title: 2013/172/ES: Komisijas Ieteikums ( 2013. gada 5. aprīlis ) par vienotu satvaru attiecībā uz medicīniskām ierīcēm paredzētu ierīces unikālā identifikatora sistēmu Savienībā  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               9.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 99/17

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2013. gada 5. aprīlis)
   par vienotu satvaru attiecībā uz medicīniskām ierīcēm paredzētu ierīces unikālā identifikatora sistēmu Savienībā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2013/172/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Medicīnisko ierīču izsekojamība visā piegādes ķēdē palīdz nodrošināt pacientu drošību, atvieglojot vigilanci, tirgus uzraudzību un caurredzamību šajā nozarē.

               (2)

               Pašreizējā tiesiskajā regulējumā attiecībā uz medicīniskajām ierīcēm nav iekļauti konkrēti noteikumi par izsekojamību. Tāpēc vajadzīgs ieteikums, kura nolūks ir pastiprināt regulatīvu pieeju medicīnisko ierīču izsekojamības jomā.

               (3)

               Eiropas Komisijas priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, kas attiecas uz medicīniskām ierīcēm un ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK, Regulu (EK) Nr. 178/2002 un Regulu (EK) Nr. 1223/2009 (1), ko pieņēma 2012. gada 26. septembrī, un Komisijas priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par in vitro diagnostikas medicīniskām ierīcēm (2), ko pieņēma 2012. gada 26. septembrī, ietver noteikumus par medicīnisko ierīču un in vitro diagnostikas medicīnisko ierīču izsekojamību, kas paredzēti, lai uzlabotu pacientu veselību un drošību.

               (4)

               Padome 2011. gada 6. jūnija secinājumos par inovāciju medicīnas ierīču nozarē (3) aicina Komisiju un dalībvalstis pievērst īpašu uzmanību saderības un drošības jautājumiem, kas saistīti ar medicīnisko ierīču integrāciju e-veselības sistēmā, jo īpaši attiecībā uz individuālām veselības sistēmām.

               (5)

               Starptautiskā līmenī ir daudz strādāts, lai izveidotu globāli saskaņotu pieeju attiecībā uz izsekojamību un vispārpieņemtu ierīces unikālā identifikatora (UDI) sistēmu, kas paredzēta medicīniskajām ierīcēm.

               (6)

                  UDI mehānismi, balstoties uz dažādām valsts un/vai reģionālām izsekojamības prasībām, jau ir izstrādāti, un pastāv risks, ka šajos līmeņos var tikt izstrādāti vēl citi atšķirīgi UDI mehānismi.

               (7)

               Nākotnē konkrētu UDI kodā ietverto informāciju varēs ievadīt elektroniskajā pacienta medicīniskajā kartē atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 9. marta Direktīvai 2011/24/ES par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē (4) un Eiropas digitalizācijas programmai (5),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   1.   IEVADS

      Ieteikuma nolūks

               1.

               Patlaban izsekojamību neregulē ar medicīnisko ierīču direktīvām (6), lai gan dažos gadījumos šis jautājums ir risināts valsts un/vai reģionālajā līmenī. Atšķirības un neatbilstība starp izsekojamības mehānismiem var vājināt un apdraudēt ieviesto sistēmu efektivitāti.

               2.

               Turklāt dažādu valstu un/vai reģionu izveidoto ierīces unikālā identifikatora mehānismu pastāvēšana ražotājiem, lai izpildītu izsekojamības prasības, varētu uzlikt pienākumu pielāgot savus ražojumus katram mehānismam.

               3.

               Vislabākais veids, kā nodrošināt efektīvu izsekojamību Savienības medicīnisko ierīču jomā, ir izstrādāt saskaņotu UDI sistēmu Eiropas līmenī. Spēkā esošo medicīnisko ierīču direktīvu notiekošajā pārskatīšanas procesā Komisijai būtu jādod pilnvaras pieņemt sīki izstrādātas izsekojamības prasības.

               4.

               Vienlaikus, ja dalībvalstis nolemj izstrādāt savus UDI mehānismus, ir būtiski, lai tie būtu saderīgi savā starpā un arī ar turpmāko Savienības UDI sistēmu. Tam ir svarīga nozīme, lai novērstu atšķirīgu un nesaderīgu sistēmu risku, kavējot iekšējā tirgus mērķu īstenošanu, un lai veicinātu saskaņotas UDI sistēmas ieviešanu Savienībā.

               5.

               Šā ieteikuma mērķis nav noteikt visus UDI sistēmas aspektus. Tas būtu jāuzskata par līdzekli, kā veicināt valsts un/vai reģiona līmenī izveidoto izsekojamības mehānismu saderību un sagatavoties Savienības UDI starptautiski saderīgas sistēmas obligātai ieviešanai.

      Ieteikuma darbības joma

               6.

               Šis ieteikums attiecas uz medicīniskām ierīcēm, aktīvām implantējamām medicīniskām ierīcēm (izņemot pēc pasūtījuma gatavotas ierīces vai ierīces, kas paredzētas klīniskiem pētījumiem) un in vitro diagnostikas medicīniskām ierīcēm (izņemot ierīces, kas ražotas veselības iestādēs un veiktspējas novērtēšanai), tostarp to piederumiem.

      Starptautiskā rīcība attiecībā uz UDI

               7.

               Starptautiskā mērogā vispārējās saskaņošanas darba grupa (GHTF) (7) 2008. gadā izveidoja ad hoc darba grupu ar mērķi izstrādāt starptautiski saskaņotu pieeju UDI.

               8.

               Šo grupu, kurā līdzdarbojās gan nozares, gan regulatoru pārstāvji, vadīja Eiropas Komisija, un tā savu darbību beidza 2011. gada septembrī, kad GHTF pieņēma pamatnostādnes (8)“Ierīces unikālā identifikatora (UDI) sistēma medicīniskām ierīcēm”.

               9.

                  GHTF darbs turpmākai tiesiskā regulējuma saskaņošanai medicīnisko ierīču jomā tika veikts Starptautiskā medicīnisko ierīču regulatora foruma (IMDRF) pārraudzībā (9).

               10.

               Šis ieteikums ir saskaņots ar pieeju, kas izstrādāta starptautiskā līmenī.

      Eiropas rīcība attiecībā uz UDI

               11.

               Eiropas Komisija 2010. gadā izveidoja Eiropas UDI ad hoc darba grupu saskaņā ar tiesisko regulējumu, kas izveidots ar direktīvām par medicīniskajām ierīcēm, lai izstrādātu koordinētu pieeju, ņemot vērā sasniegumus gan valstu, gan starptautiskā līmenī.

               12.

               Darba grupai ir izvirzīts trīskāršs mērķis:

                           a)

                           pirmkārt, veicināt kompetento iestāžu līdzdalību darbā, ko veic starptautiskā līmenī, un pārraudzīt šo iestāžu rīcību šajā jautājumā;

                           b)

                           otrkārt, rosināt viedokļu un informācijas apmaiņu par dalībvalstu izstrādātajām valsts iniciatīvām un meklēt kopīgus risinājumus;

                           c)

                           treškārt, atvieglot dalībvalstu izstrādāto valsts iniciatīvu konverģenci ar turpmākiem Savienības tiesību aktiem.

         2.   PAMATOJUMS

               13.

                  UDI sistēmas galvenie mērķi ir pacientu drošības (10) uzlabošana un pacienta aprūpes optimizācija. Izmantojot šo sistēmu, minētos mērķus sasniedz šādā veidā:

                           a)

                           uzlabojot ziņošanu par negadījumiem;

                           b)

                           atvieglojot efektīvu atsaukšanu un citus operatīvus koriģējošus drošuma pasākumus (FSCA);

                           c)

                           atvieglojot efektīvus valsts kompetento iestāžu veiktus pasākumus pēc ražojumu laišanas tirgū;

                           d)

                           nodrošinot iespēju meklēt daudzās datu sistēmās;

                           e)

                           samazinot tādu medicīnisko kļūdu iespējamību, kuras saistītas ar ierīces nepareizu lietošanu.

               14.

                  UDI sistēmas izveidošana varētu arī palīdzēt sasniegt citus mērķus tādās jomās kā cīņa pret viltošanu, izplatīšanas kontroles uzlabošana, krājumu pārraudzība un atlīdzināšanas jautājumi.

               15.

               Tomēr 14. punktā minētie mērķi būtu jāuztver kā UDI sistēmas iespējamā pozitīvā ietekme.

      Labāka ziņošana par negadījumiem

               16.

               Gaidāms, ka UDI izmantošana uzlabos ziņošanu par negadījumiem un dos iespēju Savienības līmenī apkopot visus negadījumus, kas attiecas uz kādu konkrētu medicīnisko ierīci, un, ja UDI pieņemtu starptautiskā mērogā un tas būtu saderīgs, – arī starptautiskā līmenī. Tādējādi būs iespējams labāk salīdzināt rezultātus, kuri attiecas uz katru konkrēto medicīnisko ierīci.

      Efektīva ražojuma atsaukšana un citi operatīvi koriģējoši drošuma pasākumi

               17.

               Unikālā identifikatora piešķiršana katrai konkrētai ierīcei un tā izmantošana izplatīšanas ķēdē (globāla lietošana) ļaus nepārprotami identificēt pašu ierīci.

               18.

               Lai nodrošinātu izsekojamību, nepietiek ar to vien, ka ikviens ražotājs ir izstrādājis savu izsekojamības mehānismu. Vienotas Savienības sistēmas trūkums, ko izmanto visā piegādes ķēdē, varētu radīt negatīvus rezultātus, jo katram izplatīšanas ķēdes dalībniekam iespējams mainīt ražotāja izstrādāto kodējumu. Tas varētu izraisīt kļūdas medicīnisko ierīču kodēšanā, kas savukārt apdraudētu ierīču izsekojamību gadījumā, ja būtu jāveic citi operatīvi koriģējoši drošuma pasākumi. Vienādas kodēšanas valodas izmantošana uzlabo medicīnisko ierīču uzraudzību un izsekošanu.

      Efektīvi valsts kompetento iestāžu veiktie pasākumi pēc ražojumu laišanas tirgū

               19.

                  UDI sistēma dod iespēju mērķtiecīgi atlasīt identificētos ražojumus.

               20.

               Turklāt tā dos iespēju nodrošināt saskaņotu dalībvalstu reakciju.

      Meklēšana daudzās datu sistēmās

               21.

               Izmantojot vienu un to pašu UDI dažādās datu sistēmās (gan regulatīvā, gan veselības iestāžu līmenī), meklēšana kļūs rezultatīvāka un būs vieglāk meklēt, lai apkopotu informāciju. Pašlaik šāda iespēja nav pieejama, jo katrai datu sistēmai ir savs identifikācijas rīks.

      Medicīnisko kļūdu mazināšana

               22.

               Varētu būt gaidāms, ka, izmantojot identifikācijas mehānismus, samazināsies to gadījumu skaits, kad medicīniskās ierīces tikušas nepareizi izvēlētas.

         3.   DEFINĪCIJAS

   Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “medicīniska ierīce” ir jebkurš instruments, aparāts, ierīce, programmatūra, materiāls vai cita prece atsevišķai vai kombinētai lietošanai, tostarp kopā ar programmatūru, ko tās ražotājs paredzējis izmantošanai konkrēti diagnostikas un/vai ārstniecības nolūkos un kas vajadzīga, lai nodrošinātu to, ka ierīces var pielietot attiecībā uz cilvēkiem, kā to paredzējis ražotājs, šādiem nolūkiem:

                           —

                           slimību diagnostikai, profilaksei, monitorēšanai, ārstēšanai vai atvieglošanai,

                           —

                           traumu vai invaliditātes diagnostikai, monitorēšanai, ārstēšanai, atvieglošanai vai kompensēšanai,

                           —

                           ķermeņa anatomijas vai fizioloģiska procesa vai stāvokļa pētīšanai, aizstāšanai vai modificēšanai,

                           —

                           apaugļošanās kontrolei,

                     un kurš paredzēto pamatiedarbību cilvēka ķermenī vai uz to nepanāk ar farmakoloģiskiem, imunoloģiskiem vai metaboliskiem līdzekļiem, bet kura darbību šādi līdzekļi var sekmēt (11);

               b)

               “aktīvas implantējamas medicīniskas ierīces” ir visas aktīvas medicīniskas ierīces, kas domātas, lai tās pilnīgi vai daļēji, ķirurģiski vai medicīniski ievietotu cilvēka ķermenī vai, medicīniski iejaucoties, ķermeņa dabiskā atverē, un kam ir paredzēts tur palikt pēc šīs procedūras (12);

               c)

               “in vitro diagnostikas medicīniska ierīce” ir jebkura medicīniska ierīce, kas ir reaktīvs, reaktīva produkts, kalibrators, kontroles materiāls, komplekts, instruments, aparāts, aprīkojums vai sistēma, ko lieto atsevišķi vai kopā ar citām ierīcēm un ko ražotājs paredzējis lietot in vitro, lai pētītu no cilvēka ķermeņa iegūtus paraugus, tai skaitā nodotās asinis un audus, vienīgi vai galvenokārt nolūkā iegūt informāciju:

                           —

                           par kādu fizioloģisku vai patoloģisku stāvokli,

                           —

                           par iedzimtu anomāliju,

                           —

                           lai noteiktu drošību un saderību ar potenciālajiem saņēmējiem vai

                           —

                           uzraudzītu terapeitiskos pasākumus.

                     Paraugu traukus uzskata par in vitro diagnostikas medicīniskajām ierīcēm. “Paraugu trauki” ir ierīces, arī vakuumierīces, ko ražotājs īpaši paredzējis no cilvēka ķermeņa iegūtu paraugu ievietošanai primārajā tvertnē un uzglabāšanai in vitro diagnostiskās izmeklēšanas nolūkā.
               Vispārīgam lietojumam laboratorijā paredzētie produkti nav medicīniskās ierīces, ko lieto in vitro diagnostikā, ja vien to ražotājs šādus produktus, ievērojot to īpašības, nav īpaši paredzējis izmantot in vitro diagnostiskajā izmeklēšanā (13);

               d)

               “izsekojamība” ir iespēja izsekot konkrētās lietas vai jautājuma vēsturi, izmantošanu vai atrašanās vietu;

               e)

               “ierīces unikālais identifikators (UDI)” ir ciparu vai burtciparu zīmju virkne, kas ir izstrādāta ar starptautiski pieņemtu ierīces identificēšanas un kodēšanas standartu palīdzību un kas ļauj nepārprotami identificēt konkrētas tirgū laistas medicīniskas ierīces. UDI ietver ierīces identifikatoru un ražošanas identifikatoru;

               f)

               “ierīces identifikators” ir unikāls ciparu vai burtciparu kods, kas raksturīgs ražotājam un ierīces modelim;

               g)

               “ražošanas identifikators” ir unikāls ciparu vai burtciparu kods, ar ko identificē ar ierīces ražošanas vietu saistītus datus;

               h)

               “UDI datu nesējs” ir veids, kādā ierīces unikālais identifikators tiek pārnests, izmantojot automātisku identifikāciju un datu ieguvi (14) (AIDC) un attiecīgā gadījumā tā interpretāciju cilvēklasāmā formātā (HRI);

               i)

               “UDI elektroniskā sistēma” ir centrālais repozitorijs/datubāze, kurā uzglabā ierīces identifikatora kodus un saistīto/pievienoto identifikācijas informāciju par konkrētām ierīcēm, kas laistas Savienības tirgū;

               j)

               “interpretācija cilvēklasāmā formātā” ir salasāms datu rakstzīmju formāts, kuras iekodētas AIDC simbolā;

               k)

               “sastāvdaļu tiešā marķēšana” ir jebkura tehnoloģija, ko var izmantot, lai iestrādātu simbolu uz priekšmeta virsmas (piemēram, divu dažādu virsmas faktūru izveidošana, izmantojot lāzergravēšanu, reljefiespiešanu, iegrebšanu vai citas tehnoloģijas, piemēram, drukāšanu ar tintes strūklu vai fleksogrāfiju);

               l)

               “ražotāji” ir fiziskas vai juridiskas personas, kas ir atbildīgas par ierīču projektēšanu, ražošanu, iesaiņošanu un marķēšanu pirms tās ar īpašu nosaukumu laiž tirgū, neatkarīgi no tā, vai to veic paši ražotāji vai trešās personas viņu vārdā (15);

               m)

               “pilnvarotais pārstāvis” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas reģistrēta Savienībā un kuru ražotājs skaidri pilnvarojis rīkoties, un pie kura ražotāja vietā iestādes un organizācijas var vērsties Kopienā attiecībā uz ražotāja saistībām saskaņā ar attiecīgajiem Kopienas tiesību aktiem (16);

               n)

               “importētājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā un kas padara produktu no trešās valsts pieejamu Savienības tirgū (17);

               o)

               “izplatītājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona piegādes ķēdē, izņemot ražotāju vai importētāju, kura padara produktu pieejamu tirgū (18);

               p)

               “uzņēmēji” ir ražotājs, pilnvarotais pārstāvis, importētājs un izplatītājs (19);

               q)

               “veselības iestāde” ir organizācija, kuras galvenais uzdevums ir pacientu aprūpe vai ārstēšana un/vai sabiedrības veselības veicināšana;

               r)

               “lietotājs” ir persona, kura ir vai nu veselības aprūpes speciālists, vai neprofesionālis, kas izmanto kādu ierīci.

         4.   UZ RISKA IZVĒRTĒŠANU BALSTĪTA PIEEJA

               23.

               Ja dalībvalstis vēlas izveidot UDI sistēmu, tām saskaņā ar ierīces klasifikāciju būtu jāizvēlas pieeja, kas balstīta uz riska izvērtēšanu.

               24.

                  UDI sistēma būtu jāievieš pakāpeniski, sākot no ierīcēm ar augstāku riska pakāpi, attiecībā uz kurām vispirms būtu jāievēro nosacījums par UDI izvietošanu.

      UDI veids

               25.

                  UDI jāsastāv no divām daļām – ierīces identifikatora un ražošanas identifikatora.

               26.

               Ierīces identifikatoram būtu jāsatur statiskā informācija (20), kas raksturo ražotāju un ierīces modeli un kuru arī izmanto kā “piekļuves atslēgu” informācijai, kas glabājas UDI datubāzē.

               27.

               Ražošanas identifikatoram būtu jāsatur dinamiskā informācija (21), ar ko identificē ar ierīces ražošanas vietu saistītus datus un nosaka paredzamo izsekojamības līmeni.

               28.

                  UDI būtu jābūt gan cilvēklasāmā formātā (cilvēklasāms variants, kas sastāv no ciparu vai burtciparu virknes), gan formātā, ko var nolasīt ar AIDC tehnoloģiju un pārnest ar datu nesēju.

               29.

               Ja pastāv būtiskas grūtības, kas ierobežo abu formātu (AIDC un HRI) lietošanu uz etiķetes, tad priekšroka dodama AIDC formātam. Tomēr dažās vides vai lietojuma situācijās, piemēram, mājas aprūpē, drīzāk var būt nepieciešama HRI un nevis AIDC izmantošana marķējumā.

               30.

               Dalībvalstīm būtu jāpārrauga, lai šāda diferencēšana starp dažādām ierīču klasēm balstītos vienīgi uz ražošanas identifikatora veidu (dinamiskā informācija) saskaņā ar 31. punktu.

               31.

               Parasti ražošanas identifikatorā ietvertā informācija (dinamiskā informācija) var mainīties atkarībā no dažādām riska klasēm šādā veidā (22):

                           —

                           derīguma termiņš un/vai ražošanas datums I klasei,

                           —

                           partijas/sērijas numuru IIa klasei,

                           —

                           partijas/sērijas numuru IIb klasei,

                           —

                           partijas/sērijas numurs vai kārtas numurs (23) III klasei.

               32.

               Ja nepieciešams, ražotāji var izvēlēties ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija), ko izmanto ierīcēm, kuras ir iekļautas augstākā klasē nekā attiecīgā ierīce.

      UDI izmantošana

               33.

               Parasti UDI būtu jāizvieto uz katra iepakojuma līmeņa visām ierīču klasēm (24).

               34.

                  UDI datu nesējam (UDI AIDC un HRI formātā) būtu jābūt uz ierīces etiķetes, tās iepakojuma vai uz pašas ierīces (sastāvdaļu tiešā marķēšana), kā arī uz visiem virsējiem iepakojuma līmeņiem (25).

         5.   NOSACĪJUMI, KAS JĀIEVĒRO UZŅĒMĒJIEM, VESELĪBAS APRŪPES IESTĀDĒM UN PROFESIONĀLIEM LIETOTĀJIEM

               35.

               Lai sasniegtu UDI sistēmas mērķus, vienlaikus pilnveidojot savus valsts UDI mehānismus, uzņēmējiem un veselības aprūpes iestādēm visā izplatīšanas ķēdē jāsaglabā informācija, kas saistīta gan ar ierīces identifikatoru (statiskā informācija), gan ar ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija). Veselības aprūpes iestādēm un, ja iespējams, profesionālajiem lietotājiem būtu šī informācija jāizmanto, sagatavojot ziņojumus par negadījumiem. Tas īpaši ļautu rīkoties efektīvāk gadījumos, ja ražojumus atsauc vai izņem no apgrozības.

               36.

               Informācija, kas saistīta ar ierīces identifikatoru (statiskā informācija), būtu jāvāc valsts UDI datubāzēs.

               37.

               Tiklīdz tiks izveidota gaidāmā Eiropas Medicīnas ierīču datubanka (EUDAMED), informācija, kas saistīta ar ierīces identifikatoru (statiskā informācija), tiks centralizēta Eiropas līmenī, izmantojot Eiropas UDI elektronisko sistēmu, kas būs daļa no EUDAMED.

               38.

               Savukārt informāciju, kas saistīta ar ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija), nevajadzētu sūtīt uz valsts UDI datubāzēm, un tā netiks iekļauta Eiropas UDI elektroniskajā sistēmā.
               Šā ieteikuma nolūkā uzņēmējiem, veselības iestādēm un profesionālajiem lietotājiem būtu jāievēro šādi nosacījumi.

      Ražotāji

               39.

               Pirmkārt, ražotājiem atbilstošā veidā būtu jāpiešķir UDI (statiskā un dinamiskā daļa) medicīniskajām ierīcēm, ko tie ražo.

               40.

               Otrkārt, tiem jāsniedz prasīto datu elementi (skatīt pielikumu), kas jāiekļauj UDI datubāzē.

               41.

               Treškārt, tiem vajadzētu mainīt savu ražojumu marķēšanu, lai uzdrukātu UDI kodu, ciktāl iespējams, uz ierīces etiķetes, tās iepakojuma vai uz pašas ierīces (sastāvdaļu tiešā marķēšana) un uz visiem virsējiem iepakojuma līmeņiem, kā minēts 34. punktā.

               42.

               Ceturtkārt, tiem jāsaglabā elektroniska dokumentācija ar informāciju par ierīces identifikatoru (statiskā informācija) un ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija).

               43.

               Visbeidzot, tiem jāsaglabā elektroniska dokumentācija par uzņēmēju, veselības iestādi vai profesionālajiem lietotājiem, kam viņi piegādājuši katru konkrēto ražojumu.

      Importētāji

               44.

               Pirmkārt, importētājiem ir jāpārliecinās, ka ražotājs ir atbilstošā veidā piešķīris UDI (statiskā un dinamiskā daļa) ražojumam pirms tā laišanas Savienības tirgū. Ja importētājs uzskata vai viņam ir iemesls uzskatīt, ka šis nosacījums nav izpildīts, tad viņam nevajadzētu laist ierīci Savienības tirgū, līdz netiek panākta tās atbilstība prasībām.

               45.

               Otrkārt, importētāji nedrīkstētu noņemt vai mainīt UDI, citādi izsekojamība nebūs iespējama.

               46.

               Treškārt, tiem jāpārliecinās, vai iekārta jau ir reģistrēta UDI datu bāzē dalībvalstī, kurā ierīce ir tikusi laista Savienības tirgū.

               47.

               Ja ierīce jau ir reģistrēta, importētājiem ir jāpārliecinās, ka ierīces identifikators (statiskā informācija) uz ražojuma atbilst tai informācijai, kas iekļauta UDI datubāzē.

               48.

               Ja ierīce vēl nav reģistrēta, importētājiem jāizpilda nosacījumi par tās informācijas reģistrāciju, kas saistīta ar ierīces identifikatoru (statiskā informācija).

               49.

               Ceturtkārt, tiem jāsaglabā elektroniska dokumentācija ar informāciju par ierīces identifikatoru (statiskā informācija) un ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija).

               50.

               Piektkārt, tiem būtu jāsaglabā elektroniska dokumentācija ar informāciju par uzņēmēju, kas tiem piegādājis ierīci.

               51.

               Visbeidzot, tiem būtu jāsaglabā elektroniska dokumentācija ar informāciju par uzņēmēju, veselības iestādi vai profesionālajiem lietotājiem, kuriem tie piegādājuši ierīci.

      Pilnvarotie pārstāvji

               52.

               Ja ražotājam, kas savā vārdā laiž tirgū ierīci, nav reģistrētas uzņēmējdarbības vietas nevienā no dalībvalstīm, tam būtu jāieceļ viens Savienībā pilnvarots pārstāvis. Šai iecelšanai jābūt spēkā vismaz attiecībā uz visām viena modeļa ierīcēm.

               53.

               Pilnvarotajiem pārstāvjiem vajadzētu būt iespējai pēc pieprasījuma piekļūt dokumentācijai par ierīces identifikatoru (statiskā informācija) un ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija) saistībā ar ražojumu(-iem), attiecībā uz ko tie ir norīkoti.

      Izplatītāji

               54.

               Pirmkārt, pirms ierīci dara pieejamu tirgū, izplatītājiem būtu jāpārbauda, vai ražotāji un, vajadzības gadījumā, importētāji ražojumam ir atbilstošā veidā piešķīruši UDI (statiskā un dinamiskā daļa). Ja izplatītājs uzskata vai viņam ir iemesls uzskatīt, ka šis nosacījums nav izpildīts, tad viņam nevajadzētu ierīci darīt pieejamu Savienības tirgū, līdz netiek panākta tās atbilstība prasībām.

               55.

               Otrkārt, izplatītāji nedrīkstētu noņemt vai mainīt UDI, citādi izsekojamība nebūs iespējama.

               56.

               Treškārt, tiem jāsaglabā elektroniska dokumentācija ar informāciju par ierīces identifikatoru (statiskā informācija) un ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija).

               57.

               Ceturtkārt, tiem jāsaglabā elektroniska dokumentācija ar informāciju par uzņēmēju, kas tiem piegādājis ierīci.

               58.

               Visbeidzot, tiem jāsaglabā elektroniska dokumentācija ar informāciju par uzņēmēju, veselības iestādi vai profesionālajiem lietotājiem, kuriem tie piegādājuši ierīci.

      Veselības iestādes

               59.

               Pirmkārt, veselības iestādēm būtu jāsaglabā elektroniska dokumentācija par ierīces identifikatoru (statiskā informācija) un ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija) attiecībā uz tām medicīniskajām ierīcēm, kuras ieved šajās organizācijās. Veselības iestādēm savos ziņojumos par negadījumiem būtu jāizmanto informācija gan par ierīces identifikatoru (statiskā informācija), gan par ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija) attiecībā uz tām ierīcēm, par kurām ziņots par negadījumiem.

               60.

               Otrkārt, attiecībā uz dažām medicīniskajām ierīcēm, piemēram, ierīcēm, ko izmanto augsta riska procedūrām, un/vai ierīcēm, kas konkrēti paredzētas izmantošanai augsta riska pacientiem, būtu jāizveido saikne starp lietoto ierīci un pacientu, kuru ārstē ar šo ierīci. Tādēļ veselības aprūpes iestādēm būtu jāreģistrē informācija par to, kura ierīce ir tikusi izmantota attiecīgajam pacientam.

               61.

               Treškārt, par dažām ierīcēm, piemēram, implantējamām medicīniskām ierīcēm, veselības iestādēm elektroniskajā pacientu reģistrā būtu jāsaglabā gan ierīces identifikators (statiskā informācija), gan ražošanas identifikators (dinamiskā informācija). Ražojuma atsaukšanas gadījumā būtu jābūt iespējai precīzi zināt, kura medicīniskā ierīce tikusi implantēta attiecīgajam pacientam.

      Profesionālie lietotāji

               62.

               Ja iespējams, profesionāliem lietotājiem savos ziņojumos par negadījumiem būtu jāizmanto informācija gan par ierīces identifikatoru (statiskā informācija), gan par ražošanas identifikatoru (dinamiskā informācija) attiecībā uz tām ierīcēm, par kurām ziņots par negadījumiem.

         6.
         UDI VALSTS DATU BĀZES

      Datu elementi

               63.

               Dalībvalstis, kuras vēlas izveidot UDI sistēmu attiecībā uz medicīniskajām ierīcēm, tiek aicinātas to veidot, pamatojoties uz valsts UDI datubāzēm.

               64.

               Šajā ieteikumā dalībvalstis tiek aicinātas veicināt paplašināmās iezīmēšanas valodas (XML) lietošanu, to izmantojot kā kopēju datu apmaiņas veidu starp UDI datubāzēm, un ņemt vērā attiecīgās specifikācijas un semantiskos standartus, kas pastāv šajā jomā.

               65.

               Pielikumā uzskaitītie datu elementi būtu jāievieš UDI valsts datubāzēs, un tiem būtu jāatbilst elementiem, kas saistīti ar ierīces identifikatoru (statiskā informācija).

      Briselē, 2013. gada 5. aprīlī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Tonio BORG

      (1)  COM(2012) 542 final.

      (2)  COM(2012) 541 final.

      (3)  OV C 202, 8.7.2011., 7. lpp.

      (4)  OV L 88, 4.4.2011., 45. lpp.

      (5)  http://ec.europa.eu/digital-agenda/

      (6)  Padomes Direktīva 90/385/EEK (OV L 189, 20.7.1990., 17. lpp.), Padomes Direktīva 93/42/EEK (OV L 169, 12.7.1993., 1. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/79/EK (OV L 331, 7.12.1998., 1. lpp.).

      (7)  “Vispārējās saskaņošanas darba grupa (GHTF)” ir brīvprātīga starptautiska grupa, kurā darbojas Eiropas, Amerikas Savienoto Valstu (ASV), Kanādas, Japānas un Austrālijas medicīnisko ierīču regulatīvās iestādes un tirdzniecības apvienību pārstāvji. GHTF tika izveidota 1992. gadā, lai reaģētu uz pieaugošo nepieciešamību starptautiskā mērogā saskaņot noteikumus par medicīniskajām ierīcēm. GHTF darbība beidzās 2012. gada decembrī.

      (8)  www.imdrf.org/docs/ghtf/final/steering-committee/technical-docs/ghtf-sc-n2r3-2011-unique-device-identification-system-110916.pdf

      (9)  Starptautiskais Medicīnisko ierīču regulatoru forums (IMDRF) tika izveidots 2011. gada februārī kā forums apspriedēm par turpmākajiem virzieniem medicīnisko ierīču jomas regulatīvai saskaņošanai. Tā ir brīvprātīga medicīnisko ierīču regulatoru grupa, kurā iesaistījušies pārstāvji no Austrālijas, Brazīlijas, Kanādas, Ķīnas (novērotāja), Eiropas Savienības, Japānas, Krievijas (novērotāja) un Amerikas Savienotajām Valstīm un kuri darbojas, pamatojoties uz būtisko sākotnējo darbu, ko paveica Vispārējās saskaņošanas darba grupa (GHTF) medicīnisko ierīču jomā. Pasaules Veselības organizācijas (PVO) IMDRF piedalās kā novērotāja.

      (10)  Par pacienta drošību uzskata darbības, kuru mērķis ir izvairīties blaknēm vai ievainojumiem, kas radušies veselības aprūpes procesā, tos novērst un ierobežot. Šie notikumi ietver “kļūdas”, “novirzes”, “negadījumus”. Drošība izriet no sistēmas elementu mijiedarbības; tā nepiemīt personai, ierīcei vai dienestam. Lai uzlabotu drošību, jāsaprot, kā to nodrošināt šo elementu mijiedarbības rezultātā. Pacientu drošība ir pakārtota veselības aprūpes kvalitātei.

      (11)  Direktīvas 93/42/EEK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts.

      (12)  Direktīvas 90/385/EEK 1. panta 2. punkta c) apakšpunkts.

      (13)  Direktīvas 98/79/EK 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts.

      (14)  Automātiskā identifikācija un datu ieguve attiecas uz metodēm, ar ko automātiski identificē priekšmetus, vāc datus par tiem un ievada šos datus tieši datorsistēmās.

      (15)  Direktīvas 93/42/EEK 1. panta 2. punkta f) apakšpunkts.

      (16)  Direktīvas 93/42/EEK 1. panta 2. punkta j) apakšpunkts.

      (17)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 765/2008 2. panta 5. punkts (OV L 218, 13.8.2008., 30. lpp.)

      (18)  Regulas (EK) Nr. 765/2008 2. panta 6. punkts.

      (19)  Regulas (EK) Nr. 765/2008 2. panta 7. punkts.

      (20)  Šī informācija ir nemainīga viena konkrēta modeļa dažādām ierīcēm.

      (21)  Šī informācija mainās atkarībā no dažādajiem ražošanas procesa kontroles veidiem (derīguma termiņš/ražošanas datums, partijas/sērijas numurs vai kārtas numurs).

      (22)  Saskaņā ar starptautiskām pamatnostādnēm ir jāņem vērā iespējami izņēmumi un/vai atkāpes no šā vispārīgā noteikuma, pamatojoties uz ierīces klasi.

      (23)  Kārtas numurs ļauj identificēt atsevišķu ierīces vienību.

      (24)  Saskaņā ar starptautiskām pamatnostādnēm ir jāņem vērā iespējami izņēmumi un/vai atkāpes no šā vispārīgā noteikuma, pamatojoties uz ierīces klasi.

      (25)  Saskaņā ar starptautiskām pamatnostādnēm paletes nav iekļautas jēdzienā “virsējie iepakojuma līmeņi”, tādēļ UDI nosacījumi neattiecas uz paletēm.

      PIELIKUMS

         DATU ELEMENTI UDI VALSTS DATUBĀZĒS

         UDI valsts datubāzēs būtu jābūt šādiem informācijas elementiem:

                  a)

                  daudzums iepakojuma vienībā;

                  b)

                  vajadzības gadījumā alternatīvs(-i) vai papildu identifikators(-i);

                  c)

                  kā tiek kontrolēta ierīces ražošana (derīguma termiņš vai ražošanas datums, partijas vai sērijas numurs, kārtas numurs);

                  d)

                  vajadzības gadījumā ierīces lietošanas vienības identifikators (ja UDI nav piešķirts ierīcei tās lietošanas vienības līmenī, ierīces “lietošanas vienības” identifikatoru piešķir, lai saistītu ierīces lietošanu ar pacientu);

                  e)

                  ražotāja nosaukums un adrese (kā norādīts uz etiķetes);

                  f)

                  attiecīgā gadījumā pilnvarota pārstāvja nosaukums un adrese (kā norādīts uz etiķetes);

                  g)

                  Globālās medicīnas ierīču nomenklatūras (GMDN) kods vai starptautiski atzītas nomenklatūras kods;

                  h)

                  vajadzības gadījumā tirdzniecības nosaukums/zīmols;

                  i)

                  vajadzības gadījumā ierīces modeļa, atsauces vai kataloga numurs;

                  j)

                  vajadzības gadījumā klīniskais izmērs (tostarp, tilpums, garums, platums, diametrs);

                  k)

                  papildu ražojuma apraksts (pēc izvēles);

                  l)

                  vajadzības gadījumā uzglabāšanas un/vai lietošanas nosacījumi (kā norādīts uz etiķetes vai lietošanas pamācībā);

                  m)

                  vajadzības gadījumā ierīces papildu tirdzniecības nosaukumi;

                  n)

                  marķēta kā vienreiz lietojama ierīce (jā/nē);

                  o)

                  vajadzības gadījumā atkārtotas lietošanas skaita ierobežojums;

                  p)

                  ierīce iepakota sterila (jā/nē);

                  q)

                  pirms lietošanas jāsterilizē (jā/nē);

                  r)

                  marķēta, ka satur lateksu (jā/nē);

                  s)

                  marķēta, ka satur DEPH (jā/nē);

                  t)

                  URL papildu informācijai, piemēram, lietošanas pamācība elektroniskā veidā (pēc izvēles);

                  u)

                  vajadzības gadījumā svarīgi brīdinājumi vai kontrindikācijas.


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 12. jūlijs ) par Čehijas Republikas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Čehijas Republikas konverģences programmu 2011.–2014. gadam

text:
               19.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/5

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 12. jūlijs)
   par Čehijas Republikas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Čehijas Republikas konverģences programmu 2011.–2014. gadam
   2011/C 212/02
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kurai par pamatu ņemta ciešāka ekonomikas politikas koordinācija un kura pievērsīs uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (4)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Tā uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai, izmantojot darbaspēka tirgus reformas, un jauniem centieniem, lai stiprinātu izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmā un valsts reformu programmās.

               (5)

               Čehijas Republika 2011. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2011. gada valsts reformu programmu un 5. maijā – 2011. gada konverģences programmas atjauninājumu, kas attiecas uz laikposmu no 2011. līdz 2014. gadam. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (6)

               Pasaules finanšu krīze caur Čehijas ekonomikas plaši atvērtajiem tirgiem spēcīgi ietekmēja IKP pieaugumu un bezdarbu Čehijas Republikā. Reālais IKP 2009. gadā samazinājās par 4,1 %, jo kritās eksporta apjoms un iekšzemes investīcijas. Ievērojami palielinājās bezdarba līmenis, proti, no 4,4 % 2008. gadā līdz 7,3 % 2010. gadā, un nodarbinātības līmenis laikposmā starp 2008. un 2010. gadu samazinājās par 2 procentu punktiem. Tomēr lielā saistība ar starptautisko tirdzniecību un Čehijas Republikas galveno tirdzniecības partneru ātrāka atgūšanās no krīzes, nekā tika prognozēts, ir veicinājusi arī relatīvi strauju reālā IKP pieauguma rādītāju atjaunošanos, 2010. gadā tam sasniedzot 2,3 %, un arī turpmāk veicinās vidēji strauju atveseļošanos.

               (7)

               Pamatojoties uz atjauninātās konverģences programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomiskie pieņēmumi, uz kuriem konverģences programma pamatojas, ir ticami programmas pirmajos divos gados un labvēlīgi pēc tam, izvērtējot tos attiecībā pret Komisijas vidēja termiņa prognozēm par iespējamo ražošanu saskaņā ar vispārēji atzītu metodoloģiju. Konverģences programma pamatojas uz prognozēm par mazāku izaugsmi 2012. gadā salīdzinājumā ar Komisijas dienestu 2011. gada pavasara prognozi, galvenokārt saistot to ar turpmāku ilgstošu valdības reālo patēriņa izdevumu samazinājumu, kas nav ietverts Komisijas dienestu nemainīgas politikas prognozē 2012. gadam. Konverģences programmā paredzēts 2013. gadā samazināt vispārējās valdības deficītu zem 3 % no IKP un 2014. gadā – līdz 1,9 % no IKP. Plānotā konsolidācija galvenokārt pamatojas uz izdevumu ierobežošanu. Ierosinātie pasākumi kopumā ir pietiekami, lai līdz 2013. gadam sasniegtu mērķi, kā to ieteikusi Padome, tomēr, ņemot vērā konverģences programmā iekļautos pasākumus, pastāv risks, ka faktiski budžeta rezultāts var palikt nesasniegts. Turklāt, šķiet, ka konverģences programmas pēdējo gadu mērķu sasniegšana pamatojas uz labvēlīgiem cikliskajiem nosacījumiem un turpmāku valsts administrācijas efektivitātes uzlabošanu, kas var kļūt par aizvien grūtāk izpildāmu uzdevumu. Paredzēts, ka vidēja termiņa budžeta mērķi tiks sasniegti pēc konverģences programmas laikposma beigām. Vidējie ikgadējie fiskālie centieni laikposmā no 2010. līdz 2013. gadam ir nedaudz mazāki par 1 % no IKP, ko Padome saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru ieteica 2009. gada 2. decembrī.

               (8)

               Konverģences programmā ir skaidri izvirzīts mērķis līdz 2013. gadam samazināt valsts finanšu deficītu zem 3 % no IKP. Būs grūtības, lai nodrošinātu, ka pasākumi, uz kuriem pamatojas budžeta deficīta samazināšana 2011.–2013. gadā, kā arī turpmākajos gados, neapdraud ilgtermiņa izaugsmi, jo īpaši saglabājot izdevumus izglītībai un pētniecībai un izstrādei, kā arī, lai tie sniegtu atbilstīgu amortizāciju pieaugumam, ko radīs demogrāfiskās situācijas attīstība.

               (9)

               Budžeta konsolidācijas stratēģijā ietilpst pasākumi, kas ietekmē PVN ieņēmumus: plānots, ka zemākā PVN likme 2012. un 2013. gadā tiks palielināta, bet augstākā likme 2013. gadā tiks pazemināta. Valdība ir arī paredzējusi, sākot ar 2013. gadu, palielināt to uzņēmumu skaitu, kas ir PVN maksātāji. Saskaņā ar konverģences programmu, veicot šādas izmaiņas, nodokļu ieņēmumiem 2012. gadā būtu jāpalielinās par 0,7 % no IKP un vēl par 0,1 % no IKP 2013. gadā. Turklāt, šķiet, ka netiešo nodokļu ieņēmumus, kas 2010. gadā bija 11,8 % no IKP (ES vidējais rādītājs – 13,4 %), ir iespējams palielināt vēl vairāk un tādējādi, iespējams, samazināt nodokļus darbaspēkam. Paredzētā nodokļu reforma daļēji koncentrēs uzmanību uz šo jautājumu.Turklāt aplēsts, ka atšķirība starp faktiskajiem PVN ieņēmumiem un teorētiski aprēķinātajiem PVN ieņēmumiem ir ievērojami lielāka nekā vidēji ES, pamatojot nepieciešamību veiktpasākumus nodokļu iekasēšanas uzlabošanai. Šajā nolūkā Čehijas Republika 2011. gadā ir ieviesusi jaunus pasākumus, kas vērsti uz to, lai apkarotu krāpšanu PVN jomā un samazinātu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

               (10)

               Ņemot vērā prognozi, ka sabiedrības novecošanas ietekme uz budžetu būs ievērojami lielāka nekā vidēji ES, svarīgs jautājums ir pensiju sistēmas reforma. Valdība ir nākusi klajā ar divām priekšlikumu paketēm. Paredzams, ka Čehijas parlaments pirmo paketi, kas attiecas uz paaudžu solidaritātes shēmu, kurā kopš 2009. gada vērojams deficīts, apstiprinās līdz 2011. gada septembrim. Tajā starp citiem pasākumiem iekļauta arī likumā noteiktā pensionēšanas vecuma paaugstināšana, kas, sākot ar 2041. gadu, būs 66 gadi un 8 mēneši gan vīriešiem, gan sievietēm, kuri dzimuši 1975. gadā. Katrai nākamajai vecuma grupai pensionēšanās vecums pieaugs vēl par 2 mēnešiem, bez iepriekš noteikta ierobežojuma. Šai parametrisko reformu paketei būtu jāpalīdz risināt fiskālās ilgtspējas problēmu; tomēr ar to var nepietikt, lai risinātu visas problēmas, ko rada demogrāfiskie spiedieni. Otrā pasākumu pakete, kuru valdība vēl nav apstiprinājusi, sastāvētu no brīvprātīga privāta otrā pīlāra ieviešanas 2013. gadā ar mērķi palielināt pensijas ienākumu diversifikāciju un atbalstīt to turpmāku atbilstīgumu, veicinot privāto uzkrājumu attīstību. Tomēr veids, kādā pīlāru iecerēts īstenot, rada maz stimulu šai shēmai pievienoties un var pat palielināt iepriekš minētos ilgtermiņa spiedienus. Rūpīgi jāanalizē arī šādu pensijas fondu pārvaldīšanas izmaksas, un, lai sistēma darbotos efektīvi, tām jābūt pēc iespējas zemākām.

               (11)

               Darba tirgus uzskatāms par vidēji elastīgu, un pirms pasaules finanšu krīzes tajā nebija vērojami lieli funkcionāli traucējumi. Tomēr dažas strukturālās nepilnības ir skaidri redzamas. Vissvarīgākā problēma ir ļoti lielās grūtības, ar kurām saskaras sievietes ar bērniem, atgriežoties darba tirgū pēc maternitātes atvaļinājuma. Šī problēma ir būtiska arī tāpēc, ka tai ir plašāka ietekme uz ekonomiku: ilgāki laikposmi bez darba, lielas atšķirības starp vīriešu un sieviešu nodarbinātības līmeni un ļoti augsta vīriešu un sieviešu atalgojuma atšķirība. Drīza atgriešanās darbā joprojām ir sarežģīta, neraugoties uz valdības centieniem dot vecākiem plašākas iespējas izvēlēties bērna kopšanas atvaļinājuma ilgumu. Problēmu daļēji var saistīt ar uzņēmumu nevēlēšanos slēgt daļēja darbalaika darba līgumus, ko citās dalībvalstīs bieži izmanto darba ņēmēji ar maziem bērniem, un daļēji – ar izmaksu ziņā pieejamu bērnu aprūpes iestāžu trūkumu. Valsts reformu programma nosaka vairakus konkrētus pasākumus, lai palielinātu bērnu aprūpes pieejamību, tostarp bērniem, kas jaunāki par trim gadiem.

               (12)

               Lai gan vispārējais bezdarba līmenis, kā arī ilgtermiņa bezdarba līmenis joprojām ir ievērojami zemāki nekā ES vidējais rādītājs, pēdējais ir pieaudzis krīzes rezultātā, īpaši starp 20–29 gadus vecām personām. Personām ar sliktu izglītību, kā arī citiem slikti apmaksāta darba darītājiem ir ievērojamas grūtības atrast darbu. Izdevumi aktīva darba tirgus politikai un dalībnieku īpatsvars regulāros aktivācijas pasākumos būtu jāpalielina, un šiem pasākumiem vajadzētu būt mērķtiecīgākiem.

               (13)

               Valsts administrācijas neefektivitāti, kas rada slogu uzņēmējdarbības videi, varētu risināt, visaptveroši īstenojot pašreizējās stratēģijas. Valdība 2007. gadā uzsāka “labāka regulējuma” programmu un pretkorupcijas stratēģiju 2011.–2012. gadam. Tajās paziņots par pasākumiem, kas ir svarīgi, lai uzlabotu Čehijas normatīvās sistēmas kvalitāti, kura saskaņā ar starptautiskiem apsekojumiem ir zemāka par ES vidējo rādītāju, un kas nostiprina uzņēmējdarbības paļāvību. Sarežģīts jautājums ir valsts pārvaldes stabilizēšana, jo bieži un tālejoši reorganizācijas pasākumi mazina tās efektivitāti. Lai paveiktu iepriekš minēto, būtu svarīgi pieņemt Likumu par ierēdņiem, kas vairākkārt ir atlikts. Valdība nesen ir pieņēmusi pasākumus, lai uzlabotu publiskā iepirkuma pārredzamību. Tomēr vienam regulatīvās sistēmas elementam, proti, konkrētam uzņēmuma akciju veidam, kas ļauj pilnīgi anonīmi pārvietot līdzekļus, jāpievērš uzmanība.

               (14)

               Sagaidāms, ka krīze būs negatīvi ietekmējusi izaugsmes potenciālu. Ir svarīgi uzlabot cilvēkkapitālu, neraugoties uz universitātēs iestājušos jauniešu lielo īpatsvaru. To kavē apmācību nepietiekamā kvalitāte, kas izriet no Čehijas augstākās izglītības iestāžu zemā reitinga starptautiskajos apsekojumos. Turklāt izdevumi par studentu salīdzināmās cenās ir vieni no zemākajiem dalībvalstīs, un tie ir īpaši mazi pamatizglītībai. Valsts reformu programmā ir izklāstīti pasākumi visiem izglītības posmiem. Vairākus gadus tiek gatavota kompleksa augstākās izglītības reforma. Lai nodrošinātu konkurētspēju un inovācijas spēju, ir svarīgi rūpēties par augstākās izglītības kvalitāti un efektivitāti.

               (15)

               Komisija ir izvērtējusi Čehijas Republikas konverģences programmu un valsts reformu programmu. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai minēto programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Čehijas Republikā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina ES vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Šajā sakarā Komisija uzskata, ka būtu jāsaglabā pieeja, kuras centrā ir fiskālā konsolidācija, vienlaikus aizsargājot izaugsmi veicinošus tēriņus. Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēja lielā mērā ir atkarīga no spējas īstenot nepieciešamo pensiju reformu. Ir būtiski, lai pieaugtu, jo īpaši sieviešu, iesaistīšanās darba tirgū un rastos labākas darba iespējas ilgtermiņa bezdarbniekiem. Konkurētspējas stiprināšanai ir ļoti svarīgi īstenot papildu pasākumus, lai uzlabotu sabiedrisko pakalpojumu un regulatīvās sistēmas kvalitāti, kā arī augstākās izglītības kvalitāti.

               (16)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, kā arī ņemot vērā Padomes Ieteikumu (2009. gada 2. decembris) saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi Čehijas Republikas konverģences programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums (3) ir jo īpaši atspoguļots turpmāk sniegto ieteikumu 1. un 2. punktā. Ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Čehijas Republikas valsts reformu programmu,

         AR ŠO IESAKA Čehijas Republikai laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi:

               1.

               Īstenot plānoto konsolidāciju 2011. gadā un pēc vajadzības veikt pastāvīgus kompensācijas pasākumus, ja ieņēmumi ir mazāki, nekā paredzēts, vai ja tiek pārsniegti izdevumu ierobežojumi. Pieņemt fiskālos pasākumus 2012. gadam, kā plānots konverģences programmā, un apstiprināt 2013. gada mērķi ar konkrētākiem pasākumiem; to ievērojot, izvairīties no izdevumu samazināšanas izaugsmi veicinošām pozīcijām. Uzlabot valsts ieguldījumu efektivitāti un turpināt centienus, lai izpētītu iespējas palielināt netiešo nodokļu ieņēmumus, atbrīvojot no nodokļiem darbaspēku, uzlabojot nodokļu atbilstību un samazinot izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Nodrošināt laikposmā no 2010. līdz 2013. gadam vidējos fiskālos centienus – 1 % no IKP, atbilstīgi Padomes ieteikumiem pārmērīga budžeta deficīta novēršanai, kas ļaus pabeigt EDP 2013. gadā ar pietiekamu rezervi.

               2.

               Īstenot plānoto pensiju reformu, lai uzlabotu valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju un nodrošinātu pensiju atbilstīgumu nākotnē. Papildu centieniem vajadzētu būt vērstiem uz turpmākām izmaiņām publiskajā pīlārā, lai nodrošinātu, ka sistēma nav fiskālās nelīdzsvarotības avots nākotnē, un uz privāto uzkrājumu attīstību. Nolūkā paaugstināt efektīvu pensionēšanās vecumu, varētu apsvērt tādus pasākumus kā saikne starp likumā noteikto pensionēšanās vecumu un paredzamo mūža ilgumu. Nodrošināt, lai paredzētā finansētā shēma piesaistītu daudz dalībnieku un būtu veidota tā, lai tās administratīvās izmaksas būtu pārredzamas un zemas.

               3.

               Uzlabot dalību darba tirgū, šajā nolūkā samazinot šķēršļus vecākiem ar maziem bērniem atgriezties darba tirgū, to panākot ar izmaksu ziņā pieejamu bērnu aprūpes iestāžu skaita un to pieejamības palielināšanu. Palielināt elastīgāku darba kārtību, piemēram, nepilnas darba slodzes, pievilcību un pieejamību.

               4.

               Uzlabot valsts nodarbinātības dienesta darbību, lai paaugstinātu apmācību kvalitāti un efektivitāti, darba meklēšanas atbalstu un individualizētus pakalpojumus, sasaistot programmu finansējumu ar rezultātiem. Sadarbībā ar ieinteresētajām personām, paplašināt īpaši pielāgotas apmācību programmas vecākiem darba ņēmējiem, jauniem cilvēkiem, zemas kvalifikācijas darba ņēmējiem un citām mazaizsargātam grupām.

               5.

               Veikt nepieciešamos pasākumus, lai uzlabtu sabiedrisko pakalpojumu kvalitāti jomās, kas ir svarīgas uzņēmējdarbības videi. Šajā sakarā paātrināt pretkorupcijas stratēģijas īstenošanu atbilstīgi izvirzītajiem mērķiem, pieņemt Likumu par ierēdņiem, lai veicinātu valsts pārvaldes stabilitāti un efektivitāti, un veikt pasākumus, lai vērstos pret akciju anonīmu turēšanu.

               6.

               Izveidot pārredzamu kvalitātes izvērtēšanas sistēmu akadēmiskajām iestādēm un sasaistīt to ar finansējumu, lai uzlabotu augstākās izglītības līmeni.

      Briselē, 2011. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2011. gadam ar Padomes Lēmumu 2011/308/ES (2011. gada 19. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 138, 26.5.2011., 56. lpp.).

      (3)  Paredzēts Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 3. punktā.


				|

		52012DC0310

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Spānijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Spānijas 2012.–2015. gada stabilitātes programmu /* COM/2012/0310 final - 2012/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Spānijas 2012. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Spānijas 2012.–2015. gada
stabilitātes programmu
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 1176/2011 par
to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko
nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
pēc apspriešanās ar Ekonomikas un
finanšu komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu
izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju „Eiropa 2020”,
kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada
13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un
Savienības vispārējām ekonomikas politikas
pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada
21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm[4], kas
kopā veido „integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis
tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības
politikā.
(3)       Padome 2011. gada 12.
jūlijā pieņēma ieteikumu par Spānijas valsts reformu
programmu 2011. gadam un sniedza atzinumu par Spānijas
atjaunināto stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam.
(4)       Komisija 2011. gada 23.
novembrī pieņēma otro gada izaugsmes pētījumu,
tādējādi uzsākot otro Eiropas ex-ante un
integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju „Eiropa 2020”. Komisija 2012. gada 14. februārī,
pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma
brīdinājuma mehānismu ziņojumu[5],
kurā Spānija minēta kā viena no dalībvalstīm, par
kurām būtu jāsagatavo padziļināts pārskats.
(5)       Eiropadome 2012. gada 2.
martā apstiprināja, ka prioritātes ir nodrošināt finanšu
stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un sekmēt izaugsmi.
Tā uzsvēra, ka jāpanāk diferencēta, izaugsmei
labvēlīga fiskālā konsolidācija, ekonomikā
jāatjauno parastie kreditēšanas nosacījumi, jāveicina
izaugsme un konkurētspēja, jārisina bezdarba problēma un
krīzes sociālās sekas un jāmodernizē publiskā
pārvalde.
(6)       Eiropadome 2012. gada 2.
martā aicināja paktā "Euro plus" iesaistītās
dalībvalstis programmās iekļaut papildu saistības,
koncentrējoties uz dažām svarīgākajām reformām, kas
tiek īstenotas noteiktajā laikā un sniedz izmērāmus
rezultātus, lai sasniegtu pakta mērķus.
(7)       Spānija 2012. gada 30.
aprīlī iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz
2012.–2015. gadu, un 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to
savstarpējo saistību. Komisija padziļinātajā
pārskatā, ko sagatavo saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
5. pantu, izvērtēja, vai Spāniju skar makroekonomiskā
nelīdzsvarotība. Komisija padziļinātajā
pārskatā[6]
secināja, ka Spānijā pastāv ļoti nopietna
nelīdzsvarotība, kas gan nav pārmērīga, taču ir
bez kavēšanās jānovērš.
(8)       Pamatojoties uz
stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes
Regulas (EK) 1466/97 5. panta 1. punktu, Padome uzskata, ka
programmas pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir lielā
mērā ticams attiecībā uz 2012. gadu un optimistisks
attiecībā uz vēlāko periodu. Komisijas 2012. gada pavasara
prognozē tika prognozēts, ka IKP pieaugums būs -1,8 % 2012.
gadā un -0,3 % 2013. gadā, savukārt programmā tas
norādīts attiecīgi kā -1,7 % un 0,2 %.
Saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta
novēršanas procedūru programmā izklāstītās
budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2013. gadam
samazināt valsts budžeta deficītu zem 3 % no IKP atsauces
vērtības, kas galvenokārt balstās uz izdevumu ierobežošanu,
tomēr ir arī daži ieņēmumus palielinoši pasākumi.
Pamatojoties uz (pārrēķināto) strukturālo bilanci[7],
programmā plānots gada vidējais strukturālās bilances
uzlabojums 2,6 % apmērā no IKP 2011.–13. gadā, kas
krietni pārsniedz ieteikumā saistībā ar
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru
ierosināto fiskālo konsolidāciju vidēji 1,5 %
apmērā no IKP 2010.–13. gadā. Programmā
apstiprināts vidējā termiņa mērķis (VTM) pēc
pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas —
līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē,
kas līdz 2015. gadam būs gandrīz sasniegts ar strukturālo
budžeta deficītu 0,2 % apmērā no IKP. VTM
pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta
prasības. Paredzētais korekciju temps 2012.-13. gadā
strukturālā izteiksmē ir pietiekams VTM sasniegšanai, un
valdības izdevumu pieauguma temps, ņemot vērā
diskrecionārus pasākumus ieņēmumu palielināšanai, ir
saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu griestiem.
Programmā prognozēts, ka valsts parāda attiecība sasniegs maksimumu
2013. gadā un pēc tam samazināsies. 2014. un 2015. gadā
Spānijā būs pārejas periods un programmā
izklāstītie plāni nodrošinātu pietiekamu virzību, lai
būtu iespējams izpildīt Stabilitātes un izaugsmes
paktā noteikto parāda samazināšanas nosacījumu.
Deficīta un parāda korekciju tomēr apdraud ievērojami
negatīvi riski. Norises makroekonomikā varētu
izrādīties mazāk labvēlīgas, nekā gaidīts.
Turklāt pasākumi periodā pēc 2013. gada nav pietiekami
konkretizēti. Budžeta stratēģijas īstenošanu apdraud
arī šādi riski: reģionālo valdību spēja
ievērot budžeta mērķus (ko tās pēdējā
laikā lielākoties nav spējušas), tas, cik lielā
mērā ieņēmumus ietekmēs pašreizējie
strukturālie pielāgojumi, neskaidrības par to, kā
nodokļu amnestija ietekmēs ieņēmumus, un iespējamās
citas finansiālās glābšanas operācijas. Budžeta
stabilitātes likuma nelokāma izpilde un stingru fiskālo
pasākumu pieņemšana reģionālā līmenī
mazinātu risku, ka reģionālā līmenī notiktu
novirzīšanās no budžeta. Ņemot vērā Spānijas
publisko finanšu decentralizēto raksturu, ļoti svarīgi ir
izveidot stingru fiskālo un institucionālo satvaru. Padome
atzinīgi vērtē Komisijas ieceri sniegt rūpīgu
novērtējumu par to, kā tiek īstenots Padomes ieteikums par
pārmērīga budžeta deficīta novēršanu, ņemot
vērā arī paziņojumu par tuvākajās
nedēļās gaidāmo daudzgadu budžetu 2013.–14. gadam.
(9)       2011. gadā Spānija
pieņēma pensiju reformu, kas ir nozīmīgs solis, lai
uzlabotu publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Tomēr ekonomikas
perspektīvas pasliktināšanās Spānijā mazina reformas
ietekmi uz prognozētajiem publiskā sektora izdevumiem, kas
saistīti ar sabiedrības novecošanos. Turklāt reforma vēl ir
jāpapildina ar konkrētiem pasākumiem, kas būtu pamatā
Vispārējai vecāka gadagājuma darba ņēmēju
nodarbinātības stratēģijai 2012.–14. gadam.
(10)     Lai gan Spānijas
nodokļu un IKP attiecība ir viena no zemākajām ES,
nodokļu sistēmas efektivitāti var uzlabot, palielinot netiešu un
izaugsmei labvēlīgu nodokļu īpatsvaru. Konkrētāk,
ir iespējams paplašināt PVN bāzi, pārskatot dažādu atbrīvojumu
un samazināto likmju plašo piemērošanu. Spānijas nodokļu
sistēma ir pārlieku labvēlīga parādsaistībām
un mājokļa iegādei, nevis īrei, jo hipotekāro
aizņēmumu procentiem piemēro nodokļu atlaides.
(11)     Spānija ir sekmīgi
pārstrukturējusi finanšu nozari. Pārstrukturēšana
jāturpina, lai panāktu nedzīvotspējīgu bankas
maksātnespēju un to, ka dzīvotspējīgas bankas savas
funkcijas — nodrošināt kredītus reālajai ekonomikai —
var pildīt ilgtspējīgā veidā un neradot nepamatotus
konkurences traucējumus. Ņemot vērā makroekonomisko
prognožu pasliktināšanos, var būt nepieciešams nostiprināt banku
kapitāla bāzi.
(12)     2012. gada februārī
Spānijas valdība pieņēma nodarbinātības
aizsardzības un koplīgumu sistēmas visaptverošu reformu, lai
cīnītos ar lielo bezdarbu un kraso darba tirgus sadrumstalotību.
Jāseko līdzi reformas rezultātiem, īpaši
attiecībā uz atalgojuma pieaugumu un sadrumstalotības
mazināšanu. Lai atrisinātu šo problēmu, līdztekus reformai
ir pamatīgāk jāpārskata aktīva darba tirgus politika,
lai uzlabotu nodarbināmību un darbā iekārtošanu.
(13)     Lai cīnītos pret
lielo jauniešu bezdarbu Spānijā, bez kavēšanās
jāīsteno Jaunatnes rīcības plāns, tostarp
attiecībā uz mācekļu un apmācības līgumiem.
Lai gan Spānija ir veikusi pasākumus, lai samazinātu
priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu, šis
rādītājs saglabājas augsts, turklāt tas neatklāj
to, ka pastāv ievērojamas atšķirības starp reģioniem.
(14)     Nabadzība ir
palielinājusies, proti, 2010. gadā tā apdraudēja par
1,1 miljonu cilvēku vairāk, un bērnu nabadzības risks ir
ārkārtīgi augsts — 26,2 %. Strādājošo nabadzības
līmenis pagaidu darbinieku vidū ir vairāk nekā divas reizes
augstāks nekā pastāvīgo darbinieku vidū.
(15)     Profesionālie pakalpojumi
Spānijā vēl aizvien ir pasargāti no konkurences.
Profesionālo pakalpojumu nozares reformēšana varētu
palielināt potenciālo IKP, jo tā dod svarīgu
ieguldījumu arī citās tautsaimniecības nozarēs.
Īpaša uzmanība jāpievērš tam, lai izskaustu nepamatotus un
nesamērīgus šķēršļus attiecībā uz dažām
ļoti reglamentētām profesijām (piemēram, notāri,
īpašuma reģistra aģenti, tiesu amatpersonas). Turklāt
Spānija ir tā ES valsts, kur uzņēmējdarbības
licences iegūšana prasa visvairāk laika. Tā kā
koordinācija starp vietējām, reģionālām un valsts
pārvaldes iestādēm ir nepietiekama, ir ļoti daudz
dažādu noteikumu, kas dažkārt pārklājas, un Spānijas
iekšējais tirgus ir sadrumstalots. Lai koriģētu lielo
ārējo nelīdzsvarotību, jāveicina eksports.
Spānija arī saskaras ar daudzām un sarežģītām
problēmām enerģētikas nozarē, kas ir nopietns
šķērslis produktu un pakalpojumu tirgu efektīvai darbībai.
(16)     Spānija ir
uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu
„Euro plus”. Šīs saistības un to izpilde 2011. gadā attiecas uz
nodarbinātības veicināšanu, konkurētspējas uzlabošanu,
publisko finanšu ilgtspējas uzlabošanu un finansiālās
stabilitātes nostiprināšanu. Komisija ir novērtējusi pakta
„Euro plus" saistību īstenošanu, un secina, ka tās
īstenotas daļēji. Ieteikumos ir ņemti vērā
šī novērtējuma rezultāti.
(17)     Eiropas pusgada kontekstā
Komisija ir veikusi visaptverošu analīzi par Spānijas ekonomikas
politiku. Tā ir novērtējusi stabilitātes programmu un
valsts reformu programmu un sniegusi padziļinātu pārskatu.
Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību
ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās
politikas izveidē Spānijā, bet arī to atbilstību ES
noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka
jānostiprina Eiropas Savienības vispārējā
ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos
valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Komisijas
ieteikumi atbilstīgi Eiropas pusgada koncepcijai ir atspoguļoti 1. līdz
8. ieteikumā.
(18)     Ņemot vērā šo
novērtējumu, Padome ir izskatījusi Spānijas
stabilitātes programmu, un tās atzinums[8] ir
atspoguļots 1. ieteikumā.
(19)     Ņemot vērā
Komisijas padziļinātā pārskata rezultātus un šo
novērtējumu, Padome ir izskatījusi Spānijas valsts reformu
programmu 2012. gadam un Spānijas stabilitātes programmu. Tās
ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir
atspoguļoti 1., 3., 4., 5. un 7. ieteikumā,
IESAKA Spānijai laikposmā no
2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.
1.           Laikposmā no
2010. līdz 2013. gadam īstenot vidējos ikgadējos
strukturālos fiskālos pasākumus vairāk nekā 1,5 %
no IKP apmērā, kā paredzēts ieteikumā par pārmērīga
budžeta deficīta novēršanu, īstenojot 2012. gada
budžetā paredzētos pasākumus un līdz jūlija
beigām pieņemot paziņoto daudzgadu budžetu 2013.–14. gadam.
Pieņemt un īstenot pasākumus reģionālā
līmenī, kas ir saskaņā ar apstiprinātajiem
sabalansēšanas plāniem, un stingri piemērot Budžeta
stabilitātes likuma jaunos noteikumus par budžeta izpildes pārredzamību
un kontroli. Izveidot neatkarīgu fiskālo institūciju, lai
nodrošinātu analīzi, konsultācijas un fiskālās
politikas uzraudzību un aprēķinus par ierosināto
tiesību aktu ietekmi uz budžetu.
2.           Straujāk palielināt
likumā noteikto pensionēšanās vecumu un ieviest ilgtspējas
faktoru, kas paredzēts nesenajā pensiju reformā,
Vispārējo vecāka gadagājuma darba ņēmēju
nodarbinātības stratēģiju papildināt ar
konkrētiem pasākumiem, lai pilnveidotu mūžizglītības
iespējas, uzlabotu darba apstākļus un veicinātu šīs
grupas reintegrāciju darba tirgū.
3.           Ieviest nodokļu
sistēmu, kas ir saskaņā ar fiskālās
konsolidācijas centieniem un labvēlīgāka izaugsmei, un
pārorientēties no darbaspēka nodokļiem uz
patēriņa un vides nodokļiem. Konkrētāk, ir
jārisina jautājums par proporcionāli zemajiem
ieņēmumiem no PVN, paplašinot PVN bāzi. Nodrošināt, ka
nodokļu sistēma neveicina pārmērīgu
parādsaistību uzņemšanos un mājokļu iegādi
(pretstatā īrēšanai).
4.           Īstenot finanšu nozares
reformu, konkrētāk, līdztekus notiekošajai banku sektora
pārstrukturēšanai risināt problēmas ar
grūtībās nonākušām iestādēm, nākt
klajā ar visaptverošu stratēģiju, lai efektīvi
risinātu problēmas saistībā ar vēsturiskajiem
aktīviem banku bilancē, un ieņemt skaidru nostāju
attiecībā uz finansējumu un rezerves mehānismu izmantošanu.

5.           Īstenot darba tirgus
reformas un veikt papildu pasākumus, lai palielinātu aktīvas
darba tirgus politikas efektivitāti, uzlabojot mērķtiecību,
palielinot mācību, konsultāciju un darbā iekārtošanas
pakalpojumu izmantošanu, nostiprinot saites ar pasīvo politiku un
stiprinot koordināciju starp valsts un reģionālajiem
nodarbinātības dienestiem, tostarp informācijas apmaiņu par
brīvajām darbavietām.
6.           Pārskatīt izdevumu
prioritātes un pārdalīt līdzekļus tā, lai
uzlabotu finansējuma pieejamību MVU, pētniecībai,
inovācijai un jauniešiem. Īstenot jaunatnes rīcības
plānu, jo īpaši attiecībā profesionālās
izglītības un apmācības kvalitāti un atbilstību
darba tirgus vajadzībām, un pastiprināt pūliņus, lai
samazinātu priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu un
palielinātu līdzdalību profesionālajā
izglītībā un apmācībā, izmantojot profilaktiskus,
intervences un kompensācijas pasākumus.
7.           Veikt īpašus
pasākumus, lai cīnītos ar nabadzību, padarot bērnu
pabalstus efektīvākus un uzlabojot mazaizsargātu
iedzīvotāju nodarbināmību.
8.           Veikt papildu pasākumus,
lai liberalizētu profesionālo pakalpojumu sektoru, (ieskaitot stingri
reglamentētas profesijas), samazināt
uzņēmējdarbības licences iegūšanas laiku un izskaust
šķēršļus uzņēmējdarbībai, kuru iemesls ir
daudzi un dažādi noteikumi dažādos valsts pārvaldes
līmeņos, kas turklāt nereti pārklājas. Pabeigt
elektroenerģijas un gāzes starpsavienojumus ar
kaimiņvalstīm un daudzpusīgi risināt elektroenerģijas
tarifu deficīta jautājumu, proti, uzlabot elektroapgādes
ķēdes rentabilitāti.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209,
02.08.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306,
23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2012) 310 final.
[4]               Padomes
2012. gada 26. aprīļa Lēmums 2012/238/ES.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               SWD(2012) 159 final.
[7]               Cikliski
koriģētā bilance (atskaitot vienreizējus un citus pagaidu
pasākumus), ko Komisijas dienesti pārrēķinājuši,
pamatojoties uz programmā ietverto informāciju, izmantojot
kopīgi saskaņotu metodiku.
[8]               Saskaņā
ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0292

Ieteikums Padomes atzinums par Rumānijas konverģences programmu 2006.-2009. gadam saskaņā ar 9. panta pirmo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97  /* SEC/2007/0292 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 7.3.2007SEC(2007) 292 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSpar Rumānijas konverģences programmu 2006.-2009. gadam saskaņā ar 9. panta pirmo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTS1. Vispārējs pamatojumsStabilitātes un izaugsmes pakta, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, pamatmērķis ir sakārtot valsts finanses, lai tādējādi radītu vēl labākus nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai un ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Ar pakta 2005. gada reformu, atzīstot pakta lietderību fiskālās disciplīnas stiprināšanā, tika meklētas iespējas uzlabot efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī ilgstoši saglabāt valsts finanšu ilgtspējību.Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa, paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējie atjauninājumi (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas).Rumānija pievienojās Eiropas Savienībai 2007. gada 1. janvārī un savu pirmo konverģences programmu iesniedza 2007. gada 25. janvārī. Saskaņā ar minēto regulu Padomei ir jāsniedz atzinums par to, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu, pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju (skat. ierāmēto informāciju par galvenajiem novērtējumā iztirzātajiem jautājumiem).2. Programmas novērtējuma pamatojumsLai uzskatāmi parādītu, pēc kādiem kritērijiem ir novērtēta konverģences programmas budžeta stratēģija, šajā iedaļā apkopoti saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītāji pēdējo desmit gadu laikā.Rumānijā pēdējos piecos gados ir notikusi strauja ekonomiskā izaugsme, bet tās IKP uz vienu iedzīvotāju (izsakot ar pirktspējas līmeni (PSL)) 34% apjomā no ES-25 vidējiem rādītājiem 2005. gadā vēl aizvien ir zems. Tāpēc ekonomiskās iedzīšanas diapazons saglabājas plašs un ir svarīgākais uzdevums Rumānijai vidējā termiņā un ilgtermiņā. Makroekonomiskā stabilitāte 2001.-2005. gadā uzlabojās, ko pierāda straujā un noturīgā inflācijas samazināšanās un valsts finanšu konsolidācija. Paātrinājās ieguldījumu darījumi, un tos pastiprināja neto ārvalstu tiešu ieguldījumu ievērojamā palielināšanās, kas palīdzēja pārvirzīt ražošanu uz tehnoloģiski intensīvākām nozarēm. Rūpnieciskās ražošanas un eksporta struktūra mainījās virzībā uz ražojumiem ar augstāku pievienoto vērtību un saglabāja ārējo konkurētspēju, neraugoties uz darbaspēka vienības izmaksu palielināšanos. Jūtamā saimnieciskās darbības atjaunošanās tikai nedaudz paaugstināja nodarbinātības līmeni, kas ir visai zems – aptuveni 58%. Vienlaikus Rumānijā vērojama noturīga emigrācija un iedzīvotāju novecošanās. Vienotas likmes nodokļa ieviešana personas ienākumiem 2005. gada janvārī veicināja nereģistrētā darba tirgus samazināšos, kas tomēr vēl aizvien saglabājas ļoti liels.Galvenie novērtējumā iztirzātie jautājumi Kā paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā (stabilitātes programmām) un 9. panta 1. punktā (konverģences programmām), novērtējums attiecas uz šādiem jautājumiem: vai programmas pamatā esošie saimnieciskie pieņēmumi ir ticami; dalībvalsts norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) un tas, vai korekcijas ir pietiekamas, lai to sasniegtu; vai veiktie un/vai ierosinātie pasākumi, lai piemērotu šīs korekcijas, ir pietiekami, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi attiecīgajā ekonomikas ciklā; vai, izvērtējot korekcijas, ko izdara, lai sasniegtu VTM, korekcijas tiek veiktas ekonomiskā uzplaukuma laikā, vai korekcijas var būt mazākas ekonomikas lejupslīdes laikā un (attiecībā uz euro zonas un VKM II dalībvalstīm) vai dalībvalsts cenšas panākt ikgadēju cikliski koriģētās bilances uzlabojumu (atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) par 0,5 % no IKP, kas ir kritērijs, lai tā sasniegtu savu VTM; nosakot VTM korekcijas (attiecībā uz dalībvalstīm, kas to vēl nav sasniegušas) vai atļaujot īslaicīgu novirzi no VTM (attiecībā uz dalībvalstīm, kuras to jau ir sasniegušas), tādu nozīmīgāko strukturālo reformu īstenošana, kas ilgākā laika posmā ļauj tieši ietaupīt izmaksas (veicinot arī potenciālo pieaugumu) un tādējādi pārbaudāmi ietekmējot valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību (ar nosacījumu, ka tiek saglabāta atbilstīga drošības rezerve attiecībā uz atsauces vērtību 3 % no IKP un ka programmas darbības laikā atkal ir gaidāma budžeta stāvokļa atbilstība VTM), un ar ko īpašu uzmanību velta pensiju reformām, ar kurām ievieš vairāku līmeņu sistēmu, kas ietver obligātu pilnībā finansētu pensiju līmeni; vai dalībvalstu ekonomikas politikas virzība atbilst ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm. Programmas makroekonomisko pieņēmumu ticamību novērtē, pamatojoties uz Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi, izmantojot arī kopīgi apstiprināto metodoloģiju attiecībā uz ražošanas potenciālā apjoma novērtēšanu un cikliski koriģētām bilancēm. Atbilstību ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm novērtē, ņemot vērā ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes valsts finanšu jomā, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs 2005.—2008. gadam. Novērtējumā pārbauda arī: parāda attiecības dinamiku un stāvokli attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību, kam saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. marta ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana” budžeta uzraudzībā jāveltī pienācīga vērība. Komisijas 2006. gada 12. oktobra paziņojumā izklāstīta pieeja ilgtermiņa ilgtspējības novērtēšanai[2]; atbilstību rīcības kodeksam[3], kas cita starpā nosaka kopīgu struktūru un datu tabulas stabilitātes un konverģences programmām. |-  IeteikumsPADOMES ATZINUMSpar Rumānijas konverģences programmu 2006.-2009. gadam saskaņā ar 9. panta pirmo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[4] un jo īpaši tās 9. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.1.  Padome [2007. gada 27. martā] izskatīja Rumānijas konverģences programmu laika posmam no 2006. līdz 2009. gadam.2.  Rumānijā pēdējos piecos gados ir notikusi strauja ekonomiskā izaugsme, bet tās IKP uz vienu iedzīvotāju (izsakot ar pirktspējas līmeni (PSL)) 34% apjomā no ES-25 vidējiem rādītājiem 2005. gadā vēl aizvien ir zems. Tāpēc ekonomiskās iedzīšanas apmērs saglabājas plašs un ir svarīgākais uzdevums Rumānijai vidējā termiņā un ilgtermiņā. Makroekonomiskā stabilitāte 2001.-2005. gadā uzlabojās, ko pierāda straujā un noturīgā inflācijas samazināšanās un valsts finanšu konsolidācija. Vidējais inflācijas līmenis 2006. gadā bijā 6,6%.3.  Programmas pamatā esošajā makroekonomikas scenārijā paredzēts, ka reālā IKP pieaugums pakāpeniski palēnināsies no 8%, kas ir krietni virs potenciālā līmeņa, 2006. gadā līdz aizvien stabiliem 5,9% 2009. gadā. Pēc pašlaik pieejamās informācijas šis scenārijs šķiet pamatots ar ticamiem pieņēmumiem par izaugsmi. Programmas prognozes par inflāciju šķiet pārāk zemas, jo tajās pieņemta kredīta un privātā patēriņa pieauguma stabila palēnināšanās, kas var nerealizēties. Pretēji programmai Komisijas dienestu 2006. gada prognozēs plānota turpmāka ārējā deficīta palielināšanās 2007. un 2008. gadā, jo imports turpina apsteigt eksportu lielā privātā patēriņa un ieguldījumu dēļ.4.  Attiecībā uz 2006. gadu Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē vispārējais valsts budžeta deficīts novērtēts 1,4% apjomā no IKP, salīdzinot ar 2005. gada decembra pirmspievienošanās ekonomikas programmā noteikto mērķi 0,7% no IKP. Konverģences programmā deficīts novērtēts 2,3% apjomā no IKP, bet provizoriskie dati norāda pat uz vēl sliktāku rezultātu. Novirze no sākotnējā mērķa ir saistīta ar ievērojamiem papildu izdevumiem, īpaši ar kārtējiem izdevumiem (daļēji saistīts ar neizlietoto ieguldījumu izdevumu pārdali), kas vairāk nekā vajadzīgs kompensē negaidīti lielo ieņēmumu pieaugumu.5.  Programmas galvenais mērķis ir turpināt fiskālo konsolidāciju, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi attiecībā uz strukturālo deficītu (cikliski koriģētā izteiksmē, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) 0,9% apjomā no IKP 2011. gadā, t.i. pēc programmas darbības laika beigām. Programmas mērķis ir nedaudz samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu no 2,3% no IKP 2006. gadā līdz 2% no IKP 2009. gadā pēc kāpuma līdz 2,7% no IKP 2007. gadā. Līdzīga virzība sagaidāma attiecībā uz primāro deficītu, un tam programmas darbības laika beigās vajadzētu būt 1% apjomā no IKP.6.  Minimālo, uz programmas beigām atlikto korekciju veic, palielinot ieņēmumu attiecību pret IKP, kas ir nedaudz lielāka par izdevumu un IKP attiecības palielināšanos (gandrīz 4 procentu punkti, salīdzinot ar 3½ procentu punktiem). No ieņēmumu aspekta šī palielināšanās lielākoties ir saistīta ar nodokļiem (jo īpaši 2007. gadā) un „citiem ieņēmumiem” (iespējams, ka saistībā ar ES finanšu līdzekļu ieplūšanu). Izdevumu attiecības palielināšanās lielā apjomā izriet no ļoti nozīmīgās palielināšanās valsts ieguldījumu jomā, kurus plānots palielināt vairāk nekā divas reizes procentuālā izteiksmē no IKP, ja pieņem, ka būtiski palielināsies ES finanšu līdzekļu apguve. Salīdzinot ar 2005. gada decembra pirmspievienošanās ekonomikas programmu, budžeta mērķi ir daudz mazāki, lai gan šīs konverģences programmas pamatā esošie pieņēmumi par izaugsmi ir līdzīgi.7.  Paredzēts, ka strukturālais deficīts (t.i. cikliski koriģētais deficīts, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), ko aprēķina atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai, turpinās pasliktināties no 3% no IKP 2006. gadā līdz aptuveni 3½% no IKP 2007. gadā pirms uzlabošanās līdz 2¼% no IKP 2009. gadā. Kā minēts iepriekš, vidēja termiņa mērķis (VTM) programmā minētajam budžeta stāvoklim ir strukturālais budžeta deficīts 0,9% apjomā no IKP, kas saskaņā ar programmu ir jāpanāk līdz 2011. gadam, t.i vienu gadu pēc programmas darbības laika beigām. Tā kā VTM ir augstāks par minimālo kritēriju (noteiktais deficīts apmēram 1¾% no IKP), ar tā sasniegšanu tiks nodrošināta drošības rezerve pret pārmērīga budžeta deficīta rašanos. VTM pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un ražošanas potenciālā apjoma vidējo pieaugumu ilgtermiņā.8.  Programmas budžeta prognožu riski kopumā šķiet līdzsvaroti 2007. gadā, tomēr pēc tam budžeta izpildes rezultāti varētu būt sliktāki nekā paredzēts programmā. Gan izdevumi, gan ieņēmumi 2007. gadā varētu būt zemāki nekā prognozēts: no vienas puses, jo šķiet, ka valsts ieguldījumu plāni netiks sasniegti, un, no otras puses, jo pieņēmumi par nodokļu intensitāti saistībā ar ekonomisko darbību šķiet ļoti optimistiski. Sākot no 2008. gada, nav pietiekami izklāstīta budžeta stratēģija, vairākiem izdevumu posteņiem norādīta mainīga virzība un nav pamatoti ierobežojumi 2009. gadā. Izdevumu novirze pēdējos gados biežo budžeta grozījumu ietekmē, neskaidrība par pilsoņiem izmaksājamo valsts kompensāciju kopējo apmēru saistībā ar komunistiskā režīma laikā nacionalizēto īpašumu neatgūšanu un publisko uzņēmumu nesegto saistību attiecībā pret valsti iespējamā dzēšana norāda uz izdevumu pārtēriņa risku pat tad, ja plānoto ieguldījumu izdevumu līmenis netiks sasniegts. Turklāt ieguldījumiem piešķirtie pārāk lielie budžeta resursi var tikt novirzīti patēriņam, kā tas noticis iepriekš, negatīvi ietekmējot valsts tēriņu kvalitāti.9.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, šķiet, ka budžeta nostādne programmā nav pietiekama, lai atbilstīgi programmai tās darbības laikā sasniegtu VTM. Turklāt, šķiet, ka tā nenodrošina pietiekamu drošības rezervi, lai programmas darbības laikā parastu makroekonomisku svārstību dēļ netiktu pārsniegts deficīta slieksnis 3 % apjomā no IKP. Korekcijas temps virzībā uz programmā ietverto VTM ir acīmredzami nepietiekams un būtu ievērojami jāpastiprina, lai atbilstu Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā norādīts, ka korekcijai ir jābūt lielākai ekonomiskā uzplaukuma laikā un tā varētu būt mazāka ekonomikas lejupslīdes laikā. It sevišķi, lai gan ekonomika piedzīvo uzplaukumu, strukturālie uzlabojumi ir minimāli un pilnībā atlikti uz programmas beigām, turklāt 2007. gadā paredzēta pasliktināšanās, un plānotā korekcija netiek atbalstīta ar pasākumiem, jo īpaši 2009. gadā.10.  Tiek lēsts, ka valsts kopējais parāds 2006. gadā sasniegs apmēram 13% no IKP, kas ir krietni mazāk nekā Līgumā paredzētā atsauces vērtība — 60 % no IKP. Programmā paredzēts, ka parāda attiecība programmas darbības laikā samazināsies par aptuveni 1 procentu punktu no IKP.11.  Tā kā nav ilgtermiņa prognožu par izdevumiem, kas saistīti ar iedzīvotāju novecošanos, pamatojoties uz EPK/Komisijas īstenotiem kopējiem makroekonomiskiem pieņēmumiem, nav salīdzinoša un stabila pamata, lai varētu novērtēt iedzīvotāju novecošanās ietekmi Rumānijā, kā to pašlaik dara attiecībā uz citām dalībvalstīm, par kurām ir pieejamas šāda veida prognozes. Tomēr, ņemot vērā pašreizējo demogrāfisko struktūru, nevar izslēgt iedzīvotāju novecošanās būtisko ietekmi uz izdevumiem. Sākotnējais budžeta stāvoklis ar lielu strukturālo deficītu nav pietiekams, lai stabilizētu parādu, pat neņemot vērā iedzīvotāju novecošanās ietekmi uz budžetu ilgtermiņā. Budžeta strukturālā stāvokļa uzlabošana vidējā termiņā veicinātu risku ierobežošanu attiecībā uz valsts finanšu ilgtspējību.12.  Programmas budžeta stratēģija daļēji atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam. Jo īpaši budžeta korekcija virzībā uz VTM ir acīmredzami nepietiekama un būtu ievērojami jāpastiprina programmas darbības laikā. Turklāt programmā ietvertā fiskālā stratēģija, jo īpaši fiskālās politikas stingrības mazināšanās līdz 2007. gadam, rada bažas par lielās izaugsmes ilgtspējību un ārējo deficītu, kas saskaņā ar aprēķiniem 2006. gadā sasniedzis 10,3% no IKP.13.  Attiecībā uz prasībām par sniedzamajiem datiem, kas norādītas rīcības kodeksā stabilitātes un konverģences programmām, programmā vērojami daži trūkumi attiecībā uz obligātajiem un fakultatīvajiem datiem[5].Kopumā var secināt, ka, ņemot vērā ar straujās izaugsmes perspektīvas un ārējā deficīta palielināšanos, programmā paredzēta procikliska fiskālās politikas stingrības mazināšanās 2007. gadā un acīmredzami nepietiekams un uz programmas darbības beigām atlikts progress virzībā uz VTM, kuru plānots sasniegt tikai pēc programmas darbības laika beigām. Turklāt, sākot no 2008. gada, budžeta mērķu sasniegšana ir apdraudēta. Ņemot vērā iepriekš minēto novērtējumu, Rumānija tiek aicināta:(i) izmantot ekonomiskā uzplaukuma laiku, lai ievērojami pastiprinātu korekciju tempu virzībā uz VTM, nosakot augstākus budžeta mērķus 2007. un turpmākajos gados;(ii) kontrolēt valsts tēriņu paredzēto straujo palielināšanos un pārskatīt to struktūru, lai palielinātu izaugsmes potenciālu, kā arī uzlabot valsts izdevumu plānošanu un izpildīšanu saskaņā ar saistošu vidēja termiņa regulējumu.Galveno makroekonomikas un budžeta prognožu salīdzinājums 12005. | 2006. | 2007. | 2008. | 2009. |Reālais IKP (% izmaiņas) | KP 2007. g. janv. | 4,1 | 8,0 | 6,5 | 6,3 | 5,9 |COM 2006. g. nov. | 4,1 | 7,2 | 5,8 | 5,6 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | 5,7 | 6,0 | 6,3 | 6,5 | n.d. |SPCI inflācija (%) | KP 2007. g. janv. | 9,1 | 6,6 | 4,5 | 4,3 | 3,2 |COM 2006. g. nov. | 9,1 | 6,8 | 5,1 | 4,6 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | 9,0 | 7,0 | 5,0 | 3,6 | n.d. |Starpība starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu (% no iespējamā IKP) | KP 2007. g. janv.2 | 0,2 | 2,1 | 2,2 | 1,9 | 1,1 |COM 2006. g. nov.6 | 0,4 | 1,9 | 1,5 | 1,0 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. |Valsts budžeta bilance (% no IKP) | KP 2007. g. janv. | -1,5 | -2,3 | -2,7 | -2,6 | -2,0 |COM 2006. g. nov. | -1,5 | -1,4 | -2,6 | -2,6 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | -0,4 | -0,7 | -1,0 | -1,6 | n.d. |Primārā bilance (% no IKP) | KP 2007. g. janv. | -0,4 | -1,2 | -1,6 | -1,5 | -1,0 |COM 2006. g. nov. | -0,3 | -0,4 | -1,7 | -1,7 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | 0,8 | 0,4 | 0,0 | -0,6 | n.d. |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | KP 2007. g. janv.2 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |COM 2006. g. nov. | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. |Strukturālā bilance3 (% no IKP) | KP 2007. g. janv.4 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |COM 2006. g. nov.5 | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. |Valsts kopējais parāds (% no IKP) | KP 2007. g. janv. | 15,9 | 12,8 | 13,5 | 12,6 | 11,7 |COM 2006. g. nov. | 15,9 | 13,7 | 13,9 | 14,4 | n.d. |PEP 2005. g. dec. | 17,1 | 15,1 | 14,6 | 14,6 | n.d. |Piezīmes. 1 Eurostat līdz šim nav oficiāli veicis Rumānijas valsts kontu pilnīgu kvalitātes novērtējumu. Eurostat publicēs un apstiprinās valsts bilances un parāda rādītājus īsi pēc datu paziņošanas 2007. gada 1. aprīlī. 2 Komisijas dienestu aprēķini, kuru pamatā ir programmā atrodamā informācija. 3 Cikliski koriģētā bilance (kā iepriekšējās rindās), izņemot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus. 4 Programmā nav vienreizēju un citu pagaidu pasākumu. 5 Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē nav vienreizēju un citu pagaidu pasākumu. 6 Pamatojoties uz attiecīgi 5,6%, 5,7%, 6,1% un 6,2% lēsto potenciālo pieaugumu laikā no 2005. līdz 2008. gadam. Avots. Konverģences programma (KP), pirmspievienošanās ekonomikas programma (PEP), Komisijas dienestu 2006. gada rudens ekonomikas prognozes (COM), Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi dokumenti, kas ir minēti šajā tekstā, ir atrodami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komisijas Paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam „Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība Eiropas Savienībā”, 12.10.2006., COM(2006) 574, un Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts, (2006.), „ The long-term sustainability of public finances in the European Union", European Economy Nr. 4/2006.[3] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko ECOFIN padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[4] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] Jo īpaši trūkst informācijas par krājumu plūsmas korekcijas apakškomponentēm un to, kā darbaspēks, kapitāls un kopējais faktoru ražīgums veicina iespējamo IKP pieaugumu.