title: Komisijas Ieteikums (ES) 2021/946 (2021. gada 3. jūnijs) par kopīgu Savienības rīkkopu koordinētai pieejai Eiropas digitālās identitātes satvaram

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 210/51

      KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2021/946
      (2021. gada 3. jūnijs)
      par kopīgu Savienības rīkkopu koordinētai pieejai Eiropas digitālās identitātes satvaram
      EIROPAS KOMISIJA,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Covid-19 pandēmija vienā gadā ir radikāli mainījusi digitalizācijas lomu un būtiskumu mūsu sabiedrībā un tautsaimniecībā un to paātrinājusi. Reaģējot uz pakalpojumu pieaugošo digitalizāciju, ir radikāli pieaudzis lietotāju un uzņēmumu pieprasījums pēc līdzekļiem identifikācijai un autentifikācijai tiešsaistē, kā arī līdzekļiem, lai drošā veidā un ar augstu datu aizsardzības līmeni digitāli apmainītos ar informāciju saistībā ar identitāti, atribūtiem vai kvalifikācijām.

                  (2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 910/2014 (1) (“eIDAS regula”) mērķis ir nodrošināt valdības elektroniskās identifikācijas (“eID”) pārrobežu atzīšanu, lai piekļūtu sabiedriskajiem pakalpojumiem un izveidotu pārrobežu mērogā atzītu uzticamības pakalpojumu Savienības tirgu ar tādu pašu juridisko statusu kā tradicionāliem līdzvērtīgiem papīra formāta procesiem.

                  (3)

                  Eiropadome 2020. gada 1.–2. oktobra secinājumos aicināja Komisiju nākt klajā ar priekšlikumu izstrādāt ES mēroga satvaru drošai publiskai elektroniskai identifikācijai, tostarp sadarbspējīgiem digitālajiem parakstiem, lai nodrošinātu cilvēkiem kontroli pār savu tiešsaistes identitāti un datiem, kā arī ļautu piekļūt publiskiem, privātiem un pārrobežu digitālajiem pakalpojumiem.

                  (4)

                  Komisijas paziņojumā “Digitālais kompass līdz 2030. gadam – Eiropas ceļam digitālajā gadu desmitā” (2) ir izvirzīts mērķis, ka līdz 2030. gadam Savienībai un tās iedzīvotājiem būtu jāgūst labums no uzticamas, lietotāju kontrolētas identitātes plašas ieviešanas, ļaujot katram lietotājam kontrolēt savu tiešsaistes mijiedarbību un klātbūtni.

                  (5)

                  Komisija ir pieņēmusi priekšlikumu grozīt eIDAS regulu (3). Priekšlikumā ierosināts Eiropas digitālās identitātes satvars, kas lietotājiem piedāvātu pašnoteiktus personīgos digitālos makus, kas ļautu lietotājiem pilnībā kontrolēt drošu un vieglu piekļuvi dažādiem – gan publiskiem, gan privātiem – pakalpojumiem. Turklāt ar to izveido jaunu kvalificētu uzticamības pakalpojumu atribūtu apliecināšanai attiecībā uz informāciju, kas saistīta ar identitāti, piemēram, adresēm, vecumu, dzimumu, civilstāvokli, ģimenes sastāvu, valstspiederību, izglītības un profesionālajām kvalifikācijām un akadēmiskajiem grādiem, licencēm, citām atļaujām un maksājumu datiem, ko var piedāvāt, koplietot un ar ko var apmainīties pāri robežām, garantējot pilnīgu drošību, datu aizsardzību un nodrošinot juridisku spēku pāri robežām.

                  (6)

                  Ņemot vērā digitalizācijas paātrināšanos, dalībvalstis ir izvērsušas vai izstrādā nacionālās elektroniskās identitātes sistēmas, tostarp digitālos makus un valstu uzticamības sistēmas atribūtu un akreditācijas datu integrēšanai. Privātā sektora dalībnieki gatavo vai arī jau izvērš citus risinājumus.

                  (7)

                  Atšķirīgu nacionālo risinājumu izstrāde rada sadrumstalotību un liedz iedzīvotājiem un uzņēmumiem izmantot vienotā tirgus priekšrocības, jo nav iespējams izmantot drošas, ērtas un vienotas identifikācijas sistēmas visā Savienībā, lai piekļūtu gan publiskajiem, gan privātajiem pakalpojumiem.

                  (8)

                  Lai atbalstītu Eiropas uzņēmumu konkurētspēju, tiešsaistes pakalpojumu sniedzējiem vajadzētu būt iespējai paļauties uz visā Savienībā atzītiem digitālās identitātes risinājumiem neatkarīgi no dalībvalsts, kurā tie izdoti, tādējādi gūstot labumu no saskaņotas Eiropas pieejas attiecībā uz uzticēšanos, drošību un sadarbspēju. Gan lietotājiem, gan pakalpojumu sniedzējiem vajadzētu būt iespējai gūt labumu no tā paša juridiskā spēka, kas piemīt visā Savienībā derīgiem atribūtu elektroniskiem apliecinājumiem.

                  (9)

                  Lai izvairītos no sadrumstalotības un šķēršļiem, ko rada atšķirīgi standarti, un lai nodrošinātu tādu koordinētu procesu, kas neapdraud topošā Eiropas digitālās identitātes satvara īstenošanu, ir nepieciešams process ciešai un strukturētai sadarbībai starp Komisiju, dalībvalstīm un privāto sektoru.

                  (10)

                  Lai paātrinātu virzību uz šā mērķa sasniegšanu, dalībvalstīm būtu jāpastiprina sadarbība un jāapzina rīkkopa Eiropas digitālās identitātes satvaram. Rīkkopai būtu jānoved pie tehniskās arhitektūras un atsauces sistēmas, kopīgu standartu un tehnisko atsauču kopuma, kā arī paraugprakses un vadlīnijām, kas būtu pamats Eiropas digitālās identitātes satvara īstenošanai. Lai nodrošinātu saskaņotu pieeju elektroniskajai identitātei atbilstoši iedzīvotāju un uzņēmumu, tostarp personu ar invaliditāti, vēlmēm, sadarbība būtu jāsāk nekavējoties paralēli un pilnībā ievērojot likumdošanas procesu un saskaņā ar tā iznākumu.

                  (11)

                  Ar šo ieteikumu izveido strukturētu procesu sadarbībai starp dalībvalstīm, Komisiju un, attiecīgā gadījumā, privātā sektora dalībniekiem, lai izstrādātu rīkkopu.

                  (12)

                  Rīkkopai būtu jāaptver četras transversālas dimensijas, proti, identitātes atribūtu nodrošināšana un apmaiņa, Eiropas digitālās identitātes maku funkcionalitāte un drošums, paļaušanās uz Eiropas digitālās identitātes maku, tostarp identitātes salīdzināšana, un pārvaldība. Rīkkopai būtu jāatbilst prasībām, kas izklāstītas priekšlikumā par Eiropas digitālās identitātes satvaru. Tā pēc vajadzības būtu jāatjaunina, ņemot vērā likumdošanas procesa iznākumu.

                  (13)

                  Dalībvalstu sadarbība ir vajadzīga, lai apmainītos ar paraugpraksi un izstrādātu vadlīnijas jomās, kurās saskaņošana nav nepieciešama, bet prakses saskaņošana palīdzētu dalībvalstīm īstenot Eiropas digitālās identitātes satvaru.

                  (14)

                  Šā ieteikuma īstenošanas nolūkā par galveno starpnieku nosaka eIDAS ekspertu grupu.

                  (15)

                  Atribūtu katalogi un atribūtu apliecināšanas shēmas jau ir izveidotas citās jomās, piemēram, Vienotās digitālās vārtejas regulas vienreizējai tehniskajai sistēmai vai citām datu apmaiņas iniciatīvām Eiropas līmenī. Lai nodrošinātu sadarbspēju, būtu jāapsver šā darba saskaņošana un atkārtota izmantošana, ņemot vērā arī Eiropas sadarbspējas satvara principus.

                  (16)

                  Vajadzības gadījumā būtu atkārtoti jāizmanto spēkā esošie starptautiskie un Eiropas standarti un tehniskās specifikācijas un būtu jāveic Eiropas identitātes digitālā maka satvara un saistīto komponentu izmēģinājuma projekti un īstenošanas testi, lai veicinātu izvēršanu, ieviešanu un sadarbspēju,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      1.   MĒRĶI UN DEFINĪCIJAS

                  1.

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts strādāt pie rīkkopas izstrādes, lai atbalstītu Eiropas digitālās identitātes satvara īstenošanu, cieši sadarbojoties ar Komisiju un attiecīgā gadījumā citām iesaistītajām publiskā un privātā sektora pusēm. Jo īpaši dalībvalstīm tiek ieteikts cieši sadarboties, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu noteikt šādus elementus kā daļu no rīkkopas:

                              a)

                              tehniskā arhitektūra un atsauces sistēma, kas nosaka Eiropas digitālās identitātes satvara darbību saskaņā ar eIDAS regulu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu par Eiropas digitālās identitātes sistēmu;

                              b)

                              kopīgi standarti un tehniskās specifikācijas, kā minēts 3.punkta 2. apakšpunktā;

                              c)

                              kopīgas vadlīnijas un paraugprakse jomās, kurās prakses saskaņošana atbalstīs Eiropas digitālās identitātes satvara netraucēta darbību, kā minēts šā ieteikuma 3. punkta 3. apakšpunktā.

                  2.

                  Šajā ieteikumā piemēro definīcijas, kas noteiktas Komisijas priekšlikumā par Eiropas digitālās identitātes satvaru.

            2.   RĪKKOPAS IZSTRĀDES PROCESS

                  1.

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts īstenot šo ieteikumu ar eIDAS ekspertu grupas starpniecību. Piemēro minētās ekspertu grupas vispārējo reglamentu.

                  2.

                  Vajadzības gadījumā notiks apspriešanās ar standartizācijas iestādēm, attiecīgajām privātā un publiskā sektora ieinteresētajām personām un ārējiem ekspertiem un to iesaiste procesā.

                  3.

                  Ir paredzēts šāds šā ieteikuma īstenošanas grafiks:

                              a)

                              līdz 2021. gada septembrim – vienošanās par procesu un darba procedūrām, datu vākšanas no dalībvalstīm uzsākšana un tehniskās arhitektūras strukturējuma apspriešana;

                              b)

                              līdz 2021. gada decembrim – vienošanās par tehniskās arhitektūras strukturējumu;

                              c)

                              līdz 2022. gada jūnijam – apzināt konkrētu tehnisko arhitektūru, standartus un atsauces, pamatnostādnes un paraugpraksi attiecībā uz:

                                          1)

                                          identitātes atribūtu nodrošināšanu un apmaiņu;

                                          2)

                                          Eiropas digitālās identitātes maku funkcionalitāti un drošumu;

                                          3)

                                          paļaušanos uz Eiropas digitālās identitātes makiem, tostarp identitātes salīdzināšanu;

                                          4)

                                          pārvaldību;

                              d)

                              līdz 2022. gada 30. septembrim – ciešā sadarbībā ar Komisiju vienošanās starp dalībvalstīm par rīkkopu Eiropas digitālās identitātes satvara īstenošanai, ietverot visaptverošu tehnisko arhitektūru un atsauces sistēmu, kopīgus standartus un tehniskās atsauces, vadlīnijas un paraugpraksi;

                              e)

                              līdz 2022. gada 30. oktobrim – Komisija publicē rīkkopu.

                  4.

                  Neatkarīgi no 4. punkta “Pārskatīšana” dalībvalstīm un citām iesaistītajām pusēm tiek ieteikts pēc publicēšanas rīkkopu īstenot īstenošanas testu un izmēģinājuma projektu veidā.

            3.   SADARBĪBA SAVIENĪBAS LĪMENĪ, LAI IZSTRĀDĀTU RĪKKOPU EIROPAS DIGITĀLĀS IDENTITĀTES SATVARA ĪSTENOŠANAS ATBALSTAM

         Rīkkopas saturs

                  1.

                  Lai veicinātu Eiropas digitālās identitātes satvara īstenošanu, dalībvalstīm tiek ieteikts sadarboties, lai izveidotu rīkkopu, ietverot visaptverošu tehnisko arhitektūru un atsauces sistēmu, kopīgu standartu kopumu un tehniskās atsauces, kā arī vadlīniju kopumu un paraugprakšu aprakstus. Rīkkopas tvērumam vajadzētu būt vismaz tādam, lai aptvertu visus Eiropas digitālās identitātes maku funkcionalitātes aspektus un visus kvalificētu uzticamības pakalpojumu atribūtu apliecināšanai aspektus, kā ierosināts Komisijas priekšlikumā par Eiropas digitālās identitātes satvaru. Saturam būtu jāattīstās paralēli Eiropas digitālās identitātes satvara apspriešanas iznākumam un pieņemšanas procesam un jāatspoguļo tie.

         Kopīgi standarti un tehniskās atsauces

                  2.

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts apzināt kopīgus standartus un tehniskās atsauces jo īpaši šādās jomās: funkcionalitāte Eiropas Digitālās identitātes maku lietotājiem, tostarp parakstīšana ar kvalificētiem elektroniskajiem parakstiem, saskarnes un protokoli, apliecinājuma līmenis, atkarīgo pušu paziņošana un to autentiskuma verifikācija, atribūtu elektronisks apliecinājums, mehānismi atribūtu elektronisku apliecinājumu derīguma verificēšanai un saistītie personu identifikācijas dati, sertifikācija, Eiropas Digitālās identitātes maku saraksta publicēšana, drošības pārkāpumu paziņošana, identitātes un atribūtu verifikācija, ko veic kvalificēti atribūtu elektroniska apliecinājuma uzticamības nodrošinātāji, identitātes salīdzināšana, atribūtu minimuma saraksts no autentiskiem avotiem, piemēram, adreses, vecums, dzimums, civilstāvoklis, ģimenes sastāvs, valstspiederība, izglītības un profesionālās kvalifikācijas, akadēmiskie grādi un licences, citas atļaujas un maksājumu dati, atribūtu un shēmu katalogi atribūtu apliecināšanai un atribūtu kvalificētu elektronisko apliecinājumu verifikācijas procedūrām, sadarbība un pārvaldība.

         Vadlīnijas, paraugprakse un sadarbība

                  3.

                  Dalībvalstīm tiek ieteikts apzināt vadlīnijas un paraugpraksi jo īpaši šādās jomās: uzņēmējdarbības modeļi un maksu struktūra, atribūtu verifikācija attiecībā pret autentiskiem avotiem, tostarp izmantojot norīkotus starpniekus.

            4.   PĀRSKATĪŠANA

      Pēc tam, kad būs pieņemts tiesību akta priekšlikums par Eiropas digitālās identitātes satvaru, dalībvalstīm tiek ieteikts sadarboties, lai atjauninātu no šā ieteikuma izrietošos nodevumus, ņemot vērā tiesību akta galīgo tekstu.

         Briselē, 2021. gada 3. jūnijā

               Komisijas vārdā –

               Komisijas loceklis

            Thierry BRETON

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 910/2014 (2014. gada 23. jūlijs) par elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai iekšējā tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/93/EK (OV L 257, 28.8.2014., 73. lpp.).

         (2)  COM(2021) 118 final.

         (3)  COM(2021) 281 final.


title: Padomes Ieteikums (ES) 2021/992 (2021. gada 18. jūnijs), ar ko groza Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu

text:
                  21.6.2021

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 221/12

         PADOMES IETEIKUMS (ES) 2021/992
         (2021. gada 18. jūnijs),
         ar ko groza Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu
         EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta b) un e) apakšpunktu un 292. panta pirmo un otro teikumu,
         tā kā:

                     (1)

                     Padome 2020. gada 30. jūnijā pieņēma Ieteikumu par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (1) (“Padomes ieteikums”).

                     (2)

                     Kopš tā laika Padome ir pieņēmusi Ieteikumus (ES) 2020/1052 (2), (ES) 2020/1144 (3), (ES) 2020/1186 (4), (ES) 2020/1551 (5), (ES) 2020/2169 (6), (ES) 2021/89 (7), (ES) 2021/132 (8), (ES) 2021/767 (9) un (ES) 2021/892 (10), ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu.

                     (3)

                     Padome 2021. gada 20. maijā pieņēma Ieteikumu (ES) 2021/816, ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (11), lai atjauninātu kritērijus, kas tiek izmantoti nolūkā novērtēt to, vai nebūtiski ceļojumi no trešām valstīm ir droši un būtu jāatļauj.

                     (4)

                     Padomes ieteikums paredz, ka dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 1. jūlija, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz Padomes ieteikuma I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem. Reizi divās nedēļās Padomei I pielikumā minētais trešo valstu saraksts būtu jāpārskata un vajadzības gadījumā jāatjaunina, vispirms veicot vispārēju izvērtējumu, balstoties uz Padomes ieteikumā minēto metodiku, kritērijiem un informāciju, un pēc rūpīgas konsultēšanās ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem.

                     (5)

                     Kopš tā laika Padomē ir notikušas diskusijas, rūpīgi konsultējoties ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem, par Padomes ieteikuma I pielikumā iekļautā trešo valstu saraksta pārskatīšanu un piemērojot kritērijus un metodiku, kas noteikti Padomes Ieteikumā, kurā grozījumi izdarīti ar Ieteikumu (ES) 2021/816. Šo diskusiju rezultātā būtu jāgroza I pielikumā iekļautais trešo valstu saraksts. Konkrēti sarakstam būtu jāpievieno Albānija, Amerikas Savienotās Valstis, Libāna, Serbija un Ziemeļmaķedonijas Republika, kā arī Taivāna to administratīvi teritoriālo vienību kategorijā, ko vismaz viena dalībvalsts neatzīst par valstīm. Nebūtiskiem ceļojumiem uz Honkongu un Makao tagad vajadzētu būt iespējamiem bez prasības par savstarpību.

                     (6)

                     Robežkontrole ir ne tikai tās dalībvalsts interesēs, pie kuras ārējām robežām to veic, bet arī visu to dalībvalstu interesēs, kuras ir atcēlušas iekšējo robežkontroli. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pie ārējām robežām veiktie pasākumi tiek koordinēti, lai nodrošinātu labu Šengenas zonas darbību. Šajā nolūkā dalībvalstīm, sākot ar 2021. gada 18. jūniju, būtu koordinētā veidā jāturpina atcelt pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz to trešo valstu, īpašās pārvaldes apgabalu un citu administratīvi teritoriālo vienību iedzīvotājiem, kuras uzskaitītas I pielikumā Padomes ieteikumā, kas grozīts ar šo ieteikumu.

                     (7)

                     Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un LESD, Dānija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Dānijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro. Tā kā šis ieteikums pilnveido Šengenas acquis, Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo ieteikumu, izlemj, vai tā šo ieteikumu ieviesīs.

                     (8)

                     Šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (12); tādēļ Īrija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Īrijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro.

                     (9)

                     Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Padomes Lēmuma 1999/437/EK (13) 1. panta A punktā.

                     (10)

                     Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (14) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK (15) 3. pantu.

                     (11)

                     Attiecībā uz Lihtenšteinu – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (16) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Lēmuma 2011/350/ES (17) 3. pantu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
         Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu, kas grozīts ar Ieteikumu (ES) 2020/1052, Ieteikumu (ES) 2020/1144, Ieteikumu (ES) 2020/1186, Ieteikumu (ES) 2020/1551, Ieteikumu (ES) 2020/2169, Ieteikumu (ES) 2021/89, Ieteikumu (ES) 2021/132, Ieteikumu (ES) 2021/767, Ieteikumu (ES) 2021/816 un Ieteikumu (ES) 2021/892, groza šādi:

                     1)

                     Padomes ieteikuma 1. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:

                                 “1.

                                 Dalībvalstīm, sākot ar 2021. gada 18. jūniju, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumem uz ES attiecībā uz I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem.”;

                     2)

                     ieteikuma I pielikumu aizstāj ar šādu:

                           “I PIELIKUMS
                           Trešās valstis, īpašās pārvaldes apgabali un citas administratīvi teritoriālās vienības, kuru iedzīvotājus nebūtu jāskar pagaidu ierobežojumam pie ārējām robežām nebūtiskiem ceļojumiem uz ES:
                           I.   VALSTIS

                                       1.

                                       ALBĀNIJA

                                       2.

                                       AUSTRĀLIJA

                                       3.

                                       IZRAĒLA

                                       4.

                                       JAPĀNA

                                       5.

                                       LIBĀNA

                                       6.

                                       JAUNZĒLANDE

                                       7.

                                       ZIEMEĻMAĶEDONIJAS REPUBLIKA

                                       8.

                                       RUANDA

                                       9.

                                       SERBIJA

                                       10.

                                       SINGAPŪRA

                                       11.

                                       DIENVIDKOREJA

                                       12.

                                       TAIZEME

                                       13.

                                       AMERIKAS SAVIENOTĀS VALSTIS

                                       14.

                                       ĶĪNA (*1)

                                 II.   ĶĪNAS TAUTAS REPUBLIKAS ĪPAŠĀS PĀRVALDES APGABALI

                                       Honkongas Īpašās Pārvaldes Apgabals

                                       Makao Īpašās Pārvaldes Apgabals

                                 III.   ADMINISTRATĪVI TERITORIĀLĀS VIENĪBAS, KO VISMAZ VIENA DALĪBVALSTS NEATZĪST PAR VALSTĪM

                                       Taivāna

                        (*1)  Ja tiek apstiprināta savstarpība."

            Briselē, 2021. gada 18. jūnijā

                  Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs

               J. LEÃO

            (1)  OV L 208 I, 1.7.2020., 1. lpp.

            (2)  OV L 230, 17.7.2020., 26. lpp.

            (3)  OV L 248, 31.7.2020., 26. lpp.

            (4)  OV L 261, 11.8.2020., 83. lpp.

            (5)  OV L 354, 26.10.2020., 19. lpp.

            (6)  OV L 431, 21.12.2020., 75. lpp.

            (7)  OV L 33, 29.1.2021., 1. lpp.

            (8)  OV L 41, 4.2.2021., 1. lpp.

            (9)  OV L 165 I, 11.5.2021., 66. lpp.

            (10)  OV L 198, 4.6.2021., 1. lpp.

            (11)  OV L 182, 21.5.2021., 1. lpp.

            (12)  Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

            (13)  OV L 176, 10.7.1999., 31. lpp.

            (14)  OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.

            (15)  Padomes Lēmums 2008/146/EK (2008. gada 28. janvāris) par to, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.).

            (16)  OV L 160, 18.6.2011., 21. lpp.

            (17)  Padomes Lēmums 2011/350/ES (2011. gada 7. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā saistībā ar kontroles atcelšanu pie iekšējām robežām un personu pārvietošanos (OV L 160, 18.6.2011., 19. lpp.).


title: Padomes Ieteikums (ES) 2021/1004 (2021. gada 14. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Garantiju bērniem

text:
               22.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 223/14

      PADOMES IETEIKUMS (ES) 2021/1004
      (2021. gada 14. jūnijs),
      ar ko izveido Eiropas Garantiju bērniem
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu saistībā ar 153. panta 2. punktu un 1. punkta j) apakšpunktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Ievērojot Līguma par Eiropas Savienību 3. panta 3. punktu, Savienība apkaro sociālo atstumtību un diskrimināciju un veicina sieviešu un vīriešu līdztiesību un bērnu tiesību aizsardzību.

                  (2)

                  Ievērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 9. pantu, Savienība, nosakot un īstenojot savu politiku un darbības, ņem vērā prasības, kas saistītas ar augsta līmeņa nodarbinātības veicināšanu, atbilstīgas sociālās aizsardzības nodrošināšanu, sociālās atstumtības apkarošanu, kā arī ar izglītības, mācību un cilvēku veselības aizsardzības līmeņa paaugstināšanu.

                  (3)

                  Ievērojot LESD 151. pantu, Savienības un dalībvalstis par saviem mērķiem izvirza nodarbinātības veicināšanu, dzīves un darba apstākļu uzlabošanu, pienācīgu sociālo aizsardzību, dialogu starp darba devējiem un darba ņēmējiem, cilvēkresursu attīstību, kas vērsta uz pastāvīgi augstas nodarbinātības uzturēšanu un cīņu pret sociālo atstumtību. Ievērojot LESD 153. panta 1. punkta j) apakšpunktu, lai sasniegtu minētos mērķus, Savienība atbalsta un papildina dalībvalstu darbības sociālās atstumtības apkarošanas jomā.

                  (4)

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (“Harta”) 24. pantā ir atzīts, ka bērniem ir tiesības uz viņu labklājībai nepieciešamo aizsardzību un gādību un ka visās darbībās, kas attiecas uz bērniem, neatkarīgi no tā, vai tās veic valsts iestādes vai privātas iestādes, pirmkārt jāņem vērā bērna intereses. Hartas 33. pantā ir noteikts, ka ģimenei tiek nodrošināta juridiska, ekonomiska un sociāla aizsardzība.

                  (5)

                  1996. gada 3. maijā Strasbūrā parakstītās pārskatītās Eiropas Sociālās hartas 17. pantā ir apstiprināta apņemšanās veikt visus pienācīgos un vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka bērniem ir nepieciešamā aprūpe, palīdzība, izglītība un apmācība.

                  (6)

                  1989. gada 20. novembrī pieņemtās un visu Savienības dalībvalstu ratificētās Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par bērna tiesībām 2., 3., 6., 12., 18., 24., 27., 28. un 31. pantā ir noteikts, ka Konvencijas puses atzīst, ka primārajam apsvērumam jābūt bērna interesēm, un atzīst bērna tiesības uz līdzdalību un attīstību, tostarp tiesības uz aizsardzību pret visu veidu diskrimināciju, tiesības uz dzīvību, tiesības tikt uzklausītam tiesas un administratīvajos procesos, tiesības uz visaugstāko sasniedzamo veselības līmeni, veselības aprūpes pakalpojumu pieejamību, valsts palīdzību pienācīga dzīves līmeņa nodrošināšanā, izglītību, izklaides un atpūtas pasākumiem, kā arī tiesības pilnībā piedalīties kultūras un mākslas dzīvē.

                  (7)

                  Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām (1), ko ratificējusi Savienība un visas Konvencijas puses, 7. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, ar ko nodrošina, lai bērni ar invaliditāti vienlīdzīgi ar citiem bērniem varētu pilnībā izmantot visas cilvēktiesības un pamatbrīvības.

                  (8)

                  Kopā ar dalībvalstīm Savienība ir pilnībā apņēmusies būt līdere Apvienoto Nāciju Organizācijas Programmas 2030. gadam un ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu īstenošanā, tostarp attiecībā uz nabadzības izskaušanu, veselīgas dzīves nodrošināšanu un labklājības veicināšanu, kā arī iekļaujošas un taisnīgas kvalitatīvas izglītības nodrošināšanu.

                  (9)

                  Komisija 2013. gada 20. februārī pieņēma Ieteikumu 2013/112/ES (2)“Ieguldījums bērnos: nabadzības apburtā loka pārraušana”. Minētajā ieteikumā ir izklāstīta integrēta pieeja bērnu nabadzības vai sociālās atstumtības mazināšanai un bērnu labklājības uzlabošanai, kas pamatojas uz trim pīlāriem: resursu pieejamību, kvalitatīvu pakalpojumu pieejamību un bērnu līdzdalības tiesībām.

                  (10)

                  Eiropas Parlaments, Padome un Komisija 2017. gada novembrī proklamēja Eiropas sociālo tiesību pīlāru, kurā izklāstīti 20 principi, kas atbalstīs labi funkcionējošus un taisnīgus darba tirgus un sociālās drošības sistēmas. 11. princips paredz, ka bērniem ir tiesības uz kvalitatīvu agrīno pirmsskolas izglītību un aprūpi par pieņemamu cenu un tiesības uz aizsardzību pret nabadzību un ka bērniem no nelabvēlīgas vides ir tiesības uz īpašiem pasākumiem vienlīdzīgu iespēju vairošanai.

                  (11)

                  Eiropas Parlaments 2015. gada 24. novembra rezolūcijā (3) aicināja Komisiju un dalībvalstis ieviest garantiju bērniem, galveno uzmanību pievēršot nabadzībā nonākušiem bērniem un viņu piekļuvei pakalpojumiem. Bez tam Eiropas Parlaments 2021. gada 11. marta rezolūcijā (4) aicināja Komisiju iekļaut ES Bērnu tiesību stratēģijā konkrētus pasākumus, lai ieguldītu bērnos nolūkā izskaust bērnu nabadzību, tostarp izveidotu Eiropas Garantiju bērniem, atvēlot tai pienācīgus resursus, un aicināja Komisiju 2021. gada pirmajā ceturksnī nākt klajā ar priekšlikumu par Eiropas Garantiju bērniem, kā arī aicināja dalībvalstis ieguldīt visus iespējamos resursus, tostarp Savienības līdzekļus, bērnu nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanā, un izstrādāt Garantijas bērniem nacionālos rīcības plānus.

                  (12)

                  Kopīgajā deklarācijā “Nabadzības un sociālās atstumtības izskaušana – Covid-19 ietekmes uz ģimenēm mazināšana – kopīgs darbs, lai izstrādātu spēcīgu bērnu izredzes”, ko 2020. gada decembrī parakstīja 24 Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju tiesību aizsardzības padomes ministri, tika aicināts izveidot Eiropas Garantiju bērniem, kuras pamatā būtu Ieteikumā 2013/112/ES un Eiropas sociālo tiesību pīlārā paredzētie principi un integrētā pieeja. Ministri atkārtoti apstiprināja, ka piekļuve bezmaksas veselības aprūpei, bezmaksas izglītībai, izmaksu ziņā pieņemamai agrīnajai pirmsskolas izglītībai un aprūpei, pienācīgam mājoklim un pienācīgam uzturam ir būtiska bērniem, kuri ir pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam.

                  (13)

                  Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plāns (5) sniedz jaunu impulsu nabadzības un sociālās atstumtības novēršanai Savienībā, jo īpaši, nosakot mērķi līdz 2030. gadam par 15 miljoniem samazināt to cilvēku skaitu, kuri ir pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam, tostarp vismaz 5 miljoni bērnu.

                  (14)

                  Savienības visaptverošā stratēģija par bērna tiesībām (6) palīdz stiprināt bērnu līdzdalību sabiedrībā, bērna intereses izvirzīt par galveno apsvērumu, aizsargāt neaizsargātus bērnus, tostarp tos, kuri ir pakļauti sociālekonomiskai atstumtībai un marginalizācijai, aizsargāt bērnu tiesības tiešsaistē, veicināt bērniem draudzīgu tiesu sistēmu un novērst un apkarot vardarbību pret bērniem. Tās mērķis ir arī apkarot diskrimināciju pret bērniem, tostarp viņu vai viņu vecāku dzimuma vai seksuālās orientācijas dēļ.

                  (15)

                  Šā ieteikuma mērķis ir novērst un apkarot sociālo atstumtību, garantējot, ka bērniem, kam vajadzīga palīdzība, ir pieejams pamatpakalpojumu kopums, tostarp iekļaujot dzimumu līdztiesības aspektu, lai ņemtu vērā zēnu un meiteņu atšķirīgo situāciju, izskaužot bērnu nabadzību un sekmējot vienlīdzīgas iespējas. Bērni, kam vajadzīga palīdzība, ir personas, kas ir jaunākas par 18 gadiem un kas ir pakļautas nabadzības vai sociālās atstumtības riskam. Tas attiecas uz bērniem, kas dzīvo mājsaimniecības, kuras pakļautas nabadzības riskam vai saskaras ar smagu materiālo un sociālo nenodrošinātību, vai kurās ir ļoti zema darba intensitāte.

                  (16)

                  Lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi vai efektīvu un brīvu piekļuvi pamatpakalpojumiem, dalībvalstīm būtu atbilstoši valsts apstākļiem un pieejām vai nu jāorganizē un jāsniedz šādi pakalpojumi, vai arī jānodrošina atbilstoši pabalsti, lai bērnu, kam vajadzīga palīdzība, vecāki vai aizbildņi varētu segt minēto pakalpojumu izmaksas vai maksu par tiem. Īpaša uzmanība jāpievērš tam, lai nepieļautu, ka jebkādas iespējamās papildu izmaksas liedz bērniem, kam vajadzīga palīdzība un kas nāk no ģimenēm ar zemiem ienākumiem, pilnā apjomā piekļūt pamatpakalpojumiem.

                  (17)

                  Savienībā ir gandrīz 18 miljoni bērnu, kas ir pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam (7), turklāt starp dalībvalstīm ir ievērojamas atšķirības. Daudzi riska faktori, kas dažus bērnus var padarīt īpaši neaizsargātus un pakļaut nabadzības vai sociālās atstumtības riskam, ievērojami atšķiras. Tāpēc valstu pieejas šā ieteikuma īstenošanai būtu jāpielāgo konkrētiem vietējiem apstākļiem un vajadzībām. Viens no galvenajiem bērnu sociālās atstumtības faktoriem ir nevienlīdzīga piekļuve pamatpakalpojumiem, kas ir būtiski viņu labklājības nodrošināšanai un sociālo, kognitīvo un emocionālo prasmju attīstībai. Bērni, kas dzīvo nabadzībā, vai bērni no nelabvēlīgas vides, visticamāk, saskarsies ar šķēršļiem attiecībā uz piekļuvi agrīnajai pirmsskolas izglītībai un aprūpei, iekļaujošai izglītībai, veselības aprūpei, veselīgam uzturam un pienācīgiem mājokļiem. Viņi sāk savu dzīvi nelabvēlīgākā situācijā, kas ilgtermiņā var ietekmēt viņu attīstību un nākotnes izredzes.

                  (18)

                  Sociālās atstumtības pārmantošana no paaudzes paaudzē apdraud sociālo kohēziju paaudzēm ilgi un rada lielākas izmaksas labklājības valstīm, apgrūtinot ekonomisko un sociālo noturību. Tādēļ svarīgs līdzeklis, kā pastiprināt centienus novērst un apkarot sociālo atstumtību, ir uzlabot to bērnu vienlīdzīgu piekļuvi pamatpakalpojumiem, kam ir vajadzīga palīdzība. Tas arī palīdz veicināt vienlīdzīgas iespējas bērniem, kam vajadzīga palīdzība, un apkarot bērnu nabadzību.

                  (19)

                  Nelabvēlīgu apstākļu novēršana agrīnā vecumā ir rentabls ieguldījums, tostarp ilgtermiņa perspektīvā, jo tas veicina ne tikai bērnu iekļaušanu un labākus viņu sociālekonomiskos rezultātus pieaugušā vecumā, bet arī atbalsta ekonomiku un sabiedrību, pateicoties labākai integrācijai darba tirgū un sociālajā dzīvē un labākai pārejai no skolas uz darba dzīvi, tostarp, pilnībā īstenojot Padomes 2020. gada 30. oktobra Ieteikumu “Tilts uz nodarbinātību – Garantijas jauniešiem pastiprināšana” (8). Ieguldījumi vienlīdzīgās iespējās bērniem ir pamats ilgtspējīgai un iekļaujošai izaugsmei, ar ko atbalsta taisnīgu un noturīgu sabiedrību un augšupēju sociālo konverģenci. Tas arī palīdz novērst nelabvēlīgu demogrāfisko pārmaiņu ietekmi, samazinot prasmju un darbaspēka trūkumu un nodrošinot labāku teritoriālo aptvērumu, vienlaikus izmantojot iespējas, ko rada zaļā un digitālā pārkārtošanās.

                  (20)

                  Vienlīdzīga piekļuve kvalitatīvai un iekļaujošai agrīnajai pirmsskolas izglītībai un aprūpei un izglītībai ir būtiska, lai pārtrauktu sociālās atstumtības pārmantošanu un nodrošinātu vienlīdzīgas iespējas bērniem, kuri ir nelabvēlīgā situācijā. Tomēr agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes ierobežotā pieejamība un augstās izmaksas var būt šķērslis bērniem no ģimenēm ar zemiem ienākumiem. Viņu apmeklētības rādītāji ir ievērojami zemāki, un tas vēlāk atspoguļojas sliktākos izglītības rezultātos un augstākos skolas pamešanas rādītājos, jo īpaši migrantu izcelsmes bērniem vai romu bērniem. Segregācija un diskriminācija attiecībā uz bērnu ar invaliditāti vai speciālās izglītības vajadzībām piekļuvi vispārējai izglītībai joprojām ir problēma. Izvēloties izglītības iestādi, jāņem vērā bērna intereses. Izglītības sistēmās pieaug migrantu izcelsmes bērnu skaits, tādēļ ir jānovērš segregācija skolu vidē un jāpielāgo mācību metodes – saskaņā ar valsts tiesību aktiem un dalībvalstu pienākumiem, kas izriet no attiecīgajiem starptautiskajiem instrumentiem šajā jomā.

                  (21)

                  Svarīga mācīšanās daļa, tostarp sociālo prasmju apguve, notiek ar sporta, brīvā laika pavadīšanas vai kultūras pasākumu palīdzību. Šādi pasākumi ir izrādījušies lietderīgi, jo īpaši bērniem no nelabvēlīgas vides. Tomēr dažas bērnu grupas vai nu nevar atļauties piedalīties šādos pasākumos, vai arī viņu līdzdalību kavē tas, ka trūkst pienācīgas infrastruktūras, ir slikta pieejamība vai valodas problēmas.

                  (22)

                  Bērniem, kam vajadzīga palīdzība, kopumā ir grūtības piekļūt konkrētiem veselības aprūpes pakalpojumiem, piemēram, zobārstniecībai, vai dažādiem palīglīdzekļiem, piemēram, zobu breketēm, kontaktlēcām vai brillēm. Šādiem bērniem ir arī mazāk iespēju un līdzekļu, lai varētu izmantot slimību profilakses un veselības veicināšanas programmas. Ienākumu nabadzība un citi sociālie faktori būtiski ietekmē bērnu vispārējo attīstību un veselību, tostarp garīgo veselību, un vēlākos gados palielina sliktas veselības risku. Būtiska nozīme ir agrīnai intervencei un profilaksei, kas kopā ar labāku piekļuvi sabiedrības veselības profilakses un veicināšanas programmām, tostarp vakcinācijai un atbalstam vecākiem, var palīdzēt sasniegt labākus rezultātus.

                  (23)

                  Piekļuve veselīgam un ilgtspējīgam uzturam ir problēma, jo īpaši ģimenēm ar zemiem ienākumiem. Veselīgas pārtikas un uztura programmas var palīdzēt risināt tādas problēmas kā nepilnvērtīgs uzturs, fizisko aktivitāšu trūkums, aptaukošanās vai alkohola un tabakas lietošana, tādējādi samazinot nepilnvērtīgu uzturu un sliktu uzturu, kas ir izplatītākā problēma to bērnu vidū, kuri ir no nelabvēlīgas vides. Covid-19 pandēmijas laikā gūtā pieredze parādīja, cik svarīgas ir skolu ēdināšanas programmas bērniem, kuriem pārvietošanās ierobežojumu laikā pēkšņi tika atņemts drošs uztura avots (9). Tādēļ ir īpaši svarīgi, ka bērniem, kam vajadzīga palīdzība, katrā skolas dienā ir pieejama vismaz viena veselīga maltīte, un to varētu panākt, vai nu sagādājot šādas maltītes, vai arī nodrošinot, ka vecāki vai aizbildņi, vai bērni spēj sagādāt šādas maltītes, ņemot vērā attiecīgos vietējos apstākļus un vajadzības.

                  (24)

                  Bērni no ģimenēm ar zemiem ienākumiem, kuriem ir migrantu izcelsme vai etnisko minoritāšu izcelsme, ir pakļauti lielākam riskam saskarties ar ļoti sliktiem sadzīves apstākļiem, pārapdzīvotību un enerģētisko nabadzību, un viņus vairāk apdraud bezpajumtniecība. Mājokļa izdevumi ir smags slogs mājsaimniecībām ar vienu pelnītāju, jo īpaši tām, kuras vada sievietes. Pienācīga mājokļa nodrošināšana un gādāšana par to, ka bērniem un viņu ģimenēm tiek sniegta pienācīga pagaidu izmitināšana, ir svarīgi mehānismi, kā novērst bērnu sociālo atstumtību un mazināt bezpajumtniecības risku. Lai īstenotu bērnu deinstitucionalizāciju, būtu jāveicina kvalitatīva aprūpe dzīvesvietā vai ģimenē. Bērnu ievietošana aprūpes iestādē būtu jāveic tikai tad, ja tas ir bērna interesēs, ņemot vērā bērna vispārējo situāciju un individuālās vajadzības. Atbalsts, kas sniegts bērniem, kuri tiek izņemti no aprūpes iestādes vai audžuģimenes, ir būtisks ieguldījums viņu neatkarīgā dzīvē un sociālajā integrācijā.

                  (25)

                  Covid-19 pandēmijas izraisītajai krīzei var būt tālejoša ietekme uz ģimeņu un bērnu ekonomisko un sociālo labklājību, un tā, visticamāk, nesamērīgi ietekmēs bērnus no nelabvēlīgas vides. Iedzīvotāju grupas ar zemiem un vidējiem ienākumiem ir pakļautas lielākam ienākumu zaudēšanas riskam, kas, iespējams, būtiski ietekmē mājsaimniecību rīcībā esošos ienākumus, jo pieaug bezdarbs un samazinās tāldarba iespējas. Paredzams, ka krīze saasinās pastāvošo nevienlīdzību un, visticamāk, palielinās nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto mājsaimniecību skaitu. Tas arī rada ievērojamu spiedienu uz pakalpojumu pieejamību. Krīze vissmagāk ir skārusi tos bērnus, kas dzīvo dažādos nelabvēlīgos apstākļos. Attālinātās mācības rada grūtības daudziem bērniem, kas dzīvo mājsaimniecībās bez pienācīga ģimenes atbalsta, prasmēm vai aprīkojuma, tostarp bērniem, kuri dzīvo attālās vai lauku teritorijās, kur nav atbilstošas digitālās infrastruktūras.

                  (26)

                  Lai novērstu bērnu sociālo atstumtību un mazinātu Covid-19 pandēmijas sociālekonomisko ietekmi, ir vajadzīga integrēta, uz cilvēku vērsta un daudzdimensionāla pieeja un stimulējošs politikas satvars. Sadarbības un koordinācijas stiprināšana starp dienestiem dažādos līmeņos nodrošina efektīvus preventīvus pasākumus un atbalsta bērnu sociālo iekļaušanu. Papildus piekļuves nodrošināšanai pamatpakalpojumiem visos reģionos un teritorijās, tostarp, veicot ieguldījumus pakalpojumu infrastruktūrā un darbaspēkā, ir arī jāuzlabo saistīto politikas jomu efektivitāte un atbilstība, jāapvieno preventīvie un korektīvie pasākumi un maksimāli jāizmanto esošie Savienības instrumenti.

                  (27)

                  Eiropas pusgada ekonomikas un nodarbinātības koordinēšanas process, ko papildina sociālo rezultātu pārskats (10), ir izgaismojis bērnu nabadzības vai sociālās atstumtības problēmu, un vairākas dalībvalstis ir saņēmušas konkrētai valstij adresētus ieteikumus. Nodarbinātības pamatnostādnēs ir uzsvērts, cik svarīgi ir visiem iedzīvotājiem, tostarp bērniem, nodrošināt piekļuvi noteiktiem pakalpojumiem, piemēram, agrīnajai pirmsskolas izglītībai un aprūpei, izglītībai un veselības aprūpei, jo šāda piekļuve ir priekšnosacījums vienlīdzīgu iespēju nodrošināšanai.

                  (28)

                  Ir pieejami Savienības līdzekļi, kas paredzēti, lai atbalstītu Eiropas Garantijas bērniem īstenošanu un turpmākos atbalsta pasākumus. Eiropas Sociālajā fondā Plus visas dalībvalstis paredzēs atbilstošu summu bērnu nabadzības vai sociālās atstumtības problēmu risināšanai. Dalībvalstīm, kurās nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto bērnu īpatsvars pārsniedz Savienības vidējo rādītāju, šai summai jābūt vismaz 5 % no valsts piešķīruma Eiropas Sociālajam fondam Plus. Ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus, Eiropas Reģionālās attīstības fonds un InvestEU arī atbalstīs ieguldījumus iespējas sniedzošā infrastruktūrā, piemēram, sociālajos mājokļos un agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes iestādēs, kā arī aprīkojumā un piekļuvē kvalitatīviem pamatpakalpojumiem. Eiropas atveseļošanas plāna un instrumenta Next Generation EU ietvaros Atveseļošanas un noturības mehānisms sniegs Savienības papildu finansējumu valstu atveseļošanas un noturības plānos iekļaujamajām reformām, investīcijām un politiku nākamajai paaudzei, bērniem un jauniešiem, piemēram, izglītībai un prasmēm (11). Tehniskā atbalsta instruments var palīdzēt dalībvalstīm izstrādāt un īstenot strukturālas reformas tādās jomās kā izglītība, sociālie pakalpojumi, tiesiskums un veselība, tostarp starpnozaru reformas bērnu nabadzības un sociālās atstumtības novēršanai.

                  (29)

                  Dalībvalstis var arī izmantot 2017.–2023. gada ES skolu augļu, dārzeņu un piena programmu, lai veselīgus produktus padarītu pieejamākus bērniem un uzlabotu viņu izpratni par veselīgas un ilgtspējīgas pārtikas priekšrocībām.

                  (30)

                  Šis ieteikums būtu jāīsteno, izmantojot valstu rīcības plānus, kas pielāgoti valsts, reģionālajiem un vietējiem apstākļiem. Šādos valstu rīcības plānos būtu jāapzina bērni, kam vajadzīga palīdzība, un šķēršļi, ar kuriem viņi saskaras, piekļūstot šajā ieteikumā aptvertajiem pakalpojumiem un izmantojot tos. Šajā nolūkā dalībvalstīm iesaka iesaistīt attiecīgās ieinteresētās personas, tostarp nevalstiskas organizācijas, kas veicina bērnu tiesības. Šā ieteikuma īstenošanā panāktais progress būtu arī regulāri jāuzrauga, piemēram, kā daļa no sociālo rezultātu pārskata Eiropas pusgada kontekstā, tostarp, izstrādājot attiecīgus uzraudzības rādītājus.

                  (31)

                  Šis ieteikums papildina Komisijas Ieteikumu 2013/112/ES, ir Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plāna rezultāts un papildina Savienības visaptverošo stratēģiju par bērna tiesībām.

                  (32)

                  Šajā ieteikumā pilnībā ir ievēroti subsidiaritātes un proporcionalitātes principi. Tas neskar valstu procesuālo tiesību principus un dalībvalstu tiesību tradīcijas un neietver Savienības pilnvaru paplašināšanu,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      MĒRĶIS UN DARBĪBAS JOMA

                  1.

                  Šā ieteikuma mērķis ir novērst un apkarot sociālo atstumtību, garantējot, ka bērniem, kam vajadzīga palīdzība, ir piekļuve pamatpakalpojumu kopumam, un tādējādi tiek arī veicināta bērna tiesību ievērošana, apkarojot bērnu nabadzību un sekmējot vienlīdzīgas iespējas.

                  2.

                  Šis ieteikums attiecas uz bērniem, kam vajadzīga palīdzība.

            DEFINĪCIJAS

                  3.

                  Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

                              a)

                              “bērni, kam vajadzīga palīdzība”, ir personas, kas ir jaunākas par 18 gadiem un kas ir pakļautas nabadzības vai sociālās atstumtības riskam;

                              b)

                              “migrantu izcelsmes bērni” ir trešo valstu valstspiederīgo bērni, neatkarīgi no viņu migrācijas statusa, un bērni ar dalībvalsts valstspiederību, kuriem ir trešās valsts migrantu izcelsme tāpēc, ka vismaz viens no vecākiem ir dzimis ārvalstīs;

                              c)

                              “bērni, kas dzīvo nestabilos ģimenes apstākļos”, ir bērni, kas ir pakļauti dažādiem riska faktoriem, kuri varētu izraisīt nabadzību vai sociālo atstumtību. Tas ietver: dzīvo mājsaimniecībā ar vienu pelnītāju; dzīvo kopā ar vecāku, kuram ir invaliditāte; dzīvo mājsaimniecībā, kurā ir garīgās veselības problēmas vai ilgstoša slimība; dzīvo mājsaimniecībā, kurā notiek pārmērīga reibinošu vielu lietošana vai vardarbība ģimenē; bērni, kuru vecāks – Savienības pilsonis – ir pārcēlies uz citu dalībvalsti, bet bērni ir palikuši savā izcelsmes dalībvalstī; bērni, kuru māte ir pusaudze, vai pusaudzes, kurām ir bērns; un bērni, kuru viens no vecākiem ir ieslodzījumā;

                              d)

                              “efektīva piekļuve” ir situācija, kad pakalpojumi ir viegli pieejami, cenas ziņā pieņemami, piekļūstami, kvalitatīvi, savlaicīgi sniegti un potenciālie pakalpojumu izmantotāji ir informēti par to esamību, kā arī par tiesībām tos izmantot;

                              e)

                              “efektīva un brīva piekļuve” ir situācija, kurā pakalpojumi ir viegli pieejami, piekļūstami, kvalitatīvi, savlaicīgi sniegti un potenciālie pakalpojumu izmantotāji ir informēti par to esamību, kā arī par tiesībām tos izmantot, un pakalpojumi tiek sniegti bez maksas, vai nu organizējot un sniedzot šādus pakalpojumus, vai arī nodrošinot atbilstošus pabalstus, ar ko sedz pakalpojumu izmaksas vai maksu par tiem, vai tādā veidā, ka finansiālie apstākļi nebūs šķērslis vienlīdzīgai piekļuvei;

                              f)

                              “skolas nodarbības” ir mācīšanās sporta, brīvā laika pavadīšanas vai kultūras pasākumos, kas notiek parastajās mācību stundās vai ārpus tām vai ko organizē skolas kopiena;

                              g)

                              “veselīga maltīte” jeb “veselīgs uzturs” ir sabalansēta ēdiena patēriņš, kas bērniem nodrošina uzturvielas, kuras nepieciešamas viņu fiziskajai un garīgajai attīstībai un fiziskajai aktivitātei, kas atbilst viņu fizioloģiskajām vajadzībām;

                              h)

                              “pienācīgs mājoklis” ir mājoklis, kas atbilst pašreizējiem valsts tehniskajiem standartiem, ir apmierinošā tehniskā stāvoklī, tajā ir pietiekams siltumkomforta līmenis, un tas ir pieejams un piekļūstams par pieņemamu cenu.

            SASKAŅĀ AR VALSTU KOMPETENCI, APSTĀKĻIEM UN PRAKSI UN PILNĪBĀ IEVĒROJOT SUBSIDIARITĀTES UN PROPORCIONALITĀTES PRINCIPUS, AR ŠO IESAKA:
      GALVENIE IETEIKUMI

                  4.

                  Dalībvalstīm iesaka garantēt bērniem, kam vajadzīga palīdzība:

                              a)

                              efektīvu un brīvu piekļuvi kvalitatīvai agrīnajai pirmsskolas izglītībai un aprūpei, izglītībai un skolas nodarbībām, vismaz vienu veselīgu maltīti katru skolas dienu un veselības aprūpi;

                              b)

                              efektīvu piekļuvi veselīgam uzturam un pienācīgam mājoklim.

                  5.

                  Dalībvalstīm iesaka apzināt bērnus, kam vajadzīga palīdzība, un, attiecīgā gadījumā izstrādājot valsts integrētos pasākumus, šajā grupā ņemt vērā konkrētas nelabvēlīgas situācijas, kādās jo īpaši dzīvo:

                              a)

                              bērni bezpajumtnieki vai bērni, kuriem ir ļoti slikti sadzīves apstākļi;

                              b)

                              bērni ar invaliditāti;

                              c)

                              bērni ar garīgās veselības problēmām;

                              d)

                              migrantu izcelsmes vai etniskās minoritātes izcelsmes bērni, jo īpaši romi;

                              e)

                              bērni alternatīvā, jo īpaši institucionālā, aprūpē;

                              f)

                              bērni, kas dzīvo nestabilos ģimenes apstākļos.

            STIMULĒJOŠS POLITIKAS SATVARS

                  6.

                  Izvirzot bērna intereses par vienu no galvenajiem apsvērumiem, dalībvalstīm iesaka izveidot integrētu un stimulējošu politikas satvaru, kas risinātu bērnu sociālās atstumtības problēmu, galveno uzmanību pievēršot tam, kā pārtraukt nabadzības un nelabvēlīgās situācijas apburto loku, kurš turpinās no paaudzes paaudzē, un kā mazināt Covid-19 pandēmijas sociālekonomisko ietekmi. Šajā nolūkā, īstenojot šo ieteikumu, dalībvalstīm iesaka:

                              a)

                              nodrošināt sociālās, izglītības, veselības, uztura un mājokļu politikas konsekvenci valsts, reģionālā un vietējā līmenī un, ja iespējams, integrētā veidā uzlabot tās atbilstību attiecībā uz atbalstu bērniem;

                              b)

                              turpināt un vajadzības gadījumā palielināt ieguldījumus izglītībā, pienācīgās veselības un sociālās aizsardzības sistēmās, lai efektīvi risinātu bērnu un viņu ģimeņu vajadzības, jo īpaši to bērnu un ģimeņu vajadzības, kuras pakļautas sociālai atstumtībai;

                              c)

                              nodrošināt pienācīgu politiku un resursus, tostarp, izmantojot darba tirgus integrācijas pasākumus, atbalsta pasākumus vecākiem vai aizbildņiem un ienākumu atbalstu ģimenēm un mājsaimniecībām, lai finansiāli šķēršļi nekavētu bērnu piekļuvi kvalitatīviem pakalpojumiem;

                              d)

                              pievērsties sociālās atstumtības teritoriālajai dimensijai, ņemot vērā bērnu konkrētās vajadzības atbilstīgi īpašiem apstākļiem pilsētu, lauku, attālās un mazāk labvēlīgās teritorijās un pamatojoties uz integrētu un daudzdisciplīnu pieeju;

                              e)

                              stiprināt sadarbību ar valsts, reģionālajām un vietējām iestādēm, sociālās ekonomikas organizācijām, nevalstiskām organizācijām, kas veicina bērnu tiesības, pašiem bērniem un citām ieinteresētajām personām un to iesaisti uz bērniem orientētas politikas un kvalitatīvu pakalpojumu izstrādē, īstenošanā un uzraudzībā;

                              f)

                              veikt pasākumus, kas veicinātu iekļaušanu un novērstu un apkarotu diskrimināciju un stigmatizāciju attiecībā uz bērniem, kam vajadzīga palīdzība;

                              g)

                              atbalstīt stratēģiskas investīcijas kvalitatīvos pakalpojumos bērniem, tostarp iespējas sniedzošā infrastruktūrā un kvalificētā darbaspēkā;

                              h)

                              atvēlēt pienācīgus resursus un optimāli izmantot valsts un ES līdzekļus, jo īpaši Eiropas Sociālo fondu Plus, Eiropas Reģionālās attīstības fondu un attiecīgos gadījumos REACT-EU, InvestEU, Atveseļošanas un noturības mehānismu un tehniskā atbalsta instrumentu;

                              i)

                              visā stimulējošajā satvarā ņemt vērā dzimumperspektīvu.

            AGRĪNĀ PIRMSSKOLAS IZGLĪTĪBA UN APRŪPE, IEKĻAUJOŠA IZGLĪTĪBA UN SKOLAS NODARBĪBAS, UN VESELĪGA MALTĪTE KATRU SKOLAS DIENU

                  7.

                  Lai bērniem, kam vajadzīga palīdzība, garantētu efektīvu un brīvu piekļuvi kvalitatīvai agrīnajai pirmsskolas izglītībai un aprūpei, izglītībai un skolas nodarbībām un veselīgu maltīti katru skolas dienu, dalībvalstīm iesaka:

                              a)

                              apzināt un novērst finansiālus un nefinansiālus šķēršļus dalībai agrīnajā pirmsskolas izglītībā un aprūpē, izglītībā un skolas nodarbībās;

                              b)

                              veikt pasākumus, lai novērstu un samazinātu priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu, ņemot vērā dzimumperspektīvu, no jauna iesaistītu bērnus, kuri varētu priekšlaicīgi pārtraukt mācības vai kuri ir pametuši izglītību vai apmācību, tostarp, sniedzot personalizētus norādījumus un stiprinot sadarbību ar ģimenēm;

                              c)

                              sniegt mācību atbalstu bērniem ar mācīšanās grūtībām, lai kompensētu lingvistiskās, kognitīvās un ar izglītību saistītās nepilnības;

                              d)

                              pielāgot agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes iestāžu un izglītības iestāžu telpas un mācību materiālus un gādāt par visatbilstošāko reakciju uz konkrētajām bērnu ar speciālās izglītības vajadzībām un bērnu ar invaliditāti vajadzībām, izmantojot iekļaujošas mācīšanas un mācīšanās metodes; šajā nolūkā nodrošināt, ka ir pieejami kvalificēti skolotāji un citi speciālisti, piemēram, psihologi, logopēdi, rehabilitologi, sociālie darbinieki vai skolotāju asistenti;

                              e)

                              ieviest pasākumus, lai atbalstītu iekļaujošu izglītību un izvairītos no nošķirtām nodarbībām agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes iestādēs un izglītības iestādēs; tas var ietvert arī prioritātes piešķiršanu bērniem, kam vajadzīga palīdzība, vai, ja nepieciešams, agrīnas piekļuves nodrošināšanu viņiem;

                              f)

                              gādāt par vismaz vienu veselīgu maltīti katru skolas dienu;

                              g)

                              attiecīgā gadījumā nodrošināt mācību materiālus, tostarp digitālos izglītības rīkus, grāmatas, skolas formas vai jebkādu nepieciešamo apģērbu;

                              h)

                              gādāt par attālinātajām mācībām vajadzīgu ātrdarbīgu savienojamību, digitālajiem pakalpojumiem un atbilstošu aprīkojumu, lai nodrošinātu piekļuvi izglītības saturam tiešsaistē, kā arī uzlabot bērnu, kam vajadzīga palīdzība, un skolotāju digitālās prasmes un veikt nepieciešamos ieguldījumus, lai novērstu visu veidu digitālo plaisu;

                              i)

                              attiecīgā gadījumā gādāt par transportu uz agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes iestādēm un izglītības iestādēm;

                              j)

                              nodrošināt vienlīdzīgu un iekļaujošu piekļuvi skolas nodarbībām, tostarp dalībai skolas ekskursijās un sporta, brīvā laika pavadīšanas un kultūras pasākumos;

                              k)

                              izstrādāt sistēmu izglītības iestāžu, vietējo kopienu, sociālo, veselības un bērnu aizsardzības dienestu, ģimenes un sociālās ekonomikas dalībnieku sadarbībai, lai atbalstītu iekļaujošu izglītību, nodrošinātu pēcskolas aprūpi un iespējas piedalīties sporta, brīvā laika pavadīšanas un kultūras pasākumos, kā arī izveidotu izglītības iestādes kā iekļaušanas un līdzdalības centrus un ieguldītu šajā jomā.

            VESELĪBAS APRŪPE

                  8.

                  Lai bērniem, kam vajadzīga palīdzība, garantētu efektīvu un brīvu piekļuvi kvalitatīvai veselības aprūpei, dalībvalstīm iesaka:

                              a)

                              veicināt slimību un attīstības problēmu, tostarp ar garīgo veselību saistītu problēmu, agrīnu atklāšanu un ārstēšanu, nodrošināt piekļuvi periodiskām medicīniskām pārbaudēm, tostarp zobu un redzes pārbaudēm, un skrīninga programmām; nodrošināt savlaicīgus ārstnieciskos un rehabilitācijas pasākumus, tostarp piekļuvi zālēm, ārstēšanai un palīglīdzekļiem, kā arī piekļuvi vakcinācijas programmām;

                              b)

                              nodrošināt mērķtiecīgus rehabilitācijas un habilitācijas pakalpojumus bērniem ar invaliditāti;

                              c)

                              īstenot pieejamas veselības veicināšanas un slimību profilakses programmas, kas paredzētas bērniem, kam vajadzīga palīdzība, un viņu ģimenēm, kā arī speciālistiem, kuri strādā ar bērniem.

            VESELĪGS UZTURS

                  9.

                  Lai bērniem, kam vajadzīga palīdzība, garantētu efektīvu piekļuvi pietiekamam un veselīgam uzturam, tostarp, izmantojot ES skolu augļu, dārzeņu un piena programmu, dalībvalstīm iesaka:

                              a)

                              atbalstīt veselīgu maltīšu pieejamību arī ārpus skolas dienām, tostarp, sniedzot atbalstu natūrā vai finansiālu atbalstu, jo īpaši ārkārtas apstākļos, piemēram, skolu slēgšanas gadījumā;

                              b)

                              nodrošināt, ka uztura standarti agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes iestādēs un izglītības iestādēs atbilst konkrētām uztura vajadzībām;

                              c)

                              agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes iestādēs un izglītības iestādēs ierobežot tādu pārtikas produktu reklamēšanu un pieejamību, kas ir ar augstu tauku, sāls un cukura saturu;

                              d)

                              sniegt bērniem un ģimenēm pienācīgu informāciju par veselīgu uzturu bērniem.

            PIENĀCĪGS MĀJOKLIS

                  10.

                  Lai bērniem, kam vajadzīga palīdzība, garantētu efektīvu piekļuvi pienācīgam mājoklim, dalībvalstīm iesaka:

                              a)

                              nodrošināt, ka bērni bezpajumtnieki un viņu ģimenes saņem pienācīgu izmitināšanu, tiek ātri pārcelti no pagaidu izmitināšanas vietām uz pastāvīgu mājokli un saņem attiecīgus sociālos un konsultāciju pakalpojumus;

                              b)

                              vajadzības gadījumā novērtēt un pārskatīt valsts, reģionālo un vietējo mājokļu politiku un veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka pienācīgi tiek ņemtas vērā to ģimeņu intereses, kurās ir bērni, kam vajadzīga palīdzība, tostarp tiek risināta enerģētiskās nabadzības problēma un novērsts bezpajumtniecības risks; šādā novērtējumā un pārskatīšanā būtu jāiekļauj arī sociālo mājokļu vai mājokļu palīdzības politika un mājokļa pabalsti, kā arī jāturpina uzlabot to piekļūstamību bērniem ar invaliditāti;

                              c)

                              piešķirt prioritāti un nodrošināt savlaicīgu piekļuvi sociālajiem mājokļiem vai mājokļu palīdzībai bērniem, kam vajadzīga palīdzība, un viņu ģimenēm;

                              d)

                              ņemt vērā bērna intereses, kā arī bērna vispārējo situāciju un individuālās vajadzības, kad bērnus ievieto aprūpes iestādēs vai nodod audžuģimenes aprūpē; nodrošināt bērnu pāreju no aprūpes iestādes vai audžuģimenes aprūpes uz kvalitatīvu aprūpi dzīvesvietā vai ģimenē un atbalstīt viņu neatkarīgu dzīvi un sociālo integrāciju.

            PĀRVALDĪBA UN ZIŅOŠANA

                  11.

                  Lai nodrošinātu pareizu pārvaldību, uzraudzību un ziņošanu un pienācīgi ņemot vērā pastāvošās valsts struktūras un mehānismus, dalībvalstīm iesaka:

         Garantijas bērniem valstu koordinatori

                  a)

                  iecelt Garantijas bērniem valsts koordinatoru, kuram ir pietiekami līdzekļi un pilnvaras, kas ļauj efektīvi koordinēt un uzraudzīt šā ieteikuma īstenošanu;

         Bērnu, kam vajadzīga palīdzība, apzināšana

                  b)

                  lai nodrošinātu visefektīvāko pasākumu vēršanu uz bērniem, kam vajadzīga palīdzība, un ņemot vērā valsts, reģionālās un vietējās organizācijas un apstākļus, iesaistīt attiecīgās ieinteresētās personas to bērnu apzināšanā, kam vajadzīga palīdzība, un to šķēršļu noteikšanā, ar kuriem viņi saskaras, piekļūstot pakalpojumiem, uz kuriem attiecas šis ieteikums, un to izmantošanā;

         Valstu rīcības plāni

                  c)

                  deviņu mēnešu laikā pēc šā ieteikuma pieņemšanas iesniegt Komisijai rīcības plānu par to, kā laikposmā līdz 2030. gadam īstenot šo ieteikumu, ņemot vērā valsts, reģionālos un vietējos apstākļus, kā arī esošās politikas darbības un pasākumus, ar ko atbalsta bērnus, kam vajadzīga palīdzība. Rīcības plānā jo īpaši būtu jāiekļauj:

                              i)

                              bērnu, kam vajadzīga palīdzība, mērķkategorijas, kuras ir nepieciešams sasniegt ar atbilstošiem integrētiem pasākumiem;

                              ii)

                              kvantitatīvie un kvalitatīvie mērķi, kas jāsasniedz attiecībā uz bērniem, kuriem vajadzīga palīdzība un kuriem jāsniedz atbalsts ar atbilstošiem pasākumiem, ņemot vērā reģionālās un vietējās atšķirības;

                              iii)

                              pasākumi, kas plānoti vai veikti, īstenojot šo ieteikumu, tostarp reģionālā un vietējā līmenī, un nepieciešamie finanšu resursi un termiņi;

                              iv)

                              citi pasākumi, kas plānoti vai veikti, lai risinātu bērnu sociālās atstumtības problēmu un pārtrauktu nelabvēlīgās situācijas apburto loku, kurš turpinās no paaudzes paaudzē, jo īpaši, pamatojoties uz 6. punktā paredzēto stimulējošo politikas satvaru;

                              v)

                              valsts sistēma datu vākšanai saistībā ar šo ieteikumu, tā uzraudzībai un novērtēšanai, arī 12. punkta d) apakšpunktā minētās vienotās uzraudzības sistēmas izveidošanai;

         Informēšana

                  d)

                  izstrādāt efektīvus informēšanas pasākumus, kas paredzēti bērniem, kam vajadzīga palīdzība, un viņu ģimenēm, jo īpaši reģionālā un vietējā līmenī, lai ar izglītības iestāžu, apmācītu sociālo darbinieku, ģimenes atbalsta dienestu, pilsoniskās sabiedrības un sociālās ekonomikas organizāciju starpniecību palielinātu informētību un veicinātu un atvieglotu šajā ieteikumā minēto pakalpojumu izmantošanu;

         Ieinteresēto personu līdzdalība

                  e)

                  nodrošināt reģionālo, vietējo un citu attiecīgo iestāžu, bērnu un attiecīgo ieinteresēto personu, kas pārstāv pilsonisko sabiedrību, nevalstiskas organizācijas, izglītības iestādes un struktūras, kas atbildīgas par sociālās iekļaušanas un integrācijas, bērnu tiesību, iekļaujošas izglītības un nediskriminācijas veicināšanu, kā arī valstu līdztiesības iestāžu līdzdalību visā rīcības plāna sagatavošanas, īstenošanas, uzraudzības un izvērtēšanas procesā;

         Ziņošana Komisijai

                  f)

                  reizi divos gados ziņot Komisijai par šā ieteikuma īstenošanā panākto progresu saskaņā ar c) apakšpunktā minēto valsts rīcības plānu.

            ĪSTENOŠANA, UZRAUDZĪBA UN IZVĒRTĒŠANA

                  12.

                  Padome atzinīgi vērtē Komisijas mērķi:

                              a)

                              uzraudzīt progresu šā ieteikuma īstenošanā, tostarp tā rezultātus un ietekmi uz bērniem, kam vajadzīga palīdzība, arī kā daļu no sociālo rezultātu pārskata Eiropas pusgada kontekstā un attiecīgā gadījumā ierosināt konkrētām dalībvalstīm adresētus ieteikumus;

                              b)

                              strādāt kopā ar dalībvalstīm, Garantijas bērniem valstu koordinatoriem un Sociālās aizsardzības komiteju, lai veicinātu savstarpēju mācīšanos, dalītos pieredzē, apmainītos ar labu praksi un sekotu līdzi darbībām, kas veiktas, reaģējot uz šo ieteikumu, kā izklāstīts attiecīgajos valstu rīcības plānos;

                              c)

                              pamatojoties uz dalībvalstu ziņojumiem, regulāri ziņot Sociālās aizsardzības komitejai par šā ieteikuma īstenošanā panākto progresu;

                              d)

                              strādāt kopā ar Sociālās aizsardzības komiteju, lai:

                                          i)

                                          izveidotu vienotu uzraudzības sistēmu, izmantojot esošos datu avotus un rādītājus, un vajadzības gadījumā izstrādātu vēl citus saskaņotus kopējos kvantitatīvos un kvalitatīvos rezultātu rādītājus, kas palīdz novērtēt šā ieteikuma īstenošanu;

                                          ii)

                                          nolūkā veicināt politikas veidošanu uzlabotu salīdzināmu datu pieejamību, tvērumu un atbilstību Savienības līmenī, tostarp par bērniem, kam vajadzīga palīdzība, un par viņu piekļuvi pakalpojumiem, kā arī par bērniem paredzēto pabalstu adekvātumu un tvērumu;

                              e)

                              pārskatīt šā ieteikuma īstenošanā panākto progresu un ne vēlāk kā piecus gadus pēc tā pieņemšanas ziņot par to Padomei;

                              f)

                              stiprināt informētības veicināšanas un komunikācijas centienus un palielināt rezultātu un labas prakses piemēru izplatīšanu Savienības līmenī un starp dalībvalstīm un attiecīgajām ieinteresētajām personām.

         Luksemburgā, 2021. gada 14. jūnijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            A. MENDES GODINHO

         (1)  Padomes Lēmums 2010/48/EK (2009. gada 26. novembris) par to, lai Eiropas Kopiena noslēgtu Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām (OV L 23, 27.1.2010., 35. lpp.).

         (2)  Komisijas Ieteikums 2013/112/ES (2013. gada 20. februāris) “Ieguldījums bērnos: nabadzības apburtā loka pārraušana” (OV L 59, 2.3.2013., 5. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta 2015. gada 24. novembra rezolūcija par nevienlīdzības samazināšanu, īpašu uzmanību pievēršot bērnu nabadzības problēmai (2014/2237(INI)).

         (4)  Eiropas Parlamenta 2021. gada 11. marta rezolūcija par bērna tiesībām ES Bērnu tiesību stratēģijas kontekstā (2021/2523(RSP)).

         (5)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plāns” (COM(2021)102 final).

         (6)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “ES stratēģija par bērna tiesībām” (COM(2021)142 final).

         (7)  https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Children_at_risk_of_poverty_or_social_exclusion

         (8)  Padomes Ieteikums (2020. gada 30. oktobris) “Tilts uz nodarbinātību – Garantijas jauniešiem pastiprināšana” un ar ko aizstāj Padomes 2013. gada 22. aprīļa Ieteikumu par garantijas jauniešiem izveidi (OV C 372, 4.11.2020., 1. lpp.).

         (9)  2020 Social Protection Committee annual review of the Social Protection Performance Monitor (SPPM) and developments in social protection policies. Report on key social challenges and key messages (Sociālās aizsardzības komitejas 2020. gada pārskats par Sociālās aizsardzības pārraudzības instrumentu (SAPI) un sociālās aizsardzības politikas attīstību. Ziņojums par svarīgākajiem sociālajiem izaicinājumiem un svarīgākie vēstījumi), 58. lpp.

         (10)  https://ec.europa.eu/eurostat/web/european-pillar-of-social-rights/indicators/social-scoreboard-indicators

         (11)  Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2021/241 (2021. gada 12. februāris), ar ko izveido Atveseļošanas un noturības mehānismu (OV L 57, 18.2.2021., 17. lpp.).


title: Padomes Ieteikums (ES) 2021/1346 (2021. gada 30. augusts), ar ko groza Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu

text:
                  31.8.2021

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 306/4

         PADOMES IETEIKUMS (ES) 2021/1346
         (2021. gada 30. augusts),
         ar ko groza Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu
         EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta b) un e) apakšpunktu un 292. panta pirmo un otro teikumu,
         tā kā:

                     (1)

                     Padome 2020. gada 30. jūnijā pieņēma Ieteikumu par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (1) (“Padomes ieteikums”).

                     (2)

                     Kopš tā laika Padome ir pieņēmusi Ieteikumus (ES) 2020/1052 (2), (ES) 2020/1144 (3), (ES) 2020/1186 (4), (ES) 2020/1551 (5), (ES) 2020/2169 (6), (ES) 2021/89 (7), (ES) 2021/132 (8), (ES) 2021/767 (9), (ES) 2021/892 (10), (ES) 2021/992 (11), (ES) 2021/1085 (12) un (ES) 2021/1170 (13), ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu.

                     (3)

                     Padome 2021. gada 20. maijā pieņēma Ieteikumu (ES) 2021/816, ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (14), lai atjauninātu kritērijus, kas tiek izmantoti nolūkā novērtēt to, vai nebūtiski ceļojumi no trešām valstīm ir droši un būtu jāatļauj.

                     (4)

                     Padomes ieteikums paredz, ka dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 1. jūlija, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz Padomes ieteikuma I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem. Reizi divās nedēļās Padomei I pielikumā minētais trešo valstu saraksts būtu jāpārskata un vajadzības gadījumā jāatjaunina, vispirms veicot vispārēju izvērtējumu, balstoties uz Padomes ieteikumā minēto metodiku, kritērijiem un informāciju, un pēc rūpīgas konsultēšanās ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem.

                     (5)

                     Kopš tā laika Padomē ir notikušas diskusijas, rūpīgi konsultējoties ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem, par Padomes ieteikuma I pielikumā iekļautā trešo valstu saraksta pārskatīšanu un piemērojot kritērijus un metodiku, kas noteikti Padomes Ieteikumā, kurā grozījumi izdarīti ar Ieteikumu (ES) 2021/816. Šo diskusiju rezultātā būtu jāgroza I pielikumā iekļautais trešo valstu saraksts. Konkrēti, no saraksta būtu jāsvītro Izraēla, Kosova, Libāna, Melnkalne, Ziemeļmaķedonijas Republika un Amerikas Savienotās Valstis.

                     (6)

                     Robežkontrole ir ne tikai tās dalībvalsts interesēs, pie kuras ārējām robežām to veic, bet arī visu to dalībvalstu interesēs, kuras ir atcēlušas iekšējo robežkontroli. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pie ārējām robežām veiktie pasākumi tiek koordinēti, lai nodrošinātu labu Šengenas zonas darbību. Šajā nolūkā dalībvalstīm, sākot ar 2021. gada 30. augustu, būtu koordinētā veidā jāturpina atcelt pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz to trešo valstu, īpašās pārvaldes apgabalu un citu administratīvi teritoriālo vienību iedzīvotājiem, kuras uzskaitītas I pielikumā Padomes ieteikumā, kas grozīts ar šo ieteikumu.

                     (7)

                     Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un LESD, Dānija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Dānijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro. Tā kā šis ieteikums pilnveido Šengenas acquis, Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo ieteikumu, izlemj, vai tā šo ieteikumu ieviesīs.

                     (8)

                     Šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (15); tādēļ Īrija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Īrijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro.

                     (9)

                     Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Padomes Lēmuma 1999/437/EK (16) 1. panta A punktā.

                     (10)

                     Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (17) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK (18) 3. pantu.

                     (11)

                     Attiecībā uz Lihtenšteinu – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (19) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Lēmuma 2011/350/ES (20) 3. pantu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
         Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu, kas grozīts ar Ieteikumiem (ES) 2020/1052, (ES) 2020/1144, (ES) 2020/1186, (ES) 2020/1551, (ES) 2020/2169, (ES) 2021/89, (ES) 2021/132, (ES) 2021/767, (ES) 2021/816, (ES) 2021/892, (ES) 2021/992, (ES) 2021/1085 un (ES) 2021/1170, groza šādi:

                     1)

                     Padomes ieteikuma 1. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:

                                 “1.

                                 Dalībvalstīm, sākot ar 2021. gada 30. augustu, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem.”;

                     2)

                     ieteikuma I pielikumu aizstāj ar šādu:

                           “I PIELIKUMS
                           Trešās valstis, īpašās pārvaldes apgabali un citas administratīvi teritoriālās vienības, kuru iedzīvotājus nebūtu jāskar pagaidu ierobežojumam pie ārējām robežām nebūtiskiem ceļojumiem uz ES:
                           I.   VALSTIS

                                       1.

                                       ALBĀNIJA

                                       2.

                                       ARMĒNIJA

                                       3.

                                       AUSTRĀLIJA

                                       4.

                                       AZERBAIDŽĀNA

                                       5.

                                       BOSNIJA UN HERCEGOVINA

                                       6.

                                       BRUNEJAS DARUSALAMAS VALSTS

                                       7.

                                       KANĀDA

                                       8.

                                       JAPĀNA

                                       9.

                                       JORDĀNIJA

                                       10.

                                       JAUNZĒLANDE

                                       11.

                                       KATARA

                                       12.

                                       MOLDOVAS REPUBLIKA

                                       13.

                                       SAŪDA ARĀBIJA

                                       14.

                                       SERBIJA

                                       15.

                                       SINGAPŪRA

                                       16.

                                       DIENVIDKOREJA

                                       17.

                                       UKRAINA

                                       18.

                                       ĶĪNA (*1)

                                 II.   ĶĪNAS TAUTAS REPUBLIKAS ĪPAŠĀS PĀRVALDES APGABALI
                           Honkongas Īpašās Pārvaldes Apgabals
                           Makao Īpašās Pārvaldes Apgabals
                           III.   ADMINISTRATĪVI TERITORIĀLĀS VIENĪBAS, KO VISMAZ VIENA DALĪBVALSTS NEATZĪST PAR VALSTĪM
                           Taivāna

                        (*1)  Ja tiek apstiprināta savstarpība."

            Briselē, 2021. gada 30. augustā

                  Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs

               G. DOVŽAN

            (1)  OV L 208I, 1.7.2020., 1. lpp.

            (2)  OV L 230, 17.7.2020., 26. lpp.

            (3)  OV L 248, 31.7.2020., 26. lpp.

            (4)  OV L 261, 11.8.2020., 83. lpp.

            (5)  OV L 354, 26.10.2020., 19. lpp.

            (6)  OV L 431, 21.12.2020., 75. lpp.

            (7)  OV L 33, 29.1.2021., 1. lpp.

            (8)  OV L 41, 4.2.2021., 1. lpp.

            (9)  OV L 165I, 11.5.2021., 66. lpp.

            (10)  OV L 198, 4.6.2021., 1. lpp.

            (11)  OV L 221, 21.6.2021., 12. lpp.

            (12)  OV L 235, 2.7.2021., 27. lpp.

            (13)  OV L 255, 16.7.2021., 3. lpp.

            (14)  OV L 182, 21.5.2021., 1. lpp.

            (15)  Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

            (16)  OV L 176, 10.7.1999., 31. lpp.

            (17)  OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.

            (18)  Padomes Lēmums 2008/146/EK (2008. gada 28. janvāris) par to, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.).

            (19)  OV L 160, 18.6.2011., 21. lpp.

            (20)  Padomes Lēmums 2011/350/ES (2011. gada 7. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā saistībā ar kontroles atcelšanu pie iekšējām robežām un personu pārvietošanos (OV L 160, 18.6.2011., 19. lpp.).


title: Padomes Ieteikums (ES) 2020/1632 (2020. gada 30. oktobris) par koordinētu pieeju brīvas pārvietošanās ierobežošanai sakarā ar Covid-19 pandēmiju Šengenas zonā

text:
               4.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 366/25

      PADOMES IETEIKUMS (ES) 2020/1632
      (2020. gada 30. oktobris)
      par koordinētu pieeju brīvas pārvietošanās ierobežošanai sakarā ar Covid-19 pandēmiju Šengenas zonā
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta c) un e) apakšpunktu un 292. panta pirmo un otro teikumu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Saskaņā ar LESD 67. pantu Savienība veido brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kurā nodrošina to, ka netiek veikta personu kontrole pie iekšējām robežām. Saskaņā ar Šengenas acquis iekšējās robežas drīkst šķērsot jebkurā vietā un personām neatkarīgi no valstspiederības nepiemēro robežpārbaudi. Tas attiecas arī uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kas likumīgi uzturas ES, un uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kas likumīgi ieceļojuši kādas dalībvalsts teritorijā, – viņi var brīvi pārvietoties visu pārējo dalībvalstu teritorijā 90 dienas jebkurā180 dienu laikposmā.

                  (2)

                  2020. gada 30. janvārī Pasaules Veselības organizācijas (PVO) ģenerāldirektors izsludināja starptautisku sabiedrības veselības ārkārtas situāciju sakarā ar jaunā koronavīrusa, kas izraisa 2019. gadā atklāto koronavīrusa slimību (Covid-19), uzliesmojumu pasaules mērogā. 2020. gada 11. martā PVO atzina, ka Covid-19 uzliesmojumu var raksturot kā pandēmiju.

                  (3)

                  Lai ierobežotu vīrusa izplatīšanos, dalībvalstis ir pieņēmušas dažādus pasākumus, no kuriem daži, piemēram, ieceļošanas ierobežojumi vai prasības pārrobežu ceļotājiem ievērot karantīnu, ir ietekmējuši tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā. Šie pasākumi dažos gadījumos ir ietekmējuši to, ka, šķērsojot Šengenas zonas iekšējās robežas, netiek veiktas personu pārbaudes neatkarīgi no viņu valstspiederības.

                  (4)

                  Padomes Ieteikumā (ES) 2020/1475 (1) ir noteikti vispārīgi principi un kopēji kritēriji, tostarp kopējas robežvērtības, kad ir jāapsver brīvas pārvietošanās ierobežojumi, reaģējot uz Covid-19 pandēmiju. Ar to izveidots arī kopējs satvars iespējamiem pasākumiem attiecībā uz ceļotājiem no augstāka riska apgabaliem. Tajā pausts ieteikums dalībvalstīm koordinēt darbības un informēt sabiedrību, kad tiek noteikti ierobežojoši pasākumi.

                  (5)

                  Ņemot vērā to, ka LESD 26. pantā minētā personu pārvietošanās brīvība iekšējā tirgū pastāv cieši līdzās tam, ka Šengenas zonā netiek veikta personu kontrole pie iekšējām robežām, kā minēts LESD 67. un 77. pantā, un lai ievērotu Šengenas acquis saskaņotību un integritāti, ar šo ieteikumu būtu jānodrošina, ka dalībvalstis, piemērojot Šengenas acquis, piemēro vienu un to pašu koordinēto pieeju attiecībā uz personu pārbaužu neveikšanu pie iekšējām robežām neatkarīgi no viņu valstspiederības.

                  (6)

                  Tāpēc, nodrošinot, ka Šengenas zonā pie iekšējām robežām netiek veiktas personu pārbaudes neatkarīgi no viņu valstspiederības, dalībvalstīm būtu jāpiemēro arī principi, kopējie kritēriji un kopējais pasākumu satvars, kas noteikts Ieteikumā (ES) 2020/1475.

                  (7)

                  Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šī ieteikuma pieņemšanā, un Dānijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro. Tā kā šis ieteikums pilnveido Šengenas acquis, Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo ieteikumu, izlemj, vai tā šo ieteikumu ieviesīs.

                  (8)

                  Šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (2); tādēļ Īrija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Īrijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro.

                  (9)

                  Attiecībā uz Bulgāriju, Horvātiju, Kipru un Rumāniju šis ieteikums ir Šengenas acquis pilnveidošana, kā attiecīgi noteikts 2003. gada Pievienošanās akta 3. panta 2. punktā, 2005. gada Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā un 2011. gada Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā.

                  (10)

                  Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu, kas noslēgts starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta 1. panta A punktā Padomes Lēmumā 1999/437/EK (3).

                  (11)

                  Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (4) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK (5) 3. pantu.

                  (12)

                  Attiecībā uz Lihtenšteinu – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (6) 1. panta A. punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2011/350/ES (7) 3. pantu,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      Dalībvalstīm būtu jāpiemēro ieteikumi, kas attiecas uz vispārīgiem principiem, kopējiem kritērijiem, kopējām robežvērtībām un kopējo pasākumu satvaru, tostarp ieteikumi par koordinēšanu un saziņu, kas noteikti Ieteikumā (ES) 2020/1475.

         Briselē, 2020. gada 30. oktobrī

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. ROTH

         (1)  Padomes Ieteikuma (ES) 2020/1475 (2020. gada 13. oktobris) par koordinētu pieeju brīvas pārvietošanās ierobežošanai sakarā ar Covid-19 pandēmiju (OV L 337, 14.10.2020., 3. lpp.).

         (2)  Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

         (3)  OV L 176, 10.7.1999., 36. lpp.

         (4)  OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.

         (5)  Padomes Lēmums 2008/146/EK (2008. gada 28. janvāris) par to, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.).

         (6)  OV L 160, 18.6.2011., 21. lpp.

         (7)  Padomes Lēmums 2011/350/ES (2011. gada 7. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā saistībā ar kontroles atcelšanu pie iekšējām robežām un personu pārvietošanos (OV L 160, 18.6.2011., 19. lpp.).