title: Ieteikums Padomei attiecībā uz Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 67. sesiju Eiropas Parlamenta 2012. gada 13. jūnija ieteikums Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 67. sesiju (2012/2036(INI))

text:
               15.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               CE 332/106

         Trešdiena, 2012. gada 13. jūnijsIeteikums Padomei attiecībā uz Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 67. sesiju
   P7_TA(2012)0240
   Eiropas Parlamenta 2012. gada 13. jūnija ieteikums Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 67. sesiju (2012/2036(INI))
   2013/C 332 E/23

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību (LES) un jo īpaši tā 21. un 34. pantu,

               —

               ņemot vērā ieteikuma priekšlikumu Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas (UNGA) 67. sesiju (B7-0132/2012), kuru ALDE grupas vārdā iesniedzis Alexander Graf Lambsdorff,

               —

               ņemot vērā 2011. gada 8. jūnija ieteikumu Padomei par ANO Ģenerālās asamblejas 66. sesiju (1) un 2011. gada 11. maija rezolūciju par ES kā globāla spēka nozīmi daudzpusējās organizācijās (2),

               —

               ņemot vērā ES prioritātes Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 66. sesijai, kuras Padome pieņēma 2011. gada 10. jūnijā (3),

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 66. sesiju, jo īpaši šīs organizācijas rezolūcijas „Apvienoto Nāciju Organizācija globālā pārvaldības sistēmā” (4), „Valsts pārvaldes lietderības, pārskatatbildības efektivitātes un pārredzamības veicināšana, stiprinot augstākās revīzijas iestādes” (5), „Situācija Sīrijas Arābu Republikā” (6), „Iedzīvotāju iespēju palielināšana un attīstības veicināšana” (7), „Ceļā uz pasaules mēroga partnerattiecībām” (8), „Dienvidu–dienvidu sadarbība” (9), „Apvienoto Nāciju Organizācijas nozīme attīstības veicināšanā globalizētā un savstarpēji atkarīgā pasaulē” (10), „Apvienoto Nāciju Organizācijas nozīmes palielināšana periodisku un nefalsificētu vēlēšanu un demokrātijas veicināšanā” (11), „Ziņojums par atbruņošanās konferenci” (12), „Demokrātiskas un taisnīgas starptautiskās kārtības veicināšana” (13) un „Universālais, nedalāmais, savstarpēji saistītais, savstarpēji atkarīgais un savstarpēji pastiprinošais cilvēktiesību un pamatbrīvību raksturs” (14),

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2011. gada 19. decembra rezolūciju par vēršanos pret neiecietību, negatīviem stereotipiem, stigmatizāciju, diskrimināciju, pamudināšanu uz vardarbību un vardarbību pret personām reliģijas vai ticības dēļ (15),

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2011. gada 3. maija rezolūciju par Eiropas Savienības līdzdalību Apvienoto Nāciju Organizācijas darbā (16),

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2010. gada 31. marta rezolūciju par Agenda 21 īstenošanu, Agenda 21 turpmākas īstenošanas programmu un Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes par ilgtspējīgu attīstību rezultātiem (17),

               —

               ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas 2000. gada 8. septembra Tūkstošgades deklarāciju, kurā izklāstīti tūkstošgades attīstības mērķi (TAM), ko starptautiskā sabiedrība kopīgi noteikusi kā uzdevumus nabadzības izskaušanai,

               —

               ņemot vērā Komisijas 2003. gada 10. septembra paziņojumu „Eiropas Savienība un Apvienoto Nāciju Organizācija — daudzpusības izvēle” (COM(2003)0526),

               —

               ņemot vērā Eiropadomes priekšsēdētāja piezīmes pēc tikšanās ar ANO ģenerālsekretāru (ANO ĢS) 2012. gada 16. aprīlī,

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2012. gada 16. februāra rezolūciju par nostāju ANO Cilvēktiesību padomes (UNHRC) 19. sesijā (18),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2011. gada 17. novembra rezolūciju par ES atbalstu Starptautiskajai Krimināltiesai — problēmu risināšanu un grūtību pārvarēšanu (19),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2011. gada 7. jūlija rezolūciju par ES ārpolitiku demokratizācijas atbalstam (20),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 15. decembra rezolūciju par ES un Āfrikas stratēģiskās partnerības turpmāko nākotni pēc ES un Āfrikas trešās augstākā līmeņa sanāksmes (21),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 25. novembra rezolūciju par desmito gadadienu ANO Drošības padomes Rezolūcijai Nr. 1325 (2000) par sievietēm, mieru un drošību (22),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 23. novembra rezolūciju par civilmilitāro sadarbību un civilo un militāro spēju attīstīšanu (23),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2005. gada 9. jūnija rezolūciju par Apvienoto Nāciju Organizācijas reformu (24),

               —

               ņemot vērā Ārlietu komitejas un Cilvēktiesību apakškomitejas apvienotās delegācijas ziņojumu ANO Ģenerālās asamblejas 66. sesijā, kas notika 2011. gada 28.–29. novembrī,

               —

               ņemot vērā Reglamenta 121. panta 3. punktu un 97. pantu,

               —

               ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu un Attīstības komitejas atzinumu (A7-0186/2012),

               A.

               tā kā kopīgu starptautisku vērtību un normu mērķis ir garantēt mieru, cilvēktiesību aizsardzību, drošību un labklājību pasaulē un taisnīgāk dalīties ar visiem ar globalizācijas priekšrocībām;

               B.

               tā kā ANO ir globālās pārvaldības centrā, kaut gan tā pašlaik veic iekšējas reformas, lai sekmētu pārredzamību, efektivitāti un lietderību;

               C.

               tā kā pieaug vajadzība pēc kopīgiem noteikumiem un lēmumu pieņemšanas mehānismiem, lai kopīgi risinātu jaunas globālas problēmas un novērstu globālās ekonomikas krīzes negatīvo ietekmi;

               D.

               tā kā ES ir jāstiprina kohēzija, lai saglabātu vadošo lomu aizvien daudzpolārākā pasaulē, kam nepieciešama globālā mērogā saskaņota rīcība; tā kā ES dalībvalstīm ir līgumos noteikts pienākums saskaņot savu rīcību starptautiskās organizācijās un starptautiskās konferencēs;

               E.

               tā kā ES atbalsta efektīvas daudzpusējas attiecības ar spēcīgu ANO centrā, jo tas ir svarīgi, lai risinātu globālas problēmas;

               F.

               tā kā ES un tās dalībvalstis ANO sistēmai nodrošina lielākos finanšu līdzekļus; tā kā ES-27 finansē 39 % no ANO vispārējā budžeta un vairāk nekā 40 % no ANO miera uzturēšanas operācijām;

               G.

               tā kā spēcīgas un stabilas ES un ANO partnerattiecības ir svarīgas ANO darbā ar visās trijās galvenajās jomās — miers un drošība, cilvēktiesības un attīstība — un tās ir arī būtiskas, lai ES saglabātu savu starptautiska dalībnieka ietekmi;

               H.

               tā kā ES un ANO ir pašsaprotami partneri miera un valstu veidošanā un kopīgi nodrošina pamatu kolektīviem miera un valstu veidošanas centieniem;

               I.

               tā kā cilvēktiesības un demokrātija ir ES pamatvērtības un Eiropas ārējās darbības, tostarp starptautiskās tirdzniecības, galvenie principi un mērķi; tā kā cilvēktiesību universālā rakstura un nedalāmības ievērošana veicināšana un nodrošināšana ir Eiropas vienotības un nedalāmības stūrakmeņi;

               J.

               tā kā taisnīgums un tiesiskums ir ilgtspējīga miera pīlāri, kas garantē cilvēktiesības un pamatbrīvības; tā kā Starptautiskās Krimināltiesas Romas statūtiem ir izšķirīga ietekme uz atbalstu cilvēktiesību un starptautisko tiesību aktu ievērošanai un cīņai pret nesodāmību;

               K.

               tā kā visas valstis un visi iedzīvotāji, kā arī starptautiskā sabiedrība gūst labumu no pastāvīgas demokrātisko procesu atbalstīšanas; tā kā tie sastopas ar demokrātijas veidošanas, atjaunošanas un saglabāšanas problēmām,

         1.   iesniedz Padomei šādus ieteikumus:

         Eiropas Savienība Apvienoto Nāciju Organizācijā

               a)

               cik vien iespējams, saskaņot un paust vienotu nostāju un stiprināt ES darbības saskaņotību un starptautisko atpazīstamību kā starptautiskai dalībniecei ANO; attaisnot ANO dalībvalstu cerības attiecībā uz ES spēju rīkoties savlaicīgi; pieņemt plašu un elastīgu pieeju attiecībā uz kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP) nostāju ANO līmenī, lai ļautu ES ātri un visaptveroši rīkoties ar KĀDP saistītos jautājumos;

               b)

               palielināt ieguldījumu ANO darbā, sadarbībā ar partneriem panākot kopēju interpretāciju par ANO Ģenerālās asamblejas rezolūciju par ES līdzdalības kārtību tās darbā un pilnībā to īstenojot; iesniegt Parlamentam ziņojumu par tās piemērošanu praksē;

               c)

               sadarboties ar ES dalībvalstīm un ES delegāciju ANO, lai uzlabotu koordināciju, pārredzamību un informācijas apmaiņu Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomē (ANO DP) un lai ES dalībvalstis, kas ir šīs organizācijas dalībvalstis, vai arī ES pārstāvis pēc priekšsēdētāja uzaicinājuma aizstāvētu ES nostāju un intereses Drošības padomē; pastiprināt ES ietekmi ANO Drošības padomes lēmumu pieņemšanā un uzlabot ES darbības redzamību ANO attiecībā uz būtiski svarīgiem ANO Drošības padomes jautājumiem;

               d)

               nodrošināt spēcīgu ES pārstāvību visās ANO iestādēs un specializētajās aģentūrās;

               e)

               izstrādāt ilgtermiņa stratēģiju līdzdalībai ANO darbā un pastiprināt publisko diplomātiju attiecībā uz ANO darbību;

         ES un globālā pārvaldība

               f)

               veicināt efektīvas daudzpusējas attiecības kā vienu no ES galvenajiem stratēģiskajiem uzdevumiem, palielinot ANO reprezentativitāti, pārredzamību, pārskatatbildību, lietderību un efektivitāti, lai uzlabotu savu darbību uz vietas; atgādināt, ka ir jāpanāk jauns institucionālais līdzsvars starp G 20 valstīm ar to jauno ietekmi, ANO un tās aģentūrām un starptautiskajām finanšu iestādēm (SFI); šajā sakarībā pastiprināt globālo pārvaldību un meklēt risinājumus turpmākai koordinācijas uzlabošanai starp G struktūrām un ANO sistēmu, ciktāl šīm grupām būtu lietderīgi atbildēt par ekonomisko dimensiju, saglabājot ANO galveno ietekmi un tai esot likumīgai organizācijai globālu jautājumu risināšanā;

               g)

               aktīvāk iesaistīties sadarbībā ar stratēģiskiem un citiem divpusējiem un daudzpusējiem partneriem, jo īpaši ar ASV, lai rastu efektīvu risinājumu problēmām, kas ietekmē gan ES, gan visas pasaules iedzīvotājus, tostarp visnabadzīgākos un vismazāk aizsargātos;

               h)

               aktīvi atbalstīt vispusīgu un saskaņotu ANO Drošības padomes reformu, lai stiprinātu tās leģitimitāti, reģionālo pārstāvību, pārskatatbildību un efektivitāti; atgādināt, ka Eiropas Savienības galvenais ilgtermiņa mērķis joprojām ir ES vieta paplašinātā ANO Drošības padomē; aicināt augsto pārstāvi / priekšsēdētāja vietnieci šajā nolūkā izstrādāt dalībvalstu kopēju nostāju; lai turpmāk sasniegtu šo mērķi, iepriekš saskaņot Padomes nostāju par jaunu dalībvalstu uzņemšanu ANO Drošības padomē un reformu par ANO Drošības padomes lēmumu pieņemšanu;

               i)

               iesaistīties ANO Ģenerālās asamblejas uzsāktajā ANO nozīmes globālajā pārvaldībā pārskatīšanā, lai uzlabotu pārredzamību un sadarbību; veicināt ciešāku sadarbību starp ES un ANO Ģenerālo asambleju;

               j)

               palīdzēt piešķirt jaunu impulsu ANO Ģenerālajai asamblejai un paaugstināt tās efektivitāti, cita starpā, atbalstot ad hoc darba grupas veiktos pasākumus, veicinot padziļinātas un uz rezultātiem vērstas tematiskas debates par aktuāliem un svarīgiem jautājumiem un ANO Ģenerālās asamblejas ciešāku sadarbību ar citām ieinteresētajām pusēm, tostarp pilsonisko sabiedrību un citām starptautiskām un reģionālām organizācijām un forumiem; uzsvērt vajadzību vēl vairāk vienkāršot ANO Ģenerālās asamblejas un tās galveno komiteju programmas; uzsvērt, ka jauna impulsa piešķiršanu ANO Ģenerālās asamblejai var nodrošināt tikai tad, ja tā atbilstīgi un piemēroti rīkojas jautājumos, kas ir nozīmīgi visai starptautiskajai sabiedrībai;

               k)

               vēlreiz apliecināt apņemšanos nodrošināt, lai saskaņā ar budžeta disciplīnas un konsekvences principiem, kā arī ievērojot visaugstākos starptautiskos standartus, tiktu efektīvi un lietderīgi pārvaldīti ANO finanšu resursi, un tie būtu pietiekami;

         Miers un drošība

      Miera uzturēšana un miera veidošana

               l)

               stiprināt operatīvās partnerattiecības un veicināt kopējo miera veidošanas centienu stratēģisko saskaņotību un efektivitāti, cita starpā, ar Miera uzturēšanas operāciju īpašās komitejas darbu;

               m)

               veicināt sadarbību un veidot partnerattiecības konfliktu novēršanā, civilo un militāro krīžu pārvarēšanā un konfliktu atrisināšanā ar ANO, EDSO, Āfrikas Savienību (ĀS), Arābu līgu un citām starptautiskām un reģionālām organizācijām, kā arī ar pilsonisko sabiedrību; uzlabot reģionālo organizāciju miera veidošanas spējas, cita starpā, izmantojot ierosinātās ES–ANO–ĀS un ES–ANO–ECOWAS (Rietumāfrikas valstu ekonomikas kopiena) trīspusējās partnerattiecības;

               n)

               veicināt dažādu miera veidošanas dalībnieku sadarbību, jo īpaši starp ANO sekretariātu, ANO Drošības padomi, ANO Ģenerālo asambleju un ANO dalībvalstīm, kas iesaistītas miera veidošanas misijās; censties nodrošināt, lai ES dalībvalstis sniegtu ieguldījumu ANO miera misijās ar savām īpašajām iespējām, piemēram, transporta, loģistikas un apmācības jomā; apsvērt iespēju uzsākt militāru operāciju saskaņā ar kopējo drošības un aizsardzības politiku (KDAP), ietverot arī iespējamu kaujas vienības izvietošanu pirms ANO miera misijas, ja to pieprasa ANO, tomēr veltot īpašu uzmanību visu miera uzturēšanas misiju dalībnieku un kaujas vienību aizsardzībai; atbalstīt konfliktu novēršanas un pārvarēšanas, kā arī starpniecības, miera uzturēšanas un miera veidošanas spēju attīstību valsts un reģionālajā līmenī; veicināt zinātības un paraugprakses apmaiņu starp partneriem;

               o)

               sniegt atbalstu ANO civilo spēju pārskatīšanai, rodot praktisku veidu, kā saskaņot pieprasījumu ar piedāvājumu svarīgās civilo spēju jomās; paātrināt pieņemšanu darbā, novērst darbības nesavienojamību un izvairīties no dublēšanās, izmantojot civilās drošības un aizsardzības spējas ANO pasākumu atbalstam; izpētīt iespējas izvietot kopējas krīzes reaģēšanas vienības ANO operācijā gadījumos, kad vajadzīgi ātri izvietojami cilvēku un tehniskie resursi;

               p)

               nodrošināt sieviešu līdzdalību visos miera procesa posmos un sistemātiski iesaistīt viņas preventīvā diplomātijā, agrīnā brīdināšanā un drošības uzraudzībā; pievērsties vajadzībai ievērot dzimumu līdztiesības aspektu attiecībā uz konfliktu novēršanu, miera uzturēšanas operācijām, humāno palīdzību, pēckonflikta atjaunošanu un ADR iniciatīvām (25), kā noteikts ANO Drošības padomes rezolūcijā Nr. 1325 (2000) par sievietēm, mieru un drošību; aktīvi strādāt, lai ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1325 īstenotu visās ANO dalībvalstīs;

               q)

               sadarboties ar ANO, lai novērstu pašreizējos globālos draudus, piemēram, klimata pārmaiņas, kodolieroču izplatīšanu, organizēto noziedzību, terorismu un pandēmijas;

               r)

               censties panākt 2012. gada ANO konferences par ieroču tirdzniecības līguma un 2012. gada pārskata konferences par rīcību attiecībā uz kājnieku ieročiem un vieglajiem ieročiem veiksmīgu iznākumu un pārraudzīt tā īstenošanu;

      Pienākums aizsargāt (R2P)

               s)

               palīdzēt valstīm izpildīt pienākumu aizsargāt savus iedzīvotājus; uzsvērt nepieciešamību laicīgi un pienācīgi rīkoties starptautiskā līmenī un apturēt genocīdu, etnisko tīrīšanu, kara noziegumus un noziegumus pret cilvēci;

               t)

               panākt turpmāku politisku un institucionālu progresu attiecībā uz pienākuma aizsargāt R2P koncepcijas īstenošanu ANO struktūrās, jo īpaši Drošības padomē, Ģenerālajā asamblejā un Cilvēktiesību padomē, izdarot secinājumus un mācoties no pieredzes, kas gūta gan no intervences Lībijā, gan no nespējas ātri rīkoties Sīrijas gadījumā; veicināt debates par to, kā ANO struktūras, jo īpaši Drošības padome, varētu izmantot šo koncepciju, lai nodrošinātu ciešāku sadarbību starp ANO dalībvalstīm krīžu laikā; sekmēt reģionālo organizāciju pozitīvo ietekmi, attīstot un piemērojot operatīvu pieeju pienākumam aizsargāt;

               u)

               sadarboties ar partneriem, lai nodrošinātu, ka šī koncepcija ir vērsta uz konfliktu novēršanu, aizsardzību uz pēckonfliktu atjaunošanu saskaņā ar pienākuma aizsargāt trim daļām — pienākumu novērst, aizsargāt un atjaunot; palīdzēt valstīm šajā jomā veidot spējas, tostarp stiprinot agrīnās brīdināšanas mehānismus un attiecīgās ANO starpniecības spējas; sadarbībā ar ANO dalībvalstīm veicināt kontaktpunktu izveidi, lai uzraudzītu jaunu konfliktu situācijas un veidotu šā uzdevuma risināšanai vajadzīgās spējas ES delegācijās;

               v)

               stingri vēlreiz apstiprināt ES saistības, ko paredz pienākuma aizsargāt koncepcija, un sākt darbu, lai panāktu institucionālu vienprātību par pienākumu aizsargāt starp Eiropas Parlamentu, Eiropas Ārējās darbības dienestu un ES dalībvalstīm, kas varētu nodrošināt konsekventāku ES rīcību šādos jautājumos ANO forumos;

      Starpniecība

               w)

               veicināt starpniecību kā lietderīgu instrumentu miermīlīgai strīdu novēršanai un risināšanai, kā arī lai nepieļautu, ka pēckonfliktu situācijās valstis atkal ieslīgst konfliktos; izstrādāt efektīvākas starpniecības pamatnostādnes attiecībā uz tiesiskumu un demokrātisko pārskatatbildību;

               x)

               noteikt par prioritāti šā instrumenta īstenošanu un to pilnveidot, tā kā attīstīt starpniecības spējas Eiropas Ārējās darbības dienestā, pamatojoties uz ES vidutāja un dialoga veidošanas spēju stiprināšanas koncepciju;

               y)

               cieši sadarboties ar ANO un citiem starpniecības dalībniekiem; starpniecībā tiekties pēc sinerģijas ar ANO Politisko jautājumu departamentu (DPA); veicināt starptautisku, reģionālu un apakšreģionālu organizāciju partnerattiecības un sadarbību ar ANO, to savstarpējo sadarbību un sadarbību ar pilsonisko sabiedrību, piemēram, izmantojot ES un ANO kopīgu partnerību par starpniecības spējām; uzlabot informācijas apmaiņu, sadarbību un koordināciju, lai nodrošinātu to dalībnieku darbības saskaņotību un papildināmību, kuri iesaistīti konkrētu gadījumu starpniecībā;

      Starptautiskais taisnīgums

               z)

               stiprināt starptautisko kriminālās tiesvedības sistēmu, uzsvērt Starptautiskās Krimināltiesas (SK) nozīmi cīņā pret nesodāmību un arī turpmāk popularizēt SK kā vienīgo pastāvīgo tiesu iestādi, kas var tiesāt kara noziegumos, noziegumos pret cilvēci un genocīdā vainīgas personas, ja valstu tiesas to nespēj vai nevēlas;

               aa)

               stiprināt SK, sniedzot tai politisku, diplomātisku, finansiālu un loģistisku atbalstu; mudināt visas ANO dalībvalstis pievienoties šai tiesai, ratificējot Romas statūtus; veicināt ANO un tās iestāžu un aģentūru ciešāku sadarbību ar Krimināltiesu;

         Cilvēktiesības

               ab)

               starptautiskajā arēnā stiprināt centienus, lai panāktu, ka visas ANO konvencijās paredzētās cilvēktiesības tiek uzskatītas par vispārējām, nedalāmām, savstarpēji atkarīgām un savstarpēji saistītām; palīdzēt stiprināt valstu spējas pildīt starptautiskās cilvēktiesību saistības; šajā sakarībā uzsver nepieciešamību nodrošināt visiem cilvēkiem tiesības uz reliģijas un ticības brīvību;

               ac)

               aktīvi atbalstīt Āfrikas valstu uzsākto iniciatīvu un Komisijas ieteikumu par sieviešu statusu, kopīgi cenšoties panākt, lai 2012. gadā pieņemtu ANO Ģenerālās asamblejas rezolūciju par sieviešu dzimumorgānu kropļošanas aizliegumu visā pasaulē; aicināt augsto pārstāvi/priekšsēdētāja vietnieci un Komisiju piešķirt šim uzdevumam augstāko prioritāti, lai nodrošinātu tā veiksmīgu iznākumu;

               ad)

               arī turpmāk veicināt cilvēktiesību iekļaušanu visos ANO darbības aspektos, vēlreiz apliecinot to, ka cilvēktiesības ir nesaraujami saistītas ar citiem ANO miera un drošības, kā arī attīstības mērķiem;

               ae)

               aktīvi piedalīties ANO Cilvēktiesību padomes darbā, atbalstot rezolūcijas, izdodot paziņojumus un iesaistoties interaktīvos dialogos un debatēs, lai nodrošinātu lielāku līdzsvaru ANO Cilvēktiesību padomes darbā;

               af)

               palielināt īpašo procedūru agrās brīdināšanas spējas, paredzot mehānismu, kas tām ļauj rosināt situācijas automātisku izvērtēšanu ANO Cilvēktiesību padomē; pastiprināt pārraudzības pasākumus, lai īstenotu ieteikumus par īpašajām procedūrām;

               ag)

               stiprināt vispārējā regulārā pārskata (VRP) procesu, iekļaujot ieteikumus divpusējos un daudzpusējos dialogos ar ANO dalībvalstīm un pamatojot šos dialogus ar starptautiskām normām un standartiem;

               ah)

               turpināt centienus ANO Ģenerālajā asamblejā un tās komitejās attiecībā uz aicinājumu noteikt moratoriju nāves soda izmantošanai, kam arvien vairāk valstu izsaka arvien lielāku atbalstu, un attiecībā uz bērnu tiesībām, neatkarīgiem medijiem un reliģisko toleranci; atbalstīt visus centienus izskaust spīdzināšanu; jo īpaši veicināt ANO Konvencijas pret spīdzināšanu fakultatīvā protokola pieņemšanu;

         Atbalsts demokrātijai

               ai)

               palīdzēt nodrošināt vietējos demokrātiskos procesus, demokrātijas kultūras un tiesiskuma attīstību; paplašināt atbalstu demokrātijai arī pēc vēlēšanu procesa beigām, lai to uzturētu ilgtermiņā un spētu sniegt iedzīvotājiem taustāmus rezultātus; nodrošināt parlamentu un politisko partiju plašāku iekļaušanu demokrātijas atbalsta programmās; uzsvērt, cik liela nozīme ir neatkarīgām NVO, kas var brīvi darboties, lai veidotu spēcīgu pilsonisko kultūru;

               aj)

               pievērst vislielāko uzmanību sociālai un ekonomiskai iekļaušanai, pārejai uz demokrātiju un politiskiem un vēlēšanu procesiem, spēju veidošanai, pilsoniskās sabiedrības stiprināšanai, jauniešu līdzdalībai parlamentārajā demokrātijā, vārda brīvības, apziņas un ticības brīvības, kā arī sieviešu tiesību, tostarp tiesību piedalīties sabiedriskajā un politiskajā dzīvē, aizsardzībai, gan sociālās prakses, gan tiesību aktu līmenī;

               ak)

               veiksmīgāk iekļaut atbalstu demokrātijai Eiropas ārējā darbībā; atbalstīt demokrātisku pārvaldību ar dažādajiem pieejamajiem finanšu instrumentiem, kad vien iespējams, izmantojot ES delegāciju resursus; sadarboties ar ANO un citiem partneriem globālā un vietējā mērogā, lai nodrošinātu tiesiskumu, veicinātu neatkarīgus plašsaziņas līdzekļus un veidotu un stiprinātu demokrātiskās iestādes, kas spēj nodrošināt demokrātiju;

               al)

               nodrošināt, ka ANO miera uzturēšanas misiju pilnvaras atspoguļo vajadzību atbalstīt vēlēšanu novērošanas misijas, un sniegt tām nepieciešamos līdzekļus, lai garantētu novērotāju drošību darbības vietās;

         Attīstība

               am)

               iekļaut ar attīstību saistītās ES politikas visos līmeņos, lai izvairītos gan no pretrunām starp attīstību veicinošām politikas jomām, gan no šķēršļiem partnervalstu attīstībai divpusējos un daudzpusējos līgumos un forumos; pievērst īpašu uzmanību cilvēktiesību un attīstības aspektiem brīvās tirdzniecības līgumos un PTO līmenī notiekošo sarunu laikā;

               an)

               turpināt darbu nolūkā sasniegt tādu attīstības procesu, kura centrā ir cilvēki; pārraudzīt ANO deklarāciju par tiesībām uz attīstību, galveno uzmanību pievēršot praktiskām darbībām tās īstenošanas nolūkā;

               ao)

               nodrošināt, ka vispārējā Eiropas atbalsta daļa, kas virzīta caur ES budžetu, nebūtu jāsamazina un ka uzmanības centrā saglabātos nabadzības un bada jautājums; apsvērt vajadzību 20 % no visa ES atbalsta piešķirt pamata sociālajiem pakalpojumiem, kā to noteikusi ANO, īpaši koncentrējoties uz brīvu pieeju pamata veselības aprūpei un pamatizglītībai, ņemot vērā ES atbalstu iniciatīvai „Izglītība visiem” un saistības cilvēka veselības uzlabošanā visā pasaulē;

               ap)

               palielināt attīstības politikas saskaņotību un uzlabot attīstības palīdzības efektivitāti, jo tie ir TAM sasniegšanas galvenie aspekti;

               aq)

               vadīt un paātrināt ANO centienus īstenot TAM, īpašu uzmanību pievēršot tiem mērķiem, kuros līdz šim sasniegtais progress ir vismazākais;

               ar)

               paliekot uzticīgai saistībām sadarbībā ar starptautisko sabiedrību izskaust nabadzību, strādāt pie tā, lai izveidotu tālejošu TAM programmu laika posmam pēc 2015. gada, ņemot vērā gan līdz šim panākto progresu, gan arī vēl pastāvošos šķēršļus;

               as)

               veikt pārraudzību un censties pilnībā īstenot ilgtspējīgai attīstībai veltītās ANO konferences („Rio+20”) darba rezultātus, cita starpā veicinot ilgtspējīgu attīstību kā vadošo principu vispārējai ilgtermiņa attīstībai;

               at)

               izveidot ANO Ievērojamo personu grupu;

               au)

               aktīvi pārraudzīt, kā tiek īstenoti Pusanā pieņemtie secinājumi;

               av)

               aktīvi iesaistīties, lai cīnītos pret spekulācijām ar pārtiku un risinātu samilzušo nabadzības un bada problēmu;

               aw)

               piešķirt prioritāti nodrošinātībai ar pārtiku, ražošanas jaudai lauksaimniecībā, infrastruktūrai, iespēju attīstīšanai, integrējošai ekonomiskajai izaugsmei, labvēlīgiem tirgus apstākļiem un jaunai uzņēmējdarbībai, piekļuvei tehnoloģijām un humānajai un sociālajai attīstībai vismazāk attīstītajās valstīs saskaņā ar Stambulas rīcības programmu un secinājumiem, kas tika pieņemti ANO Tirdzniecības un attīstības konferences 13. sesijā Dohā 2012. gada 26. aprīlī;

               ax)

               atkārtoti paust apņemšanos īstenot Romas principus par nodrošinātību ar pārtiku; paust nožēlu par sekām, ko radījusi spekulēšana ar pārtikas precēm;

               ay)

               mudināt jaunattīstības valstis ar starptautisko ziedotāju atbalstu veikt ilgtermiņa pasākumus, lai nodrošinātu, ka sausums neizbēgami neizraisa badu; ieviest katastrofu riska mazināšanas stratēģijas un agrīnās brīdināšanas sistēmas;

               az)

               pilnībā atbalstīt ANO un jo īpaši ANO Humānās palīdzības koordinācijas biroja būtisko lomu;

               ba)

               atkārtoti apliecināt ES ilgtermiņa apņemšanos atbalstīt Āfrikas raga iedzīvotāju labklājību un risināt jautājumus saistībā ar strukturālā pārtikas trūkuma un konflikta iemesliem;

         Klimata pārmaiņas, vides aizsardzība visā pasaulē un ilgtspējība

               bb)

               uzņemties vadību globālās klimata pārvaldības jomā un starptautiskajā sadarbībā klimata pārmaiņu jomā; atbalstīt atvērtu, pārskatāmu un samērīgu institucionālo arhitektūru, kas attiecīgajās pārvaldības iestādēs nodrošina gan rūpnieciski attīstīto valstu, gan jaunattīstības valstu proporcionālu pārstāvību; turpināt attīstīt dialogu ar būtiskākajiem dalībniekiem, piemēram, BRICS valstīm un jaunattīstības valstīm, ņemot vērā, ka klimata pārmaiņas ir kļuvušas par vienu no nozīmīgākajiem jautājumiem starptautiskajās attiecībās; arī turpmāk attīstīt Eiropas Ārējās darbības dienesta spējas veidot ES diplomātijas politiku klimata pārmaiņu jomā;

               bc)

               turpināt pilnvarot pilsoņus vides pārvaldībā, efektīvi un globāli īstenojot Rio 10. principu; šajā saistībā paplašināt Orhūsas konvencijas noteikumus ārpus ANO Eiropas Ekonomikas komisijas (UNECE) ietvariem, izmantojot vispārēju konvenciju vai atverot Orhūsas konvenciju pusēm, kas nav ANO/EEK dalībnieces; veicināt uzlabotu pārvaldību ilgtspējīgas attīstības jomā, tostarp stiprinot ANO Vides programmu (UNEP); aktīvi sadarboties ar partneriem, lai uzlabotu vides aizsardzības tiesību aktu piemērošanu visā pasaulē;

               bd)

               virzīt ĀS un ES kopējo nostāju, lai vienotos par to, ka ANO Vides programmu pārveido par specializētu ANO aģentūru, kuras galvenais birojs atrastos Nairobi, Kenijā; šīs jaunās institucionālās sistēmas ietvaros risināt jautājumus, kas saistīti ar finansējumu, tehnoloģiju nodošanu un spēju veidošanu ilgtspējīgai attīstībai;

               be)

               atbalstīt bioloģisko daudzveidību un klimata aizsardzību jaunattīstības valstīs saskaņā ar ANO Vispārējā konvencijā par klimata pārmaiņām un Konvencijā par bioloģisko daudzveidību noteiktajiem mērķiem; noteikt, ka jūrām un okeāniem jākļūst par vienu no galvenajiem Rio sistēmas pīlāriem, līdztekus klimata jautājumiem un bioloģiskās daudzveidības aizsardzībai;

               bf)

               atbalstīt Komisijas aktīvu dalību notiekošajās diskusijās par aizsardzības trūkumiem un reaģēšanu, kuru ierosināja ANO augstais komisārs bēgļu jautājumos (UNHCR), risinot augstā komisāra 2010. gada dialogu par aizsardzības grūtībām, kura mērķis ir uzlabot pašreizējo starptautisko sistēmu piespiedu kārtā pārvietoto personu un bezvalstnieku aizsardzībai; aktīvi piedalīties debatēs par terminu „klimata bēglis”, kas izmantots nolūkā raksturot tādus cilvēkus, kuri klimata pārmaiņu rezultātā ir spiesti pamest mājas un meklēt patvērumu ārzemēs, tostarp arī par iespējamo juridisko definīciju šim terminam, kas vēl nav atzīts starptautiskajās tiesībās, ne arī kādā juridiski saistošā starptautiskā līgumā;

         Dažādi

               bg)

               veicināt valdību un parlamentu sadarbību globālos jautājumos un sekmēt debates par parlamentu nozīmi pasaules mērogā; stiprināt pasaules mēroga pārvaldības demokrātisko raksturu, pārskatatbildību un pārredzamību un veicināt lielāku sabiedrības un parlamentu līdzdalību ANO darbībā;

         2.   uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu augstajai pārstāvei/ priekšsēdētāja vietniecei, Padomei un informēšanas nolūkā Komisijai.

      (1)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2011)0255.

      (2)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2011)0229.

      (3)  Eiropas Savienības Padome, 11298/2011.

      (4)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/256.

      (5)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/209.

      (6)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/253.

      (7)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/224.

      (8)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/223.

      (9)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/219.

      (10)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/210.

      (11)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/163.

      (12)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/59.

      (13)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/159.

      (14)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/151.

      (15)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/66/167.

      (16)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/65/276.

      (17)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/64/236.

      (18)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2012)0058.

      (19)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2011)0507.

      (20)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2011)0334.

      (21)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2010)0482.

      (22)  OV C 99 E, 3.4.2012., 56. lpp.

      (23)  OV C 99 E, 3.4.2012., 7. lpp.

      (24)  OV C 124 E, 25.5.2006., 549. lpp.

      (25)  Atbruņošanās, demobilizācija, atkārtota iesaistīšana un reintegrācija.


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums ( 2008. gada 23. aprīlis) par Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras izveidošanu mūžizglītībai (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               6.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/1

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES IETEIKUMS

   (2008. gada 23. aprīlis)
   par Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras izveidošanu mūžizglītībai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2008/C 111/01)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 149. panta 4. punktu un 150. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Lai nodrošinātu indivīdu attīstību, konkurētspēju, nodarbinātību un sociālo kohēziju Kopienā, būtiski ir attīstīt un atzīt iedzīvotāju zināšanas, prasmes un kompetences. Šādai attīstībai un atzīšanai būtu jāveicina darba ņēmēju un izglītojamo starpvalstu mobilitāte un būtu jādod ieguldījums Eiropas darba tirgus piedāvājuma un pieprasījuma prasību apmierināšanā. Tāpēc valstu un Kopienas līmenī būtu jāveicina un jāuzlabo iesaistīšanās mūžizglītībā un tās pieejamība visiem, tostarp nelabvēlīgā situācijā esošiem iedzīvotājiem, un kvalifikāciju izmantošana.

               (2)

               Lisabonas Eiropadome 2000. gadā secināja, ka kvalifikāciju lielākai pārredzamībai vajadzētu būt vienam no galvenajiem komponentiem, kas nepieciešami, lai Kopienas izglītības un apmācības sistēmas pielāgotu zināšanu sabiedrības vajadzībām. Turklāt Barselonas Eiropadome 2002. gadā pieprasīja ciešāku sadarbību starp universitātēm un pārredzamības un atzīšanas metožu uzlabošanu profesionālajā izglītībā un apmācībā.

               (3)

               Padome 2002. gada 27. jūnija rezolūcijā par mūžizglītību (4) aicināja Komisiju ciešā sadarbībā ar Padomi un dalībvalstīm izveidot kvalifikāciju atzīšanas sistēmu izglītībai un apmācībai, pamatojoties uz Boloņas procesa sasniegumiem un veicinot līdzīgu rīcību profesionālās apmācības jomā.

               (4)

               Padomes un Komisijas 2004. un 2006. gadā pieņemtajos kopīgajos ziņojumos par darba programmas “Izglītība un apmācība 2010” īstenošanu tika uzsvērta vajadzība izveidot Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru.

               (5)

               Saistībā ar Kopenhāgenas procesu Padomes un Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju 2004. gada 15. novembra secinājumos par turpmākām prioritātēm pastiprinātai Eiropas sadarbībai profesionālās izglītības un apmācības jomā kā prioritāte ir paredzēta atklātas un elastīgas Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras izveidošana, kas pamatojas uz pārredzamību un savstarpēju uzticēšanos un kas būtu kopēja atsauces sistēma gan izglītības, gan apmācības jomā.

               (6)

               Neformālas izglītības un ikdienas mācīšanās rezultātu atzīšana būtu jāveicina saskaņā ar Padomes 2004. gada 28. maija secinājumiem par kopējiem Eiropas principiem neformālas izglītības un ikdienas mācīšanās identificēšanai un atzīšanai.

               (7)

               Briseles Eiropadomes 2005. gada marta un 2006. gada marta sanāksmēs tika uzsvērts, cik nozīmīgi ir pieņemt Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru.

               (8)

               Šajā ieteikumā ir ņemts vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 2241/2004/EK (2004. gada 15. decembris) par vienotu Kopienas sistēmu kvalifikāciju un kompetences pārredzamībai (“Europass”) (5), kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums 2006/962/EK (2006. gada 18. decembris) par pamatprasmēm mūžizglītībā (6).

               (9)

               Šis ieteikums atbilst Eiropas Augstākās izglītības telpas satvaru un ciklu deskriptoriem, par ko 2005. gada 19. un 20. maija sanāksmē Bergenā vienojās 45 Eiropas valstu augstākās izglītības ministri, tiekoties saskaņā ar Boloņas procesu (Bergenas sanāksme).

               (10)

               Padomes 2004. gada 23. un 24. maija secinājumos par kvalitātes nodrošināšanu profesionālās izglītības un apmācības jomā, Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikumā 2006/143/EK (2006. gada 15. februāris) par turpmāko Eiropas sadarbību augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanā (7) un Eiropas augstākās izglītības telpas kvalitātes nodrošināšanas standartos un pamatnostādnēs, par ko 2005. gada maijā Bergenā vienojās augstākās izglītības ministri, ir iekļauti kopēji kvalitātes nodrošināšanas principi, kuriem būtu jākļūst par pamatu Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras īstenošanai.

               (11)

               Šis ieteikums neskar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (8), ar ko piešķir tiesības un uzliek pienākumus gan attiecīgajai valsts iestādei, gan migrantiem. Atsauces uz Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras kvalifikāciju līmeņiem nedrīkst ietekmēt pieeju darba tirgum, ja profesionālā kvalifikācija ir atzīta saskaņā ar Direktīvu 2005/36/EK.

               (12)

               Šā ieteikuma mērķis ir izveidot kopēju atsauces sistēmu, lai ar tās palīdzību skaidrotu kvalifikācijas dažādās kvalifikāciju sistēmās un līmeņos gan attiecībā uz vispārējo izglītību un augstāko izglītību, gan attiecībā uz profesionālo izglītību un apmācību. Tas uzlabos pārredzamību, salīdzināmību, pārnesamību un atzīšanu iedzīvotāju kvalifikācijām, kas iegūtas saskaņā ar dažādu dalībvalstu atšķirīgo praksi. Principā vajadzētu būt iespējai katru kvalifikācijas līmeni sasniegt pa dažādiem izglītības un karjeras ceļiem. Turklāt Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrai būtu jāļauj starptautiskajām nozaru organizācijām piesaistīt savu kvalifikācijas sistēmu kopīgam Eiropas atskaites punktam, tādējādi norādot saikni starp starptautiskajām nozaru kvalifikācijām un valstu kvalifikāciju sistēmām. Tāpēc šis ieteikums palīdz sasniegt plašākus mērķus saistībā ar mūžizglītības veicināšanu un darbinieku un izglītojamo nodarbinātības iespēju, mobilitātes un sociālās integrācijas palielināšanu. Pārredzami kvalitātes nodrošināšanas principi un apmaiņa ar informāciju, veicinot savstarpēju uzticēšanos, palīdzēs īstenot šo ieteikumu.

               (13)

               Šim ieteikumam būtu jāsekmē izglītības un apmācības sistēmu modernizācija, savstarpēji saistot izglītību, apmācību un nodarbinātību, kā arī veidojot saikni starp formālo, neformālo izglītību un ikdienas mācīšanos, līdz ar to ļaujot apliecināt arī pieredzes ceļā iegūtus mācīšanās rezultātus.

               (14)

               Šis ieteikums neaizstāj un nenosaka valstu kvalifikāciju sistēmas un/vai kvalifikācijas. Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra neapraksta īpašas kvalifikācijas vai indivīdu kompetences, un par konkrētu kvalifikāciju būtu jādod atsauce uz atbilstīgo Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras līmeni, izmantojot valstu attiecīgās kvalifikāciju sistēmas.

               (15)

               Ņemot vērā to, ka šis ieteikums nav saistošs, tas atbilst subsidiaritātes principam, atbalstot un papildinot dalībvalstu rīcības, atvieglojot turpmāku sadarbību starp tām, lai palielinātu pārskatāmību un sekmētu mobilitāti un mūžizglītību. Tas jāīsteno saskaņā ar valstu tiesību aktiem un praksi.

               (16)

               Ņemot vērā to, ka šā ieteikuma mērķi, proti, izveidot kopēju atsauces sistēmu, lai ar tās palīdzību skaidrotu kvalifikācijas dažādās kvalifikāciju ietvarstruktūrās un līmeņos, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minētās rīcības mēroga un iedarbības dēļ šos mērķus var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā ieteikumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:

               1)

               izmantot Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru kā atsauces līdzekli dažādu kvalifikāciju sistēmu kvalifikācijas līmeņu salīdzināšanai un lai veicinātu mūžizglītību un līdztiesīgas iespējas zināšanu sabiedrībā, kā arī Eiropas darba tirgus tālāku integrāciju, vienlaikus respektējot valstu izglītības sistēmu lielo dažādību;

               2)

               līdz 2010. gadam valsts kvalifikāciju sistēmas piesaistīt Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrai, tostarp pārredzami norādīt kvalifikācijas līmeņu atbilstību II pielikumā noteiktajiem līmeņiem un vajadzības gadījumā izveidot valsts kvalifikāciju ietvarstruktūras saskaņā ar valsts tiesību aktiem un praksi;

               3)

               noteikt atbilstīgus pasākumus, lai līdz 2012. gadam visās jaunajās kompetento iestāžu izsniegtajās kvalifikācijas apliecībās, diplomos un “Europass” dokumentos, izmantojot attiecīgās valsts kvalifikācijas sistēmas, būtu skaidri norādīta atsauce uz atbilstīgo Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras līmeni;

               4)

               definējot un aprakstot kvalifikācijas, izmantot pieeju, kas balstīta uz mācīšanās rezultātiem, un veicināt neformālās izglītības un ikdienas mācīšanās atzīšanu saskaņā ar kopējiem Eiropas principiem, par ko Padome vienojās 2004. gada 28. maija secinājumos, īpašu uzmanību pievēršot iedzīvotājiem, kurus visvairāk var skart bezdarbs vai nedrošas nodarbinātības formas un kuriem šāda pieeja varētu palīdzēt palielināt līdzdalību mūžizglītībā un uzlabot piekļuvi darba tirgum;

               5)

               veicināt un piemērot III pielikumā noteiktos kvalitātes nodrošināšanas principus izglītības un apmācības jomā gadījumos, kad valsts kvalifikāciju sistēmās ietvertām augstākās un profesionālās izglītības un apmācības kvalifikācijām nosaka atbilsmi Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrā;

               6)

               izraudzīties ar dalībvalstu īpašām struktūrām saistītus un to prasībām atbilstīgus valstu koordinācijas punktus, kas atbalstītu un saistībā ar citām attiecīgām valsts iestādēm vadītu saikni starp valstu kvalifikāciju sistēmām un Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru, lai sekmētu šīs saiknes kvalitāti un pārredzamību.
               Valstu koordinācijas punktu uzdevumiem vajadzētu būt šādiem:

                           a)

                           piesaistīt valsts kvalifikāciju sistēmā esošos kvalifikācijas līmeņus II pielikumā noteiktajiem Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras līmeņiem,

                           b)

                           nodrošināt, ka tiek izmantotas pārredzamas metodes, lai valsts kvalifikāciju līmeņus piesaistītu Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrai, no vienas puses, atvieglojot to salīdzināšanu, un, no otras puses, nodrošinot, ka ar šo procesu saistītie lēmumi tiek publicēti,

                           c)

                           nodrošināt ieinteresētajām personām piekļuvi informācijai un konsultācijas par to, kā valsts kvalifikāciju sistēmās piešķirtās kvalifikācijas atbilst Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrai,

                           d)

                           veicināt to, ka piedalās visas attiecīgās ieinteresētās personas, tostarp atbilstīgi valsts tiesību aktiem un praksei augstākās izglītības un profesionālās izglītības un apmācības iestādes, sociālie partneri, nozares pārstāvji un eksperti jautājumos par kvalifikāciju salīdzināmību un izmantošanu Eiropas līmenī.

         ATBALSTA KOMISIJAS IECERI:

               1)

               atbalstīt dalībvalstis iepriekšminēto uzdevumu izpildē un starptautiskās nozaru organizācijas Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras līmeņu un principu lietošanā, kā tie izklāstīti šajā ieteikumā, jo īpaši atvieglojot sadarbību, apmaiņu ar paraugpraksi un pārbaudes (tostarp speciālistu veiktu brīvprātīgu salīdzinošu vērtējumu un izmēģinājumprojektus Kopienas programmās), ar sociālā dialoga komitejām uzsākot informācijas un konsultāciju pasākumus un izstrādājot atbalsta un metodiskos materiālus;

               2)

               līdz 2009. gada 23. aprīlis izveidot Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras padomdevēju grupu, kura sastāv no dalībvalstu pārstāvjiem un kurā vajadzības gadījumā iesaista Eiropas sociālos partnerus un citas ieinteresētās personas, un kas ir atbildīga par vispārēju saskanību un veicina, lai kvalifikāciju sistēmu piesaistes process Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrai noritētu pārredzami;

               3)

               sadarbībā ar dalībvalstīm un pēc apspriešanās ar ieinteresētajām personām izskatīt un novērtēt saistībā ar šo ieteikumu īstenoto rīcību, tostarp padomdevēju grupas uzdevumus un darbības ilgumu, un līdz 2013. gada 23. aprīlis ziņot Eiropas Parlamentam un Padomei par gūto pieredzi un nozīmi nākotnē, vajadzības gadījumā veicot arī šā ieteikuma pārbaudi un pārskatīšanu;

               4)

               veicināt ciešu saikni starp Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru un pašreizējām vai turpmākām Eiropas sistēmām saistībā ar kredītpunktu pārskaitīšanu un uzkrāšanu augstākajā un profesionālajā izglītībā un apmācībā, lai uzlabotu iedzīvotāju mobilitāti un veicinātu mācīšanās rezultātu atzīšanu.

      Strasbūrā, 2008. gada 23. aprīlī

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J. LANARČIČ

      (1)  OV C 175, 27.7.2007., 74. lpp.

      (2)  OV C 146, 30.6.2007., 77. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. oktobra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2008. gada 14. februāra Lēmums.

      (4)  OV C 163, 9.7.2002., 1. lpp.

      (5)  OV L 390, 31.12.2004., 6. lpp.

      (6)  OV L 394, 30.12.2006., 10. lpp.

      (7)  OV L 64, 4.3.2006., 60. lpp.

      (8)  OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2006/100/EK (OV L 363, 20.12.2006., 141. lpp.).

      I PIELIKUMS
      Definīcijas
      Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

                  a)

                  “kvalifikācija” ir oficiāls vērtēšanas un atzīšanas procesa rezultāts, ko iegūst, kad kompetenta struktūra konstatē, ka indivīds ir sasniedzis mācīšanās rezultātus atbilstīgi konkrētiem standartiem;

                  b)

                  “valsts kvalifikāciju sistēma” ir visi dalībvalsts darbības aspekti, kas saistīti ar mācīšanās atzīšanu, un citi mehānismi, kuri saista izglītību un apmācību ar darba tirgu un pilsonisko sabiedrību. Tā ietver institucionālu pasākumu un procesu izveidi un īstenošanu attiecībā uz kvalitātes nodrošināšanu, vērtēšanu un kvalifikāciju piešķiršanu. Valsts kvalifikāciju sistēmu var veidot vairākas apakšsistēmas, un tajā var ietvert valsts kvalifikāciju ietvarstruktūru;

                  c)

                  “valsts kvalifikāciju ietvarstruktūra” ir instruments kvalifikāciju klasifikācijai saskaņā ar īpašu sasniegtā zināšanu līmeņa kritēriju kopumu. Tās mērķis ir integrēt un koordinēt valsts kvalifikāciju apakšsistēmas, uzlabot to pārskatāmību, piekļuvi tām, kvalifikāciju pakāpeniskumu un kvalitāti saistībā ar darba tirgu un pilsonisko sabiedrību;

                  d)

                  “nozare” ir profesionālo darbību grupējums, pamatojoties uz to galveno ekonomisko funkciju, produktu, pakalpojumu vai tehnoloģiju;

                  e)

                  “starptautiska nozaru organizācija” ir valsts organizāciju asociācija, tostarp, piemēram, darba devēju un profesionālas organizācijas, kas pārstāv valsts nozaru intereses;

                  f)

                  “mācīšanās rezultāti” ir formulējumi par to, ko mācību procesā iesaistītais zina, izprot un spēj darīt pēc attiecīgu mācību pabeigšanas, un tie ir definēti zināšanu, prasmju un kompetenču izteiksmē;

                  g)

                  “zināšanas” ir mācību procesā uztvertās informācijas asimilēšanas rezultāts. Zināšanas ir ar darba vai studiju jomu saistītu faktu, principu, teoriju un prakses kopums. Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrā zināšanas raksturo kā teorētiskas un/vai faktu zināšanas;

                  h)

                  “prasmes” ir spēja piemērot zināšanas un izmantot prasmes, lai veiktu praktiskus un teorētiskus uzdevumus. Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrā prasmes apraksta kā kognitīvas (loģiskās, intuitīvās un radošās domāšanas izmantošana) vai praktiskas (ietverot roku veiklību un metožu, materiālu, darba rīku un instrumentu izmantošanu);

                  i)

                  “kompetence” ir pierādīta spēja izmantot zināšanas, prasmes un personiskās, sociālās un/vai metodiskās spējas darba un mācību situācijās un profesionālajā un personīgajā attīstībā. Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrā kompetenci apraksta saistībā ar atbildību un autonomiju.

      II PIELIKUMS
      Deskriptori, ar kuriem nosaka Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras (EKI) līmeņus

                  Katru no šiem astoņiem līmeņiem definē ar deskriptoru kopumu, kas norāda mācīšanās rezultātus, kuri atbilst kvalifikācijai attiecīgajā līmenī jebkurā kvalifikāciju sistēmā.

                  Zināšanas

                  Prasmes

                  Kompetence

                  Saskaņā ar EKI zināšanas ir aprakstītas kā teorētiskas un/vai faktu zināšanas.

                  Saskaņā ar EKI prasmes ir aprakstītas kā kognitīvas (loģiskās, intuitīvās un radošās domāšanas izmantošana) un praktiskas (ietverot roku veiklību un metožu, materiālu, darba rīku un instrumentu izmantošanu).

                  Saskaņā ar EKI kompetenci apraksta saistībā ar atbildību un autonomiju.

                  1. līmenis
                  1. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  vispārīgas pamatzināšanas

                  pamata prasmes, kas vajadzīgas, lai veiktu vienkāršus uzdevumus

                  darbs vai mācības, ko veic tiešā pārraudzībā strukturētā kontekstā

                  2. līmenis
                  2. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  darba vai studiju jomas pamatfaktu zināšanas

                  pamata kognitīvās un praktiskās prasmes, kas vajadzīgas, lai, izmantojot attiecīgu informāciju, pildītu uzdevumus un, izmantojot vienkāršus noteikumus un līdzekļus, risinātu kārtējās problēmas.

                  darbs vai studijas, ko veic pārraudzībā, ar zināmu autonomiju

                  3. līmenis
                  3. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  faktu, principu, procesu un vispārējo jēdzienu zināšana darba vai studiju jomā

                  dažādas kognitīvas un praktiskas prasmes, kas vajadzīgas, lai veiktu uzdevumus un risinātu problēmas, izvēloties un piemērojot pamata metodes, līdzekļus, materiālus un informāciju

                  uzņemties atbildību par darba vai mācību uzdevumu veikšanu
                  uzdevumu risināšanas laikā pielāgot savu rīcību apstākļiem

                  4. līmenis
                  4. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  faktu un teorētiskas zināšanas darba vai studiju jomas plašā izpratnē

                  dažādas kognitīvas un praktiskas prasmes, kas vajadzīgas, lai rastu risinājumus īpašām problēmām darba vai studiju jomā

                  prast virzīt savu darbību atbilstīgi pamatnostādnēm darba vai studiju situācijās, kas parasti ir paredzamas, bet var arī mainīties
                  pārraudzīt citu cilvēku ikdienas darbu, uzņemoties konkrētu atbildību par darba vai mācību vērtēšanu un uzlabošanu

                  5. līmenis (1)

                  5. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  visaptverošas, specializētas, faktu un teorētiskas zināšanas darba vai studiju jomā un šo zināšanu robežu apzināšanās

                  visaptverošs tādu kognitīvu un praktisku prasmju kopums, kas vajadzīgs, lai izveidotu radošus risinājumus abstraktām problēmām

                  veikt vadību un pārraudzību saistībā ar tādām darba vai/un mācību aktivitātēm, kur iespējamas neprognozējamas maiņas
                  izvērtēt un pilnveidot savu un citu cilvēku darbību

                  6. līmenis* (2)

                  6. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  dziļas zināšanas darba vai studiju jomā, ietverot teoriju un principu kritisku izpratni

                  augsta līmeņa prasmes, kas liecina par meistarību un inovāciju un kas vajadzīgas, lai risinātu sarežģītas un neprognozējamas problēmas specializētā darba vai studiju jomā

                  vadīt sarežģītas tehniskas un/vai profesionālas darbības vai projektus, uzņemoties atbildību par lēmumu pieņemšanu neprognozējamos darba vai mācību apstākļos
                  uzņemties atbildību par indivīdu vai grupu profesionālās attīstības vadību

                  7. līmenis (3)

                  7. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  ļoti specifiskas zināšanas, kuras daļēji ir darba vai studiju jomas zināšanu avangardā un kuras ir pamats oriģinālai domāšanai un/vai izpētei
                  kritiska izpratne par jautājumiem saistībā ar zināšanu problēmām konkrētā jomā un dažādu jomu saskarē

                  specifiskas problēmu risināšanas prasmes, kas vajadzīgas pētījumiem un/vai inovācijai, lai radītu jaunas zināšanas un procedūras un integrētu zināšanas no dažādām jomām

                  vadīt un pārveidot sarežģītus un neprognozējamus darba vai mācību apstākļus, kas prasa jaunas stratēģiskas pieejas
                  uzņemties atbildību par ieguldījumu profesionālajās zināšanās un praksē un/vai par grupu stratēģisko rezultātu pārskatīšanu

                  8. līmenis (4)

                  8. līmenim atbilstīgie mācīšanās rezultāti ir:

                  zināšanu augšējā robeža darba vai mācību jomā un dažādu jomu saskarē

                  vistālāk attīstītās un visspecifiskākās prasmes un darba tehnikas, tostarp sintēze un izvērtēšana, kas vajadzīgas, lai risinātu pētniecības un/vai inovācijas kritiskas problēmas un paplašinātu un dotu jaunu izpratni esošām zināšanām un profesionālai praksei

                  parādīt vērā ņemamu autoritāti, inovāciju, autonomiju, zinātnisko un profesionālo patstāvību un pastāvīgu nodošanos jaunu ideju un procesu attīstībai darba un studiju jomas avangardā, tostarp pētniecībā

                  Eiropas augstākās izglītības telpas kvalifikāciju ietvarstruktūrā ir ciklu deskriptori.
                  Katrs cikla deskriptors sniedz vispārīgu atzinumu par to, kāds rezultāts parasti tiek sagaidīts attiecībā uz sasniegumiem un spējām, kas saistītas ar kvalifikācijām, kuras norāda uz pabeigtu ciklu.

         (1)  Augstākās izglītības īsā cikla deskriptors (pirmajā ciklā vai saistībā ar to), ko saskaņā ar Boloņas procesu izstrādājusi “Kopējā kvalitātes iniciatīva”, atbilst mācīšanās rezultātiem EKI 5. līmenī.

         (2)  Eiropas augstākās izglītības telpas kvalifikāciju ietvarstruktūras pirmā cikla deskriptors, par ko vienojās augstākās izglītības ministri sanāksmē Bergenā 2005. gada maijā saistībā ar Boloņas procesu, atbilst EKI mācīšanās rezultātiem 6. līmenī.

         (3)  Eiropas augstākās izglītības telpas kvalifikāciju ietvarstruktūras otrā cikla deskriptors, par ko vienojās augstākās izglītības ministri sanāksmē Bergenā 2005. gada maijā saistībā ar Boloņas procesu, atbilst EKI mācīšanās rezultātiem 7. līmenī.

         (4)  Eiropas augstākās izglītības telpas kvalifikāciju ietvarstruktūras trešā cikla deskriptors, par ko vienojās augstākās izglītības ministri sanāksmē Bergenā 2005. gada maijā saistībā ar Boloņas procesu, atbilst EKI mācīšanās rezultātiem 8. līmenī.

      III PIELIKUMS
      Kopēji kvalitātes nodrošināšanas principi augstākajā izglītībā un profesionālajā izglītībā un apmācībā saistībā ar Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru
      Īstenojot Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru, kvalitātes nodrošināšana, kas vajadzīga, lai garantētu atbildību un uzlabotu augstāko izglītību un profesionālo izglītību un apmācību, jāveic atbilstīgi šādiem principiem:

                  —

                  kvalitātes nodrošināšanas politikai un procedūrām jābūt visu Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras līmeņu pamatā;

                  —

                  kvalitātes nodrošināšanai jābūt izglītības un apmācības iestāžu iekšējās vadības neatņemamai sastāvdaļai;

                  —

                  kvalitātes nodrošināšanā jāiekļauj iestāžu, to programmu vai kvalitātes nodrošināšanas sistēmu regulāra vērtēšana, ko veic ārējas pārraudzības organizācijas vai aģentūras;

                  —

                  regulāri jāpārskata to ārējo pārraudzības organizāciju un aģentūru darbība, kuras īsteno kvalitātes nodrošināšanu;

                  —

                  kvalitātes nodrošināšanā jāietver konteksts, saturs, process un rezultāts, lielāko uzmanību veltot rezultātiem, tostarp mācīšanās rezultātiem;

                  —

                  kvalitātes nodrošināšanas sistēmās jāietver šādi elementi:

                              —

                              skaidri un izmērāmi mērķi un standarti,

                              —

                              īstenošanas pamatnostādnes, tostarp ieinteresēto personu iesaistīšana,

                              —

                              atbilstīgi resursi,

                              —

                              konsekventas vērtēšanas metodes, kas saista pašvērtējumu un ārēju novērtējumu,

                              —

                              atgriezeniskās saites mehānismi un uzlabošanas procedūras,

                              —

                              plaši pieejami vērtēšanas rezultāti;

                  —

                  kvalitātes nodrošināšanas iniciatīvām starptautiskā, valsts un reģionālā līmenī jābūt koordinētām, lai nodrošinātu pārskatāmību, saskanīgumu, sinerģiju un visas sistēmas analīzi;

                  —

                  kvalitātes nodrošināšana jāveic sadarbības procesā dažādos izglītības un apmācības līmeņos un sistēmās, iesaistot visas attiecīgās ieinteresētās personas dalībvalstīs un visā Kopienā;

                  —

                  kvalitātes nodrošināšanas pamatnostādnes Kopienas līmenī var izmantot kā atskaites punktus, veicot vērtēšanu un savstarpēju zināšanu nodošanu.


title: 2012/417/ES: Komisijas Ieteikums ( 2012. gada 17. jūlijs ) par piekļuvi zinātniskajai informācijai un tās saglabāšanu

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 194/39

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2012. gada 17. jūlijs)
   par piekļuvi zinātniskajai informācijai un tās saglabāšanu
   (2012/417/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas paziņojumā “Eiropa 2020” (1) kā prioritāte ir izvirzīta uz zināšanām un inovāciju balstīta ekonomikas attīstība.

               (2)

               Stratēģijā “Eiropa 2020” noteiktie mērķi ir sīkāk izklāstīti pamatiniciatīvās “Digitālā programma Eiropai” (2) un “Inovācijas savienība” (3). Starp darbībām, kas īstenojamas saskaņā ar digitalizācijas programmu, publiskiem līdzekļiem finansētas pētniecības rezultāti būtu plaši jāizplata atklāti pieejamās zinātnisko datu un rakstu publikācijās. Iniciatīva “Inovācijas savienība” aicina veidot Eiropas Pētniecības telpas (EPT) sistēmu, kas palīdzētu novērst šķēršļus mobilitātei un pārrobežu sadarbībai. Tajā noteikts, ka būtu jāveicina atklāta piekļuve publiskiem līdzekļiem finansētas pētniecības publikācijām un rezultātiem un ka piekļuve publikācijām būtu jāpadara par vispārēju principu saistībā ar projektiem, kas finansēti no ES pētniecības pamatprogrammām.

               (3)

               Komisija 2007. gada 14. februārī pieņēma Paziņojumu par zinātnisko informāciju digitālajā laikmetā: piekļuve, izplatīšana un saglabāšana (4), kuram pievienots Komisijas dienestu darba dokuments. Tajā sniegts pārskats par situāciju Eiropā attiecībā uz zinātnisko izdevējdarbību un pētniecības rezultātu saglabāšanu, izvērtējot ar to saistītos organizatoriskos, juridiskos, tehniskos un finanšu jautājumus.

               (4)

               Paziņojumam 2007. gada novembrī sekoja Padomes secinājumi par zinātnisko informāciju digitālajā laikmetā: piekļuve, izplatīšana un saglabāšana. Secinājumos Komisija tika aicināta eksperimentāli izmēģināt atklātu piekļuvi no ES pētniecības pamatprogrammu līdzekļiem finansēto projektu zinātniskajām publikācijām, un tajos bija iekļauts dalībvalstīm īstenojamo darbību kopums. Dažās jomās, kas bija aplūkotas secinājumos, ir gūti panākumi, taču ne visi mērķi ir sasniegti, un dažādās dalībvalstīs ir gūti atšķirīgi panākumi. Ir nepieciešama ES rīcība, lai varētu izmantot lielāko daļu Eiropas pētniecības potenciāla.

               (5)

               Atklātās piekļuves politikas mērķis ir nodrošināt lasītājiem bezmaksas piekļuvi zinātniski recenzētām publikācijām un pētījumu datiem iespējami agri izplatīšanas procesā un nodrošināt zinātnisko pētījumu rezultātu izmantošanas un atkalizmantošanas iespēju. Šāda politika būtu jāievieš, ņemot vērā ar intelektuālā īpašuma tiesībām saistītus problēmjautājumus.

               (6)

               Politika par atklātu piekļuvi zinātniskās pētniecības rezultātiem būtu jāattiecina uz visu pētniecību, kas saņem publiskā sektora līdzekļus. Šādai politikai vajadzētu uzlabot pētnieciskā darba veikšanas apstākļus, mazinot centienu dublēšanos un saīsinot laiku, kas patērēts, meklējot informāciju un piekļūstot tai. Tas paātrinās zinātnes progresu un atvieglos sadarbību ES un aiz tās robežām. Šī politika būs arī atbilde uz zinātnieku kopienas aicinājumiem pavērt plašāku piekļuvi zinātniskajai informācijai.

               (7)

               Ļaujot sabiedrības dalībniekiem sadarboties pētniecības ciklā, tiek uzlabota inovācijas rezultātu kvalitāte, svarīgums, pieņemamība un ilgtspēja, saskaņojot sabiedrības vēlmes, vajadzības, intereses un vērtības. Atklāta piekļuve ir dalībvalstu atbildīgas pētniecības un inovācijas politikas svarīgākā iezīme, jo tādējādi pētniecības rezultāti tiek padarīti visiem pieejami un tiek veicināta sabiedrības iesaistīšanās.

               (8)

               No plašākas piekļuves zinātniskās pētniecības rezultātiem labumu gūs arī uzņēmēji. Jo īpaši mazie un vidējie uzņēmumi uzlabos savu inovācijas spēju. Tādēļ politikai attiecībā uz piekļuvi zinātniskajai informācijai būtu jāveicina arī privātu uzņēmumu piekļuve zinātniskai informācijai.

               (9)

               Internets zinātnes un pētniecības pasauli ir mainījis pašos pamatos. Piemēram, pētnieku aprindas ir izmēģinājušas jaunus veidus, kā reģistrēt, sertificēt, izplatīt un saglabāt zinātniskās publikācijas. Pētniecības un finansēšanas politikai ir jāpielāgojas šai jaunajai videi. Būtu jāiesaka dalībvalstīm pielāgot un veidot savu politiku attiecībā uz atklātu piekļuvi zinātniskajām publikācijām.

               (10)

               Atklāta piekļuve zinātniskās pētniecības datiem uzlabo datu kvalitāti, mazina nepieciešamību dublēt pētījumus, paātrina zinātnes progresu un palīdz apkarot zinātnisko krāpniecību. Savā galīgajā ziņojumā “Riding the wave: How Europe can gain from the rising tide of scientific data” (5) 2010. gada oktobrī augsta līmeņa ekspertu grupa zinātnisko datu jautājumos uzsvēra to, cik būtiski ir kopīgot un saglabāt ticamus datus, kas radīti zinātniskā procesa laikā. Tādēļ politiska rīcība saistībā ar piekļuvi datiem ir steidzama un būtu jāiesaka dalībvalstīm to īstenot.

               (11)

               Zinātniskās pētniecības rezultātu saglabāšana ir sabiedrības interesēs. Parasti šis uzdevums ir uzticēts bibliotēkām, jo īpaši nacionālajām bibliotēkām, kurās glabājas obligātie eksemplāri. Radīto pētniecības rezultātu apjoms strauji palielinās. Lai būtu iespējams ilglaicīgi saglabāt pētniecības rezultātus digitālā formātā, būtu jāievieš mehānismi, infrastruktūras un programmatūru risinājumi. Saglabāšanai ļoti būtisks ir ilgtspējīgs finansējums, jo digitalizēta satura pārzināšanas izmaksas joprojām ir samērā augstas. Ņemot vērā to, cik svarīgi ir pētījumu rezultātus saglabāt turpmākai lietošanai, būtu jāiesaka dalībvalstīm izstrādāt vai nostiprināt politiku šajā jomā.

               (12)

               Politika, kas jāizstrādā dalībvalstīm, būtu jāveido valsts vai reģionālā mērogā atkarībā no konstitucionālās situācijas un pienākumu sadalījuma pētniecības politikas veidošanā.

               (13)

               Stabila e-infrastruktūra kā zinātniskās informācijas sistēmas pamats uzlabos piekļuvi zinātniskajai informācijai un tās ilgtermiņa saglabāšanu. Tas varētu veicināt kopīgu pētniecību. Saskaņā ar Komisijas paziņojumu “IST infrastruktūras e-zinātnei” (6) e-infrastruktūra ir “vide, kurā ir iespējams viegli koplietot pētniecības resursus (aparatūru, programmatūru un saturu) un piekļūt tiem, kad vien tas nepieciešams, lai veicinātu labāku un efektīvāku pētniecību”. Tādēļ būtu jāiesaka šādas infrastruktūras turpmāk pilnveidot un savstarpēji savienot Eiropas līmenī.

               (14)

               Virzība uz atklātu pieeju notiek visā pasaulē, ko apliecina “Pārskatītā stratēģija saistībā ar UNESCO ieguldījumu, veicinot atklātu piekļuvi zinātniskajai informācijai un pētījumiem” (7) un “ESAO deklarācija par publiskiem līdzekļiem finansētas pētniecības datiem” (8). Dalībvalstīm būtu jāpiedalās šajos globālajos centienos un jākļūst par paraugu, veicinot atklātu un sadarbīgu pētniecības vidi, kas balstīta uz savstarpības principu.

               (15)

               Ņemot vērā to, ka izdevējdarbības nozarē notiek pāreja, ieinteresētajām personām būtu jāsanāk kopā, lai iesaistītos pārejas procesā un meklētu ilgtspējīgus zinātnisko publikāciju izdošanas risinājumus.

               (16)

               Komisija 2011. gada 12. decembrī pieņēma tiesību aktu kopumu, kuru veido paziņojums par atklātiem datiem, priekšlikums direktīvai, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Direktīvu 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu (9), un jaunie Komisijas noteikumi par tās rīcībā esošajiem dokumentiem. Šis tiesību aktu kopums Komisijas stratēģiju atklāto datu jomā parādīja vienotā, saskanīgā sistēmā, kurā ir ietvertas dažādas darbības, arī šis ieteikums.

               (17)

               Šim ieteikumam ir pievienots paziņojums, kurā Komisija formulē savu politiku un redzējumu saistībā ar atklātu piekļuvi pētniecības rezultātiem. Tajā norādītas darbības, kuras Komisija īstenos kā iestāde, nodrošinot zinātniskajai pētniecībai finansējumu no Savienības budžeta.

               (18)

               Līdz ar ieteikumu un tam pievienoto paziņojumu Komisija pieņem paziņojumu “Stiprāka Eiropas Pētniecības telpas partnerība izcilībai un izaugsmei”, kurā tā izklāsta galvenās prioritātes Eiropas Pētniecības telpas izveides pabeigšanai, no kurām viena ir zinātnisko zināšanu optimāla aprite, piekļuve tām un to nodošana,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM.

      Atklāta piekļuve zinātniskām publikācijām

               1.

               Noteikt skaidru politiku attiecībā uz publiskiem līdzekļiem finansētas pētniecības rezultātā radušos zinātnisko publikāciju izplatīšanu un atklātu piekļuvi tām. Šajā politikā būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un indikatori progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Nodrošināt to, ka šīs politikas rezultātā:

                           —

                           atklāta piekļuve publikācijām, kas izriet no publiskiem līdzekļiem finansētas pētniecības, tiktu nodrošināta pēc iespējas drīzāk, vēlams nekavējoties un katrā ziņā ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc publicēšanas datuma (divpadsmit mēnešus sociālo un humanitāro zinātņu jomā),

                           —

                           licencēšanas sistēmas veicina līdzsvarotu atklātu piekļuvi zinātniskām publikācijām, kas izriet no publiskiem līdzekļiem finansētas pētniecības, saskaņā ar piemērojamajiem autortiesību likumiem un neskarot tos, un mudina pētniekus saglabāt savas autortiesības, izdevējiem piešķirot licences,

                           —

                           akadēmiskās karjeras sistēma atbalsta un atalgo pētniekus, kuri piedalās savu pētījumu rezultātu kopīgošanas kultūrā, jo īpaši nodrošinot atklātu piekļuvi savām publikācijām un izstrādājot, veicinot un izmantojot jaunus, alternatīvus karjeras novērtējuma modeļus, rādītājus un indikatorus,

                           —

                           tiek uzlabota pārredzamība, jo īpaši informējot sabiedrību par līgumiem starp publiskajām institūcijām vai publisko institūciju grupām un izdevējiem par zinātniskās informācijas piegādi. Tam būtu jāattiecas arī uz līgumiem par tā sauktajiem lielajiem darījumiem, proti, iespiesto un elektronisko žurnālu pakešu abonēšanu ar atlaidēm,

                           —

                           maziem un vidējiem uzņēmumiem un nesaistītiem pētniekiem ir plašākā un lētākā iespējamā piekļuve publiskiem līdzekļiem finansētā pētniecībā gūto rezultātu zinātniskajām publikācijām.

               2.

               Nodrošināt to, lai pētniecības finansēšanas institūcijas, kas atbildīgas par pētniecības publisko finansējumu, un akadēmiskās institūcijas, kas saņem publisko finansējumu, īstenotu politiku:

                           —

                           nosakot institucionālo politiku saistībā ar zinātnisko publikāciju izplatīšanu un atklātu piekļuvi tām, izveidojot īstenošanas plānus šo finansēšanas institūciju līmenī,

                           —

                           padarot pieejamu izplatīšanai (tostarp atklātai piekļuvei) nepieciešamo finansējumu, pieļaujot dažādus kanālus, attiecīgā gadījumā arī digitālās e-infrastruktūras, kā arī jaunas un eksperimentālas metodes zinātniskai saziņai,

                           —

                           pielāgojot pētnieku darbā pieņemšanas un karjeras novērtēšanas sistēmu un novērtēšanas sistēmu dotāciju piešķiršanai pētniekiem tā, lai tiktu atalgoti tie pētnieki, kuri piedalās savu pētījumu rezultātu kopīgošanas kultūrā. Uzlabotajās sistēmās būtu jāņem vērā pētniecības rezultāti, kas darīti pieejami atklātas piekļuves režīmā, un jāattīsta, jāveicina un jāizmanto jauni, alternatīvi karjeras novērtēšanas modeļi, rādītāji un indikatori,

                           —

                           sniedzot pētniekiem norādījumus par to, kā panākt atbilstību atklātas piekļuves politikai, jo īpaši pārvaldot intelektuālā īpašuma tiesības, lai nodrošinātu atklātu piekļuvi viņu publikācijām,

                           —

                           risinot kopīgas sarunas ar izdevējiem, lai panāktu iespējami labākos noteikumus attiecībā uz piekļuvi publikācijām, ietverot arī to izmantošanu un atkalizmantošanu,

                           —

                           nodrošinot to, ka publisko finansējumu saņēmušās pētniecības rezultāti ir viegli identificējami, izmantojot attiecīgos tehniskos līdzekļus, arī pētniecības rezultātu elektroniskajām versijām pievienotos metadatus.

      Atklāta piekļuve pētniecības datiem

               3.

               Noteikt skaidru politiku attiecībā uz publiskiem līdzekļiem finansētā pētniecībā iegūtu datu izplatīšanu un atklātu piekļuvi tiem. Šajā politikā būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un indikatori progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Nodrošināt to, ka šīs politikas rezultātā:

                           —

                           pētniecības dati, kas iegūti publiskiem līdzekļiem finansētā pētniecībā, kļūst publiski pieejami, izmantojami un atkalizmantojami, lietojot digitālas e-infrastruktūras. Pienācīgi tiek ņemti vērā apsvērumi, kas jo īpaši saistīti ar privātumu, tirdzniecības noslēpumiem, valsts drošību, likumīgām komerciālām interesēm un intelektuālā īpašuma tiesībām. Šis pienākums neattiecas uz datiem, zinātību un/vai informāciju, neatkarīgi no to formas un būtības, kura ir bijusi kopīgā publiskā un privātā sektora partnerībā iesaistījušos privātpersonu rīcībā pirms pētniecības īstenošanas un ir identificēta kā tāda,

                           —

                           datu kopas ir vienkārši identificējamas un var tikt sasaistītas ar citām datu kopām un citām publikācijām, izmantojot piemērotus mehānismus, un ir nodrošināta papildu informācija, kas vajadzīga to pienācīgai izvērtēšanai un izmantošanai,

                           —

                           institūcijas, kas atbildīgas par pētniecības publiskā finansējuma pārvaldību, un publiskiem līdzekļiem finansētās akadēmiskās institūcijas palīdz īstenot valsts politiku, ieviešot mehānismus, kas padara iespējamu pētniecības datu kopīgošanu un atlīdzību par to,

                           —

                           tiek veicinātas un/vai ieviestas augstāka līmeņa studiju programmas, kas sagatavo jauna profila profesionāļus datu apstrādes tehnoloģiju jomā.

      Zinātniskās informācijas saglabāšana un atkalizmantošana

               4.

               Nostiprināt zinātniskās informācijas saglabāšanu:

                           —

                           nosakot un īstenojot politiku, tostarp pienākumu sadali, zinātniskās informācijas saglabāšanas jomā un saistīto finanšu plānošanu, lai nodrošinātu pētniecības rezultātu (sākotnējo pētniecības datu un visu pārējo rezultātu, arī publikāciju) pārzināšanu un ilgtermiņa saglabāšanu,

                           —

                           nodrošinot to, ka tiek ieviesta efektīva elektroniskas zinātniskās informācijas deponēšanas sistēma, kas aptver jau sākotnēji digitālā formā sagatavotās publikācijas un, attiecīgā gadījumā, saistītās datu kopas,

                           —

                           saglabājot aparatūru un programmatūru, kas vajadzīga, lai tālākā nākotnē nolasītu informāciju, vai regulāri pārnesot informāciju uz jaunu programmatūras un aparatūras vidi,

                           —

                           veicinot tādus apstākļus, lai ieinteresētajām personām varētu piedāvāt pakalpojumus ar pievienotu vērtību, kuri balstīti uz zinātniskās informācijas atkalizmantošanu.

      E-infrastruktūras

               5.

               Turpināt izstrādāt e–infrastruktūru, kas ir zinātniskās informācijas izplatīšanas sistēmas pamatā:

                           —

                           atbalstot zinātnisko datu infrastruktūras zināšanu izplatīšanai, pētniecības institūcijas un finansēšanas struktūras, lai aptvertu visus datu aprites cikla posmus. Šiem posmiem būtu jāietver iegūšana, pārzināšana, metadati, izcelsme, noturīgi identifikatori, atļaujas, autentifikācija un datu integritāte. Jāizstrādā pieejas, lai nodrošinātu kopēju redzējumu un izjūtu attiecībā uz datu atrašanu dažādās disciplīnās, tādā veidā saīsinot mācību ilgumu, kas vajadzīgs darba ražīguma sasniegšanai,

                           —

                           atbalstot jaunu datu ietilpīgas skaitļošanas zinātnes ekspertu, tostarp datu speciālistu, tehniķu un datu pārvaldnieku, grupu izveidi un apmācību,

                           —

                           piesaistot jaunus un palielinot esošos resursus, lai nodrošinātu ekonomisku efektivitāti un ieviestu novatoriskus analīzes rīkus, vizualizācijas, lēmumu pieņemšanas atbalsta, modeļu un modelēšanas rīkus, simulācijas, jaunus algoritmus un zinātniskas programmatūras,

                           —

                           valsts līmenī stiprinot infrastruktūru zinātniskās informācijas saglabāšanai un piekļuvei tai un piešķirot nepieciešamo finansējumu,

                           —

                           nodrošinot infrastruktūras kvalitāti un uzticamību, arī izmantojot krātuvju sertifikācijas mehānismus,

                           —

                           nodrošinot valsts un pasaules līmeņa e-infrastruktūru sadarbspēju.

               6.

               Nodrošināt valstu e-infrastruktūru sinerģiju Eiropas un pasaules līmenī:

                           —

                           veicinot e-infrastruktūru sadarbspēju, jo īpaši attiecībā uz zinātnisko datu apmaiņu, ņemot vērā pieredzi ar esošajiem projektiem, infrastruktūrām un programmatūru, kas izstrādāta Eiropas un pasaules līmenī,

                           —

                           atbalstot starptautiskus sadarbības centienus, kas veicina informācijas un sakaru tehnoloģiju infrastruktūras attīstību un izmantošanu augstākās izglītības un pētniecības jomās.

      Daudzu ieinteresēto personu dialogs valsts, Eiropas un starptautiskā līmenī

               7.

               Piedalīties daudzu ieinteresēto personu valsts, Eiropas un/vai starptautiskā līmeņa dialogā par to, kā veicināt atklātu piekļuvi zinātniskajai informācijai un kā šo informāciju saglabāt. Dalībniekiem jo īpaši būtu jāaplūko:

                           —

                           veidi, kā publikācijas sasaistīt ar pamatā esošajiem datiem,

                           —

                           veidi, kā uzlabot piekļuvi un kontrolēt izmaksas, piemēram, risinot kopīgas sarunas ar izdevējiem,

                           —

                           jauni pētniecības indikatori un bibliometriskie rādītāji, kas aptver ne tikai zinātniskās publikācijas, bet arī datu kopas un cita veida pētniecības pasākumu rezultātus un atsevišķa pētnieka veikumu,

                           —

                           jaunas atlīdzības sistēmas un struktūras,

                           —

                           atklātas piekļuves principu veicināšana un ieviešana starptautiskā līmenī, jo īpaši divpusēju, daudzpusēju un starptautisku sadarbības iniciatīvu kontekstā.

      Strukturēta dalībvalstu darba koordinēšana ES līmenī un ieteikuma izpildes pēcpārbaude

               8.

               Līdz gada beigām norīkot valsts kontaktpunktu, kura uzdevumi būs:

                           —

                           koordinēt ieteikumā izklāstītos pasākumus,

                           —

                           piedalīties sarunās ar Eiropas Komisiju jautājumos par piekļuvi zinātniskajai informācijai un par tās saglabāšanu, it īpaši par vienotu principu un standartu, īstenošanas pasākumu un jaunu pētniecības izplatīšanas un kopīgošanas veidu precīzāku noteikšanu Eiropas Pētniecības telpā,

                           —

                           ziņot par šā ieteikuma izpildes pēcpārbaudi.

      Pārskatīšana un ziņošana

               9.

               Informēt Komisiju 18 mēnešus pēc šā ieteikuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un pēc tam ik pēc diviem gadiem par darbībām, kas veiktas saistībā ar šā ieteikuma dažādajiem aspektiem, saskaņā ar kārtību, kura vēl jānosaka un par kuru jāvienojas. Uz šā pamata Komisija izvērtēs progresu, kas panākts visā ES, lai konstatētu, vai šajā ieteikumā izklāstīto mērķu sasniegšanai ir vajadzīgas papildu darbības.

      Briselē, 2012. gada 17. jūlijā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Neelie KROES

      (1)  COM(2010) 2020 galīgā redakcija, 3.3.2010., pieejams: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:2020:FIN:LV:PDF.

      (2)  COM(2010) 245 galīgā redakcija/2, 26.8.2010., pieejams: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0245:FIN:LV:PDF.

      (3)  COM(2010) 546 galīgā redakcija, 6.10.2010., pieejams: http://ec.europa.eu/research/innovation-union/pdf/innovation-union-communication_en.pdf#view=fit&pagemode=none.

      (4)  COM(2007) 56 galīgā redakcija, 14.2.2007., pieejams: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52007DC0056:LV:NOT.

      (5)  http://cordis.europa.eu/fp7/ict/e-infrastructure/docs/hlg-sdi-report.pdf.

      (6)  COM(2009) 108 galīgā redakcija.

      (7)  http://www.unesco.org/new/fileadmin/MULTIMEDIA/HQ/CI/CI/images/GOAP/OAF2011/213342e.pdf.

      (8)  http://www.oecd.org/dataoecd/9/61/38500813.pdf.

      (9)  OV L 345, 31.12.2003., 90. lpp.


title: Padomes Ieteikums (2015. gada 14. jūlijs) par Rumānijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas 2015. gada konverģences programmu

text:
               18.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2015. gada 14. jūlijs)
   par Rumānijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas 2015. gada konverģences programmu
   (2015/C 272/01)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija. Stratēģijā lielākoties pievērsta uzmanība galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2015. gada 14. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma Ieteikumu par dalībvalstu un Savienības ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm, un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma Lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3). Kopā tie veido “integrētās pamatnostādnes”, ko dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2014. gada 8. jūlijā pieņēma Ieteikumu (4) par Rumānijas 2014. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par atjaunināto Rumānijas 2014. gada konverģences programmu.

               (4)

               Komisija 2014. gada 28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2015. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Tajā pašā dienā Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Rumānija bija noteikta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (5)

               Eiropadome 2014. gada 18. decembrī apstiprināja prioritātes, lai veicinātu investīcijas, pastiprinātu strukturālās reformas un īstenotu atbildīgu, izaugsmi veicinošu fiskālo konsolidāciju.

               (6)

               Komisija 2015. gada 26. februārī publicēja 2015. gada ziņojumu par Rumāniju. Tajā tika izvērtēti Rumānijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti 2014. gada 8. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi. Ziņojumā par valsti ir ietverti arī padziļinātā pārskata rezultāti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu. Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Rumānijā ir makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama politiska rīcība un uzraudzība. Pateicoties trim secīgām ES un SVF programmām, ir ievērojami samazināta ārējā un iekšējā nelīdzsvarotība. Tomēr uzmanība jāpievērš riskiem, ko rada Rumānijas samērā lielā negatīvā neto starptautisko ieguldījumu pozīcija un vāja eksporta jauda vidējā termiņā. Joprojām pastāv ārējā un iekšējā neaizsargātība banku nozarē.

               (7)

               Rumānija 2015. gada 30. aprīlī iesniedza savu 2015. gada valsts reformu programmu un 2015. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (8)

               Padome 2013. gada 22. oktobrī pieņēma Lēmumu 2013/531/ES (5), kurā tā apņēmās laikposmā līdz 2015. gada septembrim sniegt Rumānijai vidēja termiņa finansiālo palīdzību līdz pat 2 miljardu euro apmērā. Nosacījums šīs palīdzības saņemšanai ir visaptverošas ekonomikas politikas īstenošana. Kaut arī pašreizējos tirgus apstākļos Rumānija neplāno pieprasīt maksājumu daļu izmaksu, sagaidāms, ka palīdzība piesardzības pasākumu veidā palīdzēs konsolidēt makroekonomisko, budžeta un finanšu stabilitāti un, īstenojot strukturālās reformas, palielinās ekonomikas izturētspēju un izaugsmes potenciālu. Kad Rumānija būs pabeigusi programmu, tā tiks pilnībā integrēta Eiropas pusgadā.

               (9)

               Uz Rumāniju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Rumānija savā konverģences programmā ir pieprasījusi īslaicīgu novirzi (0,5 % no IKP apmērā) no nepieciešamajām korekcijām vidēja termiņa mērķa sasniegšanai, jo tiek plānotas strukturālas reformas. Tā kā programmā nebija paredzēta pietiekami sīki izstrādāta informācija par plānotajām strukturālajām reformām, Padome nevar novērtēt to ticamību. Rumānija ir arī pieprasījusi piemērot pensiju reformas klauzulu. Lai reforma būtu atbilstīga, ir nepieciešams Eurostat apstiprinājums. Pamatojoties uz Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, plānotais strukturālais deficīts 3,4 % apmērā no IKP 2016. gadā nenodrošinātu pienācīgu drošības rezervi attiecībā uz Līgumā noteikto atsauces vērtību 3 % apmērā no IKP. Tāpēc Padome uzskata, ka Rumānija neatbilst prasībām, kas ļautu tai piemērot pieprasīto pagaidu atkāpi 2016. gadā.

               (10)

               Valdība 2015. gada konverģences programmā plāno saglabāt nominālo deficītu 1,5 % apmērā no IKP 2015. gadā un samazināt to līdz 0,8 % no IKP 2018. gadā. Valdība plāno sasniegt vidēja termiņa mērķi, proti, strukturālo deficītu 1,0 % apmērā no IKP, sākot no 2016. gada. Saskaņā ar konverģences programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2015. gadā sasniegs maksimumu, proti, 40,1 %, un pēc tam pakāpeniski samazināsies, un 2018. gadā tā sasniegs 37,1 %. Budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir optimistisks. Svarīgi deficītu palielinoši pasākumi, ko valdība ir apstiprinājusi 25. martā, bet Senāts – 27. aprīlī (6), un kas ir ņemti vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozē, konverģences programmā nav iekļauti, kaut arī tas ir paredzēts Rīcības kodeksā. Pasākumi, kas nepieciešami plānotā deficīta mērķa sasniegšanai 2016. gadā un turpmākajos gados, nav pietiekami konkrēti norādīti. Pamatojoties uz Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka 2015. gadā strukturālās bilances novirze no vidēja termiņa mērķa būs 0,3 % no IKP. Tas nedaudz pārsniedz novirzi 0,25 % no IKP apmērā, kas ir atļauta saskaņā ar maksājumu bilances programmu ar nosacījumu, ka ES finansēto projektu līdzfinansējums atbilst budžetā paredzētajam. Sagaidāms, ka 2016. gadā novirze būs ievērojama un sasniegs 2,4 % no IKP, līdz ar ko ir nepieciešams pielāgojums 0,3 % apmērā no IKP. Tādēļ 2015. un 2016. gadā būs nepieciešami turpmāki pasākumi. Pamatojoties uz savu konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka Rumānija neievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (11)

               Rumānijas fiskālā sistēma kopumā ir stabila, taču netiek efektīvi piemērota. Vidēja termiņa un ilgtermiņa demogrāfiskās tendences un darba tirgus attīstības zemais līmenis var apdraudēt pensiju sistēmas ilgtspēju ilgtermiņā. 2010. gadā sāktā pensiju reforma jau ir sniegusi zināmus uzlabojumus, taču likums, ar kuru, sākot no 2035. gada, tiks vienādots likumā noteiktais pensionēšanās vecums vīriešiem un sievietēm un kuru 2013. gada decembrī ierosināja valdība, vēl nav pieņēmusi parlamenta Pārstāvju palāta.

               (12)

               Tas, ka nesen tika samazinātas darba devēju sociālā nodrošinājuma iemaksas, ir mazinājis nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās, taču tas nav noticis mērķtiecīgi. Nodokļu slogs cilvēkiem ar zemākiem ienākumiem joprojām ir liels (40 %) salīdzinājumā ar citām Eiropas valstīm. Krāpšana nodokļu jomā un nodokļu apiešana joprojām ir liela problēma un ietekmē nodokļu ieņēmumus. Ir veikti pirmie soļi saistībā ar notiekošo Rumānijas nodokļu administrēšanas reorganizāciju. 2014. gadā divos reģionos tika īstenots atbilstības pilotprojekts, kas ir vērsts pret nedeklarētu nodarbinātību, darba algām, kas netiek deklarētas pilnībā, un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, un 2015. gadā ir plānota projekta turpmāka izvēršana. 2014. gadā tika paaugstināts vides nodokļu līmenis, pietuvinot to ES vidējam līmenim.

               (13)

               Lai gan 2014. gadā ir panākti zināmi uzlabojumi, nodarbinātības un aktivitātes rādītāji joprojām ir īpaši zemi sieviešu, jauniešu, gados vecāku darba ņēmēju un romu vidū. Aktīva darba tirgus politika ir tikusi pārskatīta, taču kopumā līdzdalība aktīva darba tirgus pasākumos un finansējums tiem joprojām ir mazs, jo īpaši attiecībā uz profesionālo apmācību, shēmām, kas veicina iepriekšējas mācīšanās atzīšanu, mobilitātes stimuliem un ilgtermiņa bezdarbniekiem paredzētiem pasākumiem. Rumānija ir rīkojusies, lai risinātu jauniešu bezdarba problēmu, jo īpaši, izmantojot garantiju jauniešiem, taču īstenošana ir aizkavējusies. Nav gūti panākumi attiecībā uz pārredzamu pamatnostādņu ieviešanu, lai noteiktu minimālo algu. Lai varētu sniegt personalizētus pakalpojumus un gūtu saskanīgāku īstenošanu starp mērķgrupām, valsts nodarbinātības dienestam būtu vajadzīga lielāka kapacitāte, jo īpaši attiecībā uz personālu, un integrēta īstenošanas sistēma pasākumiem, ko līdzfinansē Eiropas strukturālie un investīciju fondi.

               (14)

               Rumānija saskaras ar vairākām problēmām izglītības jomā – priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas rādītājs joprojām ir krietni virs ES vidējā, pirmsskolas izglītības un aprūpes pakalpojumu pieejamība un piekļuve tiem ir ierobežota, jo īpaši lauku apvidos un romu kopienai, līdzdalība mūžizglītībā joprojām ir krietni zem ES vidējā rādītāja, augstākās izglītības kvalitāte un saistība ar darba tirgu ir nepietiekama, un terciārās izglītības iegūšanas līmenis joprojām ir otrais zemākais Savienībā. Rumānija ir sākusi risināt šīs problēmas, gūstot atšķirīgus panākumus dažādās jomās, un galarezultāti pašlaik ir maz jūtami. 2015. gada jūnijā Rumānija pieņēma divas valsts stratēģijas: mūžizglītības valsts stratēģiju un valsts stratēģiju priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas samazināšanai. Patlaban ir svarīgi, lai Rumānija veiktu pasākumus to ātrai īstenošanai. Laikposmam no 2014. līdz 2019. gadam ir izstrādāta valsts programma pirmsskolas izglītības un aprūpes jomā, ko sāks īstenot jaunajā 2015./2016. mācību gadā. Ir sagatavots terciārās izglītības stratēģijas projekts, kuras mērķis ir uzlabot augstākās izglītības atbilstību, ciešāk sasaistot to ar darba tirgus vajadzībām, un uzlabot augstākās izglītības pieejamību nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Ir veikti pasākumi profesionālās izglītības un apmācības, kā arī māceklības programmu uzlabošanai.

               (15)

               Rumānijas veselības aprūpes sistēmu raksturo vāji ārstniecības rezultāti, apgrūtināta pieejamība finansiālā un ģeogrāfiskā ziņā, mazs finansējums un neefektīva resursu izmantošana. Pastāv liela paļaušanās uz stacionārajiem pakalpojumiem, un sistēmā problēmas rada plašais un neefektīvais slimnīcu tīkls, vāji un sadrumstaloti norīkojumu tīkli un zemais to izdevumu īpatsvars, kas paredzēti primārajai veselības aprūpei. Turklāt plaši izplatītie neoficiālie maksājumi valsts veselības aprūpes sistēmā vēl vairāk samazina sistēmas pieejamību, efektivitāti un kvalitāti. Ir ieviesti dažādi pasākumi un veselības aprūpes reformas, kas ir mazinājuši finansējuma deficītu un uzlabojuši pakalpojumu līmeni un efektivitāti. 2014. gada decembrī tika apstiprināta un tiks īstenota Valsts veselības stratēģija 2014.–2020. gadam, kurā noteikts veselības nozares reformu stratēģiskais pamats. Veselības ministrija un Valsts veselības apdrošināšanas fonds apsver dažādus pasākumus veselības aprūpes finansēšanas sistēmas uzlabošanai.

               (16)

               Nabadzības un sociālās atstumtības mazināšana joprojām ir liela problēma Rumānijā. Lai gan nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto iedzīvotāju īpatsvars samazinās, tas joprojām ir liels (40 % 2013. gadā) un krietni pārsniedz ES vidējo rādītāju. Sociālu pārvedumu efektivitāte (izņemot pensijas) nabadzības mazināšanas ziņā, šķiet, ir ierobežota un īpaši zema attiecībā uz bērniem. Sociālie pārvedumi nav pienācīgi sasaistīti ar aktivizēšanas pasākumiem. 2011. gada sociālās palīdzības reformas īstenošana joprojām kavējas. 2015. gada 27. maijā tika apstiprināta sociālās iekļaušanas un nabadzības apkarošanas stratēģija un ar to saistītais rīcības plāns. Ir gūti tikai nelieli panākumi attiecībā uz garantēto pamatienākumu ieviešanu, kas vienkāršotu sociālās palīdzības sniegšanu, apvienojot trīs esošos sociālos pārvedumus, un arī stiprinātu saikni ar aktivizēšanas pasākumiem. 2013. gadā valdība pieņēma Sociālās ekonomikas likumu, kas ir paredzēts, lai regulētu sociālās ekonomikas jomu un uzlabotu neaizsargātu iedzīvotāju līdzdalību darba tirgū, taču tas joprojām tiek apspriests parlamentā. Tika veikti daži efektīvi pasākumi romu tautības iedzīvotāju integrēšanai. Taču pārskatītā stratēģija romu integrēšanai novēloti tika pieņemta 2015. gada janvārī, bet tās īstenošana kavējas joprojām.

               (17)

               Rumānijas administratīvās spējas ir vājas un sadrumstalotas, un tās raksturo neskaidrs atbildības sadalījums, kā rezultātā tiek mazināta ekonomikas konkurētspēja. Ir konstatēti strukturālo nepilnību pamatcēloņi, un 2014. gada oktobrī tika pieņemta stratēģija problēmu risināšanai valsts pārvaldē un politikas prioritāšu noteikšanā un koordinēšanā, kā arī rīcības plāns šīs stratēģijas īstenošanai 2014.–2020. gadā. Taču īstenošana ir ievērojami aizkavējusies. Publiskā iepirkuma procedūru pārkāpumu rezultātā ir būtiski aizkavējusies ES fondu programmu īstenošana. Tie negatīvi ietekmē darījumdarbības vidi un traucē investēt infrastruktūrā, kas ir tik ļoti nepieciešams.

               (18)

               Ir gūti zināmi panākumi tiesu iestāžu sistēmas neatkarības, kvalitātes un efektivitātes uzlabošanā, korupcijas apkarošanā visos līmeņos un tiesu nolēmumu efektīvas izpildes nodrošināšanā. Tomēr tiesu nolēmumu izpilde daudzos gadījumos ir vāja, un mazāki panākumi ir gūti attiecībā uz administratīvās korupcijas novēršanu un apkarošanu. Uz šīm svarīgajām politikas jomām attieksies sadarbības un pārbaudes mehānisms.

               (19)

               Valsts īpašumā esošajos uzņēmumos ir zems ražīgums, tie veicina ekonomikas nelikviditāti, uzliek slogu vispārējās valdības budžetam (iespējamu saistību veidā), un tiem ir parādi, kas veido 50 % no kopējā visu uzņēmumu parāda. Korporatīvā pārvaldība ir izšķirošais faktors, kas nosaka valsts īpašumā esošu uzņēmumu darbības rezultātus. To pašreizējā pārvaldības struktūra nenovērš politisku iejaukšanos uzņēmumu ikdienas vadībā un negarantē iestāžu īpašumtiesību nošķiršanu no politikas veidošanas funkcijām. Līdz Valdības ārkārtas rīkojuma Nr. 109/2011 pieņemšanai netika sistemātiski ieviesti konkrēti noteikumi valsts īpašumā esošiem uzņēmumiem. Uz dažādām jomām noteikumi aizvien neattiecas, un praksē šie noteikumi ne vienmēr tiek ievēroti. Nav gūti panākumi attiecībā uz valsts īpašumā esošu uzņēmumu, kas darbojas enerģētikas un pārvadājumu nozarē, korporatīvās pārvaldības reformu.

               (20)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Rumānijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2015. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Rumānijai adresētiem ieteikumiem. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Rumānijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā.

               (21)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi Rumānijas konverģences programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (22)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Rumānijai 2015. un 2016. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Veikt visus pasākumus, kas nepieciešami, lai pabeigtu finansiālās palīdzības programmu.

               2.

               Ierobežot novirzi no vidējā termiņa budžeta mērķa 2015. gadā līdz, maksimums, 0,25 % no IKP, kā norādīts maksājumu bilances programmā 2013.–2015. gadam, un sasniegt vidējā termiņa budžeta mērķi 2016. gadā. Īstenot visaptverošu nodokļu saistību izpildes stratēģiju, stiprināt pārbaudes kontroles sistēmas, lai risinātu nedeklarēta darba problēmu, un virzīt uz priekšu pensionēšanās vecuma vīriešiem un sievietēm vienādošanu.

               3.

               Stiprināt darba tirgus pasākumu nodrošināšanu, jo īpaši jauniešiem, kas nav reģistrēti Valsts nodarbinātības aģentūrā, un ilgtermiņa bezdarbniekiem. Nodrošināt, ka Valsts nodarbinātības aģentūrā ir pietiekams darbinieku skaits. Apspriežoties ar sociālajiem partneriem un saskaņā ar valsts praksi ieviest skaidras pamatnostādnes pārredzamai minimālās algas noteikšanai. Ieviest garantētos pamatienākumus. Palielināt pirmsskolas izglītības un aprūpes nodrošināšanu un kvalitāti, jo īpaši attiecībā uz romiem. Veikt pasākumus, lai īstenotu valsts stratēģiju priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas samazināšanai. Īstenot Valsts veselības stratēģiju 2014.–2020. gadam, lai risinātu sliktās pieejamības, mazā finansējuma un neefektīvas resursu izmantošanas problēmu.

               4.

               Pieņemt likumu par valsts īpašumā esošu uzņēmumu korporatīvās pārvaldības reformēšanu.

      Briselē, 2015. gada 14. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. GRAMEGNA

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Paliek spēkā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (4)  Padomes Ieteikums (2014. gada 8. jūlijs) par Rumānijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas 2014. gada konverģences programmu (OV C 247, 29.7.2014., 109. lpp.).

      (5)  Padomes Lēmums 2013/531/ES (2013. gada 22. oktobris) par Savienības vidēja termiņa finansiālās palīdzības sniegšanu Rumānijai piesardzības pasākumu veidā (OV L 286, 29.10.2013., 1. lpp.).

      (6)  Nodokļu samazinājumi, kas ietverti jaunajā fiskālā kodeksa projektā.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.