībai paredzēto parasto euro monētu valsts puses dizainparaugi principā nebūtu jāmaina, izņemot gadījumus, ja mainās uz monētas attēlotais vai minētais valsts vadītājs.

               (9)

               Piemiņas monētas ir īpašas monētas, kuras paredzēts laist apgrozībā un kurām parasto valsts dizainparaugu aizstāj ar atšķirīgu valsts dizainparaugu, lai pieminētu kādu īpašu elementu. Šādam nolūkam vispiemērotākā denominācija ir divu euro monēta, galvenokārt monētas lielā diametra un tās tehnisko parametru dēļ, kas piedāvā pienācīgu aizsardzību pret viltošanu.

               (10)

               Emitējot apgrozībai paredzētās piemiņas euro monētas, to atceres objektiem jābūt svarīgiem valsts vai Eiropas mērogā, jo šādas monētas paredzēts laist apgrozībā visā euro zonā. Mazāk svarīgi notikumi jāsvin, emitējot euro kolekcijas monētas, kuras nav paredzēts laist apgrozībā un kuras vajadzētu viegli atšķirt no apgrozībai paredzētajām euro monētām. Uz visu iesaistīto dalībvalstu kopīgi emitētajām piemiņas euro monētām jāattēlo tikai tādi elementi, kuriem ir īpaša nozīme Eiropas mērogā.

               (11)

               Līdz šim noteiktais ierobežojums, kas ļauj emisijas dalībvalstij emitēt apgrozībai paredzētu piemiņas euro monētu vienu reizi gadā, ir darbojies labi, un šāda kārtība jāievēro arī turpmāk, sniedzot papildu iespēju visām iesaistītajām dalībvalstīm kopīgi emitēt apgrozībai paredzētu piemiņas euro monētu. Turklāt dalībvalstis var emitēt apgrozībai paredzētu piemiņas euro monētu, ja valsts vadītāja vakance ir brīva uz pagaidu laiku vai šādus pienākumus pilda pagaidu vadītājs.

               (12)

               Ir jānosaka konkrēti apjoma ierobežojumi apgrozībai paredzēto piemiņas monētu emisijai, lai nodrošinātu, ka šādas monētas aizvien veido procentuāli nelielu daļu no kopējā apgrozībā esošā divu euro monētu kopskaita. Vienlaikus saskaņā ar minētajiem apjoma ierobežojumiem jāļauj emitēt pietiekams monētu apjoms, lai nodrošinātu efektīvu piemiņas monētu apgrozību.

               (13)

               Tā kā euro monētas ir apgrozībā visā euro zonā, to valsts dizainparauga pazīmes ir kopīgas ieinteresētības jautājums. Emisijas dalībvalstis cita citu informē par jaunajām valsts pusēm pietiekamu laiku pirms plānotās emisijas dienas. Šajā nolūkā emisijas dalībvalstīm jāiesniedz Komisijai savi euro monētu dizainparaugu projekti, lai tā verificētu to atbilstību šim ieteikumam.

               (14)

               Lai ņemtu vērā dalībvalstu dažādās prakses un vēlmes šajā jomā, šajā ieteikumā ietvertās pamatnostādnes ir apspriestas ar dalībvalstīm.

               (15)

               Kopiena ir noslēgusi monetāros nolīgumus ar Monako Firstisti, Sanmarīno Republiku un Vatikāna Pilsētvalsti, ar ko tām tiek dotas tiesības emitēt noteiktus daudzumus euro monētu. Kopējās pamatnostādnes attiecas arī uz apgrozībai paredzētām monētām, ko emitē iepriekšminētās valstis.

               (16)

               Šā ieteikuma pārskatīšana jāveic pirms 2015. gada beigām, lai noteiktu, vai pamatnostādnēs jāveic izmaiņas.

               (17)

               Ar šo ieteikumu jāaizstāj Komisijas 2003. gada 29. septembra Ieteikums par vispārpieņemto praksi, veicot izmaiņas apgrozībā laisto euro monētu aversa valsts puses dizainparaugos (3), un Komisijas 2005. gada 3. jūnija Ieteikums par kopīgām pamatnostādnēm attiecībā uz apgrozībai paredzēto euro monētu valsts pusēm (4),

         AR ŠO IESAKA.
   1.   Euro monētu laišana apgrozībā
   Apgrozībai paredzētās euro monētas jālaiž apgrozībā pēc to nominālvērtības. Tas neizslēdz to, ka neliela daļa no emitēto monētu apjoma tiek pārdota par augstāku cenu, ja to var pamatot ar īpašu kvalitāti vai iepakojumu.
   2.   Emisijas dalībvalsts identifikācija
   Uz visu denomināciju apgrozībai paredzēto euro monētu valsts pusēm ir norāde par emisijas dalībvalsti, proti, dalībvalsts nosaukums vai tā saīsinājums.
   3.   Valūtas nosaukuma un denominācijas neatkārtošana

               1.

               Apgrozībai paredzēto euro monētu valsts pusē neatkārto norādes ne par monētas denomināciju vai tās daļu, ne arī par vienotās valūtas vai tās apakšvienības nosaukumu, ja vien šādu norāžu pamatā nav atšķirīga alfabēta lietojums.

               2.

               Uzrakstā uz divu euro monētu apmales ir norāde par denomināciju, izmantojot tikai skaitli “2” vai terminu “euro”, vai abus iepriekšminētos.

         4.   Valsts pušu dizainparaugs
   Uz apgrozībai paredzēto euro monētu valsts puses jāatveido divpadsmit Eiropas Savienības karoga zvaigznes, kuras pilnībā ietver valsts dizainparaugu, tostarp gada zīmi un emisijas dalībvalsts nosaukuma norādi. Eiropas Savienības zvaigznes jāattēlo tādā pašā veidā kā uz Eiropas Savienības karoga.
   5.   Izmaiņas apgrozībai paredzēto parasto euro monētu valsts pusēs
   Neskarot 6. punktu, apgrozībai paredzēto euro vai centu denominācijas monētu valsts pušu dizainparaugi nebūtu jāmaina, izņemot gadījumus, ja mainās uz monētas attēlotais vai minētais valsts vadītājs. Tomēr emisijas dalībvalstīm jāļauj ik pēc piecpadsmit gadiem atjaunināt euro monētu dizainparaugu, uz kura attēlots valsts vadītājs, lai ņemtu vērā izmaiņas viņa/viņas izskatā. Emisijas dalībvalstīm arī jāatļauj atjaunināt euro monētu valsts puses, lai pilnībā izpildītu šā ieteikuma norādījumus.
   Ja valsts vadītāja vakance ir brīva uz pagaidu laiku vai šādus pienākumus pilda pagaidu vadītājs, šādā gadījumā nebūtu jāpiešķir tiesības mainīt apgrozībai paredzēto parasto euro monētu valsts puses dizainparaugu.
   6.   Apgrozībai paredzēto piemiņas euro monētu emisija

               1.

               Uz apgrozībai paredzēto piemiņas euro monētu dizainparauga, kas atšķiras no apgrozībai paredzēto parasto euro monētu dizainparauga, jāatveido tikai tādi elementi, kuri ir svarīgi valsts vai Eiropas mērogā. Uz apgrozībai paredzētajām piemiņas euro monētām, ko kopīgi emitējušas visas iesaistītās dalībvalstis, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 974/98 1. pantā (turpmāk – iesaistītās dalībvalstis), jānorāda elementi, kas ir ļoti svarīgi Eiropas mērogā, un to emisija jāapstiprina Padomei.

               2.

               Apgrozībai paredzēto piemiņas euro monētu emisijai jāatbilst šādiem noteikumiem:

                           a)

                           jāparedz ierobežojums, kas ļauj emisijas dalībvalstij emitēt piemiņas euro monētu vienu reizi gadā, izņemot gadījumus, ja:

                                       i)

                                       apgrozībai paredzētās piemiņas euro monētas kopīgi emitē visas iesaistītās dalībvalstis;

                                       ii)

                                       apgrozībai paredzētu piemiņas euro monētu emitē, ja valsts vadītāja vakance ir brīva uz pagaidu laiku vai šādus pienākumus pilda pagaidu vadītājs;

                           b)

                           divu euro monēta ir vienīgā denominācija šādai emisijai;

                           c)

                           katrā emisijas reizē apgrozībā laistajam monētu kopskaitam nebūtu jāpārsniedz šādas divas robežvērtības:

                                       i)

                                       0,1 % no visu iesaistīto dalībvalstu apgrozībā laistā divu euro monētu kopskaita līdz tā gada sākumam, kas ir pirms attiecīgās piemiņas monētas emisijas gada; šo robežvērtību var paaugstināt līdz 2,0 % no visu iesaistīto dalībvalstu apgrozībā laistā divu euro monētu kopskaita, ja tiek atzīmēts globāli un simboliski svarīgs notikums, šādā gadījumā emisijas dalībvalstij jāatsakās turpmākajos četros gados emitēt vēl vienu apgrozībai paredzētu piemiņas monētu un izmantot paaugstināto robežvērtību un, iesniedzot 7. punktā paredzēto informāciju, jāizklāsta iemesli, kādēļ tā izvēlējusies paaugstināto robežvērtību;

                                       ii)

                                       5,0 % no attiecīgās emisijas dalībvalsts apgrozībā laistā divu euro monētu kopskaita līdz gada sākumam, kas ir pirms attiecīgās piemiņas monētas emisijas gada;

                           d)

                           uzrakstam uz apgrozībai paredzēto piemiņas euro monētu ārējās apmales jābūt tādam pašam kā uzrakstam uz apgrozībai paredzēto parasto euro monētu apmales.

         7.   Informācijas procedūra un turpmāko izmaiņu publicēšana
   Dalībvalstis savstarpēji informē cita citu par euro monētu jaunu valsts pušu dizainparaugu projektiem, ieskaitot uzrakstu uz monētu apmales un emisijas apjomu, pirms tās pieņem galīgo lēmumu par dizainparaugiem. Šādā nolūkā emisijas dalībvalstij jāiesniedz Komisijai jaunie euro monētu dizainparaugu projekti parasti sešus mēnešus pirms plānotās emisijas dienas. Komisijai jāverificē atbilstība šā ieteikuma pamatnostādnēm un nekavējoties jāinformē dalībvalstis ar Ekonomikas un finanšu komitejas attiecīgās apakškomitejas starpniecību. Ja Komisija uzskata, ka nav ievērotas šā ieteikuma pamatnostādnes, par dizainparauga apstiprināšanu lemj Ekonomikas un finanšu komitejas attiecīgā apakškomiteja.
   Ekonomikas un finanšu komitejas attiecīgajai apakškomitejai jāapstiprina visu iesaistīto dalībvalstu kopīgi emitēto apgrozībai paredzēto piemiņas euro monētu dizainparaugi.
   Visu informāciju saistībā ar jauno euro monētu valsts dizainparaugiem publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   8.   Ieteikuma darbības joma
   Šis ieteikums attiecas uz apgrozībai paredzēto gan parasto, gan piemiņas euro monētu valsts pusēm un uzraksta uz monētas apmales. Tas neattiecas uz to apgrozībai paredzēto parasto un piemiņas euro monētu valsts pusēm un uzraksta uz monētas apmales, kuras pirmoreiz emitētas vai apstiprinātas atbilstīgi saskaņotajai informācijas procedūrai pirms šā ieteikuma pieņemšanas.
   9.   Iepriekšējo ieteikumu atcelšana
   Ar šo atceļ Ieteikumus 2003/734/EK un 2005/491/EK.
   10.   Adresāti
   Šis ieteikums ir adresēts visām iesaistītajām dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 19. decembrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Joaquín ALMUNIA

      (1)  OV L 139, 11.5.1998., 6. lpp.

      (2)  OV L 139, 11.5.1998., 1. lpp.

      (3)  OV L 264, 15.10.2003., 38. lpp.

      (4)  OV L 186, 18.7.2005., 1. lpp.


Ieteikums Padomes atzinums saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Portugāles stabilitātes programmu 2005.-2009. gadam