               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 19.11.2020
            COM(2020) 743 final
            Ieteikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko atļauj sākt sarunas par nolīgumiem starp Eiropas Savienību un Alžīriju, Armēniju, Bosniju un Hercegovinu, Ēģipti, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Maroku, Tunisiju un Turciju par sadarbību starp Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un minēto trešo valstu kompetentajām iestādēm tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.IETEIKUMA KONTEKSTS

               Globalizētā pasaulē, kurā smagi noziegumi un terorisms iegūst aizvien pārvalstiskākas dimensijas un kļūst aizvien daudzfunkcionālāki, tiesībaizsardzības un tiesu iestādēm vajadzētu būt pilnīgi sagatavotām sadarboties ar ārējiem partneriem, lai garantētu savu pilsoņu drošību. Tādēļ Eurojust vajadzētu būt spējai sadarboties un veikt personas datu apmaiņu ar trešo valstu tiesu iestādēm, ciktāl tas vajadzīgs tās uzdevumu izpildei. Pašlaik Eurojust ir sadarbības nolīgumi, kas ļauj veikt personas datu apmaiņu ar Melnkalni, Ukrainu, Moldovu, Lihtenšteinu, Šveici, Ziemeļmaķedoniju, ASV, Islandi, Norvēģiju, Gruziju, Albāniju un Serbiju. Saskaņā ar Regulas (ES) 2018/1727
                  1
                (Eurojust regula) 80. panta 5. punktu šie sadarbības nolīgumi paliek spēkā.

               Kopš 2019. gada 12. decembrī sāka piemērot Eurojust regulu un saskaņā ar Līgumu, Komisija ir atbildīga par to, lai Savienības vārdā risinātu sarunas par starptautiskiem nolīgumiem ar trešām valstīm par sadarbību un personas datu apmaiņu ar Eurojust. Ciktāl tas vajadzīgs Eurojust uzdevumu veikšanai saskaņā ar Eurojust regulas V nodaļu, Eurojust var izveidot un uzturēt sadarbības attiecības ar ārējiem partneriem, izmantojot sadarbības vienošanās. Tomēr tās pašas par sevi nevar būt juridiskais pamats personas datu apmaiņai.

               Ņemot vērā politisko stratēģiju, tiesu iestāžu operatīvās vajadzības visā ES un iespējamos ieguvumus no ciešākas sadarbības šajā jomā, Komisija uzskata, ka īstermiņā ir jāsāk sarunas ar desmit trešām valstīm, lai reglamentētu veidu, kādā Eurojust ar tām var sadarboties.

               Ņemot vērā Eurojust operatīvās vajadzības, Komisija ir veikusi prioritāro valstu novērtējumu. Komisijai pārskatīšanas nolūkā iesniegtais Eurojust ārējo attiecību stratēģijas projekts liecina, ka Eurojust ir konstatējusi, ka pastāv īpaša operatīva vajadzība pēc sadarbības ar Alžīrijas Tautas Demokrātisko Republiku, Argentīnas Republiku, Bosniju un Hercegovinu, Kolumbijas Republiku, Ēģiptes Arābu Republiku, Izraēlas Valsti, Jordānijas Hāšimītu Karalisti, Libānas Republiku, Marokas Karalisti, Tunisijas Republiku un Turcijas Republiku. Citas prioritāras trešās valstis, ko noteikusi Eurojust, ir Brazīlijas Federatīvā Republika, Ķīnas Tautas Republika, Kanāda, Apvienotie Arābu Emirāti, Nigērijas Federatīvā Republika, Panamas Republika, Meksikas Savienotās Valstis un Krievijas Federācija.

               Lai gan Komisija atzīst šīs operatīvās vajadzības, ir skaidrs, ka tās nav identiskas intensitātes ziņā. Pašreizējais sadarbības līmenis ir atkarīgs no dažādiem faktoriem, piemēram, Eurojust kontaktpunkta pieejamības attiecīgajā valstī. Ņemot vērā ierobežotos resursus, Komisija nevar vienlaikus sākt sarunas ar visām šīm trešām valstīm; tiek uzskatīts, ka ir vajadzīga turpmāka prioritāšu noteikšana. Komisijas galvenajai prioritātei vajadzētu būt sadarbības uzlabošanai ar kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm, jo šīm trešām valstīm vajadzētu būt labāk sagatavotām augsta līmeņa tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās saskaņā ar ES acquis. Komisijas viedoklis par Bosniju un Hercegovinu un Turciju tika izklāstīts Komisijas 2020. gada regulārajos ziņojumos
                  2
               . Abos gadījumos tāda starptautiska nolīguma noslēgšana, kas ļautu veikt personas datu apmaiņu ar Eurojust, var notikt ar nosacījumu, ka abas valstis veic vajadzīgos grozījumus savos datu aizsardzības tiesību aktos.

               Otrajai prioritātei vajadzētu būt sadarbības uzlabošanai ar citām trešām valstīm, kuras nav pieteikušās dalībai Savienībā, bet kurām ģeogrāfisku iemeslu dēļ ir potenciāli liela ietekme uz drošību Eiropā, piemēram, Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas reģiona valstīm. Kā norādīts iepriekš, visas šā reģiona valstis ir Eurojust galvenās prioritārās trešās valstis operatīvu iemeslu dēļ. Šī izvēle atbilst arī Globālajai Eiropas Savienības ārpolitikas un drošības politikas stratēģijai
                  3
               .

               Trešajai prioritātei vajadzētu būt pēc iespējas lielākai konsekvencei TI aģentūru, jo īpaši Eiropola un Eurojust, attiecībās ar trešām valstīm, tādējādi nodrošinot iespējamus turpmākus pasākumus starp tiesībaizsardzības un tiesu iestāžu sadarbību. Pašlaik Komisija Eiropola vārdā tiecas noslēgt nolīgumus ar 8 no iepriekš minētajām 10 valstīm. Komisija uzskata, ka ir lietderīgi — cik vien iespējams un īstenojams — šajās turpmākajās sarunās censties iesaistīt gan Eurojust, gan Eiropolu, kas turklāt varētu padarīt tās pievilcīgākas attiecīgajām trešām valstīm.

               Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija tāpēc iesaka Padomei vispirms pilnvarot Komisiju risināt sarunas ar šādām trešām valstīm: Armēniju, Alžīriju, Bosniju un Hercegovinu, Ēģipti, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Maroku, Tunisiju un Turciju. Armēnija nesen pauda vēlmi Eurojust sākt ar to sadarbības attiecības.

               Politiskais konteksts

               Armēnija

               Armēnija stratēģiski atrodas Dienvidkaukāzā un ir svarīga ES partnere Austrumu partnerībā. 2017. gadā tā parakstīja Visaptverošu un pastiprinātu partnerības nolīgumu ar ES, kas ietver tiesību aktu tuvināšanu tādās svarīgās nozarēs kā vide, enerģētika, transports un patērētāju aizsardzība. Armēnija un ES 2012. gadā parakstīja nolīgumu par vīzu atvieglotu izsniegšanu un 2013. gadā — nolīgumu par atpakaļuzņemšanu. Pēc miermīlīgas demokrātiskas revolūcijas 2018. gadā Armēnija sāka reformu kursu, lai uzlabotu tiesiskumu un dzīves līmeni, tostarp tiesu sistēmas reformu un cīņu pret korupciju. Jaunā valdība uzsvēra ar ES kopīgās vērtības un nosauca nolīgumu ar ES par iekšzemes reformu plānu. Armēnija ir Krievijas vadītās Eirāzijas Ekonomikas savienības un Kolektīvās drošības līguma organizācijas locekle. Ar ES un Armēnijas tieslietu politikas dialogu ES atbalsta tiesu sistēmas un pretkorupcijas reformu īstenošanu. Tā rezultātā 2019. gadā saskaņā ar Eiropas standartiem tika pieņemtas reformu stratēģijas. To īstenošanu atbalstīs programma 30 miljonu EUR apmērā no 2020. gada budžeta piešķīruma.

               Alžīrija

               Eiropas Savienībai Alžīrija ir stratēģiski svarīga, ņemot vērā gan tās pozīciju Magribas reģionā, gan tās nozīmi reģionālā līmenī un Āfrikas Savienībā. No stratēģiskā viedokļa Alžīrija ir Vidusjūras reģiona kontaktpunkts, un tai ir noteicošā loma Sahāras un Sāhelas reģiona stabilizācijā. Valsts ir arī ļoti aktīvi iesaistījusies cīņā pret terorismu savā teritorijā.

               ES un Alžīrijas partnerības prioritātēs, ko pieņēma 2017. gada martā, starp noteiktajām prioritātēm ir iekļauta migrācija un drošība. 2017. gada oktobrī ES un Alžīrija izveidoja augsta līmeņa neformālu dialogu par terorisma apkarošanu un reģionālo drošību, paužot vēlmi stiprināt divpusējo sadarbību drošības un terorisma apkarošanas jomā. Konkrēti ir noteiktas šādas ļoti svarīgas jomas ar augstu sadarbības potenciālu: deradikalizācija, sadarbība starp Eiropolu un Alžīriju, cīņa pret organizēto noziedzību, tostarp pret šaujamieroču nelikumīgu tirdzniecību un kibernoziedzību, terorisma finansēšanas novēršana un krimināltehniskas izmeklēšanas.

               Alžīrija un ES ir Globālā terorisma apkarošanas foruma dalībnieces. Viens no ES finansētajiem reģionālajiem ķīmisko, bioloģisko, radioloģisko un kodolrisku mazināšanas izcilības centriem (CBRN CoE) atrodas Alžīrā.

               Bosnija un Hercegovina

               Bosnija un Hercegovina ir ļoti nozīmīga Eiropas Savienības partnere. Kopā ar citām Rietumbalkānu valstīm 2003. gada jūnija Eiropadomes samitā Salonikos Bosnija un Hercegovina tika atzīta par iespējamu kandidātvalsti dalībai ES.

               Bosnija un Hercegovina 2016. gada februārī iesniedza pieteikumu dalībai ES, un 2016. gada septembrī Eiropadome aicināja Eiropas Komisiju iesniegt atzinumu par Bosnijas un Hercegovinas pieteikuma pamatotību. Komisija 2019. gada maijā pieņēma atzinumu un tam pievienoto analītisko ziņojumu par Bosnijas un Hercegovinas pieteikumu dalībai ES
                  4
               . Atzinumā ir noteiktas 14 galvenās prioritātes, kas Bosnijai un Hercegovinai jāizpilda, lai to ieteiktu pievienošanās sarunu sākšanai, tādās jomās kā demokrātija/funkcionalitāte, tiesiskums, pamattiesības un valsts pārvaldes reforma.

               Bosnija un Hercegovina 2018. gadā parakstīja Kopīgo ES un Rietumbalkānu rīcības plānu terorisma apkarošanai, kurā izklāstīti konkrēti pasākumi ciešākai sadarbībai terorisma apkarošanā un radikalizācijas novēršanā nākamo divu gadu laikā
                  5
               . Šajā sakarā regulāri notiek ES un Bosnijas un Hercegovinas politiskais dialogs par terorisma apkarošanu. Tajā galvenā uzmanība pievērsta stratēģiskā regulējuma īstenošanai un iekšējai koordinācijai, jo īpaši par vardarbīga ekstrēmisma novēršanu, ārvalstu kaujinieku teroristu pienācīgu notiesāšanu un viņu vēlāku sociālu reintegrāciju, ieroču tirdzniecības apkarošanu, robežkontroli, terorisma finansēšanas apkarošanu un reģionālu un starptautisku sadarbību, lai pilnībā īstenotu nolīgumu ar Eiropolu, kā arī nolīguma noslēgšanu ar Eurojust.

               Bosnija un Hercegovina 2014. gadā pirmo reizi izveidoja Eurojust kontaktpunktus, lai sāktu sarunas par sadarbības nolīguma noslēgšanu. Vēlāk tika izveidota arī ekspertu grupa darba sagatavošanai sadarbības nolīguma pirmssarunu posmā. 2020. gada aprīlī, pēc tam, kad 2019. gada decembrī stājās spēkā jaunā Eurojust regula, Bosnijas iestādes nosūtīja Eurojust vēstuli, kurā pauda nodomu uzsākt sadarbības formalizēšanu, izmantojot sadarbības vienošanos.

               Ēģipte

               Ēģipte ir nozīmīga ES partnere, un tai varētu būt svarīga loma miera, labklājības un stabilitātes veicināšanā dienvidu kaimiņreģionā. ES un Ēģiptes sadarbības vispārējo regulējumu nodrošina asociācijas nolīgums, kas ir spēkā kopš 2004. gada. ES un Ēģiptes partnerības prioritātēs 2017.–2020. gadam, par kurām panākta kopīga vienošanās, ir noteiktas galvenās sadarbības jomas. Tajās ietilpst šādas darbības: 1) attīstīt ilgtspējīgu un modernu ekonomiku un veicināt sociālo attīstību Ēģiptē; 2) pastiprināt sadarbību ārpolitikā; 3) uzlabot sadarbību stabilizācijas procesā, jo īpaši labas pārvaldības, cilvēktiesību, drošības un migrācijas jomā
                  6
               .

               Partnerības prioritātes attiecas uz tiesu iestāžu sadarbības iespējamo attīstību krimināllietās un civillietās. Tieslietu un drošības apakškomitejas 7. sanāksmē 2019. gada novembrī abas puses risināja visaptverošu dialogu par vairākiem abpusēji interesējošiem jautājumiem, jo īpaši par tiesu iestāžu sadarbību, terorisma apkarošanu un cīņu pret narkotikām un organizēto noziedzību
                  7
               . ES un Ēģiptes migrācijas dialoga 2. sanāksmē 2019. gada jūlijā Eurojust ir apzinājusi migrantu kontrabandu kā potenciālu attiecību jomu ar Ēģiptes tiesu un tiesībaizsardzības iestādēm.

               ES atzīst Ēģiptes būtisko nozīmi reģionālajā drošībā un stabilitātē, migrācijas pārvaldībā un centienos apkarot terorismu un atgādina, ka problēmas ir jārisina, pilnībā ievērojot starptautiskās cilvēktiesības. ANO Cilvēktiesību padomes 2020. gada 10. marta sanāksmē ES atgādināja, ka ir svarīgi Ēģiptē ievērot vārda, plašsaziņas līdzekļu, miermīlīgas pulcēšanās un biedrošanās brīvību tiešsaistē un bezsaistē un ka ir jāpārtrauc nepamatoti ierobežot pilsoniskās sabiedrības telpu, tostarp nosakot līdzekļu iesaldēšanu, ceļošanas aizliegumus un ilgus pirmstiesas apcietinājuma periodus
                  8
               .

               Izraēla

               ES un Izraēlas attiecību tiesisko regulējumu nodrošina ES un Izraēlas Asociācijas nolīgums
                  9
               , kas ir spēkā kopš 2000. gada. ES un Izraēlas rīcības plāns, kas aptver visas sadarbības jomas, tika pieņemts 2005. gadā, un 2018. gada beigās to atjaunoja ar vienprātīgu Padomes lēmumu
                  10
               .

               Gan ES, gan Izraēla uzskata, ka prioritāte ir novērst draudus drošībai, un dialogā pauž abpusēju interesi par efektīvu sadarbību. Svarīga sadarbības joma ir terorisma apkarošana: trīs ES un Izraēlas dialogi par terorisma apkarošanu un drošību jau ir notikuši (attiecīgi 2015. gada martā, 2016. gada septembrī un 2018. gada jūnijā). Minētajās sanāksmēs puses vienojās sadarboties tādās jomās kā vardarbīga ekstrēmisma, terorisma finansēšanas, jaunu terorisma veidu apkarošana, aviācijas un transporta drošība, kā arī kibernoziegumu apkarošana.

               Izraēla pauda interesi pastiprināt sadarbību ar ES aģentūrām tieslietu un iekšlietu jomā. ES un Izraēla ik gadu Tieslietu un iekšlietu apakškomitejā apspriež tiesu iestāžu sadarbību civillietās un krimināllietās. Pēdējā apspriede notika 2019. gada decembrī.

               Izraēla piedalās četru gadu sadarbības stratēģijā, ko Eurojust sagatavoja, ņemot vērā aģentūras operatīvās vajadzības. Dialogā ar ES Izraēla atkārtoti pauda viedokli, ka Eurojust tīkls ir ļoti svarīgs rīks.

               Saskaņā ar Padomes 2012. gada secinājumiem
                  11
                visos nolīgumos, kas parakstīti ar Izraēlu, ir jāiekļauj “teritoriāla klauzula”, kas skaidri ierobežo piemērošanas jomu, attiecinot to tikai uz pašu Izraēlu un izslēdzot okupētās teritorijas: “Visos nolīgumos starp Izraēlas valsti un ES ir nepārprotami un skaidri jānorāda, ka tos nepiemēro teritorijām, ko Izraēla okupēja 1967. gadā”
                  12
               .

               Jordānija

               Jordānija ir ļoti nozīmīga ES partnere, jo īpaši ņemot vērā tās lomu stabilitātes, mērenības un reliģiskās iecietības veicināšanā Tuvajos Austrumos. Jordānija saskaras ar nopietnām ekonomikas, sociālām un drošības problēmas. Tā ir uzņēmusi vairāk nekā 650 000 reģistrētu Sīrijas bēgļu (kas ir aptuveni 10 % no Jordānijas iedzīvotāju skaita pirms Sīrijas krīzes), kā arī citas bēgļu grupas.

               ES un Jordānijai ir spēcīgas partnerattiecības daudzās nozarēs, un 2002. gadā tās parakstīja asociācijas nolīgumu (kopš 2010. gada Jordānijai ir piešķirts īpašs statuss).

               ES un Jordānija 2016. gada decembrī pieņēma ES un Jordānijas partnerības prioritātes kā politikas sistēmu, kas ir spēkā līdz 2020. gada 31. decembrim, un ES un Jordānijas paktu 2016.–2018. gadam
                  13
               . Izmantojot partnerības prioritātes, ES un Jordānija ir apstiprinājušas vērienīgumu un guvušas panākumus sadarbības nostiprināšanā attiecībā uz trim galvenajiem abpusējas intereses pīlāriem: 1) ārpolitika un drošības politika, tostarp cīņa pret terorismu un vardarbīga ekstrēmisma novēršana; 2) ekonomikas joma, lai saglabātu Jordānijas makroekonomisko stabilitāti un veicinātu tās sociālo un ekonomisko attīstību; 3) pārvaldības, tiesiskuma, demokrātiskas reformas un cilvēktiesību stiprināšana. ES un Jordānijas Tiesiskuma un drošības apakškomitejas sanāksme, kas notika Ammānā 2018. gada 15. februārī, deva iespēju plašāk apspriest veidus, kā uzlabot ES un Jordānijas tiesu iestāžu sadarbību.

               ES un Jordānijas pakts ietver savstarpējas saistības attiecībā uz 2016. gada februārī Londonas konferencē pausto solījumu pildīšanu par atbalstu Sīrijai un reģionam. Šīs saistības tika nostiprinātas 2017. gada 5. aprīlī notikušajā Briseles konferencē par atbalstu Sīrijas un reģiona nākotnei, tostarp ar mērķi stiprināt Jordānijas izturētspēju, ņemot vērā Sīrijas krīzes ietekmi
                  14
               .

               Jordānija joprojām ir ļoti nozīmīga ES partnere Tuvajos Austrumos, un ir svarīgi, ka Jordānijai aizvien ir konstruktīva loma reģiona stabilitātes nodrošināšanā. Valstī pastāvīgi ir vērojams daudzējāds spiediens, tostarp reģionāls, ekonomisks un sociāls. Tā ilgu laiku ir uzņēmusi lielu skaitu Sīrijas bēgļu. Covid-19 pandēmija ir radījusi arī ievērojamu spiedienu uz veselības nozari un rada vēl citas būtiskas sociālekonomiskas problēmas.

               Libāna

               ES un Libāna saskaras ar kopīgām problēmām, kas saistītas ar ieilgušām krīzēm un nestabilitāti reģionā. ES un Libānas partnerība ir spēcīga un aptver daudzas nozares, kā noteikts asociācijas nolīgumā, kas ir spēkā kopš 2006. gada
                  15
               . Libāna saskaras ar nopietnām politiskām, ekonomiskām, sociālām un drošības problēmām, jo īpaši nepieredzētu ekonomikas un finanšu krīzi, ko saasināja Covid-19 pandēmijas ietekme. Papildus sistēmiskiem trūkumiem deviņus gadus ilgstošā konflikta Sīrijā rezultātā turpinās spiediens uz Libānas iestādēm un infrastruktūru un negatīvā ietekme uz tās sociālekonomisko stabilitāti. Libāna ir uzņēmusi vairāk nekā vienu miljonu reģistrētu Sīrijas bēgļu papildus aptuveni 300 000 palestīniešu bēgļu, kas jau uzturējās tās teritorijā, tādēļ tā pasaules mērogā ir valsts ar vislielāko bēgļu skaitu uz vienu iedzīvotāju.

               Turklāt ES un Libāna 2016. gadā parakstīja paktu, kurā ietvertas savstarpējas saistības un prioritāras darbības, lai uzlabotu gan Sīrijas bēgļu, gan uzņēmējkopienu dzīves apstākļus saskaņā ar 2016. gada Londonas konferencē pieņemto nodomu deklarāciju
                  16
               . Atjaunotās saistības, kas tika paustas secīgajās Briseles konferencēs (2017.–2020. gads) par atbalstu Sīrijas un reģiona nākotnei, pastiprināja šo kopīgo atbildību Sīrijas krīzes seku novēršanā. ES un Libāna ir izveidojušas spēcīgu partnerību, kurā sadarbība noris daudzās nozarēs, kā noteikts asociācijas nolīgumā. ES un Libāna 2016. gada 11. novembrī pieņēma partnerības prioritātes, kas nosaka politikas satvaru 2016.–2020. gadam
                  17
               .

               Partnerības prioritātēs tika pausta apņemšanās padziļināt saites, pamatojoties uz trim galvenajiem abpusējo interešu pīlāriem un uzdevumiem: 1) drošība un terorisma apkarošana 2) pārvaldība un tiesiskums; 3) izaugsmes un darba iespēju veicināšana. ES un Libānas drošības un tiesiskuma jautājumu kopas sanāksmē, kas notika 2018. gada 3. oktobrī Beirūtā, tika atgādināts, cik svarīgi ir drošības un tieslietu jautājumi, kas ir ES un Libānas partnerības neatņemama sastāvdaļa. Tika panākta vienošanās turpināt tiesu iestāžu sadarbību, arī izskatot iespējas šajā nolūkā stiprināt sadarbību ar Eurojust.

               Libāna patlaban saskaras ar nopietnām sociālekonomiskām problēmām, ko saasina Sīrijas konflikts un Covid-19 pandēmija.

               Maroka

               Maroka ir ļoti nozīmīga kaimiņvalsts un ES partnere. Arvien nestabilākā reģionālajā kontekstā tā ir stabilitātes elements Magribā un, iespējams, tilts starp Eiropu un Subsahāras Āfriku. Vairāk nekā piecdesmit gadu laikā ES un Marokas Karaliste ir izveidojušas ilgtermiņa partnerību, kuras pamatā ir vairāki politiski un ekonomiski nolīgumi. Maroka un ES 1996. gadā parakstīja Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu asociācijas nolīgumu, kas stājās spēkā 2000. gadā
                  18
               . Tās pastiprināja divpusējās attiecības vairākās jomās, tostarp politiskajā un drošības sadarbībā, ekonomiskajās un finanšu attiecībās, kā arī sociālajās un humanitārajās attiecībās. Turklāt Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros Marokai 2008. gadā tika piešķirts īpašs statuss. 2013.–2017. gada rīcības plāns īpašā statusa īstenošanai, kas tika pagarināts 2018. un 2019. gadā, aptver plašu sadarbības jomu klāstu, tostarp sadarbību tieslietu un iekšlietu jautājumos, piemēram, cīņā pret organizētās noziedzības tīkliem, robežu pārvaldībā vai tiesu iestāžu un policijas sadarbībā.

               Pēc divpusējo attiecību apsīkuma, kas izrietēja no Eiropas Savienības Tiesas 2015. gada decembra sprieduma
                  19
                par asociācijas nolīguma ģeogrāfisko piemērošanas jomu, ES un Maroka, ņemot vērā Tiesas judikatūru, atkārtoti risināja sarunas par attiecīgajiem juridiskajiem instrumentiem un vienojās atjaunot partnerību 2019. gada sākumā. To oficiāli apstiprināja Asociācijas padomes 14. sanāksmē 2019. gada 27. jūnijā, kuras laikā tika pieņemta vērienīga kopīga politiskā deklarācija
                  20
               . Kopīgajās deklarācijās ir izklāstītas vairākas svarīgas jomas, kurās Maroka un ES plāno turpmākajos gados uzlabot sadarbību. Tās jo īpaši ir šādas četras stratēģiski svarīgas jomas: vērtības, ekonomiskā un sociālā kohēzija, zināšanas, drošība un divas galvenās horizontālās asis (mobilitāte/migrācija un klimats/vide).

               Attiecību atjaunošana ir arī ļāvusi atsākt darbu no asociācijas nolīguma izrietošajās dialoga struktūrās, kuru apakškomitejas jo īpaši ietver dialogu daudzās jomās, piemēram, tieslietās un drošībā vai politiskajā sadarbībā. Vienlaikus ir ievērojami uzlabota operatīvā sadarbība jomās, kas saistītas ar drošību un robežu pārvaldību, tostarp cīņā pret migrantu kontrabandu, cilvēku tirdzniecību un citiem noziedznieku tīkliem. Turklāt Maroka ir izveidojusi ciešu divpusēju sadarbību ar ES dalībvalstīm terorisma apkarošanas jomā. Maroka ir globālās koalīcijas pret Daesh locekle un kopš 2016. gada — Globālā terorisma apkarošanas foruma līdzpriekšsēdētāja. Marokā atrodas arī viens no ES finansētajiem reģionālajiem CBRN izcilības centriem.

               Tunisija

               Tunisija ir nozīmīga ES partnere — tā ir piemērs pārejai uz demokrātiju un stabilitātes pīlārs reģionā. ES un Tunisijas attiecības aizsākās 1976. gadā un ieguva ievērojamu impulsu, kad Tunisija un ES 1995. gadā parakstīja asociācijas nolīgumu, izveidojot ciešākas saites visās sadarbības jomās
                  21
               . Pēc 2011. gada revolūcijas ES un Tunisija noslēdza privileģētu partnerību (2012), kas ietver pastiprinātu ekonomisko un tirdzniecības integrāciju un mobilitātes partnerību
                  22
               . Kopš 2011. gada ES ir būtiski atbalstījusi Tunisiju, politiski un finansiāli divkāršojot savu finansiālo palīdzību un tādējādi padarot Tunisiju par vienu no nozīmīgākajām ES atbalsta saņēmējām uz vienu iedzīvotāju. ES stingri atbalsta demokrātiskās pārejas konsolidāciju Tunisijā un attiecīgo nepabeigto politisko un ekonomisko reformu īstenošanu.

               Tomēr drošības situācija joprojām ir trausla, jo īpaši nestabilās reģionālās vides dēļ. ES ir apņēmusies pastiprināt savas plašās sadarbības īstenošanu ar Tunisiju drošības jomā, cīņā pret terorismu, kā arī radikalizācijas un vardarbīga ekstrēmisma novēršanā, tostarp stiprinot Tunisijas sadarbību ar attiecīgajām ES aģentūrām un struktūrām, jo īpaši Eiropolu. Pēdējos gados ir izveidotas divas operatīvas / stratēģiskas partnerības, proti, operatīva partnerība starp Tunisijas Garde Nationale un Eiropas Žandarmērijas spēkiem (EGF) terorisma apkarošanas spēju jomā un stratēģiska partnerība starp Kartāgas Salambo Policijas akadēmiju un ES Tiesībaizsardzības apmācības aģentūru (CEPOL).

               Kopš 2017. gada ir palielinājusies organizēta migrantu kontrabanda.  Ir ļoti svarīgi turpināt tiesvedību pret kontrabandistiem / cilvēku tirgotājiem, un ES aizvien ir apņēmības pilna piedāvāt specializētu Eurojust un Eiropola atbalstu. Šajā nolūkā joprojām ir svarīga informācijas un analīzes apmaiņa. Turklāt sadarbība attiecībā uz dokumentu viltošanu, kas ir ar migrantu kontrabandu saistīta noziedzības daļa, arī ir joma, kurā liela nozīme būtu ciešākai sadarbībai.

               Turcija

               Turcija ir ļoti nozīmīga Eiropas Savienības partnere. 1999. gada decembrī Eiropas Padome piešķīra Turcijai kandidātvalsts statusu, un 2005. gada oktobrī tika sāktas iestāšanās sarunas
                  23
               .

               ES un Turcijas augstākā līmeņa sanāksmē, kas notika 2015. gada 29. novembrī, tika panākta vienošanās paplašināt un pastiprināt politisko dialogu visās jomās, tostarp ārpolitikā un drošības politikā, kā arī migrācijas un terorisma apkarošanas jomā
                  24
               . Turcija un ES ir atkārtoti apliecinājušas savu apņemšanos cīnīties pret Daesh radīto apdraudējumu, kā arī draudiem, ko joprojām rada PKK
                  25
               . ES un Turcijas paziņojumā, par kuru bija panākta vienošanās 2016. gada 18. martā, tika risinātas migrācijas krīzes problēmas
                  26
               . Eiropadomes priekšsēdētājs un Komisijas priekšsēdētāja 2020. gada 9. martā tikās ar Turcijas prezidentu, lai stiprinātu ES un Turcijas paziņojuma īstenošanu
                  27
               .

               Sadarbības padziļināšana ar Eurojust ir būtiska, lai izpildītu visas atlikušās prasības vīzu režīma liberalizācijas ceļveža ietvaros. Eiropas Savienība 2013. gada 16. decembrī sāka dialogu par vīzu režīma liberalizāciju ar Turciju. Dialoga par vīzu režīma liberalizāciju pamatā ir ceļvedis, kurā noteiktas prasības, kas Turcijai jāievēro, lai to varētu iekļaut bezvīzu režīma valstu sarakstā.

               Pagaidām Turcija un Eurojust ir izveidojušas kontaktpunktus, lai atvieglotu apmaiņu ar informāciju, kas nav sensitīva. Turcijas kontaktpunkti piedalās arī Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkla sanāksmēs. Eurojust un Turcijas iestādes ir apmainījušās ar vēstulēm par turpmāku praktisku sadarbību. Turcijas iestādes 2016. gada 2. maijā nosūtīja vēstuli Eurojust, lai vēlreiz formāli apstiprinātu savu nodomu pēc iespējas ātrāk noslēgt sadarbības nolīgumu un pa to laiku pastiprinātu praktisko sadarbību. Būs ļoti svarīgi, lai Turcijas kontaktpunkti ātri atbildētu uz informācijas un sadarbības pieprasījumiem, kas tiem nosūtīti ar Eurojust starpniecību, un reaģētu uz tiem, kā arī piedalītos stratēģiskās sanāksmēs par organizēto noziedzību un terorismu. Eurojust 2016. gada 3. maijā atbildēja Turcijas iestādēm, aicinot Turciju piedalīties Eurojust organizētajā taktiskajā sanāksmē par terorismu, kā arī ierosināja Turcijas tiesnešiem un prokuroriem aktīvi piedalīties Eurojust pasākumos par ciešāku sadarbību krimināltiesību jautājumos un apmainīties ar informāciju un paraugpraksi. Pēdējos gados sarunas nevirzījās uz priekšu, bet kontakti tika atjaunoti 2019. gadā.

               2.IETEIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               Regulā (ES) 2018/1727 par Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) ir izklāstīts Eurojust tiesiskais regulējums, it īpaši tās mērķi, uzdevumi, pilnvaras, datu aizsardzības noteikumi un veidi, kā sadarboties ar ārējiem partneriem.

               Šis ieteikums ir saskaņā ar Eurojust regulas noteikumiem.

               Šā ieteikuma mērķis ir saņemt no Padomes atļauju Komisijai sākt sarunas par turpmākiem nolīgumiem ES vārdā. Juridiskais pamats Padomei atļaut sākt sarunas, ir LESD 218. panta 3. un 4. punkts.

               Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 218. pantu Komisiju izvirza par sarunu vedēju no Savienības puses attiecībā uz nolīgumiem starp Eiropas Savienību un trešām valstīm, kas noteiktas šajā ieteikumā par sadarbību starp Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un minēto trešo valstu kompetentajām iestādēm tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās.

               Ieteikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko atļauj sākt sarunas par nolīgumiem starp Eiropas Savienību un Alžīriju, Armēniju, Bosniju un Hercegovinu, Ēģipti, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Maroku, Tunisiju un Turciju par sadarbību starp Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un minēto trešo valstu kompetentajām iestādēm tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) un jo īpaši tā 218. panta 3. un 4. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā:

               (1)Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1727
                  28
                tika pieņemta 2019. gada 14. novembrī, un to piemēro no 2019. gada 12. decembra.

               (2)Šajā regulā, jo īpaši tās 56. pantā, ir paredzēti vispārējie principi personas datu pārsūtīšanai no Eiropas Savienības Aģentūras tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) uz trešām valstīm un starptautiskām organizācijām. Eurojust var pārsūtīt personas datus trešai valstij, pamatojoties uz starptautisku nolīgumu, kas noslēgts starp Savienību un minēto trešo valsti, ievērojot LESD 218. pantu, kas sniedz atbilstīgus aizsardzības pasākumus attiecībā uz privātuma un personu pamattiesību un brīvību aizsardzību.

               (3)Būtu jāuzsāk sarunas ar mērķi noslēgt šādus nolīgumus starp Eiropas Savienību un Alžīriju, Armēniju, Bosniju un Hercegovinu, Ēģipti, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Maroku, Tunisiju un Turciju.

               (4)Vajadzības gadījumā Komisijai vajadzētu būt iespējai apspriesties ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju (EDAU) arī nolīgumu apspriešanas laikā un jebkurā gadījumā pirms nolīgumu noslēgšanas.

               (5)Nolīgumos būtu jāievēro pamattiesības un jāņem vērā principi, kas ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, konkrēti tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, kas atzītas hartas 7. pantā, tiesības uz personas datu aizsardzību, kas atzītas hartas 8. pantā, un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, kas atzītas hartas 47. pantā. Nolīgumi būtu jāpiemēro saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem.

               (6)Nolīgumiem nebūtu jāietekmē un jāskar personas datu pārsūtīšana vai citas sadarbības formas starp iestādēm, kas atbild par valsts drošības aizsardzību.

               (7)Īrijai Regula (ES) 2018/1727 ir saistoša, un tādēļ tā piedalās šā lēmuma pieņemšanā.

               (8)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               (9)Par šo lēmumu un tā pielikumu ir notikusi apspriešanās ar EDAU un Eiropas Datu aizsardzības kolēģiju, un (datums) tie ir snieguši atzinumu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               1)Ar šo Komisijai atļauj sākt sarunas par nolīgumiem starp Eiropas Savienību un Alžīriju, Armēniju, Bosniju un Hercegovinu, Ēģipti, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Maroku, Tunisiju un Turciju par sadarbību starp Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un minēto trešo valstu kompetentajām iestādēm tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās.

               2)Sarunas veic, pamatojoties uz Padomes sarunu norādēm, kas izklāstītas šā lēmuma pielikumā.

               2. pants

               Komisija ar šo tiek izvirzīta par Savienības sarunu vedēju.

               3. pants

               Sarunas veic, apspriežoties ar  attiecīgo Padomes darba grupu un saskaņā ar norādēm, kuras izklāstītas pielikumā, atbilstīgi norādēm, kuras Padome varētu pēc tam izdot Komisijai.

               Komisija Padomes darba grupai regulāri ziņo par sarunu gaitu un nekavējoties tai nosūta visus sarunu dokumentus.

               4. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Regula (ES) 2018/1727 (2018. gada 14. novembris), OV L 295, 21.11.2018., 138. lpp.

                     (2)

                        Briselē, 6.10.2020.,  COM(2020) 660 final, 2020. gada paziņojums par ES paplašināšanās politiku.

                     (3)

                  https://eeas.europa.eu/sites/eeas/files/eugs_review_web_0.pdf

                     (4)

                        https://ec.europa.eu/neighbourhood-enlargement/sites/near/files/20190529-bosnia-and-herzegovina-opinion.pdf

                     (5)

                        https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/news/docs/20181005_joint-action-plan-counter-terrorism-western-balkans.pdf

                     (6)

                  https://www.consilium.europa.eu/media/23942/eu-egypt.pdf

                     (7)

                     https://eeas.europa.eu/delegations/egypt/71267/eu-egypt-stability-and-social-development-7th-cluster-meeting_en

                     (8)

                  https://eeas.europa.eu/delegations/un-geneva/75884/hrc43-item-4-human-rights-situations-require-councils-attention-eu-statement_en

                     (9)

                        http://www.eeas.europa.eu/archives/delegations/israel/documents/eu_israel/asso_agree_en.pdf

                     (10)

                        https://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/PDF/?uri=CELEX:32019D0105&from=LV

                     (11)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/foraff/130195.pdf

                     (12)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/EN/foraff/134152.pdf

                     (13)

                        https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-12384-2016-ADD-1/lv/pdf

                     (14)

                        https://www.consilium.europa.eu/en/press/press-releases/2017/04/05/syria-conference-co-chairs-declaration/

                     (15)

                        https://ec.europa.eu/neighbourhood-enlargement/neighbourhood/countries/lebanon_en#:~:text=The%20partnership%20between%20the%20European,and%20economically%20strong%20neighbouring%20country.

                     (16)

                        http://www.businessnews.com.lb/download/LondonConferenceLebanonStatementOfIntent4Feb2016.pdf

                     (17)

                        https://www.consilium.europa.eu/lv/press/press-releases/2016/11/15/eu-lebanon-partnership/

                     (18)

                        https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:22000A0318(01)&from=EN

                     (19)

                        http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?docid=172870&doclang=LV

                     (20)

                        https://www.consilium.europa.eu/en/press/press-releases/2019/06/27/joint-declaration-by-the-european-union-and-the-kingdom-of-morocco-for-the-fourteenth-meeting-of-the-association-council/

                     (21)

                        https://eur-lex.europa.eu/resource.html?uri=cellar:d3eef257-9b3f-4adb-a4ed-941203546998.0008.02/DOC_4&format=PDF

                     (22)

                        https://eeas.europa.eu/sites/eeas/files/plan_action_tunisie_ue_2013_2017_fr_0.pdf

                     (23)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ec/ACFA4C.htm

                     (24)

                        https://www.consilium.europa.eu/lv/press/press-releases/2015/11/29/eu-turkey-meeting-statement/

                     (25)

                        Kurdistānas Strādnieku partija (kurdu valodā: Partiya Karkerên Kurdistanê).

                     (26)

                        https://www.consilium.europa.eu/lv/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/

                     (27)

                        https://www.consilium.europa.eu/lv/meetings/international-summit/2020/03/09/

                     (28)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1727 (2018. gada 14. novembris) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un ar ko aizstāj un atceļ Padomes Lēmumu 2002/187/TI (OV L 295, 21.11.2018., 138. lpp.).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 19.11.2020
            COM(2020) 743 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            IeteikumsPADOMES LĒMUMS,
            ar ko atļauj sākt sarunas par nolīgumiem starp Eiropas Savienību un Alžīriju, Armēniju, Bosniju un Hercegovinu, Ēģipti, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Maroku, Tunisiju un Turciju par sadarbību starp Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un minēto trešo valstu kompetentajām iestādēm tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās

               PIELIKUMS

               Norāde sarunu veikšanai par nolīgumiem starp Eiropas Savienību un Alžīriju, Armēniju, Bosniju un Hercegovinu, Ēģipti, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Maroku, Tunisiju un Turciju par sadarbību starp Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un minēto trešo valstu kompetentajām iestādēm tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās

               Sarunu gaitā Komisijai būtu jācenšas sasniegt turpmāk izklāstītos mērķus.

               (1)Nolīgumu mērķis ir nodrošināt juridisko pamatu sadarbībai starp Eurojust un attiecīgo trešo valstu kompetentajām iestādēm, tostarp operatīvo personas datu apmaiņai, lai atbalstītu un stiprinātu šo valstu un dalībvalstu kompetento iestāžu rīcību, kā arī to savstarpējo sadarbību to noziedzības veidu novēršanā un apkarošanā, kuri ir Eurojust kompetencē saskaņā ar Eurojust regulu, vienlaikus nodrošinot atbilstošus aizsardzības pasākumus attiecībā uz privātās dzīves, personas datu un personu pamattiesību un brīvību aizsardzību.

               (2)Lai garantētu datu izmantošanas mērķa ierobežojumu, sadarbība un personas datu apmaiņa nolīgumu ietvaros attiecas tikai uz noziegumiem un saistītiem noziedzīgiem nodarījumiem, kas ietilpst Eurojust kompetencē saskaņā ar Regulas (ES) 2018/1727 3. pantu (kopā “noziedzīgi nodarījumi”). Sadarbība jo īpaši būtu jāvērš uz terorisma novēršanu un apkarošanu, organizētās noziedzības likvidēšanu, jo īpaši šaujamieroču nelikumīgas tirdzniecības, narkotiku tirdzniecības un migrantu kontrabandas, un kibernoziedzības apkarošanu. Nolīgumos norāda to darbības jomu un mērķus, ar kādiem Eurojust var pārsūtīt datus attiecīgo trešo valstu kompetentajām iestādēm.

               (3)Nolīgumos skaidri un precīzi izklāsta nepieciešamos aizsardzības pasākumus un pārbaudes attiecībā uz personas datu aizsardzību, personu pamattiesību un brīvību aizsardzību neatkarīgi no valstspiederības un dzīvesvietas, ja tiek veikta apmaiņa ar personas datiem starp Eurojust un iesaistīto trešo valstu kompetentajām iestādēm. Papildus turpmāk izklāstītajiem drošības pasākumiem iekļauj prasību par to, ka personas datu pārsūtīšanai tiks piemērotas konfidencialitātes prasības un ka personas dati netiks izmantoti, lai pieprasītu, pasludinātu vai izpildītu nāvessodu vai jebkādu citu cietsirdīgu un necilvēcīgu soda veidu, neskarot papildu aizsardzības pasākumus, kas var būt vajadzīgi.

               Konkrētāk:

               (a)Nolīgumos iekļauj galveno terminu definīcijas, tostarp personas datu definīciju, kas ir saskaņā ar Direktīvas (ES) 2016/680 3. panta 1. punktu.

               (b)Nolīgumos ievēro specifiskuma principu, nodrošinot, ka dati netiks apstrādāti citiem mērķiem kā vien pārsūtīšanas mērķiem. Šajā nolūkā nosaka skaidrus un precīzus mērķus personas datu apstrādei, ko saistībā ar nolīgumiem veic puses, un tie nav plašāki, kā tas nepieciešams atsevišķos gadījumos, lai novērstu un apkarotu noziedzīgus nodarījumus, uz kuriem attiecas nolīgumi.

               (c)Personas datus, ko Eurojust pārsūta saskaņā ar nolīgumiem, apstrādā godprātīgi, ar likumīgu pamatojumu un vienīgi tiem mērķiem, kādiem tie ir pārsūtīti. Nolīgumos paredz pienākumu Eurojust datu pārsūtīšanas brīdī norādīt ierobežojumus to izmantošanas piekļuvei, tostarp attiecībā uz to pārsūtīšanu, dzēšanu, iznīcināšanu vai turpmāku apstrādi. Nolīgumos uzliek par pienākumu trešo valstu kompetentajām iestādēm ievērot minētos ierobežojumus un precizēt, kā praksē tiks nodrošināta minēto ierobežojumu izpilde. Personas dati ir adekvāti, atbilstīgi un aprobežojas ar to, kas ir nepieciešams attiecībā pret minēto mērķi. Tie ir precīzi un atjaunināti. Tos neglabā ilgāk, nekā tas ir nepieciešams mērķim, kuram tie ir pārsūtīti. Nolīgumos paredz periodisku pārskatīšanu attiecībā uz pārsūtīto personas datu turpmākas saglabāšanas nepieciešamību. Nolīgumiem pievieno pielikumu, kurā ietverts pilnīgs to attiecīgo trešo valstu kompetento iestāžu saraksts, kurām Eurojust var pārsūtīt personas datus, kā arī īss to kompetenču apraksts.

               (d)Eurojust ir aizliegts pārsūtīt tādus personas datus, kuri atklāj rasu vai etnisko piederību, politiskos uzskatus, reliģisko vai filozofisko pārliecību, piederību arodbiedrībai, kā arī ģenētiskos datus un datus par personas veselību un seksuālo dzīvi, ja vien šāda pārsūtīšana nav absolūti nepieciešama un samērīga atsevišķos gadījumos, lai novērstu vai apkarotu noziedzīgus nodarījumus, uz kuriem attiecas nolīgumi; uz šādu pārsūtīšanu attiecas atbilstoši aizsardzības pasākumi. Nolīgumos būtu jāiekļauj arī īpaši aizsardzības pasākumi attiecībā uz personas datu pārsūtīšanu par noziedzīgos nodarījumos cietušajiem, lieciniekiem vai citām personām, kas var sniegt informāciju par noziedzīgiem nodarījumiem, kā arī par nepilngadīgajiem.

               (e)Nolīgumos nodrošina to personu īstenojamās tiesības, kuru personas dati tiek apstrādāti, paredzot noteikumus par tiesībām uz piekļuvi, labošanu un dzēšanu, tostarp konkrētu pamatojumu, kas var ļaut veikt jebkādus vajadzīgus un samērīgus ierobežojumus. Nolīgumos nodrošina arī īstenojamās tiesības uz apstrīdēšanu administratīvā un juridiskā kārtībā jebkurai personai, kuras datus apstrādā saskaņā ar nolīgumiem, un nodrošina efektīvus tiesiskās aizsardzības līdzekļus.

               (f)Nolīgumos paredz noteikumus par personas datu uzglabāšanu, pārskatīšanu, labošanu un dzēšanu, kā arī par uzskaiti reģistrēšanas un dokumentēšanas nolūkā un par informāciju, kas ir jādara pieejama indivīdiem. Tajos būtu jāparedz arī aizsardzības pasākumi attiecībā uz personas datu automatizētu apstrādi. Nolīgumos būtu arī jānosaka kritēriji, uz kuru pamata būtu jānovērtē datu precizitāte.

               (g)Nolīgumos iekļauj pienākumu nodrošināt personas datu drošību, izmantojot atbilstīgus tehniskus un organizatoriskus pasākumus, tostarp atļaujot tikai pilnvarotām personām piekļūt personas datiem. Nolīgumos iekļauj arī paziņošanas pienākumu personas datu aizsardzības pārkāpuma gadījumā, kas skar datus, kuri pārsūtīti saskaņā ar nolīgumu.

               (h)Informācijas tālāka pārsūtīšana no attiecīgo trešo valstu kompetentajām iestādēm uz citām iestādēm pašu valstī, tostarp izmantošanai tiesvedībā, ir atļauta tikai sākotnējiem mērķiem, saskaņā ar kuriem Eurojust veic pārsūtīšanu, un uz to attiecina atbilstīgus nosacījumus un aizsardzības pasākumus, tostarp Eurojust iepriekš sniegtu atļauju.

               (i)Nosacījumi, kas minēti h) punktā, attiecas arī uz informācijas pārsūtīšanu no attiecīgās trešās valsts kompetentajām iestādēm uz citas trešās valsts iestādēm, piemērojot papildu prasību, ka šāda pārsūtīšana ir atļauta tikai attiecībā uz trešām valstīm, uz kurām Eurojust ir tiesīga pārsūtīt personas datus, pamatojoties uz Regulas (ES) 2018/1727 56. panta 2. punktu.

               (j)Nolīgumos nodrošina uzraudzības sistēmu, ko īsteno viena vai vairākas neatkarīgas valsts iestādes, kuras ir atbildīgas par datu aizsardzību un kurām ir efektīvas izmeklēšanas un iejaukšanās pilnvaras pārraudzīt tās attiecīgo trešo valstu valsts iestādes, kas izmanto personas datus un citu informāciju, ar ko apmainās saskaņā ar nolīgumiem, un tiesības iesaistīties juridiskās procedūrās. Neatkarīgajām iestādēm jo īpaši ir pilnvaras izskatīt personu sūdzības par to personas datu izmantošanu. Valsts iestādēm, kas izmanto personas datus, ir pienākums nodrošināt, ka tiek ievēroti noteikumi par personas datu aizsardzību saskaņā ar nolīgumu.

               (4)Nolīgumos paredz efektīvu strīdu izšķiršanas mehānismu attiecībā uz to interpretāciju un piemērošanu, lai nodrošinātu, ka puses ievēro savstarpēji saskaņotos noteikumus.

               (5)Nolīgumos iekļauj noteikumus par nolīgumu pārraudzību un periodisku izvērtēšanu.

               (6)Nolīgumos iekļauj noteikumu par to stāšanos spēkā un piemērojamību un tādu noteikumu, saskaņā ar kuru puse var izbeigt vai apturēt nolīguma darbību, it īpaši tad, ja attiecīgā trešā valsts vairs efektīvi nenodrošina nolīgumā paredzēto pamattiesību un pamatbrīvību aizsardzības līmeni. Nolīgumos arī precizē, vai var turpināt apstrādāt personas datus, uz kuriem tie attiecas un kuri ir tikuši pārsūtīti pirms to darbības apturēšanas vai izbeigšanas. Personas datu turpmāku apstrādi, ja tā tiek atļauta, jebkurā gadījumā saskaņo ar nolīguma noteikumiem tā apturēšanas vai izbeigšanas brīdī.

               (7)Nolīgumos var iekļaut klauzulu, kurā, ja nepieciešams, noteikta to teritoriālā piemērošana.

               (8)Nolīgumi ir vienlīdz autentiski angļu, bulgāru, čehu, dāņu, franču, grieķu, holandiešu, horvātu, igauņu, itāļu, latviešu, lietuviešu, maltiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, somu, spāņu, ungāru, vācu un zviedru valodā; un tajos iekļauj atbilstīgu klauzulu par valodām.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 2.6.2021
            COM(2021) 514 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS,
            ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas 2021. gada stabilitātes programmu
            {SWD(2021) 501 final}

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS,

               ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas 2021. gada stabilitātes programmu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,

               apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,

               tā kā:

               (1)2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas
                  2
                iedarbināšanu
                  3
               . Paziņojumā Komisija pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 uzliesmojuma dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai. 2020. gada 23. martā dalībvalstu finanšu ministri piekrita Komisijas novērtējumam. Vispārējā izņēmuma klauzula ir dalībvalstīm nodrošinājusi krīzes pārvarēšanai vajadzīgo budžeta elastību. Tā ir atvieglojusi budžeta politikas koordinēšanu nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām katras dalībvalsts vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ja tas neapdraud fiskālo ilgtspēju vidējā termiņā. 2020. gada 17. septembrī Komisija savā gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģijā paziņoja, ka vispārējā izņēmuma klauzula būs piemērojama arī 2021. gadā
                  4
               .

               (2)2020. gada 20. jūlijā Padome ieteica Latvijai
                  5
               , ievērojot vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Tā arī ieteica Latvijai, kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda atmaksājamību, vienlaikus veicinot investīcijas.

               (3)Padome ieteikumā par eurozonas ekonomikas politiku aicināja visas eurozonas dalībvalstis 2021. gadā turpināt stimulējošu fiskālo politiku un pielāgot politikas pasākumus katras valsts konkrētajiem apstākļiem, gādājot, lai pasākumi ir savlaicīgi, pagaidu un mērķtiecīgi
                  6
               . Tad, kad epidemioloģiskie un ekonomiskie apstākļi to ļaus, ārkārtas pasākumi būtu pakāpeniski jāizbeidz, vienlaikus cenšoties novērst krīzes ietekmi uz sociālo jomu un darba tirgu. Būtu jāīsteno fiskālā politika, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda atmaksājamību, vienlaikus veicinot investīcijas. Dalībvalstīm būtu jāveic reformas, ar kurām stiprina visiem pieejamu veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmu tvērumu, adekvātumu un ilgtspēju.

               (4)2020. gada 18. novembrī Komisija pieņēma atzinumus par eurozonas dalībvalstu 2021. gada budžeta plāna projektiem, pamatojoties uz fiskālo pasākumu kvalitatīvu novērtējumu. Komisija atzina, ka Latvijas budžeta plāna projekts visumā atbilst Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikumiem par fiskālo politiku un ka plānā ietverto pasākumu vairākums veicina ekonomisko aktivitāti būtiskas nenoteiktības apstākļos.

               (5)Next Generation EU, kas ietver Atveseļošanas un noturības mehānismu, nodrošinās ilgtspējīgu, iekļaujošu un taisnīgu ekonomikas atveseļošanu. 2021. gada 19. februārī stājās spēkā Regula (ES) 2021/241, ar ko izveido Atveseļošanas un noturības mehānismu
                  7
               . Mehānisms nodrošinās finansiālu atbalstu reformu un investīciju īstenošanai, tādējādi radot ES finansētu fiskālo stimulu. Tas sekmēs ekonomikas atveseļošanu, ilgtspējīgu un izaugsmi veicinošu reformu un investīciju īstenošanu, it īpaši zaļās un digitālās pārkārtošanās veicināšanai, kā arī stiprinās tautsaimniecību noturību un potenciālo izaugsmi. Savukārt tas palīdzēs publiskajām finansēm atgūt labvēlīgāku stāvokli īstermiņā un sekmēs to ilgtspējas nostiprināšanu, izaugsmi un darbvietu izveidi vidējā termiņā un ilgtermiņā.

               (6)2021. gada 3. martā Komisija pieņēma paziņojumu, kurā sniegti orientējoši norādījumi attiecībā uz politiku ar mērķi atvieglot fiskālās politikas koordināciju un dalībvalstu stabilitātes un konverģences programmu sagatavošanu
                  8
               . Vispārējai fiskālajai nostājai, ņemot vērā valstu budžetus un Atveseļošanas un noturības mehānismu, arī 2021. un 2022. gadā vajadzētu būt stimulējošai. Tajā pašā laikā, ņemot vērā prognozējamo pakāpenisko ekonomiskās aktivitātes normalizēšanos 2021. gada otrajā pusē, dalībvalstu fiskālajai politikai 2022. gadā būtu jākļūst diferencētākai. Dalībvalstīm savā fiskālajā politikā būtu jāņem vērā atveseļošanās stadija, fiskālā ilgtspēja un nepieciešamība samazināt ekonomiskās, sociālās un teritoriālās atšķirības. Tā kā nepieciešams atbalstīt ilgtspējīgu atveseļošanos ES, dalībvalstīm ar zemu ilgtnespējas risku savs budžets būtu jāplāno tā, ka arī 2022. gadā tiek īstenota stimulējoša fiskālā politika, ņemot vērā Atveseļošanas un noturības mehānisma ietekmi. Dalībvalstīm, kuru parāda līmenis ir augsts, būtu jāīsteno piesardzīga fiskālā politika, vienlaikus saglabājot valsts finansētas investīcijas un izmantojot Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijas, lai finansētu jaunus augstas kvalitātes investīciju projektus un strukturālās reformas. Arī pēc 2022. gada fiskālajā politikā būtu jāņem vērā atveseļošanās intensitāte, ekonomiskās nenoteiktības pakāpe un fiskālās ilgtspējas apsvērumi. Fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kas paredz arī atbalsta pasākumu pakāpenisku atcelšanu piemērotā brīdī, palīdzēs nodrošināt fiskālo ilgtspēju vidējā termiņā.

               (7)Komisija 2021. gada 3. marta paziņojumā arī pauda viedokli, ka lēmums par vispārējās izņēmuma klauzulas deaktivēšanu vai turpmāku piemērošanu būtu jāpieņem vispārēja ekonomikas stāvokļa novērtējuma ietvaros, kurā būtisks kvantitatīvais kritērijs ir ekonomiskās aktivitātes līmenis ES vai eurozonā salīdzinājumā ar pirmskrīzes līmeni (2019. gada beigās). 2. jūnijā Komisija, pamatojoties uz savu 2021. gada pavasara prognozi, atzina, ka ir izpildīti nosacījumi, lai 2022. gadā turpinātu piemērot vispārējo izņēmuma klauzulu un 2023. gadā to deaktivētu. Arī pēc vispārējās izņēmuma klauzulas deaktivēšanas tiks ņemta vērā valstu konkrētā situācija
                  9
               .

               (8)Latvija 2021. gada 15. aprīlī iesniedza savu 2021. gada stabilitātes programmu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 4. pantu.

               (9)Pēc Eurostat validētajiem datiem, 2020. gadā Latvijas vispārējās valdības budžeta deficīts bija 4,5 % no IKP un vispārējās valdības parāds palielinājās līdz 43,5 % no IKP. Gada izmaiņas budžeta primārajā bilancē bija –4 % no IKP, ieskaitot ekonomikas atbalstam paredzētos diskrecionāros budžeta pasākumus 3,5 % apmērā no IKP un automātisko stabilizatoru iedarbību. Latvija uzņēmumiem un mājsaimniecībām turklāt sniedza likviditātes atbalstu (piemēram, garantiju un atliktas nodokļu samaksas veidā, kam nav tiešas un tūlītējas ietekmes uz budžetu), kas atbilstoši aplēsēm bija 1,7 % no IKP.

               2021. gada 2. jūnijā Komisija nāca klajā ar ziņojumu saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu. Ziņojumā ir aplūkots Latvijas budžeta stāvoklis, ņemot vērā to, ka tās vispārējās valdības budžeta deficīts 2020. gadā pārsniedza Līgumā noteikto atsauces vērtību, kas ir 3 % no IKP. Ziņojumā secināts, ka deficīta kritērijs nav izpildīts.

               (10)Budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs par 2021. un 2022. gadu ir piesardzīgs. Stabilitātes programmā prognozētais reālā IKP pieaugums ir mazāks nekā Komisijas 2021. gada pavasara prognozē, galvenokārt mazāka eksporta pieauguma dēļ. Turklāt stabilitātes programmā paredzēta nodarbinātības turpmāka mazināšanās arī 2021. gadā un lēnāka atveseļošanās 2022. gadā nekā Komisijas prognozē.

               (11)Valdība 2021. gada stabilitātes programmā plāno, ka vispārējās valdības budžeta deficīts palielināsies no 5,4 % no IKP 2020. gadā līdz 9,3 % no IKP 2021. gadā un parāda attiecība 2021. gadā, paredzams, palielināsies līdz 48,9 % no IKP. Saskaņā ar minēto programmu izmaiņas budžeta primārajā bilancē, salīdzinot ar pirmskrīzes līmeni (2019. gadu), 2021. gadā tiek paredzētas –8,7 % apmērā no IKP, kas atspoguļo ekonomikas atbalstam paredzētos diskrecionāros budžeta pasākumus 2,9 % apmērā no IKP un automātisko stabilizatoru iedarbību. Prognozētie budžeta deficīta un parāda rādītāji ir augstāki par Komisijas 2021. gada pavasara prognozi. Stabilitātes programmā salīdzinājumā ar Komisijas 2021. gada pavasara prognozi ir paredzēts lielāks izdevumu pieaugums, jo īpaši citu izdevumu sadaļā. Turklāt Komisija ir prognozējusi ieņēmumu pozitīvāku attīstību, kas atspoguļo optimistiskāku makroekonomikas scenāriju Komisijas prognozē.

               (12)Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju un tās izraisīto ekonomikas lejupslīdi, Latvija ir noteikusi budžeta pasākumus, lai stiprinātu veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajiem iedzīvotājiem un nozarēm. Šī enerģiskā politiskā reakcija mīkstināja IKP sarukumu, tādējādi iegrožojot valsts budžeta deficīta un valsts parāda pieaugumu. Ar fiskālajiem pasākumiem būtu maksimāli jāveicina ekonomikas atveseļošanās, neapdraudot turpmākās fiskālās trajektorijas. Tāpēc būtu jāizvairās no tā, ka pasākumi rada pastāvīgu slogu publiskajām finansēm. Ja dalībvalstis ievieš pastāvīgus pasākumus, tām šie pasākumi būtu pienācīgi jāfinansē, lai nodrošinātu budžeta neitralitāti vidējā termiņā. Latvijas 2020. un 2021. gadā veiktie pasākumi atbilst Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikumam. Daži no valdības 2020. un 2021. gadā noteiktajiem diskrecionārajiem pasākumiem, šķiet, nav ne pagaidu, ne atsvērti ar kompensējošiem pasākumiem. Tiek lēsts, ka pēc Komisijas prognozes perioda 2023. gadā šo pagaidu raksturam neatbilstošo pasākumu atlikusī ietekme būs 1 % no IKP, un to galvenokārt veidos publiskā sektora algu palielinājumi, īpaši veselības aprūpes darbiniekiem.

               (13)2021. gada stabilitātes programmā ir pieņemts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām finansējamās investīcijas un reformas atbilst 0,1 % no IKP 2021. gadā, 0,8 % – 2022. gadā un 0,8 % – 2023. gadā. Programmā ir paredzēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma finansētie izdevumi būs ar nelielu pieauguma tendenci perioda beigās – lielāki izdevumi ir plānoti 2024. un 2025. gadā. Komisijas pavasara prognozē šīs dotācijas ir iekļautas budžeta prognozēs.

               (14)Regulā (EK) Nr. 1466/97 noteiktie fiskālās korekcijas rādītāji ir jāskata pašreizējo apstākļu kontekstā. Pirmkārt, pastāv ievērojama nenoteiktība attiecībā uz izlaides starpības aplēsēm. Otrkārt, fiskālajai politikai jābūt gatavai strauji pielāgoties pandēmijas attīstībai, pēc veselības risku mazināšanās pārorientējoties no ārkārtas palīdzības uz mērķtiecīgāk ievirzītiem pasākumiem. Treškārt, pašreizējam kontekstam ir raksturīgi būtiski politikas pasākumi ekonomiskās aktivitātes atbalstam. Ņemot vērā apjomīgos pārvedumus no ES budžeta (piemēram, no Atveseļošanas un noturības mehānisma), noteiktie rādītāji visā pilnībā neatspoguļo fiskālās politikas stimulējošo iedarbību uz ekonomiku. Šo iemeslu dēļ strukturālā bilance pašreizējos apstākļos nešķiet piemērots kritērijs. Izdevumu kritērijs savukārt ir jāpielāgo
                  10
               , un tajā jāiestrādā papildu informācija, lai varētu pilnībā novērtēt fiskālās politikas ievirzi.

               Pirmkārt, ievērojot līdzīgu pieeju kā 2021. gada budžeta plāna projektu novērtēšanā, pagaidu ārkārtas pasākumi nav iekļauti izdevumu agregātā. Šie ar krīzi saistītie pagaidu ārkārtas pasākumi atbalsta veselības aprūpes sistēmas un kompensē darba ņēmējiem un uzņēmumiem ieņēmumu zudumu, kas radies epidemioloģisko ierobežojumu un piegādes ķēdes traucējumu dēļ; publiskās iestādes tos atcels, kad sabiedrības veselības un ekonomiskā situācija būs atgriezusies parastajās sliedēs.

               Otrkārt, lai novērtētu vispārējo fiskālo nostāju pašreizējos apstākļos, attiecīgajā izdevumu agregātā būtu jāiekļauj apjomīgie pārvedumi no ES budžeta (piemēram, no Atveseļošanas un noturības mehānisma).

               Tāpēc fiskālā nostāja tiek mērīta, vadoties pēc izmaiņām primārajos izdevumos (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un ar krīzi saistītos pagaidu ārkārtas pasākumus), ieskaitot no Atveseļošanas un noturības mehānisma un citu ES fondu dotācijām finansētos izdevumus.

               Papildus atzinumam par vispārējo fiskālo nostāju analīzes mērķis ir arī novērtēt, vai valsts fiskālā politika ir piesardzīga un vai tās struktūra spēs nodrošināt ilgtspējīgu atveseļošanos, kas būtu saskanīga ar zaļo un digitālo pārkārtošanos. Šā iemesla dēļ īpaša uzmanība tiek pievērsta valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem un investīcijām.

               (15)Latvija 2021. gada stabilitātes programmā plāno, ka tās vispārējās valdības budžeta deficīts 2022. gadā samazināsies līdz 2,7 % no IKP, galvenokārt tāpēc, ka tiks izbeigti 2020. un 2021. gadā veiktie pagaidu atbalsta pasākumi. Plānots, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2022. gadā palielināsies līdz 50,3 % no IKP. Šīs prognozes pārsniedz skaitļus Komisijas 2021. gada pavasara prognozē, galvenokārt tāpēc, ka Komisija prognozējusi optimistiskāku makroekonomikas scenāriju.

               Balstoties uz Komisijas prognozi, tiek lēsts, ka vispārējā fiskālā nostāja, kāda tā definēta iepriekš – ietverot arī no valsts un ES budžeta, it īpaši Atveseļošanas un noturības mehānisma, finansēto investīciju ietekmi uz kopējo pieprasījumu 2022. gadā –, būs –0,8 % no IKP.
                  11
                Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem ES fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme palielināsies par 0,6 procentpunktiem no IKP. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 0,3 procentpunktiem no IKP
                  12
               . Plānots, ka valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus) būs ekspansīva ietekme, kas atbilst 0,5 procentpunktiem no IKP.

               (16)Īpaši svarīgi ir tas, kāda ir dalībvalstu budžeta pasākumu kvalitāte. Fiskālās strukturālās reformas, kuru mērķis ir uzlabot valstu budžeta struktūru, var atbalstīt potenciālo izaugsmi, radīt tik nepieciešamo fiskālo telpu un palīdzēt nodrošināt fiskālo ilgtspēju ilgākā termiņā, tostarp ņemot vērā klimata pārmaiņas un problēmas veselības jomā. Attiecībā uz ieņēmumiem Covid-19 krīze ir apstiprinājusi reformu lielo lomu efektīvākas un taisnīgākas publisko ieņēmumu sistēmas veidošanā. Attiecībā uz izdevumiem tā vēl vairāk ir izcēlusi to, ka vajadzīgas lielākas un kvalitatīvākas ilgtspējīgas un izaugsmi veicinošas investīcijas, kas palīdz sasniegt tādus mērķus kā izaugsmes potenciāla vairošana, ekonomiskā un sociālā noturība un zaļā un digitālā pārkārtošanās. Atveseļošanas un noturības plāni ļaus uzlabot valstu budžeta struktūru.

               (17)Saskaņā ar programmas vidēja termiņa budžeta plāniem tiek prognozēts, ka vispārējās valdības budžeta deficīts no 1,3 % no IKP 2023. gadā samazināsies līdz 0,3 % no IKP 2024. gadā.

               Balstoties uz programmu, tiek lēsts, ka vispārējā fiskālā nostāja – ietverot arī no valsts un ES budžeta, it īpaši Atveseļošanas un noturības mehānisma, finansēto investīciju ietekmi uz kopējo pieprasījumu – 2023. un 2024. gadā būs vidēji +1,4 % no IKP. Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem ES fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme 2023. un 2024. gadā samazināsies par vidēji 0,3 procentpunktiem no IKP. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 0,1 procentpunktam no IKP
                  13
               . Plānots, ka valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus) būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 1 procentpunktam no IKP.

               Pašreizējā 10 gadu vidējās nominālās potenciālās izaugsmes aplēse ir 4,75 %
                  14
               . Tomēr šajā aplēsē nav iekļauta to strukturālo reformu ietekme, kas paredzētas Atveseļošanas un noturības plānā un var paātrināt Latvijas potenciālo ekonomisko izaugsmi.

               (18)Plānots, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 48,8 % no IKP 2023. gadā līdz 48,5 % no IKP 2024. gadā. Tiek uzskatīts, ka Latvija vidējā termiņā saskaras ar zemiem fiskālās ilgtnespējas riskiem, kā liecina pēdējā parāda atmaksājamības analīze
                  15
               .

               (19)Ņemot vērā pašlaik vēl ārkārtīgi augsto nenoteiktības līmeni, fiskālās politikas norādēm ir galvenokārt kvalitatīvs raksturs. 2022. gadā, ja nenoteiktība būs pietiekami samazinājusies, tiks sniegtas precīzākas kvantitatīvās norādes.

               Padome ir novērtējusi Latvijas 2021. gada stabilitātes programmu un to, kā īstenots Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikums,

               AR ŠO IESAKA LATVIJAI:

               1.2022. gadā saglabāt atbalstošu fiskālo nostāju, kas ietver stimulējošo iedarbību, kuru nodrošina Atveseļošanas un noturības mehānisms, un saglabāt valsts finansētās investīcijas. Kontrolēt valsts finansēto kārtējo izdevumu pieaugumu.

               2.Kad ekonomiskie apstākļi to ļaus, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt fiskālo ilgtspēju vidējā termiņā. Vienlaikus palielināt investīcijas, lai vairotu izaugsmes potenciālu.

               3.Lai nodrošinātu ilgtspējīgu un iekļaujošu atveseļošanu, īpašu uzmanību pievērst publisko finanšu struktūrai gan budžeta ieņēmumos, gan izdevumos, un budžeta pasākumu kvalitātei. Prioritāri veikt ilgtspējīgas un izaugsmi veicinošas investīcijas, jo īpaši atbalstot zaļo un digitālo pārkārtošanos. Prioritāri īstenot fiskālās strukturālās reformas, kas palīdzēs nodrošināt finansējumu valsts politikas prioritātēm un sekmēs publisko finanšu ilgtspēju ilgtermiņā, tostarp stiprinot visiem pieejamu veselības un sociālās aizsardzības sistēmu tvērumu, adekvātumu un ilgtspēju.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        Šī klauzula, kuru veido Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punkts, 6. panta 3. punkts, 9. panta 1. punkts un 10. panta 3. punkts un Regulas (EK) Nr. 1467/97 3. panta 5. punkts un 5. panta 2. punkts, atvieglo budžeta politikas koordinēšanu nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā.

                     (3)

                        Komisijas paziņojums Padomei par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu (Briselē, 20.3.2020., COM(2020) 123 final).

                     (4)

                        Komisijas paziņojums “2021. gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģija” (Briselē, 17.9.2020., COM(2020) 575 final).

                     (5)

                        Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Latvijas valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas 2020. gada stabilitātes programmu (OV C 282, 26.8.2020., 89. lpp.).

                     (6)

                        Pēc apstiprināšanas Eiropadomē tas vēl galīgi jāpieņem Padomē. Eurogrupā 2020. gada 16. decembrī saskaņotais teksts ir pieejams šeit:
                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14356-2020-INIT/lv/pdf
                  .

                     (7)

                     OV
                      L 57, 18.2.2021., 17. lpp.

                     (8)

                        Komisijas paziņojums Padomei “Apritējis gads kopš Covid-19 uzliesmojuma: fiskālās politikas atbildes pasākumi” (Briselē, 3.3.2021., COM(2021) 105 final).

                     (9)

                        Komisijas paziņojums “Ekonomikas politikas koordinēšana 2021. gadā: pārvarēt Covid-19 krīzi, atbalstīt atveseļošanu un modernizēt mūsu ekonomiku” (Briselē, 2.6.2021, COM(2021) 500 final).

                     (10)

                        Konkrētāk, investīciju izlīdzināšana četru gadu periodā, kas izmantota izdevumu kritērijā, neļauj pienācīgi novērtēt fiskālo atbalstu, ko valsts finansētās investīcijas nodrošina ekonomikas atveseļošanai.

                     (11)

                        Negatīvs rādītājs nozīmē, ka primāro izdevumu pieaugums pārsniedz ekonomikas izaugsmi vidējā termiņā, un liecina par ekspansīvu fiskālo politiku.

                     (12)

                        Tiek prognozēts, ka citiem valsts finansētajiem kapitālizdevumiem būs neitrāla ietekme.

                     (13)

                        Tiek prognozēts, ka citiem valsts finansētajiem kapitālizdevumiem būs neitrāla ietekme.

                     (14)

                        Komisijas aplēse pēc vispārpieņemtās metodikas.

                     (15)

                        Sk. Komisijas dienestu darba dokumentu Statistical Annex providing background data relevant for the assessment of the 2021 Stability and Convergence Programmes.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 2.6.2021
            COM(2021) 512 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS,
            ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2021. gada stabilitātes programmu
            {SWD(2021) 501 final}

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS,

               ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2021. gada stabilitātes programmu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,

               apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,

               tā kā:

               (1)2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas
                  2
                iedarbināšanu
                  3
               . Paziņojumā Komisija pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 uzliesmojuma dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai. 2020. gada 23. martā dalībvalstu finanšu ministri piekrita Komisijas novērtējumam. Vispārējā izņēmuma klauzula ir dalībvalstīm nodrošinājusi krīzes pārvarēšanai vajadzīgo budžeta elastību. Tā ir atvieglojusi budžeta politikas koordinēšanu nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām katras dalībvalsts vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ja tas neapdraud fiskālo ilgtspēju vidējā termiņā. 2020. gada 17. septembrī Komisija savā gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģijā paziņoja, ka vispārējā izņēmuma klauzula būs piemērojama arī 2021. gadā.
                  4

               (2)2020. gada 20. jūlijā Padome ieteica Itālijai
                  5
               , ievērojot vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Tā arī ieteica Itālijai, kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda atmaksājamību, vienlaikus veicinot investīcijas.

               (3)Padome ieteikumā par eurozonas ekonomikas politiku rosināja visām eurozonas dalībvalstīm 2021. gadā turpināt stimulējošu fiskālo politiku un pielāgot politikas pasākumus katras valsts konkrētajiem apstākļiem, gādājot, lai pasākumi ir savlaicīgi, pagaidu un mērķtiecīgi
                  6
               . Tad, kad epidemioloģiskie un ekonomiskie apstākļi to ļaus, ārkārtas pasākumi būtu pakāpeniski jāizbeidz, vienlaikus cenšoties novērst krīzes ietekmi uz sociālo jomu un darba tirgu. Būtu jāīsteno fiskālā politika, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda atmaksājamību, vienlaikus veicinot investīcijas. Dalībvalstīm būtu jāveic reformas, ar kurām stiprina visiem pieejamu veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmu tvērumu, adekvātumu un ilgtspēju.

               (4)2020. gada 18. novembrī Komisija pieņēma atzinumus par eurozonas dalībvalstu 2021. gada budžeta plāna projektiem, pamatojoties uz fiskālo pasākumu kvalitatīvu novērtējumu. Komisija atzina, ka Itālijas budžeta plāna projekts visumā atbilst Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikumiem par fiskālo politiku un ka plānā ietverto pasākumu vairākums veicina ekonomisko aktivitāti būtiskas nenoteiktības apstākļos. Taču daži pasākumi, šķiet, nebija ne pagaidu, ne atsvērti ar kompensējošiem pasākumiem.

               (5)Next Generation EU, kas ietver Atveseļošanas un noturības mehānismu, nodrošinās ilgtspējīgu, iekļaujošu un taisnīgu ekonomikas atveseļošanu. 2021. gada 19. februārī stājās spēkā Regula (ES) 2021/241, ar ko izveido Atveseļošanas un noturības mehānismu
                  7
               . Mehānisms nodrošinās finansiālu atbalstu reformu un investīciju īstenošanai, tādējādi radot ES finansētu fiskālo stimulu. Tas sekmēs ekonomikas atveseļošanu, ilgtspējīgu un izaugsmi veicinošu reformu un investīciju īstenošanu, it īpaši zaļās un digitālās pārkārtošanās veicināšanai, kā arī stiprinās tautsaimniecību noturību un potenciālo izaugsmi. Savukārt tas palīdzēs publiskajām finansēm atgūt labvēlīgāku stāvokli īstermiņā un sekmēs to ilgtspējas nostiprināšanu, izaugsmi un darbvietu izveidi vidējā termiņā un ilgtermiņā.

               (6)2021. gada 3. martā Komisija pieņēma paziņojumu, kurā sniegti orientējoši norādījumi attiecībā uz politiku ar mērķi atvieglot fiskālās politikas koordināciju un dalībvalstu stabilitātes un konverģences programmu sagatavošanu
                  8
               . Vispārējai fiskālajai nostājai, ņemot vērā valstu budžetus un Atveseļošanas un noturības mehānismu, arī 2021. un 2022. gadā vajadzētu būt stimulējošai. Tajā pašā laikā, ņemot vērā prognozējamo pakāpenisko ekonomiskās aktivitātes normalizēšanos 2021. gada otrajā pusē, dalībvalstu fiskālajai politikai 2022. gadā būtu jākļūst diferencētākai. Dalībvalstīm savā fiskālajā politikā būtu jāņem vērā atveseļošanās stadija, fiskālā ilgtspēja un nepieciešamība samazināt ekonomiskās, sociālās un teritoriālās atšķirības. Tā kā nepieciešams atbalstīt ilgtspējīgu atveseļošanos ES, dalībvalstīm ar zemu ilgtnespējas risku savs budžets būtu jāplāno tā, ka arī 2022. gadā tiek īstenota stimulējoša fiskālā politika, ņemot vērā Atveseļošanas un noturības mehānisma ietekmi. Dalībvalstīm, kuru parāda līmenis ir augsts, būtu jāīsteno piesardzīga fiskālā politika, vienlaikus saglabājot valsts finansētas investīcijas un izmantojot Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijas, lai finansētu jaunus augstas kvalitātes investīciju projektus un strukturālās reformas. Arī pēc 2022. gada fiskālajā politikā būtu jāņem vērā atveseļošanās intensitāte, ekonomiskās nenoteiktības pakāpe un fiskālās ilgtspējas apsvērumi. Fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kas paredz arī atbalsta pasākumu pakāpenisku atcelšanu piemērotā brīdī, palīdzēs nodrošināt fiskālo ilgtspēju vidējā termiņā.

               (7)Komisija 2021. gada 3. marta paziņojumā arī pauda viedokli, ka lēmums par vispārējās izņēmuma klauzulas deaktivēšanu vai turpmāku piemērošanu būtu jāpieņem vispārēja ekonomikas stāvokļa novērtējuma ietvaros, kurā būtisks kvantitatīvais kritērijs ir ekonomiskās aktivitātes līmenis ES vai eurozonā salīdzinājumā ar pirmskrīzes līmeni (2019. gada beigās). 2. jūnijā Komisija, pamatojoties uz savu 2021. gada pavasara prognozi, atzina, ka ir izpildīti nosacījumi, lai 2022. gadā turpinātu piemērot vispārējo izņēmuma klauzulu un 2023. gadā to deaktivētu. Arī pēc vispārējās izņēmuma klauzulas deaktivēšanas tiks ņemta vērā valstu konkrētā situācija
                  9
               .

               (8)Itālija 2021. gada 30. aprīlī iesniedza savu 2021. gada stabilitātes programmu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 4. pantu.

               (9)Pēc Eurostat validētajiem datiem, 2020. gadā Itālijas vispārējās valdības budžeta deficīts bija 9,5 % no IKP un vispārējās valdības parāds palielinājās līdz 155,8 % no IKP. Gada izmaiņas budžeta primārajā bilancē bija 8,0 % no IKP, ieskaitot ekonomikas atbalstam paredzētos diskrecionāros budžeta pasākumus un automātisko stabilizatoru iedarbību. Itālija uzņēmumiem un mājsaimniecībām turklāt sniedza likviditātes atbalstu (piemēram, garantiju un nodokļu atliktas samaksas pasākumu veidā, kam nav tiešas un tūlītējas ietekmes uz budžetu), kas atbilstoši aplēsēm bija 24,8 % no IKP.

               2021. gada 2. jūnijā Komisija nāca klajā ar ziņojumu saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu. Ziņojumā ir aplūkots Itālijas budžeta stāvoklis, ņemot vērā to, ka tās vispārējās valdības budžeta deficīts 2020. gadā pārsniedza Līgumā noteikto atsauces vērtību, kas ir 3 % no IKP, turklāt vispārējās valdības parāds pārsniedza Līgumā noteikto atsauces vērtību, kas ir 60 % no IKP, un nebija sarucis pietiekami strauji. Ziņojumā secināts, ka deficīta kritērijs nav izpildīts un parāda kritērijs nav ievērots.

               (10)Iestāžu budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs par 2021. un 2022. gadu ir reālistisks. 2021. gada stabilitātes programmā prognozēts, ka reālais IKP 2021. gadā pieaugs par 4,5 % un 2022. gadā – par 4,8 %. Salīdzinājumam – Komisijas 2021. gada pavasara prognozē paredzēts nedaudz mazāks reālā IKP pieaugums, proti, 4,2 % 2021. gadā un  4,4 % 2022. gadā, galvenokārt tāpēc, ka 2021. un 2022. gadā, pamatojoties uz jaunākajām norādēm, kas sniegtas nacionālajā atveseļošanas un noturības plānā, sagaidāms, ka tiks mazāk izmantotas Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijas.

               (11)Valdība 2021. gada stabilitātes programmā plāno, ka vispārējās valdības budžeta deficīts palielināsies no 9,5 % no IKP 2020. gadā līdz 11,8 % no IKP 2021. gadā un parāda attiecība 2021. gadā, paredzams, palielināsies līdz 159,8 % no IKP. Saskaņā ar minēto programmu izmaiņas budžeta primārajā bilancē, salīdzinot ar pirmskrīzes līmeni (2019. gadu), 2021. gadā tiek paredzētas 10,4 % apmērā no IKP, kas atspoguļo ekonomikas atbalstam paredzētos diskrecionāros budžeta pasākumus un automātisko stabilizatoru iedarbību. Šie prognozētie rādītāji atbilst Komisijas 2021. gada pavasara prognozei.

               (12)Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju un tās izraisīto ekonomikas lejupslīdi, Itālija ir noteikusi budžeta pasākumus, lai stiprinātu veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajiem iedzīvotājiem un nozarēm. Šī enerģiskā politiskā reakcija mīkstināja IKP sarukumu, tādējādi iegrožojot valsts budžeta deficīta un valsts parāda pieaugumu. Ar fiskālajiem pasākumiem būtu maksimāli jāveicina ekonomikas atveseļošanās, neapdraudot turpmākās fiskālās trajektorijas. Tāpēc būtu jāizvairās no tā, ka pasākumi rada pastāvīgu slogu publiskajām finansēm. Ja dalībvalstis ievieš pastāvīgus pasākumus, tām šie pasākumi būtu pienācīgi jāfinansē, lai nodrošinātu budžeta neitralitāti vidējā termiņā. Itālijas 2020. un 2021. gadā veiktie pasākumi atbilst Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikumam. Daži no valdības 2020. un 2021. gadā noteiktajiem diskrecionārajiem pasākumiem, šķiet, nav ne pagaidu, ne atsvērti ar kompensējošiem pasākumiem. Tiek lēsts, ka pēc Komisijas prognozes perioda 2023. gadā šo pagaidu raksturam neatbilstošo pasākumu atlikusī ietekme būs aptuveni 1 % no IKP, un to galvenokārt veidos sociālā nodrošinājuma iemaksu samazinājums nabadzīgākajos reģionos, nodokļu kredīta attiecināšana arī uz ienākumiem, kas saistīti ar nodarbinātību, un ģimenes pabalsta ieviešana. Šie pagaidu raksturam neatbilstošie pasākumi ietver arī investīcijas aptuveni 0,33 % apmērā no IKP, kas, paredzams, veicinās vidēja termiņa potenciālo izaugsmi un tādējādi arī ilgtspēju.

               (13)2021. gada stabilitātes programmā ir pieņemts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām finansējamās investīcijas un reformas atbilst 0,6 % no IKP 2021. gadā, 0,9 % – 2022. gadā, 1,4 % – 2023. gadā, 0,5 % – 2024. gadā un 0,2 % – 2025. gadā. Programmā ir pieņemts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma aizdevumiem finansējamās investīcijas un reformas atbilst 0,3 % no IKP 2020. gadā, 0,8 % – 2021. gadā, 0,9 % – 2022. gadā, 0,7 % – 2023. gadā, 1,3 % – 2024. gadā, 1,2 % – 2025. gadā un 1,0 % – 2026. gadā. Komisijas pavasara prognozē šīs dotācijas nav pilnībā iekļautas budžeta prognozēs saskaņā ar jaunākajām norādēm nacionālajā atveseļošanas un noturības plānā, kurš tika pabeigts pēc stabilitātes programmas. Toties Komisijas prognozē ir pieņemts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām finansējamās investīcijas un reformas 2021. gadā sasniegs 0,3 % no IKP un 2022. gadā – 0,7 % no IKP.

               (14)Regulā (EK) Nr. 1466/97 noteiktie fiskālās korekcijas rādītāji ir jāskata pašreizējo apstākļu kontekstā. Pirmkārt, pastāv ievērojama nenoteiktība attiecībā uz izlaides starpības aplēsēm. Otrkārt, fiskālajai politikai jābūt gatavai strauji pielāgoties pandēmijas attīstībai, pēc veselības risku mazināšanās pārorientējoties no ārkārtas palīdzības uz mērķtiecīgāk ievirzītiem pasākumiem. Treškārt, pašreizējam kontekstam ir raksturīgi būtiski politikas pasākumi ekonomiskās aktivitātes atbalstam. Ņemot vērā apjomīgos pārvedumus no ES budžeta (piemēram, no Atveseļošanas un noturības mehānisma), noteiktie rādītāji visā pilnībā neatspoguļo fiskālās politikas stimulējošo iedarbību uz ekonomiku. Šo iemeslu dēļ strukturālā bilance pašreizējos apstākļos nešķiet piemērots kritērijs. Izdevumu kritērijs savukārt ir jāpielāgo
                  10
               , un tajā jāiestrādā papildu informācija, lai varētu pilnībā novērtēt fiskālās politikas ievirzi.

               Pirmkārt, ievērojot līdzīgu pieeju kā 2021. gada budžeta plāna projektu novērtēšanā, pagaidu ārkārtas pasākumi nav iekļauti izdevumu agregātā. Šie ar krīzi saistītie pagaidu ārkārtas pasākumi atbalsta veselības aprūpes sistēmas un kompensē darba ņēmējiem un uzņēmumiem ieņēmumu zudumu, kas radies epidemioloģisko ierobežojumu un piegādes ķēdes traucējumu dēļ; publiskās iestādes tos atcels, kad sabiedrības veselības un ekonomiskā situācija būs atgriezusies parastajās sliedēs.

               Otrkārt, lai novērtētu vispārējo fiskālo nostāju pašreizējos apstākļos, attiecīgajā izdevumu agregātā būtu jāiekļauj apjomīgie pārvedumi no ES budžeta (piemēram, no Atveseļošanas un noturības mehānisma).

               Tāpēc fiskālā nostāja tiek mērīta, vadoties pēc izmaiņām primārajos izdevumos (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un ar krīzi saistītos pagaidu ārkārtas pasākumus), ieskaitot no Atveseļošanas un noturības mehānisma un citu ES fondu dotācijām finansētos izdevumus.

               Papildus atzinumam par vispārējo fiskālo nostāju analīzes mērķis ir arī novērtēt, vai valsts fiskālā politika ir piesardzīga un vai tās struktūra spēs nodrošināt ilgtspējīgu atveseļošanos, kas būtu saskanīga ar zaļo un digitālo pārkārtošanos. Šā iemesla dēļ īpaša uzmanība tiek pievērsta valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem un investīcijām.

               (15)Itālija 2021. gada stabilitātes programmā plāno, ka tās vispārējās valdības budžeta deficīts 2022. gadā samazināsies līdz 5,9 % no IKP, galvenokārt tāpēc, ka tiks izbeigti 2020. un 2021. gadā veiktie pagaidu atbalsta pasākumi un automātisko stabilizatoru atbalsts būs mazāks. Plānots, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2022. gadā samazināsies līdz 156,3 % no IKP. Šie prognozētie rādītāji atbilst Komisijas 2021. gada pavasara prognozei.

               Balstoties uz Komisijas prognozi, tiek lēsts, ka vispārējā fiskālā nostāja, kāda tā definēta iepriekš – ietverot arī no valsts un ES budžeta, it īpaši Atveseļošanas un noturības mehānisma, finansēto investīciju ietekmi uz kopējo pieprasījumu 2022. gadā –, būs –2,2 % no IKP
                  11
               . Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem ES fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme palielināsies par 0,4 procentpunktiem no IKP. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām būs ekspansīva ietekme, kas atbilst 0,3 procentpunktiem no IKP.
                  12
                Plānots, ka valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus) būs ekspansīva ietekme, kas atbilst 1,3 procentpunktiem no IKP.

               (16)Īpaši svarīgi ir tas, kāda ir dalībvalstu budžeta pasākumu kvalitāte. Fiskālās strukturālās reformas, kuru mērķis ir uzlabot valstu budžeta struktūru, var atbalstīt potenciālo izaugsmi, radīt tik nepieciešamo fiskālo telpu un palīdzēt nodrošināt fiskālo ilgtspēju ilgākā termiņā, tostarp ņemot vērā klimata pārmaiņas un problēmas veselības jomā. Attiecībā uz ieņēmumiem Covid-19 krīze ir apstiprinājusi reformu lielo lomu efektīvākas un taisnīgākas publisko ieņēmumu sistēmas veidošanā. Attiecībā uz izdevumiem tā vēl vairāk ir izcēlusi to, ka vajadzīgas lielākas un kvalitatīvākas ilgtspējīgas un izaugsmi veicinošas investīcijas, kas palīdz sasniegt tādus mērķus kā izaugsmes potenciāla vairošana, ekonomiskā un sociālā noturība un zaļā un digitālā pārkārtošanās. Atveseļošanas un noturības plāni ļaus uzlabot valstu budžeta struktūru.

               (17)Saskaņā ar programmas vidēja termiņa budžeta plāniem tiek prognozēts, ka vispārējās valdības budžeta deficīts no 4,3 % no IKP 2023. gadā samazināsies līdz 3,4 % no IKP 2024. gadā. Tādējādi nav plānots, ka vispārējās valdības budžeta deficīts atgriezīsies zem 3 % no IKP šīs programmas darbības laikā.

               Balstoties uz programmu, tiek lēsts, ka vispārējā fiskālā nostāja – ietverot arī no valsts un ES budžeta, it īpaši Atveseļošanas un noturības mehānisma, finansēto investīciju ietekmi uz kopējo pieprasījumu – 2023. un 2024. gadā būs vidēji 0,4 % no IKP
                  13
               . Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem ES fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme samazināsies par 0,4 procentpunktiem no IKP. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām būs ekspansīva ietekme, kas atbilst 0,2 procentpunktiem no IKP.
                  14
                Plānots, ka valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus) būs neitrāla ietekme.

               Pašreizējā 10 gadu vidējās nominālās potenciālās izaugsmes aplēse ir 2 %
                  15
               . Tomēr šajā aplēsē nav iekļauta to reformu ietekme, kas paredzētas Atveseļošanas un noturības plānā un var paātrināt Itālijas potenciālo izaugsmi.

               (18)Plānots, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 155 % no IKP 2023. gadā līdz 152,7 % no IKP 2024. gadā. Ņemot vērā augsto valsts parāda attiecību pret IKP, kurai laika gaitā prognozējama tikai pakāpeniska samazināšanās, tiek uzskatīts, ka Itālija vidējā termiņā saskaras ar augstiem fiskālās ilgtnespējas riskiem, kā liecina pēdējā parāda atmaksājamības analīze
                  16
               .

               (19)Ņemot vērā pašlaik vēl ārkārtīgi augsto nenoteiktības līmeni, fiskālās politikas norādēm ir galvenokārt kvalitatīvs raksturs. 2022. gadā, ja nenoteiktība būs pietiekami samazinājusies, tiks sniegtas precīzākas kvantitatīvās norādes.

               Padome ir novērtējusi Itālijas 2021. gada stabilitātes programmu un to, kā īstenots Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikums,

               AR ŠO IESAKA ITĀLIJAI:

               1.2022. gadā izmantot Atveseļošanas un noturības mehānismu, lai finansētu papildu investīcijas atveseļošanas atbalstam, vienlaikus īstenojot piesardzīgu fiskālo politiku. Saglabāt valsts finansētās investīcijas. Ierobežot valsts finansēto kārtējo izdevumu pieaugumu.

               2.Kad ekonomiskie apstākļi to ļaus, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt fiskālo ilgtspēju vidējā termiņā. Vienlaikus palielināt investīcijas, lai vairotu izaugsmes potenciālu.

               3.Lai nodrošinātu ilgtspējīgu un iekļaujošu atveseļošanu, īpašu uzmanību pievērst publisko finanšu struktūrai gan budžeta ieņēmumos, gan izdevumos, un budžeta pasākumu kvalitātei. Prioritāri veikt ilgtspējīgas un izaugsmi veicinošas investīcijas, jo īpaši atbalstot zaļo un digitālo pārkārtošanos. Prioritāri īstenot fiskālās strukturālās reformas, kas palīdzēs nodrošināt finansējumu valsts politikas prioritātēm un sekmēs publisko finanšu ilgtspēju ilgtermiņā, tostarp stiprinot visiem pieejamu veselības un sociālās aizsardzības sistēmu tvērumu, adekvātumu un ilgtspēju.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        Šī klauzula, kuru veido Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punkts, 6. panta 3. punkts, 9. panta 1. punkts un 10. panta 3. punkts un Regulas (EK) Nr. 1467/97 3. panta 5. punkts un 5. panta 2. punkts, atvieglo budžeta politikas koordinēšanu nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā.

                     (3)

                        Komisijas paziņojums Padomei par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu (Briselē, 20.3.2020., COM(2020) 123 final).

                     (4)

                        Komisijas paziņojums “2021. gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģija” (Briselē, 17.9.2020., COM(2020) 575 final).

                     (5)

                        Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Itālijas valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2020. gada stabilitātes programmu (OV C 282, 26.8.2020., 74. lpp.).

                     (6)

                        Pēc apstiprināšanas Eiropadomē tas vēl galīgi jāpieņem Padomē. Eurogrupā 2020. gada 16. decembrī saskaņotais teksts ir pieejams šeit:
                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14356-2020-INIT/lv/pdf

                     (7)

                     OV L 57, 18.2.2021., 17. lpp.

                     (8)

                        Komisijas paziņojums Padomei “Apritējis gads kopš Covid-19 uzliesmojuma: fiskālās politikas atbildes pasākumi” (Briselē, 3.3.2021., COM(2021) 105 final).

                     (9)

                        Komisijas paziņojums “Ekonomikas politikas koordinēšana 2021. gadā: pārvarēt Covid-19 krīzi, atbalstīt atveseļošanu un modernizēt mūsu ekonomiku” (Briselē, 2.6.2021., COM(2021)500 final).

                     (10)

                        Konkrētāk, investīciju izlīdzināšana četru gadu periodā, kas izmantota izdevumu kritērijā, neļauj pienācīgi novērtēt fiskālo atbalstu, ko valsts finansētās investīcijas nodrošina ekonomikas atveseļošanai.

                     (11)

                        Negatīvs rādītājs nozīmē, ka primāro izdevumu pieaugums pārsniedz ekonomikas izaugsmi vidējā termiņā, un liecina par ekspansīvu fiskālo politiku.

                     (12)

                        Tiek prognozēts, ka citiem valsts finansētajiem kapitālizdevumiem būs ekspansīva ietekme, kas atbilst 0,2 procentpunktiem no IKP.

                     (13)

                        Šajā punktā izklāstīto aplēšu pamatā ir detalizētas budžeta prognozes, ko Itālija iesniegusi kopā ar 2021. gada stabilitātes programmu. Izņemot kopējos skaitļus par valdības budžeta deficītu un parādu, Itālijas iesniegtajās prognozēs nav ņemta vērā fiskālā pakete, kas paziņota 2021. gada maijā. Šajā paketē, kas tika pieņemta 2021. gada 20. maijā, bija iekļauts papildu ārkārtas atbalsts 2021. gadā, kā arī lielāki resursi valsts finansētiem investīciju projektiem turpmākajos gados.

                     (14)

                        Tiek prognozēts, ka citiem valsts finansētajiem kapitālizdevumiem būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 0,2 procentpunktiem no IKP.

                     (15)

                        Komisijas aplēse pēc vispārpieņemtās metodikas.

                     (16)

                        Sk. Komisijas dienestu darba dokumentu  Statistical Annex providing background data relevant for the assessment of the 2021 Stability and Convergence Programmes.