title: Padomes Ieteikums (2016. gada 12. jūlijs) par Beļģijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas 2016. gada stabilitātes programmu

text:
               18.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 299/36

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 12. jūlijs)
   par Beļģijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas 2016. gada stabilitātes programmu
   (2016/C 299/09)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2015. gada 26. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2016. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2016. gada 17.–18. martā. Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2), 2015. gada 26. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Beļģija bija minēta to dalībvalstu vidū, kurām paredzēts veikt padziļinātu pārskatu. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku. Eiropadome atbalstīja šo ieteikumu 2016. gada 18.–19. februārī, un 2016. gada 8. martā Padome to pieņēma (3). Ņemot vērā to, ka Beļģijas valūta ir euro un ekonomikas un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Beļģijai būtu jānodrošina pilnīga un laicīga minētā ieteikuma īstenošana.

               (2)

               2016. gada ziņojums par Beļģiju tika publicēts 2016. gada 26. februārī. Tajā izvērtēti Beļģijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2015. gada 14. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, kā arī ietverts padziļināts pārskats, kas veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu. Ar padziļinātā pārskata rezultātiem Komisija iepazīstināja 2016. gada 8. martā. Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Beļģijā nav makroekonomikas nelīdzsvarotības. Pavājināta ārējā darbība apvienojumā ar lielu valsts parādu varētu radīt risku nākotnē. Tomēr jaunākās attīstības tendences norāda uz konkurētspējas uzlabošanos. Ar korektīviem pasākumiem, kas ietver algu pieauguma ierobežošanu un sociālā nodrošinājuma iemaksu samazināšanu, ir panākta darbaspēka izmaksu pieauguma palēnināšanās. Valsts parāds nesamazinās, taču īstermiņa riski šķiet nelieli.

               (3)

               Beļģija 2016. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantos šo noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               2016. gada stabilitātes programmā norādīts, ka bēgļu ārkārtas pieplūduma 2015. un 2016. gadā un 2016. gadā ieviesto ārkārtas drošības pasākumu ietekme uz budžetu ir ievērojama, un sniegti atbilstoši pieradījumi par šo papildu budžeta izmaksu apmēru un būtību. Saskaņā ar Komisijas datiem attiecināmie papildu izdevumi saistībā ar bēgļiem 2015. gadā bija 0,03 % no IKP, savukārt pieaugošā ietekme uz budžetu saistībā ar bēgļiem un drošības pasākumiem 2016. gadā tiek lēsta attiecīgi 0,17 % un 0,12 % no IKP apmērā. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā paredzētie noteikumi ļauj segt šos papildu izdevumus, jo bēgļu pieplūdums, kā arī spēcīgie terorisma draudi ir ārkārtas notikumi, to ietekme uz Beļģijas publiskajām finansēm ir ievērojama, un ilgtspēja netiktu apdraudēta, pieļaujot pagaidu novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Tādējādi nepieciešamās korekcijas 2015. gada vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai ir samazinātas, lai ņemtu vērā papildu izmaksas saistībā ar bēgļiem. 2017. gada pavasarī, pamatojoties uz Beļģijas iestāžu sniegtajiem datiem, tiks veikts galīgais novērtējums par 2016. gadu, tostarp par attiecināmajiem izdevumiem.

               (6)

               Uz Beļģiju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Komisija 2016. gada 18. maijā sagatavoja ziņojumu saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu, jo Beļģija nebija guvusi pietiekamus panākumus ceļā uz atbilstību parāda noteikumam 2015. gadā. Analīzē tika secināts, ka parāda kritērijs būtu jāuzskata par izpildītu. Savā 2016. gada stabilitātes programmā valdība plāno pakāpenisku nominālās bilances uzlabojumu no deficīta 2,6 % no IKP apmērā 2015. gadā līdz -0,2 % no IKP 2019. gadā. Sagaidāms, ka pārskatītais vidēja termiņa budžeta mērķis, kas noteikts kā līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē, tiks sasniegts līdz 2018. gadam. Tomēr pārrēķinātā strukturālā bilance (5) joprojām liecina par strukturālo deficītu -0,4 % no IKP apmērā 2018. gadā. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2016. gadā pieaugs līdz 106,2 %, pirms tā samazināsies līdz 99,6 % 2019. gadā. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams. Tomēr pasākumi, kuru mērķis ir veicināt plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, sākot ar 2017. gadu, netika pietiekamā mērā precizēti. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka būs ievērojama novirze no ieteiktās korekcijas 2016. gadā, kā arī kopumā 2016. un 2017. gadā, ja politika netiks mainīta. Gadījumā, ja bēgļu ārkārtas pieplūdumu un ārkārtas drošības pasākumu ietekme uz budžetu netiktu iekļauta novērtējumā, prognozētā novirze 2016. gadā vairs nebūtu ievērojama. Netiek prognozēts, ka Beļģija 2016. gadā izpildīs pārejas noteikumu par parādu un pēc pārejas perioda beigām – parāda samazināšanas kritēriju 2017. gadā. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka Beļģija neizpildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tāpēc, lai 2016. un 2017. gadā nodrošinātu atbilstību, būs nepieciešami turpmāki pasākumi.

               (7)

               Liels valsts parāds ir apvienots ar vāju eksportu un konkurētspējas sniegumu. Kā to parāda zaudētā globālā tirgus daļa, kopš 2000. gada ārējā darbība ir pavājinājusies, un to vēl vairāk pasliktināja eksports, kas galvenokārt vērsts uz mazāk dinamiskiem tirgiem. Lai arī negatīvās tendences tirgus daļas zaudēšanā pēdējos gados ir apturētas, akumulētie zaudējumi ir ievērojami. Valsts eksporta spējai traucē arī specializācija tirgus segmentos, kuri ir vairāk pakļauti cenu konkurencei. To ir jo īpaši grūti līdzsvarot ar augstajām darbaspēka izmaksām valstī. Darbaspēka izmaksas līdz pat nesenam laikam ir strauji palielinājušās ražīguma lēnā pieauguma dēļ un jo īpaši straujā algu pieauguma dēļ. Algu pieaugumu var izskaidrot ar algu noteikšanas sistēmas konkrētiem aspektiem. No vienas puses, reālo algu pieauguma robežas atkārtoti tika noteiktas pārāk augstā līmenī. No otras puses, inflācija atkārtoti pārsniedza prognozes un inflācijas līmeni kaimiņvalstīs. Strukturālās atšķirības pamata inflācijas rādītājos starp Beļģiju un kaimiņvalstīm galvenokārt rada lielāks pakalpojumu cenu pieaugums un mazumtirdzniecības tirgus suboptimāla darbība. Ar vispārpieņemto automātiskās algu indeksācijas praksi šī inflācija tika pārnesta uz algu pieaugumu. Visi šie faktori kopā samazināja augstākā mērā koordinētās algu noteikšanas sistēmas efektivitāti. Lai apturētu konkurētspējas samazināšanos un tās negatīvo ietekmi uz eksporta rādītājiem un nodarbinātību, Beļģijas iestādes pēdējos gados ir iejaukušās algu noteikšanas procesos. Ir ieviesti pasākumi algu mērenības nodrošināšanai, tostarp noteikti ierobežojumi faktisko algu palielinājumam un atceltas algu indeksācijas shēmas. Papildus tiek samazinātas sociālā nodrošinājuma iemaksas. Tomēr, lai nodrošinātu korekcijas noturību, ir nepieciešamas algu noteikšanas sistēmas strukturālas reformas, ko īstenotu saskaņā ar Padomes iepriekšējo gadu ieteikumiem. Lai arī valdība plāno pārskatīt 1996. gada likumu par nodarbinātības veicināšanu un konkurētspējas saglabāšanu, kas kalpo par pamatu tam, kā sociālie partneri reizi divos gados nosaka standartalgu, līdz šim ir gūts vien neliels progress. Formālākas saiknes starp algām un ražīgumu nodrošināšana palīdzētu nostiprināt jaunākos ieguvumus un novērst agrāko problēmu atkārtošanos.

               (8)

               Ir panākts zināms progress darba tirgus vispārējā darbībā. Darba stimuli ir pastiprināti ar pasākumiem, ar kuriem samazina nodokļu īpatsvaru, un izmaiņām bezdarbnieku pabalstu sistēmā. Tomēr lielas nodarbinātības atšķirības starp konkrētām iedzīvotāju grupām joprojām rada problēmu – pastāvīgu darbaspēka nepilnīgu izmantošanu, īpaši mazkvalificētu jaunu cilvēku, vecāka gadagājuma cilvēku un migrantu izcelsmes personu vidū. Turklāt nodokļu robežlikmes, iesaistoties vai atgriežoties darba tirgū, samazina aktivitāti un rada maza atalgojuma slazdus otro pelnītāju vidū un konkrētiem mājsaimniecību veidiem, piemēram, neprecētiem cilvēkiem vai vientuļiem vecākiem. Tādēļ ir svarīgi precīzi reglamentēt un īstenot politiku, kuras mērķis ir veicināt izvēli par labu nodarbinātībai pretstatā bezdarbībai vai bezdarbam. Ar sociālekonomisko fonu saistītā nevienlīdzība izglītības jomā ir viena no visaugstākajām Savienībā, un vājas sekmes izglītībā daļēji izskaidro migrantu izcelsmes personu novēroto zemo sniegumu darba tirgū. Pašlaik īstenotās izglītības reformas ir īpaši izstrādātas, lai vērstos pret priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu un uzlabotu pirmsskolas aprūpes un agrīnas pirmsskolas izglītības sniegšanu. Attiecīgās iestādes arī tiecas uzlabot arodmācības sistēmas kvalitāti un nozīmību. Šīs reformas varētu veicināt raitāku pāreju uz zinātnesietilpīgu ekonomiku, kas aizvien vairāk vērsta uz pakalpojumiem, un mazināt prasmju neatbilstību un pastāvīgu darbaspēka trūkumu noteiktās profesijās. Turklāt vecāka gadagājuma darba ņēmēju ļoti zemi aktivitātes un nodarbinātības rādītāji liecina par to, ka nepieciešama politika, ar kuru veicināt aktīvas vecumdienas un atbalstīt darba tirgus pieprasījumu pēc vecāka gadagājuma darba ņēmējiem. Visbeidzot, varētu nodrošināt papildu nodokļu pasākumus, lai veicinātu darba uzsākšanu.

               (9)

               Joprojām ir plašas iespējas uzlabot to ārējās konkurētspējas aspektu, kas nav saistīts ar izmaksu līmeni. Lai saglabātu un uzlabotu pašreizējo labklājības līmeni, lielāks uzsvars būtu jāliek uz produktivitātes pieaugumu un ieguldījumiem uz zinātību balstītā kapitālā. Lai to sasniegtu, ir nepieciešama pastāvīga virzība uz produktiem un ar tiem saistītiem pakalpojumiem augstāk vērtības ķēdē, pamatojoties uz labākiem rezultātiem inovācijas jomā un pētniecības un izstrādes rezultātu izmantošanu. Neraugoties uz augstas kvalitātes publiskās pētniecības sistēmu, Beļģijai ir salīdzinoši maz strauji augošu uzņēmumu inovatīvās nozarēs. Turklāt darījumdarbības videi traucē administratīvais un regulējuma slogs, kas kavē uzņēmumu izveidi un paplašināšanos. Prasības attiecībā uz līdzdalību kapitālā un ierobežojumi attiecībā uz balsstiesībām, juridisko formu un daudznozaru darbībām kavē darījumdarbības pakalpojumu tirgus dinamiku. Darbības ierobežojumiem un ierobežojumiem attiecībā uz to, kur mazumtirgotāji var ierīkot savas darbības vietas, ir tāda pati ietekme uz mazumtirdzniecību. Turklāt tiesu sistēma darbojas ar nepilnībām, tajā vāji tiek izmantotas informācijas un sakaru tehnoloģijas. Visi šie faktori kopā rada būtiskus šķēršļus privātiem ieguldījumiem. Nestandarta infrastruktūra un ilgstošas vājās vietas arī mazina ražīguma izaugsmi un ieguldījumus. Transporta tīkls ir joma, kurā ieguldījumi ir nepieciešami vissteidzamāk. Beļģijas ģeogrāfiskā atrašanās vieta apvienojumā ar starptautisko organizāciju pārstāvniecību klātbūtni ir ļāvusi valstij piesaistīt daudzus sadales centrus, loģistikas bāzes un dažādu uzņēmumu starptautiskās galvenās mītnes. Tomēr pastāv arvien pieaugoša problēma ar satiksmes pārslodzi sastrēgumstundās, kas mazina valsts pievilcību ārvalstu ieguldītāju acīs un rada lielas izmaksas ekonomikai un videi. Tāpat sagaidāms, ka Beļģija līdz 2020. gadam neizpildīs savu siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināšanas mērķi, un valsts cieš no būtiskām ar gaisa piesārņojumu saistītām problēmām. Ņemot vērā ekonomiskās darbības blīvo koncentrāciju ap galvaspilsētu un ostām, vissteidzamāk risināmās problēmas ir dzelzceļa un autotransporta pamatinfrastruktūras uzlabošana un trūkstošo saišu izveide starp galvenajiem saimnieciskās darbības centriem. Vienlaikus ir svarīgi risināt satiksmes pārslodzi sastrēgumstundās, uzlabojot sabiedriskā transporta pakalpojumus, optimizējot satiksmes pārvaldību un likvidējot tirgus izkropļojumus un kaitīgus nodokļu atvieglojumus, piemēram, labvēlīgo režīmu attiecībā uz dienesta automašīnām.

               (10)

               Vēl viena problēma ir saistīta ar vietējo elektroenerģijas ražošanu un energoapgādes drošību kopumā. Vairāku kodoliekārtu neplānotie padeves pārtraukumi ir radījuši bažas par to, kā līdzsvarot elektroenerģijas pieprasījumu un piedāvājumu, savukārt atkārtoti pārskatītais grafiks, lai pakāpeniski atteiktos no kodolenerģijas ražotņu izmantošanas, ir radījis atmosfēru, kas neveicina lēmumus par ilgtermiņa ieguldījumiem. Tas atspoguļojas pieaugošajos enerģijas importa rādītājos un aizvien sliktākā energoapgādes drošībā. Lai arī īstermiņa piegāžu riski ir samazināti, ilgtermiņa ieguldījumu nepieciešamība joprojām ir liela. Turklāt papildus būtiskām jaunām iekšzemes ražošanas jaudām un savstarpējās savienojamības turpmākai palielināšanai ir nepieciešami viedtīkli, lai attīstītu pieprasījuma pārvaldību. Ņemot vērā to, ka enerģētikas nozarē lielos projektos jārēķinās ar ilgu laiku [no ieguldījuma līdz rezultātiem], un to, ka nākamajos desmit gados būs ļoti liela nepieciešamība aizvietot jaudas, ir jārīkojas ātri, jo īpaši pieņemot atbilstošu tiesisko regulējumu, kas veicina ražošanas jaudu palielināšanu.

               (11)

               Beļģija ir panākusi zināmu progresu, īstenojot nodokļu sistēmas reformas, jo īpaši novirzot nodokļus no darbaspēka uz citām nodokļu bāzēm, kas pamazām samazinās nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās. Iedzīvotāju ienākumu nodokļu un darba devēju sociālā nodrošinājuma iemaksu samazināšana arī palīdzēs samazināt plaisu. Tomēr nodokļu sistēma joprojām ir sarežģīta, nodokļu bāzes tiek samazinātas ar īpašiem atbrīvojumiem, atskaitījumiem un samazinātām likmēm. Daži no tiem izpaužas kā ieņēmumu zudums, ekonomikas izkropļojumi un smags administratīvais slogs. Turklāt no budžeta viedokļa nodokļu novirzīšana nešķiet neitrāla. Joprojām ir būtiskas iespējas uzlabot nodokļu sistēmas struktūru, turpinot paplašināt nodokļu bāzes, kas dotu iespēju tiesību aktos noteikt zemākas likmes un radītu mazāk izkropļojumu. Tāpat pastāv liels potenciāls “zaļai” nodokļu novirzīšanai, kas cita starpā izriet no labvēlīgā nodokļu režīma attiecībā uz dienesta automašīnām un degvielas kartēm, kas veicina piesārņojumu, sastrēgumus un siltumnīcefekta gāzu emisijas.

               (12)

               Pēdējos gados Beļģija ir guvusi ievērojamu progresu, reformējot pensiju sistēmu. 2015. gada 10. augusta likumā par pensionēšanās vecuma paaugstināšanu, priekšlaicīgas pensionēšanās nosacījumiem un minimālo vecumu apgādnieka zaudējuma pensijai ir noteikti jauni kritēriji – minimālais vecums un darba stāžs – parastās pensijas saņemšanai. Tomēr pat pēc jaunākajām reformām paredzamais to izdevumu īpatsvara palielinājums, kas saistīti ar pensijām, joprojām ir būtisks. Automātiska piesaiste pie izmaiņām paredzamajā dzīves ilgumā, kas jau tika ieteikta iepriekš, samazinātu vidēja termiņa un ilgtermiņa ilgtspējas riskus. Šajā sakarā valdība ir paziņojusi par savu nodomu ieviest uz kredītpunktiem balstītu pensiju sistēmu, kas ļautu izmantot automātiskus korekcijas mehānismus, reaģējot uz demogrāfiskajām norisēm. Šie jautājumi arī turpmāk tiks cieši uzraudzīti Eiropas pusgada ietvaros.

               (13)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Beļģijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2016. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Beļģijai adresētiem ieteikumiem. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Beļģijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina ES vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 3. ieteikumā.

               (14)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

         AR ŠO Beļģijai 2016. un 2017. gadā IESAKA rīkoties šādi.

               1.

               Panākt ikgadējo fiskālo korekciju vismaz 0,6 % no IKP apmērā vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. un 2017. gadā. Izmantot neplānotos ieņēmumus, lai paātrinātu valsts parāda attiecības samazināšanos. Vienoties par fiskālo mērķu realizējamu sadalījumu starp visiem valdības līmeņiem. Vienkāršot nodokļu sistēmu un novērst kropļojošus nodokļu izdevumus.

               2.

               Apspriežoties ar sociālajiem partneriem, veikt plānoto 1996. gada likuma par nodarbinātības veicināšanu un konkurētspējas saglabāšanu pārskatīšanu. Nodrošināt, ka algu pieaugums var notikt saskaņā ar ražīgumu. Nodrošināt darba tirgus aktivizēšanas politikas efektivitāti. Turpināt izglītības un arodmācības reformas un sniegt atbalstu mācību jomā nelabvēlīgā situācijā esošām grupām, jo īpaši migrantu izcelsmes personām.

               3.

               Atbalstīt inovācijas spējas, jo īpaši veicinot ieguldījumus uz zinātību balstītā kapitālā. Palielināt konkurenci darījumdarbības pakalpojumu jomā un mazumtirdzniecībā, atceļot nepamatotus darbības un izveides ierobežojumus. Risināt problēmu saistībā ar nepietiekamo ieguldījumu transporta infrastruktūrā un enerģijas ražošanas jaudā.

      Briselē, 2016. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (3)  OV C 96, 11.3.2016., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Strukturālā bilance, ko Komisija ir pārrēķinājusi, pamatojoties uz informāciju stabilitātes programmā, izmantojot kopīgi saskaņotu metodiku.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2016/193 (2016. gada 10. februāris), kas adresēts Grieķijas Republikai par steidzamiem pasākumiem, kas Grieķijai jāveic, ņemot vērā pārsūtīšanas atsākšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 604/2013

text:
               13.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 38/9

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2016/193
   (2016. gada 10. februāris),
   kas adresēts Grieķijas Republikai par steidzamiem pasākumiem, kas Grieķijai jāveic, ņemot vērā pārsūtīšanas atsākšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 604/2013
   EIROPAS KOMISIJA,
   Ņemot vērā līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju pārsūtīšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 604/2013 (1) (turpmāk “Dublinas regula”) dalībvalstis ir apturējušas kopš 2011. gada pēc diviem Eiropas Cilvēktiesību tiesas un Eiropas Savienības Tiesas spriedumiem (2), kuros tika konstatēti trūkumi Grieķijas patvēruma sistēmā, kas riskēja radīt to starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju pamattiesību pārkāpumu, kurus pārsūta no dalībvalstīm uz Grieķiju saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 343/2003 (3).

               (2)

               Kopš Eiropas Cilvēktiesību tiesas 2011. gada sprieduma lietā “M.S.S. pret Beļģiju un Grieķiju” Eiropas Padomes Ministru komiteja uzrauga situāciju Grieķijā, pamatojoties uz progresa ziņojumiem, kas Grieķijai jāiesniedz kā pierādījumi par sprieduma izpildi, un pamatojoties uz NVO un starptautisko organizāciju, piemēram Apvienoto Nāciju Organizācijas Augstā komisāra cilvēktiesību jautājumos (UNHCR), kuras darbojas Grieķijā, pierādījumiem.

               (3)

                  M.S.S. sprieduma rezultātā Grieķija apņēmās reformēt savu patvēruma sistēmu, balstoties uz valsts rīcības plānu attiecībā uz patvēruma reformu un migrācijas pārvaldību, kas publiskots 2010. gada augustā un pārskatīts 2013. gada janvārī (turpmāk “Grieķijas rīcības plāns”).

               (4)

               Lai novērstu nopietnos trūkumus Grieķijas patvēruma sistēmā, Grieķijas iestādes arī lūdza Eiropas Patvēruma atbalsta biroju (EPAB) sniegt ārkārtas atbalstu Grieķijai 2011. gadā. EPAB operatīvo atbalstu sniedza no 2011. gada 1. aprīļa līdz 2014. gada 31. decembrim. Šajā laikposmā patvēruma atbalsta grupu izvietošana palīdzēja Grieķijai atbalstīt trīs jauno dienestu izveidi, kā arī neaizsargāto personu uzņemšanā, neizskatītu starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanā, jo īpaši otrajā instancē, un Eiropas Savienības līdzekļu apguves spēju veidošanā. Grieķija 2014. gada 4. decembrī iesniedza papildu lūgumu EPAB sniegt īpašu atbalstu, un apsolītais atbalsts tagad tiks sniegts līdz 2016. gada maija beigām.

               (5)

               Situācija Grieķijā arī pamudināja Komisiju sākt vairākas pārkāpuma procedūras pret Grieķiju saistībā ar cita starpā nepietiekamu pieeju patvēruma procedūrai, nepietiekamu uzņemšanas kapacitāti un sliktiem uzņemšanas apstākļiem, tostarp aizturēšanas telpās, nelikumīgo migrantu un patvēruma meklētāju pirkstu nospiedumu nenoņemšanu, atbilstošas attieksmes trūkumu pret nepilngadīgajiem bez pavadības un adekvātas juridiskās palīdzības trūkumu pārsūdzību gadījumā. Pašreizējais ieteikums neskar nevienu izskatīšanā esošu vai turpmāku pārkāpuma procedūru, ko Komisija var uzsākt saistībā ar jautājumiem, kas apskatīti šajā ieteikumā.

               (6)

               Tajā pašā laikā Komisija ir rīkojusies saskaņoti, lai palīdzētu novērst trūkumus Grieķijas patvēruma sistēmā. Komisija uzraudzīja to, kā Grieķija ir īstenojusi Grieķijas rīcības plānā paredzētos pasākumus, un sniedza finansiālu un tehnisku atbalstu, liekot uzsvaru cita starpā uz darbībām, kuru mērķis ir novērst bažas, kas paustas Komisijas sāktajās pārkāpuma procedūrās. Padome 2014. gada oktobrī (4) tika iepazīstināta ar Komisijas dienestu darba dokumentu, kurā tika izvērtēts Grieķijas rīcības plāns un uzsvērti atlikušie trūkumi Grieķijas patvēruma sistēmā, kuriem steidzami jāpievērš uzmanība.

               (7)

               Komisija ir ļoti cieši sadarbojusies ar visām ieinteresētajām dalībvalstīm un Norvēģiju, izmantojot Komisijas vadītās tā sauktās “Grieķijas draugu” grupas regulāras ad hoc sanāksmes. Šī grupa ir forums informācijas apmaiņai par stāvokli Grieķijas rīcības plāna īstenošanā, kas cita starpā ļauj ieinteresētajām dalībvalstīm ierosināt praktiskus sadarbības pasākumus, un pēdējā sanāksme notika 2015. gada 27. februārī. Turklāt EPAB, Frontex, UNHCR un Starptautiskās Migrācijas organizācijas (IOM) līdzdalības mērķis ir nodrošināt jaunākās informācijas pieejamību par situāciju uz vietas.

               (8)

               Grieķijai ir piešķirts ievērojams apmērs Eiropas Savienības finansējuma laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam, lai palīdzētu tai veikt pasākumus patvēruma un migrācijas jomā. No Patvēruma, migrācijas un integrācijas fonda tai ir piešķirti kopumā 294,5 miljoni euro, bet no Iekšējās drošības fonda – robežas un vīzas – kopumā 214,8 miljoni euro. Grieķijai ārkārtas palīdzības ietvaros kopš 2014. gada ir piešķirti papildu 133 miljoni euro. Turklāt ievērojams finansējums Grieķijai tika sniegts Eiropas Bēgļu fonda ietvaros laikposmā no 2008. līdz 2013. gadam, tostarp ārkārtas finansējums kopsummā vairāk nekā par 50,6 miljoniem euro.

               (9)

               Grūtības, ar kurām saskārās Grieķija, ievērojami pastiprināja ļoti lielais skaits 2015. gada laikā ieceļojušo migrantu, kas radīja milzīgu spiedienu uz Grieķijas resursiem un tās spēju tikt galā ar migrantu lielo pieplūdumu no valstīm ārpus Eiropas Savienības, tostarp lielo skaitu to personu, kurām, visticamāk, ir nepieciešama starptautiskā aizsardzība. 2015. gadā Grieķijas salās ieradās vairāk nekā 868 000 nelikumīgo migrantu, radot nepieredzētu migrācijas un humanitāro krīzi, uz kuru nepieciešams steidzami reaģēt.

               (10)

               2015. gada maijā Komisija iepazīstināja ar Eiropas programmu migrācijas jomā (5), un Padome 2015. gada 14. septembrī pieņēma lēmumu no Itālijas un Grieķijas pārcelt 40 000 personu, kurām nepārprotami vajadzīga starptautiska aizsardzība, no tām 16 000 personu paredzēts pārcelt no Grieķijas (6). Padome 2015. gada 22. septembrī pieņēma lēmumu no Itālijas un Grieķijas pārcelt papildu 120 000 personu, no tām vismaz 50 400 personu paredzēts pārcelt no Grieķijas (7). Kopumā saskaņā ar šiem diviem Padomes lēmumiem no Grieķijas uz citām dalībvalstīm divu gadu laikā tiks pārcelts vismaz 66 400 personu (8).

               (11)

               2015. gada septembrī ar Komisijas, Frontex, EPAB un Eiropola aģentūru atbalstu sākās karsto punktu pieejas īstenošana Grieķijā un Itālijā. Komisija 2015. gada 29. septembrī pieņēma paziņojumu, kurā izklāstīti tūlītēji operatīvie, budžeta un juridiskie pasākumi, kas veicami saskaņā ar Eiropas programmu migrācijas jomā, un aicināts pilnībā ieviest pārcelšanas shēmu un migrācijas pārvaldības atbalsta grupas, kuras strādā “karstajos punktos”. Šajā nolūkā Grieķija 2015. gada 1. oktobrī iepazīstināja Padomi ar Ceļvedi pārcelšanas shēmas un karsto punktu īstenošanā, kurā izklāstītas noteiktas darbības, kam jāpiešķir prioritāte, lai nodrošinātu, ka patvēruma un uzņemšanas jomās tiek īstenotas tās darbības, par kurām panākta vienošanās un kuras vēl nav veiktas.

               (12)

               Pēc ES līderu samita 2015. gada 25. oktobrī Grieķija apņēmās līdz 2015. gada beigām ar UNHCR atbalstu palielināt uzņemšanas kapacitāti līdz 30 000 vietām un nodrošināt īres subsīdijas un viesģimeņu programmas vēl vismaz 20 000 personām. Šo 50 000 izmitināšanas vietu kopskaits ir paredzēts tam, lai risinātu gan nelikumīgo migrantu, gan patvēruma meklētāju uzņemšanas vajadzības Grieķijā, tostarp to personu vajadzības, kuras, iespējams, var pretendēt uz pārcelšanu uz citām dalībvalstīm.

               (13)

               Eiropas Padomes Ministru komiteja savā 2015. gada 8.–9. decembra sanāksmē izvērtēja M.S.S. sprieduma izpildi. Tā atzinīgi novērtēja jaunās administratīvās iestādes, kura atbild par imigrāciju, izveidi; ņēma vērā izmitināšanas kapacitātes palielinājumu patvēruma meklētājiem, kā arī plānoto papildu palielinājumu un aicināja iestādes nodrošināt ilgtspējīgu un netraucētu atklāta tipa uzņemšanas centru darbību un tādu pakalpojumu sniegšanu, kuri atbilst adekvātiem standartiem. Tā stingri mudināja iestādes turpināt centienus attiecībā uz patvēruma meklētāju dzīves apstākļiem kopumā un jo īpaši nepilngadīgajiem bez pavadības (9).

               (14)

               Komisija 2015. gada 15. decembrī pieņēma paziņojumu par Grieķijas progresu “karsto punktu” ieviešanā, kurā izklāstītas norises Grieķijā saistībā ar “karsto punktu” shēmas izveidi Egejas jūras salās (10). Šajā ziņojumā uzsvērtas jaunās saistības, ko Grieķija un UNHCR uzņēmās, lai palielinātu uzņemšanas kapacitāti, kā arī uzsvērta nepieciešamība Grieķijai uzlabot uzņemšanas kapacitāti karstajos punktos un kontinentālajā daļā, jo īpaši attiecībā uz nepilngadīgajiem bez pavadības un neaizsargātām personām

               (15)

               Grieķijas reformu ietvaros saskaņā ar tās rīcības plānu (2010.–2014. gadam) ir notikuši daži vērā ņemami uzlabojumi Grieķijas patvēruma sistēmā. Ir izveidoti trīs no Grieķijas policijas neatkarīgi administratīvie dienesti: Sākotnējās uzņemšanas dienests, pārsūdzību iestādes (izveidotas 2011. gadā, bet patlaban nedarbojas) un Patvēruma dienests (kopš 2013. gada). Kopš 2011. gada materiālie apstākļi uzņemšanas un aizturēšanas centros ir nedaudz uzlabojušies un ir slēgti daži no aizturēšanas centriem, kuros bija vissliktākie apstākļi. Tomēr Grieķijai jāturpina centieni, lai nodrošinātu, ka tās patvēruma sistēma funkcionē pilnīgā saskaņā ar Savienības tiesību aktu prasībām.

               (16)

               Grieķijas Patvēruma dienestam ir septiņi funkcionējoši reģionālie biroji Atikā, Lesbas salā, Ziemeļevrā, Dienvidevrā, Rodas salā un Salonikos, tostarp 2016. gadā jaunatvērts Reģionālais patvēruma birojs Samosas salā. Amigdalezas, Patras un Ksantes apgabalos arī darbojas trīs patvēruma vienības, kuras izskata starptautiskās aizsardzības pieteikumus, ko iesniedz aizturētie neatbilstīgie migranti. Lai šie biroji un vienības būtu pilnībā darbotiesspējīgi, tiem jānodrošina adekvāts personāls. Grieķijas iestādes turklāt ir apņēmušās atvērt pavisam 13 patvēruma reģionālos birojus. Grieķijai joprojām ir jāpabeidz visu atlikušo reģionālo patvēruma biroju izveide un adekvāta nodrošināšana ar personālu, kā paredzēts 2015. gada Pārcelšanas plānā, lai visā valstī būtu iespējams efektīvi piekļūt patvēruma procedūrai.

               (17)

               Patvēruma meklētāju uzņemšanas kapacitāte Grieķijā nedaudz palielinājās, bet tā vēl nav pietiekama. Grieķijai būtu jānodrošina, ka uzņemšanas apstākļi atvērta tipa un slēgta tipa uzņemšanas mītnēs, tostarp psihosociālie pakalpojumi un piekļuve nepieciešamajai veselības aprūpei un ārstēšanai, atbilst standartiem, kas paredzēti attiecīgajos Savienības tiesību aktos, jo īpaši Uzņemšanas apstākļu direktīvā – Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2013/33/ES (11), un ka tie tiek pastāvīgi uzturēti. Grieķijai būtu arī jānodrošina uzņemšanas apstākļu ilgtspējība ar atbilstošu valsts budžeta finansējumu vai ar piešķirto ES līdzekļu palīdzību, ciktāl tie ir pieejami.

               (18)

               Lai patvēruma meklētājiem garantētu pieeju efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, Grieķija izveidoja Pārsūdzības iestādi, kas atbild par pārsūdzības komiteju darbību, kuras ir kompetentas izskatīt pārsūdzības, kas iesniegtas attiecībā uz Patvēruma dienesta negatīviem pirmās instances lēmumiem. 2015. gada septembra beigās pārsūdzību komitejas beidza darboties, jo beidzās tās pilnvaru termiņš, kā rezultātā pirmās instances atteikuma lēmumus var iesniegt, bet nevar izskatīt. Līdz ar to šobrīd efektīvas tiesiskās aizsardzības līdzekļu sistēma praksē nav pieejama. Šī situācija traucē arī efektīvi īstenot pārcelšanas procedūru gadījumos, kad pieteikuma iesniedzējs pārsūdz pārcelšanas vai pārsūtīšanas lēmumu.

               (19)

               Daudziem patvēruma meklētājiem patlaban netiek nodrošināta nepieciešamā bezmaksas juridiskā palīdzība, lai viņi varētu pārsūdzēt pirmās instances patvēruma lēmumu atbilstīgi ES noteikumiem. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (12) attiecīgie noteikumi vēl nav transponēti valsts tiesību aktos vai īstenoti.

               (20)

               Procedūras neaizsargātu personu identificēšanai Grieķijā ir uzlabojušās. Patvēruma dienests sadarbībā ar EPAB un UNHCR ir ieviesis skrīninga procedūru, kuras mērķis ir identificēt neaizsargātus pieteikuma iesniedzējus, piemēram, nepilngadīgos bez pavadības, ar mērķi nodrošināt viņu atbalstu procedūras laikā. Attiecībā uz nepilngadīgajiem bez pavadības Grieķija ir ziņojusi, ka identifikācijas un vecuma novērtēšanas procedūra nepilngadīgajiem bez pavadības tiek ievērota pirmajā uzņemšanas procedūrā un patvēruma procedūrā. Turklāt tiek veidota procedūra attieksmei pret nepilngadīgajiem bez pavadības Grieķijas policijā, Sākotnējās uzņemšanas dienestā un Patvēruma dienestā.

               (21)

               Aizbildnības sistēmai nepilngadīgajiem bez pavadības būtu jāpievērš papildu uzmanība, jo valsts prokuroriem, kas iecelti nepilngadīgo pārstāvēšanai, nav vajadzīgo resursu, lai tiktu galā ar viņiem nodoto lietu lielo skaitu, un nepastāv neviena iestāde vai struktūra, kurā prokurori var vērsties, lai ieceltu pastāvīgus aizbildņus. Būtu arī jāveic konkrēti pasākumi, lai nodrošinātu, ka visi nepilngadīgie bez pavadības tiek nekavējoties nosūtīti uz speciāliem izmitināšanas centriem un viņiem palīdz specializēts personāls.

               (22)

               Tas, ka kopš 2011. gada ir apturēta pārsūtīšana uz Grieķiju saskaņā ar Dublinas regulu, ir būtiski traucējis Dublinas sistēmas efektīvai darbībai Eiropas Savienībā. Nespēja veikt šādu pārsūtīšanu apdraud arī to pārcelšanas pasākumu efektivitāti, kas 2015. gada septembrī pieņemti Grieķijas labā, jo īpaši – likvidējot vienu no galvenajiem stimuliem imigrantiem neiesaistīties otrreizējā pārceļošanā uz citām dalībvalstīm.

               (23)

               Grieķija ir veikusi svarīgus pasākumus, lai uzlabotu savas patvēruma sistēmas darbību, bet joprojām pastāv trūkumi. Grieķijai tāpēc būtu steidzamības kārtā jāuzņemas veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai varētu atsākt pārsūtīšanas saskaņā ar Dublinas regulu, jo īpaši, lai personas, kuras tiek pārsūtītas saskaņā ar Dublinas regulu, baudītu visas tās tiesības, uz ko tās var pretendēt atbilstīgi Eiropas Savienības patvēruma acquis, tostarp piekļuvi efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem saistībā ar negatīvu lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu un adekvātiem uzņemšanas apstākļiem.

               (24)

               Šajā ieteikumā noteiktas galvenās darbības, kuras Grieķijai būtu jāveic attiecībā uz nenovērstajiem trūkumiem.

               (25)

               Regulāriem Grieķijas ziņojumiem par progresu šo darbību īstenošanā, kā arī citiem attiecīgajiem elementiem, tostarp gaidāmajiem UNHCR un citu attiecīgo organizāciju ziņojumiem, vajadzētu precizēt novērtējumu par to, vai apstākļi ir tādi, kas ļauj dalībvalstīm atjaunot individuālas pārsūtīšanas uz Grieķiju saskaņā ar Dublinas regulu, paturot prātā, ka pārsūtīšanu apmēram un pārsūtāmo personu kategorijām vajadzētu atbilst panāktajam konkrētajam progresam.

               (26)

               Atsākot jebkādu pārsūtīšanu uz Grieķiju saskaņā ar Dublinas regulu, būtu arī jāņem vērā, ka Grieķija joprojām ik dienas uzņem lielu skaitu potenciālo patvēruma meklētāju, un būtu jāizvairās no tā, ka Grieķijai tiek uzlikts pārmērīgs slogs.

               (27)

               Atbildība par lēmumu atjaunot šādu pārsūtīšanu ir dalībvalstu iestāžu ekskluzīvā kompetencē, kuras atrodas tiesu kontrolē, kas var veikt prejudiciālas atsauces uz Eiropas Savienības Tiesu par Dublinas regulas interpretāciju,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   1.   Grieķijai būtu jānodrošina, ka uzņemšanas apstākļi starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem Grieķijā atbilst Direktīvas 2013/33/ES paredzētajiem standartiem.
   2.   Grieķijai būtu jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi patvēruma procedūrai visā Grieķijas teritorijā, izveidojot visus 13 reģionālos patvēruma birojus un uzturot tos. Patvēruma dienesta reģionālajiem birojiem jo īpaši būtu jānodrošina pietiekams personāls, lai šie biroji būtu pilnībā darbotiesspējīgi un spētu apstrādāt visus patvēruma pieteikumus. Vajadzīgie cilvēkresursi būtu jāaprēķina, ņemot vērā to patvēruma pieteikumu skaitu, kas pēdējā gada laikā iesniegti Grieķijā. Šajā nolūkā nepieciešamās darbā pieņemšanas procedūras būtu steidzami jāpabeidz.
   3.   Grieķijai būtu jānodrošina, ka pārsūdzību komitejas pilnībā darbojas un tās ir adekvāti nodrošinātas ar personālu, lai tajās rastu efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli par visiem nesen pieņemtajiem administratīviem lēmumiem par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem un lai tās pēc iespējas ātrāk un jebkurā gadījumā līdz 2016. gada beigām apstiprinātu visus neizskatītos pieprasījumus izskatīt tiesā administratīvos lēmumus par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem.
   4.   Grieķijai būtu jānodrošina, ka visiem patvēruma meklētājiem saskaņā ar ES tiesību aktu prasībām tiek sniegta vajadzīgā juridiskā palīdzība procedūrās administratīvo lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem pārskatīšanai tiesā un ka tiesiskais regulējums juridiskās palīdzības sniegšanai tiek pieņemts un īstenots ātri.
   5.   Grieķijai būtu jānodrošina, ka pašreizējās struktūras neaizsargātu pieteikuma iesniedzēju, tostarp nepilngadīgo bez pavadības, identifikācijai un attieksmei pret viņiem tiek saskaņotas ar standartiem, kas paredzēti ES patvēruma acquis un jo īpaši norādīti Direktīvas 2013/33/ES 21.–25. pantā un Direktīvas 2013/32/ES 25. pantā. Tas nozīmē, ka Grieķijai būtu jānodrošina, ka ir ieviests un pilnībā īstenots vajadzīgais tiesiskais regulējums, lai garantētu, ka neaizsargāto personu, tostarp nepilngadīgo bez pavadības, vajadzības tiek pienācīgi apmierinātas, jo īpaši attiecībā uz izmitināšanu un aizbildnību.
   6.   Grieķijai būtu jānodrošina, ka visi 50 tūkstoši uzņemšanas vietu, kuras Grieķija ir apņēmusies izveidot līdz 2015. gada beigām sadarbībā ar UNHCR, pēc iespējas ātrāk pilnībā darbotos un ka tiek darīts pieejams adekvāts finansējums, lai varētu pastāvīgi nodrošināt būtiskāko uzturēšanu un pakalpojumus, piemēram, ēdināšanu un sanitāriju.
   7.   Grieķijai būtu jānodrošina, ka ES līdzekļu un valsts budžeta finansējuma plānošana notiek par labu šo ieteikumu īstenošanai.

      Ziņošana par veiktajām darbībām

               8.

               Par panākto progresu šajā ieteikumā noteikto pasākumu īstenošanā Grieķijai tiek lūgts ziņot Komisijai līdz 2016. gada 4. martam un pēc tam reizi mēnesī.

      Briselē, 2016. gada 10. februārī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Dimitris AVRAMOPOULOS

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 180, 29.6.2013., 31. lpp.).

      (2)  M.S.S. pret Beļģiju un Grieķiju (Nr. 30696/09) un NS pret Iekšlietu departamenta valsts sekretāru, C-411/10 un C-493/10.

      (3)  Padomes 2003. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 25.2.2003., 1. lpp.), kas ir aizstāta ar Regulu (ES) Nr. 604/2013.

      (4)  SWD(2014) 316 final.

      (5)  COM(2015) 240 final

      (6)  OV L 239, 15.9.2015., 146. lpp.

      (7)  OV L 248, 24.9.2015., 80. lpp.

      (8)  OV L 248, 24.9.2015., 80. lpp., un OV L 239, 15.9.2015., 146. lpp.

      (9)  Eiropas Padomes Ministru komitejas 1 243. sanāksme (2015. gada 8.–9. decembris).

      (10)  COM(2015) 678 final, 2015. gada 15. decembris.

      (11)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/33/ES, ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV L 180, 29.6.2013., 96. lpp.), un OV L 348, 24.12.2008., 98. lpp.

      (12)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV L 180, 29.6.2013., 60. lpp.).


title: 2012/798/ES: Komisijas Ieteikums ( 2012. gada 12. decembris ) par paziņošanas procedūru, kas paredzēta 22. panta 3. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               19.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 349/72

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2012. gada 12. decembris)
   par paziņošanas procedūru, kas paredzēta 22. panta 3. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2012/798/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (Universālā pakalpojuma direktīva) (1) un jo īpaši tās 22. panta 3. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Tirgum, kurā valda konkurence, būtu jāpalīdz nodrošināt galalietotājiem plašu satura, lietotņu un pakalpojumu izvēli un pakalpojumu kvalitāti, kas atbilst viņu prasībām. Valsts pārvaldes iestādēm būtu jāveicina lietotāju iespējas piekļūt informācijai un to izplatīt, kā arī izmantot lietotnes un pakalpojumus. Valsts regulatīvās iestādes, kurām uzticēts īstenot Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktu, var noteikt pakalpojumu kvalitātes minimālās prasības, kas jāievieš attiecībā uz uzņēmumu vai uzņēmumiem, kuri nodrošina publiskos sakaru tīklus, lai novērstu pakalpojuma kvalitātes pazemināšanos un plūsmas kavējumus vai palēninājumus tīklos. Ierosinātajiem pasākumiem jābūt pienācīgi pamatotiem un samērīgiem ar mērķiem un regulatīvajiem principiem, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (2) 8. pantā. Ierosinot šādus pasākumus, valsts regulatīvajām iestādēm būtu jāņem vērā pamatnostādnes, ko izdevusi Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestāde (BEREC) (3).

               (2)

               Komisijai būtu jānovērtē visi ierosinātie pasākumi, tādējādi nodrošinot, ka paredzētās prasības nelabvēlīgi neietekmē iekšējā tirgus darbību. Tālab valsts regulatīvajām iestādēm būtu jāiesniedz Komisijai pasākumu projekts, kurā nosaka pakalpojumu kvalitātes minimālās prasības vai groza iepriekš izvirzītās prasības saskaņā ar procedūru, kas noteikta Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktā. Paziņošanas mehānisms nedrīkstētu radīt nevajadzīgu administratīvu slogu valstu regulatīvajām iestādēm. Par pasākumu projektiem, kuri atceļ iepriekš noteiktas prasības, šajā posmā būtu jāpaziņo tikai pārredzamības nolūkos.

               (3)

               Lai Komisija varētu veikt novērtēšanu, valsts regulatīvajām iestādēm pirms šādu prasību noteikšanas būtu tai laikus jāiesniedz pasākumu projekti. Tas būtu jādara ar paziņojumu, kurā apkopots šādas rīcības pamatojums, paredzētās prasības un ierosinātā rīcība. Valsts regulatīvās iestādes savus pasākumu projektus pirms to paziņošanas Komisijai var ar Komisiju apspriest neformāli.

               (4)

               Būtu jāsniedz noteikta minimālā informācija par pasākumu projektiem, lai Komisija varētu veikt novērtēšanu. Ir jāņem vērā vajadzība, pirmkārt, nodrošināt efektīvu novērtēšanu, otrkārt, iespējami vienkāršot administrēšanu. Lai paziņoto pasākumu projektu novērtēšanu vienkāršotu un procesu paātrinātu, valstu regulatīvajām iestādēm paziņojumos būtu jāizmanto standarta veidlapa.

               (5)

               Ja Komisija izsaka piezīmes vai ieteikumus par ierosinātajiem pasākumiem, ar ko nosaka vai groza pakalpojumu kvalitātes minimālās prasības, valsts regulatīvajām iestādēm, pieņemot lēmumus par prasībām, būtu maksimāli jāņem vērā Komisijas piezīmes un ieteikumi. Valsts regulatīvajām iestādēm būtu arī jāsekmē pārredzamība, izziņojot pieņemtos pasākumus, tostarp pasākumus, kas atceļ iepriekš izvirzītās prasības.

               (6)

               Komisijai savukārt būtu jādara publiski pieejams paziņojums un visa papildinformācija, kā arī piezīmes vai ieteikumi, ko tā sniegusi, vai paziņojums par to, ka piezīmes vai ieteikumi nav sniegti. Ja valsts regulatīvā iestāde informāciju uzskata par konfidenciālu saskaņā ar Savienības un valsts tiesību aktiem par uzņēmējdarbības konfidencialitāti, Komisijai un attiecīgajai valsts regulatīvajai iestādei būtu jānodrošina šāda konfidencialitāte saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 5. pantu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

      MĒRĶIS UN DARBĪBAS JOMA

               1.

               Šā ieteikuma mērķis ir nodrošināt saskaņotu pieeju, pilnīgu pārredzamību un racionalizētu procedūru, ja valsts regulatīvās iestādes gatavojas pieņemt pasākumus, kas nosaka pakalpojumu kvalitātes minimālās prasības saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktu.

               2.

               Šim nolūkam valsts pārvaldes iestādēm būtu laikus jāiesniedz Komisijai:

                           a)

                           pasākumu projekti, kas nosaka pakalpojumu kvalitātes minimālās prasības saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktu;

                           b)

                           pasākumu projekti, kas groza iepriekš izvirzītās prasības;

                           c)

                           pasākumu projekti, kas atceļ iepriekš izvirzītu šādu prasību.

      DEFINĪCIJAS

               3.

               Direktīvā 2002/21/EK, Direktīvā 2002/22/EK un citās konkrētās direktīvās definētajiem terminiem ir tāda pati nozīme arī šajā ieteikumā. Bez tam:

                           “paziņojums” ir valsts regulatīvās iestādes paziņojums Komisijai par pasākuma projektu saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktu, pievienojot paziņojuma veidlapu, kas dota šajā ieteikumā;

                           “pasākumu projekti” ir tādi pasākumi saistībā ar pakalpojumu kvalitātes prasībām, kas paredzēti, lai novērstu pakalpojuma kvalitātes pazemināšanos un plūsmas kavējumus vai palēninājumus tīklos, un ko valsts regulatīvā iestāde plāno piemērot uzņēmumam vai uzņēmumiem, kas nodrošina publiskos sakaru tīklus.

      PAZIŅOŠANAS PROCEDŪRA

               4.

               Pasākumu projekti, kas minēti 2. punktā, būtu jādara pieejami Komisijai, izmantojot paziņojuma veidlapu, kas iekļauta pielikumā. Šādi paziņotajos pasākumu projektos būtu jāietver šāda informācija, ja tā attiecināma uz konkrētu gadījumu:

                           a)

                           kopsavilkuma paziņojums, kurā ietilpst:

                                       i)

                                       tā uzņēmuma vai to uzņēmumu identitāte, kas nodrošina publiskos sakaru tīklus un uz ko attiecas projekta pasākums;

                                       ii)

                                       rīcības pamatojuma kopsavilkums;

                                       iii)

                                       paredzētās prasības, ko izvirzīs valsts regulatīvā iestāde;

                                       iv)

                                       ierosinātā rīcība;

                           b)

                           valsts regulatīvās iestādes pasākuma projekts un visi pamatojuma dokumenti, tostarp:

                                       i)

                                       attiecīgās lietas fakti un apstākļi, kas kalpo par pamatu paredzētajai pakalpojumu kvalitātes minimālo prasību izvirzīšanai uzņēmumam vai uzņēmumiem, kas nodrošina publiskos sakaru tīklus;

                                       ii)

                                       ierosinātā pasākuma novērtējums, it īpaši ņemot vērā politikas mērķus un regulatīvos principus saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 8. pantu;

                                       iii)

                                       pakalpojumu kvalitātes minimālo prasību īstenošanas provizoriskie termiņi;

                                       iv)

                                       konkrētās metodes, kas tiks izmantotas šādu prasību piemērošanas uzraudzībai;

                                       v)

                                       rezultāti pēc sabiedriskās apspriešanas, ko veikusi valsts regulatīvā iestāde par ierosināto pasākumu; un

                                       vi)

                                       valsts konkurences iestādes atzinums, ja tāds sniegts.

               5.

               Paziņojumi būtu nosūtāmi elektroniski ar saņemšanas apstiprinājuma pieprasījumu. Uzskatāms, ka elektroniski nosūtītos dokumentus adresāts ir saņēmis nosūtīšanas dienā. Paziņojumi reģistrējami to saņemšanas secībā.

               6.

               Paziņojumi stājas spēkā tajā dienā, kad Komisija tos reģistrē (“reģistrācijas datums”). Komisijas tīmekļa vietnē publicē un elektroniski visām valstu regulatīvajām iestādēm un BEREC dara zināmu paziņojuma reģistrācijas datumu, paziņojuma priekšmetu un saņemtos pavaddokumentus, vienlaikus nodrošinot konfidencialitāti saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 5. pantu.

               7.

               Paziņojumiem būtu jābūt kādā no Eiropas Savienības oficiālajām valodām. Paziņojuma veidlapu var aizpildīt citā oficiālajā valodā, kas nav pasākuma projekta valoda. Komisijas piezīmes vai ieteikumi, kas pieņemti atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktam, būs paziņotā pasākuma projekta valodā, ja iespējams, ar tulkojumu paziņojuma veidlapā izmantotajā valodā.

               8.

               Pēc valsts regulatīvās iestādes lūguma Komisija neformāli apspriedīs pasākuma projektu pirms tā paziņošanas.

               9.

               Valsts pārvaldes iestāde katrā laikā var atsaukt savu paziņojumu, un tādā gadījumā paziņotais pasākums tiks izņemts no reģistra un tiks informēta attiecīgā valsts regulatīvā iestāde, visas pārējās valsts regulatīvās iestādes un BEREC. Komisija par to publicēs paziņojumu savā tīmekļa vietnē.

      LAIKA GRAFIKS UN TURPMĀKIE PASĀKUMI

               10.

               Saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktu, it īpaši, ja Komisija novērtē pasākuma projektu, uz ko norādīts 2. punkta a) apakšpunktā vai 2. punkta b) apakšpunktā, tā var, izskatījusi visu attiecīgo informāciju, iesniegt piezīmes vai ieteikumus par pasākuma projektu, it īpaši, ja tā uzskata, ka ierosinātās prasības varētu negatīvi ietekmēt iekšējā tirgus darbību.
               Izskatīšanas periods nedrīkstētu pārsniegt divus mēnešus pēc paziņojuma par pasākuma projektu, ja vien nav citādas vienošanās starp Komisiju un valsts regulatīvo iestādi.

               11.

               Atkāpjoties no 10. punkta, 15 dienu laikā pēc paziņošanas par pasākuma projektu:

                           i)

                           valsts regulatīvā iestāde vai Komisija var lūgt pagarināt izskatīšanas periodu par pieņemamu laika posmu, it īpaši novērtēšanas sarežģītības dēļ; vai

                           ii)

                           valsts regulatīvā iestāde var lūgt saīsināt izskatīšanas periodu, ja ārkārtējos apstākļos tā uzskata, ka ir steidzama vajadzība rīkoties, lai nodrošinātu konkurenci un aizsargātu galalietotāju intereses.

                     Ja valsts regulatīvā iestāde vai Komisija vēlas pagarināt vai saīsināt i) vai ii) apakšpunktā minēto divu mēnešu izskatīšanas periodu, būtu jānorāda iemesli.

               12.

               Ja ir atkāpes no 11. punkta i) apakšpunktā un 11. punkta ii) apakšpunktā minētā divu mēnešu izskatīšanas perioda, to ilgumu nosaka Komisijas un valsts regulatīvās iestādes iepriekšēja vienošanās, it īpaši ņemot vērā novērtēšanas sarežģītību un galalietotāju un citu iesaistīto personu intereses, lai tiktu nodrošināta skaidri un paredzami noteikumi par pakalpojumu kvalitāti. Ja tiek prasīts pagarinājums saskaņā ar 11. punkta i) apakšpunktu, kopējais saskaņotais izskatīšanas periods nedrīkstētu pārsniegt trīs mēnešus pēc paziņošanas par pasākuma projektu.
               Atkāpjoties no 11. punkta, Komisija pēc paziņotā pasākuma projekta sākotnējas pārskatīšanas var informēt valsts regulatīvās iestādes par saīsinātu izskatīšanas periodu, kas ir viens mēnesis.

               13.

               Kad būs panākta vienošanās par atkāpi no divu mēnešu pārbaudes perioda, kas minēts 11. un 12. punktā, Komisija informēs attiecīgo valsts regulatīvo iestādi, visas pārējās valsts regulatīvās iestādes un BEREC un šajā sakarā publicēs paziņojumu savā tīmekļa vietnē, nosakot izskatīšanas periodu, par kuru panākta vienošanās.

               14.

               Neskarot 11. un 12. punktu, Komisija pēc paziņojuma reģistrācijas saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 5. panta 2. punktu var no attiecīgās valsts regulatīvās iestādes pieprasīt sīkākas ziņas vai skaidrojumu, nosakot atbildes termiņu. Paziņošanas procedūras termiņš tiks pagarināts par tik dienām, cik pagājušas, līdz saņemta atbilde uz šo informācijas pieprasījumu. Valsts regulatīvajām iestādēm būtu jācenšas laikus iesniegt pieprasīto informāciju, ja tā ir pieejama.

               15.

               Ja Komisija sniegs piezīmes vai ieteikumus par ierosinātajiem pasākumiem, nosakot vai grozot pakalpojumu kvalitātes minimālās prasības saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktu, tā par to paziņos iesaistītajai valsts regulatīvajai iestādei elektroniski un šīs piezīmes vai ieteikumus publicēs savā tīmekļa vietnē.

               16.

               Ja Komisija nebūs sniegusi piezīmes vai ieteikumus, tā informēs attiecīgo valsts regulatīvo iestādi, visas pārējās valsts regulatīvās iestādes un BEREC un publicēs paziņojumu par to savā tīmekļa vietnē.

               17.

               Valsts regulatīvajai iestādei nevajadzētu pieņemt nekādus pasākumu projektus saskaņā ar 2. punkta a) apakšpunktu vai 2. punkta b) apakšpunktu, pirms beidzies saskaņā ar 10.–12. punktu noteiktais izskatīšanas periods. Ja Komisija nesniedz nekādas piezīmes vai ieteikumus noteiktajā paziņošanas termiņā, valsts regulatīvā iestāde var pieņemt paziņoto pasākuma projektu. Pasākumu projektus atbilstīgi 2. punkta c) apakšpunktam valstu regulatīvās iestādes drīkst pieņemt jebkurā brīdī pēc paziņošanas.

               18.

               Ja valsts regulatīvā iestāde pieņem kādu pasākumu atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktam, tai būtu par pieņemto pasākumu jāpaziņo Komisijai. Komisija katru pieņemto pasākumu publicēs savā tīmekļa vietnē, ievērojot konfidencialitātes noteikumus saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 5. pantu.

      PAPILDNOTEIKUMI

               19.

               Saskaņā ar Padomes Regulu (EEK, Euratom) Nr. 1182/71 (4) šajā ieteikumā minētos termiņus aprēķina šādi:

                           a)

                           ja dienās, nedēļās vai mēnešos izteikts termiņš ir skaitāms no kāda notikuma brīža, tad to dienu, kad notiek attiecīgais notikums, attiecīgajā termiņā neiekļauj;

                           b)

                           nedēļās vai mēnešos izteikts termiņš beidzas termiņa pēdējās nedēļas vai pēdējā mēneša tās dienas beigās, kas ir tā pati nedēļas diena vai tas pats datums, kad ir noticis notikums, no kura sāk skaitīt attiecīgo termiņu. Ja mēnešos izteikta termiņa pēdējā mēnesī nav tā datuma, kurā termiņam būtu jābeidzas, tad termiņš beidzas minētā mēneša pēdējā dienā;

                           c)

                           termiņā ieskaita oficiālās brīvdienas, sestdienas un svētdienas;

                           d)

                           darba dienas ir visas dienas, kas nav oficiālās brīvdienas un/vai valsts svētki, sestdienas vai svētdienas. Ja termiņa beigas iekrīt sestdienā, svētdienā vai oficiālā brīvdienā, tas pagarināms līdz pirmās nākamās darba dienas beigām. Komisijas noteiktais oficiālo brīvdienu saraksts pirms katra gada sākuma tiek publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               20.

               Komisija kopā ar valsts regulatīvajām iestādēm un BEREC uzraudzīs paziņošanas procedūras piemērošanu. Komisija izvērtēs nepieciešamību šo ieteikumu atbilstīgi pārskatīt divus gadus pēc dienas, kad tas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               21.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2012. gada 12. decembrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Neelie KROES

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.

      (2)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.

      (3)  Sk. BEREC, Guidelines for Quality of Service in the scope of Net Neutrality, BoR (12) 32.

      (4)  OV L 124, 8.6.1971., 1. lpp.

      PIELIKUMS

         Pasākumu projektu paziņojuma veidlapa atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktam

      IEVADS
      Paziņojuma veidlapā noteikts informācijas kopsavilkums, kas valsts regulatīvajām iestādēm jāiesniedz Komisijai, kad tās ziņo par pasākumu projektiem atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktam.
      Jautājumus, kas saistīti ar 22. panta 3. punkta īstenošanu, Komisija plāno apspriest ar valsts regulatīvajām iestādēm, it sevišķi sanāksmēs pirms paziņošanas. Līdz ar to valsts regulatīvās iestādes tiek mudinātas apspriesties ar Komisiju par jebkuru paziņojuma veidlapas aspektu, it īpaši par to, kādu informāciju tām tiek prasīts iesniegt, vai, gluži otrādi, par iespēju nepiemērot pienākumu sniegt kādas no ziņām saistībā ar pakalpojumu kvalitātes minimālajām prasībām atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 22. panta 3. punktam.
      Ir svarīgi sniegt Komisijai informācijas kopsavilkumu, kurā ietilpst: i) tā uzņēmuma vai to uzņēmumu identitāte, kas nodrošina publiskos sakaru tīklus un uz ko attiecas projekta pasākums; ii) rīcības pamatojuma kopsavilkums; iii) paredzētās prasības, ko izvirzīs valsts regulatīvā iestāde; iv) ierosinātā rīcība.
      Paziņojuma veidlapai būtu pievienojams valsts regulatīvās iestādes pasākuma projekts, ieskaitot pienācīgus apsvērumus, kas attiecas uz ierosināto pasākumu pamatotību un proporcionalitāti saskaņā ar šā ieteikuma 1. un 2. punktu. Pasākuma projektā ir jāietver: i) attiecīgās lietas fakti un apstākļi, kas kalpo par pamatu paredzētajai pakalpojumu kvalitātes minimālo prasību izvirzīšanai uzņēmumam vai uzņēmumiem, kas nodrošina publiskos sakaru tīklus; ii) ierosinātā pasākuma novērtējums, jo sevišķi ņemot vērā politikas mērķus un regulatīvos principus saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 8. pantu; iii) pakalpojumu kvalitātes minimālo prasību īstenošanas provizoriskie termiņi un konkrētas metodes, kas tiks izmantotas šādu prasību piemērošanas uzraudzībai; iv) valsts regulatīvās iestādes veiktās iepriekšējās sabiedriskās apspriešanas rezultāti; v) valsts konkurences iestādes atzinums, ja tāds sniegts.
      INFORMĀCIJAS KOPSAVILKUMS

                  Īsi aprakstiet paziņotā pasākuma projekta saturu:

                  Norādiet atsauci uz iepriekš paziņoto pasākumu projektu paziņojumiem (ja tādi ir) sakarā ar 22. panta 3. punktu:

                  Norādiet uzņēmumu vai uzņēmumus, kuriem šis pasākuma projekts uzliek pienākumus:

                  Īsi aprakstiet rīcības pamatojumu:

                  Īsi aprakstiet paredzētās prasības:

                  Īsi aprakstiet ierosināto rīcību:

                  Atsauce uz paziņoto pasākuma projektu (ar interneta saiti, ja pieejama):


title: Komisijas Ieteikums ( 2010. gada 13. jūlijs ) par pamatnostādnēm, kā izstrādāt valsts līdzāspastāvēšanas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās

text:
               22.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/1

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2010. gada 13. jūlijs)
   par pamatnostādnēm, kā izstrādāt valsts līdzāspastāvēšanas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās
   2010/C 200/01
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības (ES) darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   ņemot vērā 26.a panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvā 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu (ĢMO) apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (1),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Direktīvas 2001/18/EK 26.a pantu dalībvalstis var attiecīgi rīkoties, lai izvairītos ĢMO netīšas klātbūtnes citos produktos. Tas jo īpaši attiecas uz izvairīšanos no ĢMO klātbūtnes citās kultūrās, piemēram, parastajās vai bioloģiskajās.

               (2)

               Lauksaimnieciskās struktūras un sistēmas, kā arī ekonomiskie un dabas apstākļi, kādos Eiropas Savienības lauksaimnieki darbojas, ir ārkārtīgi atšķirīgi. Izstrādājot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢM kultūru klātbūtnes citās kultūrās, ir jāņem vērā lauksaimniecības sistēmu un dabas un ekonomisko apstākļu atšķirības ES.

               (3)

               Dalībvalstu valsts iestādēm var būt nepieciešams noteikt attiecīgus pasākumus teritorijās, kur tiek audzēti ĢMO, lai ļautu patērētājiem un ražotājiem izvēlēties starp parasto, bioloģisko un ĢM produkciju (turpmāk tekstā – “līdzāspastāvēšanas pasākumi”).

               (4)

               Līdzāspastāvēšanas pasākumu mērķis teritorijās, kur audzē ĢMO, ir novērst netīšu ĢMO klātbūtni citos produktos, nepieļaujot iespējamus ekonomiskus zaudējumus un ĢM kultūru un ģenētiski nemodificētu kultūru (ieskaitot bioloģiski audzētas kultūras) sajaukšanās ietekmi.

               (5)

               Dažos gadījumos atkarībā no ekonomiskajiem un dabas apstākļiem var rasties vajadzība nepieļaut ĢMO audzēšanu plašās teritorijās. Šai iespējai ir jābūt atkarīgai no tā, vai dalībvalstis spēj pierādīt, ka attiecīgajās teritorijās citi pasākumi nav pietiekami, lai nepieļautu ĢMO netīšu klātbūtni parastajās vai bioloģiskajās kultūrās. Tāpat ierobežojošajiem pasākumiem ir jābūt samērīgiem ar mērķi (t. i., aizsargāt konkrētas parasto un bioloģisko lauksaimnieku vajadzības).

               (6)

               Kontekstā, kur uz zinātni balstīto Eiropas Savienības atļauju piešķiršanas sistēmu apvieno ar dalībvalstu tiesībām izlemt, vai tās vēlas savā teritorijā audzēt ĢM kultūras, Komisija uzskata, ka pasākumi, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās, jānosaka dalībvalstu līmenī.

               (7)

               Ieteikums 2003/556/EK (2) jāaizstāj, lai labāk izmantotu 26.a pantā sniegto iespēju dalībvalstīm noteikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās. Tādējādi šajās pamatnostādnēs ietverti tikai galvenie vispārējie principi līdzāspastāvēšanas pasākumu izstrādei, atzīstot, ka dalībvalstīm ir vajadzīgs pietiekams elastīgums, lai ņemtu vērā to reģionālās un valsts mēroga īpatnības un parasto, bioloģisko un citu kultūru un produktu konkrētās vietējās vajadzības.

               (8)

               Eiropas Līdzāspastāvēšanas birojs (ELB) kopā ar dalībvalstīm turpinās izstrādāt labāko praksi līdzāspastāvēšanas nodrošināšanai, kā arī tehniskās pamatnostādnes par saistītajiem jautājumiem,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Izstrādājot valsts pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās, dalībvalstīm ir jāievēro šī ieteikuma pielikumā sniegtās pamatnostādnes.

               2.

               Ieteikumu 2003/556/EK atceļ.

               3.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2010. gada 13. jūlijā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         John DALLI

      (1)  OV L 106, 17.4.2001., 1. lpp.

      (2)  Komisijas Ieteikums par pamatnostādnēm, kā izstrādāt stratēģijas un labāko praksi, lai nodrošinātu ģenētiski modificētu kultūru līdzāspastāvēšanu ar parastās un bioloģiskās lauksaimniecības kultūrām (OV L 189, 29.7.2003., 36. lpp).

      PIELIKUMS
      1.   Ievads

      1.1.   Valsts līdzāspastāvēšanas pasākumi, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās

      ĢMO audzēšana ES ietekmē lauksaimnieciskās ražošanas organizāciju. No vienas puses, iespējama netīša ģenētiski modificētu (ĢM) kultūru klātbūtne ģenētiski nemodificētās (parastajās un bioloģiskajās) kultūrās, rada jautājumu, kā nodrošināt ražotājiem iespēju izvēlēties starp dažādajiem ražošanas veidiem. Principā lauksaimniekiem ir vajadzīga iespēja izvēlēties, kādas lauksaimniecības kultūras audzēt – ĢM kultūras, parastajās vai bioloģiskajās kultūras. Šī iespēja ir jāsaskaņo ar dažu lauksaimnieku un tirgus dalībnieku vēlmi nodrošināt pēc iespējas mazāku ĢMO klātbūtni viņu kultūrās.
      No otras puses, šī problēma ir saistīta arī ar patērētāju izvēli. Lai patērētājiem Eiropā nodrošinātu iespēju izvēlēties starp ĢM pārtiku un ģenētiski nemodificētu pārtiku, ir jābūt ne tikai sekmīgi funkcionējošai izsekojamības un marķēšanas sistēmai, bet arī lauksaimniecības nozarei, kas spēj nodrošināt dažādos produktu veidus. Pārtikas rūpniecības spēja nodrošināt patērētājiem plašas izvēlas iespējas ir cieši saistīta ar lauksaimniecības nozares spēju nodrošināt dažādu ražošanas sistēmu pastāvēšanu.
      Nejauša ĢMO klātbūtne, kas pārsniedz ES tiesību aktos noteikto pieļaujamo robežvērtību, rada vajadzību kultūru, kam paredzēts būt ģenētiski nemodificētai kultūrai, marķēt kā kultūru, kas satur ĢMO (1). Tas var radīt ienākumu zudumus zemākas ĢM kultūras tirgus cenas dēļ vai saistībā ar grūtībām to pārdot. Turklāt lauksaimniekiem var rasties papildu izmaksas, ja viņiem ir jāievieš uzraudzības sistēmas un pasākumi, lai līdz minimumam samazinātu ĢM kultūru un ģenētiski nemodificētu kultūru sajaukšanos.
      Tomēr iespējamais ienākumu zudums konkrētu lauksaimniecības produktu, piemēram, bioloģiski audzētu produktu ražotājiem neaprobežojas ar ES tiesību aktos noteiktās 0,9 % marķēšanas robežvērtības pārsniegšanu. Konkrētos gadījumos atkarībā no tirgus pieprasījuma un attiecīgajiem valsts tiesību aktu noteikumiem (piemēram, dažas dalībvalstis ir izstrādājušas valsts standartus dažādu veidu marķējumam “bez ĢM”), ĢMO pēdas konkrētās pārtikas kultūrās – pat ja tas ir mazākas par 0,9 % – var radīt ekonomiskus zaudējumus tirgus dalībniekiem, kas vēlētos tās laist tirgū kā kultūras, kas nesatur ĢMO.
      Turklāt ĢMO piejaukums rada īpašas sekas konkrētu produktu ražotājiem, piemēram, bioloģiskajiem lauksaimniekiem (2), ietekmējot arī gala patērētāju (3). Šāda ražošana bieži prasa lielākas izmaksas, un var būt vajadzīgi stingrāki nošķiršanas pasākumi, lai izvairītos no ĢMO klātbūtnes, garantējot salīdzinoši augstākās cenas pamatotību. Turklāt vietējie ierobežojumi un īpatnības var padarīt šo nošķiršanas vajadzību īstenošanu sarežģītu un dārgu, lai to varētu efektīvi nodrošināt dažos ģeogrāfiskos rajonos.
      Tāpēc ir jāatzīst, ka dalībvalstīm ir vajadzīgs pietiekams elastīgums, lai ņemtu vērā to konkrētās reģionālās un vietējās vajadzības saistībā ar ĢMO audzēšanu, lai nodrošinātu cik iespējams mazu ĢMO klātbūtni bioloģiskajās un citās kultūrās, kad pietiekamu tīrību nav iespējams nodrošināt ar citiem līdzekļiem.
      1.2.   Nošķiršana starp ĢMO audzēšanas ekonomiskajiem aspektiem un zinātniskajiem aspektiem, kas aplūkoti vides risku novērtējumā

      Svarīgi skaidri nošķirt ĢMO audzēšanas ekonomiskos aspektus un vides risku novērtēšanas aspektus, kas aplūkoti Direktīvas 2001/18/EK un Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ĢM pārtiku un barību noteiktajās atļauju piešķiršanas procedūrās.
      Saskaņā ar Direktīvā 2001/18/EK un Regulā (EK) Nr. 1829/2003 noteikto procedūru atļauju ĢMO izplatīšanai vidē var dot pēc visaptverošas veselības un vides risku novērtēšanas. Risku novērtēšanas rezultāts var būt viens no šiem:

                  —

                  tiek identificēts risks, ka iespējama negatīva ietekme uz vidi vai veselību, ko nav iespējams pārvaldīt; šajā gadījumā atļauju atteic,

                  —

                  netiek identificēts risks, ka iespējama negatīva ietekme uz vidi vai veselību; šajā gadījumā atļauju piešķir, neprasot īstenot citus papildu vadības pasākumus kā tikai tiesību aktos konkrēti noteiktos,

                  —

                  tiek identificēti riski, bet tos ir iespējams pārvaldīt ar piemērotiem pasākumiem (piemēram, ar fizisku nošķiršanu un/vai uzraudzību); šajā gadījumā atļauju piešķir ar nosacījumu, ka ir jāveic vides risku pārvaldības pasākumi.

            Ja risku videi vai veselībai identificē pēc atļaujas piešķiršanas, procedūra ES piekrišanas vai atļaujas anulēšanai vai grozīšanai ir paredzēta attiecīgi Direktīvā 2001/18/EK (20. panta 3. punkts) un Regulā (EK) Nr. 1829/2003 (10. un 22. pants). Turklāt dalībvalstis var izmantot Direktīvas 2001/18/EK īpašo drošības klauzulu (23. pants) vai Regulā (EK) Nr. 1829/2003 paredzēto ārkārtas pasākumu (34. pants), lai uz laiku ierobežotu vai aizliegtu audzēt ĢMO, pamatojoties uz jaunu vai papildu informāciju par riskiem veselībai vai videi.
      Eiropas Savienībā var audzēt tikai atļautus ĢMO (4), un vides un veselības aspekti jau ir ietverti ES atļaujas piešķiršanas procesa vides risku novērtēšanā, tāpēc līdzāspastāvēšanas kontekstā vēl neatrisinātie jautājumi attiecas uz ekonomiskajiem aspektiem, kas saistīti ar ĢM kultūru un ģenētiski nemodificētu kultūru sajaukšanos.
      1.3.   Lauksaimniecības apstākļu dažādība Eiropas Savienībā

      Eiropas lauksaimnieki strādā ārkārtīgi dažādos apstākļos. Saimniecību un lauku lielums, ražošanas sistēmas, augu seka un audzēšanas modeļi, kā arī dabas apstākļi Eiropā atšķiras. Šī dažādība ir jāņem vērā, izstrādājot, īstenojot un uzraugot valsts pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās. Izmantotajiem pasākumiem ir jāatbilst konkrētajam reģionam raksturīgajai saimniecību struktūrai, lauksaimniecības sistēmām, audzēšanas modeļiem un dabas apstākļiem.
      Stratēģijas un labāko praksi ĢMO audzēšanai var būt nepieciešams izstrādāt un īstenot valsts vai reģiona līmenī ar lauksaimnieku un citu ieinteresēto personu līdzdalību, ņemot vērā valsts, reģiona un vietēja mēroga faktorus.
      Tāpēc pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās, ir lietderīgi izstrādāt valsts līmenī un dažkārt – reģiona vai vietējā līmenī.
      1.4.   Pamatnostādņu mērķis un darbības joma

      Šīs pamatnostādnes ir izstrādātas kā dalībvalstīm adresēti nesaistoši ieteikumi. Tās ir paredzētas, lai sniegtu vispārējus principus, kā izstrādāt valsts pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās. Atzīts, ka daudzi šajā kontekstā svarīgi faktori ir specifiski konkrētiem valstu, reģionu un vietējiem apstākļiem.
      2.   Vispārēji principi, kā izstrādat valsts līdzāspastāvēšanas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās

      2.1.   Pārredzamība, pārrobežu sadarbība un ieinteresēto personu iesaistīšana

      Valsts pasākumi, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās, ir jāizstrādā sadarbībā ar visām ieinteresētajām personām un pārredzamā veidā. Dalībvalstīm ir jānodrošina pārrobežu sadarbība ar kaimiņvalstīm, lai garantētu līdzāspastāvēšanas pasākumu efektīvu darbību pierobežas rajonos. Tāpēc tām jāsniedz un jānodrošina atbilstīga un laicīga informācija par pasākumiem, ko tās nolemj ieviest.
      2.2.   Samērīgums

      Pasākumiem, kas vajadzīgi, lai izvairītos no ĢMO netīšas klātbūtnes citās kultūrās, ir jābūt samērīgiem ar noteikto mērķi (parasto vai bioloģisko lauksaimnieku konkrētu vajadzību aizsardzība). Līdzāspastāvēšanas pasākumi nedrīkst radīt nevajadzīgu slogu lauksaimniekiem, sēklu ražotājiem, kooperatīviem un citiem tirgus dalībniekiem, kas saistīti ar jebkādu ražošanas veidu. Izvēloties pasākumus, ir jāņem vērā reģionālie un vietējie ierobežojumi un īpatnības, piemēram, lauku forma un lielums reģionā, vienai saimniecībai piederošo lauku sadrumstalotība un ģeogrāfiskā izkliede, kā arī reģionam raksturīgā saimniecību pārvaldības prakse.
      2.3.   Piejaukumu līmenis, kas sasniedzams ar valsts līdzāspastāvēšanas pasākumiem, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās

      Valsts līdzāspastāvēšanas pasākumos, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās, ir jāņem vērā pieejamās zināšanas par ĢM kultūru un ģenētiski nemodificētu kultūru sajaukšanās iespējamību un avotiem. Šiem pasākumiem ir jābūt samērīgiem ar piejaukumu līmeni, kas jānodrošina un kas ir atkarīgs no reģionu un valstu īpatnībām un parasto, bioloģisko un citu veidu kultūru un ražošanas metožu konkrētajām vietējām vajadzībām.

                  2.3.1.

                  Dažos gadījumos ĢMO pēdām pārtikā un barībā ir ekonomiskas sekas tikai tad, kad tās pārsniedz 0,9 % marķēšanas robežvērtību. Šajos gadījumos dalībvalstīm ir jāuzskata, ka pietiek ar pasākumiem, kas nodrošina atbilstību 0,9 % marķēšanas robežvērtībai.

                  2.3.2.

                  Gadījumos, kad, kultūru marķējot kā ĢM kultūru, nav ekonomisku seku, dalībvalstīm ir jāuzskata, ka nav jānodrošina konkrētie piejaukuma līmeņi.

                  2.3.3.

                  Vairākos citos gadījumos iespējamo ienākumu zudumu bioloģiskajiem lauksaimniekiem un daļai parasto ražotāju (piemēram, konkrētiem pārtikas ražotājiem) var izraisīt ĢMO pēdas, kas ir mazākas nekā 0,9 %. Šajos gadījumos un lai aizsargātu konkrētus ražošanas veidus, attiecīgās dalībvalstis var noteikt pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt tādu ĢMO klātbūtnes līmeni citās kultūrās, kas ir zemāks par 0,9 %.

            Neatkarīgi no piejaukuma līmeņa, ko paredzēts sasniegt ar līdzāspastāvēšanas pasākumiem, ES tiesību aktos noteiktās robežvērtības (5) arī turpmāk attieksies uz ĢMO piejaukuma marķēšanu pārtikai, barībai un tiešai apstrādei paredzētiem produktiem.
      2.4.   Pasākumi, lai nepieļautu ĢMO audzēšanu plašās teritorijās (“no ĢMO brīvas teritorijas”)

      Atšķirības reģionālos aspektos, piemēram, klimatiskos apstākļos (kas ietekmē apputeksnētāju aktivitāti un pa gaisu izplatošos putekšņu izplatību), topogrāfija, audzēšanas modeļi un augu sekas sistēmas vai saimniecību struktūras (ieskaitot apkārtējās struktūras, piemēram, dzīvžogus, mežus, neapstrādātas teritorijas un lauku telpisko struktūru) var ietekmēt sajaukšanās pakāpi starp ĢM kultūrām un parastajām un bioloģiskajām kultūrām un pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no ĢMO netīšas klātbūtnes citās kultūrās.
      Noteiktos ekonomiskajos un dabas apstākļos dalībvalstīm ir jāizskata iespēja nepieļaut ĢMO audzēšanu plašās šo dalībvalstu teritorijās, lai izvairītos no ĢMO netīšas klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās. Šādam aizliegumam ir jābūt atkarīgam no tā, vai dalībvalstis spēj pierādīt, ka attiecīgajās teritorijās citi pasākumi nav pietiekami, lai nodrošinātu pietiekamu tīrības līmeni. Tāpat ierobežojošajiem pasākumiem ir jābūt samērīgiem ar noteikto mērķi (t. i., aizsargāt konkrētas parasto un bioloģisko lauksaimnieku vajadzības).
      2.5.   Atbildības noteikumi

      Jautājumi, kas saistīti ar finansiālu kompensāciju vai atbildību par ekonomiskiem zaudējumiem, paliek vienīgi dalībvalstu kompetencē.
      3.   Apmaiņa ar informāciju ES līmenī

      Komisija turpinās vākt un saskaņot attiecīgo informāciju, pamatojoties uz pašreizējiem pētījumiem ES un valstu līmenī, un piedāvās tehniskas konsultācijas, lai palīdzētu ieinteresētajām dalībvalstīm izstrādāt valsts pieejas līdzāspastāvēšanai.
      Tiks turpināta pašlaik notiekošā koordinācija ar COEX-NET
          (6) starpniecību un tehniskās konsultācijas, ko sniedz Eiropas Līdzāspastāvēšanas birojs (ELB) (7). ELB turpinās uzturēt un atjaunināt indikatīvu pasākumu katalogu, kā arī agronomisku, dabas un konkrētām kultūrām raksturīgu faktoru sarakstu, kas jāņem vērā, izstrādājot valsts pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās. Dalībvalstīm ir jāturpina piedalīties ELB tehniskajā darbā.

         (1)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1829/2003 12. un 24. pantu marķēšanas prasība neattiecas uz pārtikas produktiem un barību, kas satur vielas, kuras sastāv no ĢMO, satur tos vai ražotas no tiem, ja to īpatsvars nepārsniedz 0,9 % no i) pārtikas sastāvdaļām, kuras ņem vērā atsevišķi, vai ii) pārtikas, kas sastāv no vienas sastāvdaļas vai iii) barības un no katras barības, no kuras tā sastāv, ar noteikumu, ka šī klātbūtne ir nejauša vai tehniski nenovēršama.

         (2)  Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu ĢMO nelieto bioloģiskajā ražošanā, cita starpā ne kā sēklas, pārtiku vai barību (9. panta 1. punkts). Mērķis ir līdz minimumam samazināt ĢMO klātbūtni bioloģiskajos produktos (sk. 10. apsvērumu).

         (3)  COM(2009) 153 Komisijas Ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par ģenētiski modificētu kultūru un tradicionālās un bioloģiskās lauksaimniecības līdzāspastāvēšanu.

         (4)  Lai ĢMO varētu audzēt ES teritorijā, tā audzēšanai ir jāpiešķir atļauja saskaņā ar Direktīvu 2001/18/EK vai Regulu (EK) Nr. 1829/2003.

         (5)  Regulas (EK) Nr. 1829/2003 12. un 24. pants un Direktīvas 2001/18/EK 21. panta 3. punkts.

         (6)  Informācijas apmaiņas un koordinācijas grupa jautājumos par ģenētiski modificēto, parasto un bioloģiski audzēto kultūraugu līdzāspastāvēšanu (COEX-NET) darbojas ar mērķi atvieglot informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm un Komisiju.

         (7)  ELB izstrādā konkrētām kultūrām paredzētus labākās prakses dokumentus tehniskiem līdzāspastāvēšanas pasākumiem. ELB sastāv no sekretariāta un dalībvalstu tehnisko pārstāvju veidotām tehniskām darba grupām par konkrētām kultūrām.


				|

		52013DC0248

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko izraugās Eiropas Kultūras galvaspilsētu 2017. gadam Dānijā un Kiprā un 2018. gadam — Maltā /* COM/2013/0248 final */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada
24. oktobra Lēmumā Nr. 1622/2006/EK, ar ko nosaka
Kopienas rīcību pasākumam “Eiropas Kultūras
galvaspilsēta” no 2007. līdz 2019. gadam[1], ir izklāstīta
kārtība, kādā tiek izraudzītas Eiropas Kultūras
galvaspilsētas. No 2009. gada saskaņā ar šā
lēmuma 2. pantu divas pilsētas divās dalībvalstīs
izraudzīs par Eiropas Kultūras galvaspilsētām,
ievērojot hronoloģisko secību, kas izklāstīta
lēmuma pielikumā. Par pasākuma norises vietu 2017. gadam ir
izraudzīta Dānija un Kipra. Malta (līdztekus Nīderlandei)
ir viena no divām dalībvalstīm, kuras izraudzītas par
pasākuma norises vietu 2018. gadā, un tā nolēma
sākt atlases procedūra vienu gadu pirms parastā grafika.
Eiropas Kultūras galvaspilsētas
2017. un 2018. gadam izvirza, ievērojot šādu
procedūru.
Katra attiecīgā dalībvalsts
publicē uzaicinājumu iesniegt pieteikumus ne vēlāk kā
sešus gadus pirms minētā pasākuma. Atlases žūrija,
kurā ir 13 neatkarīgi kultūras jomas eksperti,
pulcējas uz priekšatlases sanāksmi ne vēlāk kā piecus
gadus pirms pasākuma. Tā izvērtē saņemtos pieteikumus,
izmantojot Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 4. pantā noteiktos
kritērijus, un vienojas par izraudzītajām
kandidātpilsētām, kuras pēc pilnīgas sava pieteikuma
izstrādes jāizvērtē turpmāk.
Deviņus mēnešu pēc
priekšatlases sanāksmes katra attiecīgā dalībvalsts sasauc
atlases žūrijas sanāksmi, lai izraudzītos finālistus.
Pēc priekšatlasi izturējušo pilsētu pamatīgas izvērtēšanas,
pamatojoties uz pasākumam noteiktajiem kritērijiem, žūrija sniedz
ieteikumu par vienu pilsētu no katras attiecīgās
dalībvalsts.
Pamatojoties uz minētajiem ieteikumiem,
katra dalībvalsts izvirza vienu pilsētu par Eiropas Kultūras
galvaspilsētu un dara to zināmu Eiropas Parlamentam, Padomei,
Komisijai un Reģionu komitejai ne vēlāk kā četrus
gadus pirms plānotā notikuma sākuma.
Eiropas Parlaments var nosūtīt
Komisijai atzinumu ne vēlāk kā trīs mēnešu laikā
pēc tam, kad ir saņemta informācija par izraudzītajām
pilsētām.
Padome, rīkojoties saskaņā ar
Komisijas ieteikumu, oficiāli izraugās attiecīgās
pilsētas par tā gada kultūras galvaspilsētām, kuram
tās ir izvirzītas.
Pēc iepriekš izklāstīto divu
konkursa kārtu pabeigšanas žūrija 2012. gada septembra
attiecīgajos ziņojumos sniedza ieteikumu par pasākuma norises
vietu 2017. gadā izraudzīties Orhūsu (Dānija) un
Pafosu (Kipra), savukārt 2012. gada novembra ziņojumā — par
2018. gada pasākuma norises vietu izraudzīties Valetu (Malta).
Visas trīs dalībvalstis 2012. gada rudenī informēja
Eiropas Parlamentu, Padomi, Komisiju un Reģionu komiteju par
izraudzītajām pilsētām.
Eiropas Parlaments 2013. gada
februārī nosūtīja savu labvēlīgo atzinumu
Komisijai.
Tādēļ Komisija
saskaņā ar Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 9. panta
3. punktu iesniedz Padomei šeit pievienoto ieteikumu par 2017. gada
Eiropas Kultūras galvaspilsētu attiecīgi Dānijā
oficiāli izraudzīties Orhūsu un Kiprā — Pafosu, un par
2018. gada Eiropas Kultūras galvaspilsētu Maltā
oficiāli izraudzīties Valetu.
Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko izraugās Eiropas Kultūras
galvaspilsētu 2017. gadam Dānijā un Kiprā un 2018. gadam
— Maltā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes 2006. gada 24. oktobra Lēmumu Nr. 1622/2006/EK,
ar ko nosaka Kopienas rīcību pasākumam “Eiropas Kultūras
galvaspilsēta” no 2007. līdz 2019. gadam[2], un jo īpaši tā
9. panta 3. punktu,
ņemot
vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
ņemot
vērā atlases žūrijas 2012. gada septembra ziņojumus par
Eiropas Kultūras galvaspilsētu atlases procesu Dānijā un
Kiprā,
ņemot
vērā atlases žūrijas 2012. gada novembra ziņojumu par
Eiropas Kultūras galvaspilsētas atlases procesu Maltā,
tā kā:
ņemot
vērā, ka Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 4. pantā
minētie kritēriji ir pilnībā izpildīti,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Par 2017. gada Eiropas Kultūras
galvaspilsētām Dānijā un Kiprā tiek attiecīgi
izraudzītas Orhūsa un Pafosa.
Par 2018. gada Eiropas Kultūras
galvaspilsētu Maltā tiek izraudzīta Valeta.
2. pants
Šis lēmums stājas spēkā
nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 304, 3.11.2006., 1. lpp.
[2]               OV L 304, 3.11.2006., 1. lpp.


title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Īrijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Īrijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/44

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Īrijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Īrijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/13
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               2011. gada 12. jūlijā Padome pieņēma ieteikumu (3) par Īrijas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par atjaunināto Īrijas stabilitātes programmu 2011.–2015. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (5)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (6)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti un fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, ekonomikā atjaunot normālus kreditēšanas nosacījumus, veicināt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba un krīzes sociālo seku problēmas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā arī aicināja dalībvalstis, kuras piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (8)

               Īrija 2012. gada 27. aprīlī iesniedza stabilitātes programmu, kas aptver 2012.–2015. gadu, un 2012. gada valsts reformu programmu.

               (9)

               Padome 2010. gada 7. decembrī pieņēma Īstenošanas lēmumu 2011/77/ES (4), piešķirot Īrijai finanšu palīdzību līdz 2013. gada beigām saskaņā ar Padomes Regulu (ES) Nr. 407/2010 (2010. gada 11. maijs), ar ko izveido Eiropas finanšu stabilizācijas mehānismu (5). Pievienotajā saprašanās memorandā, kas parakstīts 2010. gada 16. decembrī, un tā turpmākajos papildinājumos izklāstīti ekonomikas politikas nosacījumi, pamatojoties uz kuriem tiek piešķirta finanšu palīdzība.

               (10)

               Kopumā Īrija ir izpildījusi finanšu palīdzības programmas nosacījumus, kas norādīti saprašanās memorandā. Proti, fiskālā deficīta mērķis 2011. gadam (10,6 %) tika ievērojami pārsniegts, un 2012. gada budžetā paredzētais fiskālais deficīts ir 8,6 % no IKP, kas atbilst finanšu palīdzības programmā noteiktajiem griestiem. Vidēja termiņa fiskālās konsolidācijas plāni atbilst finanšu palīdzības programmā noteiktajiem deficīta griestiem un mērķim līdz 2015. gadam sasniegt deficītu, kas mazāks nekā 3 % no IKP. Īrijas Centrālās bankas 2011. gada piesardzīga kapitāla novērtējuma pārskatā paredzētā vietējo banku rekapitalizācija būtībā ir pabeigta, un vietējo banku aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana kopumā pārsniedza finanšu palīdzības programmā 2011. gadam paredzētos mērķus. Strukturālās reformas, lai uzlabotu konkurētspēju un veicinātu darba vietu radīšanu, ir ievērojami pavirzījušās uz priekšu.

               (11)

               2011. gadā Īrijas ekonomika atgriezās pie nelielas – 0,7 % – izaugsmes, kopumā, kā paredzēts finanšu palīdzības programmā. Izaugsmes galvenais virzītājspēks bija eksports, un to veicināja konkurētspējas paaugstināšanās un stabils ārējais pieprasījums. Neto eksports deva 4,7 procentpunktus IKP pieaugumā, bet iekšzemes patēriņš turpināja sarukt fiskālās konsolidācijas, nodarbinātības mazināšanās un mājsaimniecību bilances korekciju dēļ. Paredzams, ka 2012. gadā negatīvas ārējās vides dēļ un joprojām notiekošo iekšzemes pieprasījuma korekciju dēļ izaugsme nedaudz samazināsies līdz 0,5 %. Mājsaimniecību un uzņēmumu bilances rādītāju korekcijas turpinās vidējā termiņā negatīvi ietekmēt patēriņu un ieguldījumus. Paredzams, ka, pamatojoties uz Īrijas veselīgo demogrāfisko situāciju un elastīgo darba tirgu, kā arī ievērojamo neizmantoto jaudu ekonomikā, uz eksportu balstīta izaugsme kļūs straujāka, palielinoties no 1,9 % 2013. gadā līdz 2,8 % 2015. gadā.

               (12)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktu, Padome uzskata, ka makroekonomikas scenārijs, uz kuru pamatojas programmas budžeta prognozes, ir ticams. Ekonomikas izaugsmes prognozes stabilitātes programmā ir līdzīgas Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozei. Stabilitātes programmas budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2015. gada beigām samazināt vispārējās valdības deficītu zem 3 % no IKP robežvērtības, kas atbilst Padomes noteiktajam termiņam pārmērīgā budžeta deficīta novēršanai. Stabilitātes programmā patlaban paredzētie deficīti ir šādi: 8,3 % no IKP (nesasniedzot programmas mērķi, kas ir 8,6 % no IKP) 2012. gadā, 7,5 % no IKP 2013. gadā, 4,8 % no IKP 2014. gadā un 2,8 % no IKP programmas laikposma beigās 2015. gadā. Šādu virzību atbalsta konsolidācijas pasākumi 2,7 % apmērā no IKP, kas iekļauti 2012. gada budžetā, un plaši konsolidācijas pasākumi 3,9 % apmērā no IKP 2013.–2014. gadā, kā arī turpmāki daļēji precizēti konsolidācijas pasākumi 1,1 % apmērā no IKP 2015. gadā. Stabilitātes programmā atkārtoti noteikts vispārējās valdības strukturālā deficīta vidējā termiņa budžeta mērķis (VTM) 0,5 % apmērā no IKP, kas netiek sasniegts programmas laikposmā. VTM atbilstīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Vispārējās valdības parāds pārsniedz 60 % no IKP, un ir prognozēts, ka tas pieaugs no 108 % no IKP 2011. gadā līdz 120 % no IKP 2013. gadā un pēc tam sāks samazināties. Pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras laikā līdz 2015. gadam un turpmākajos trīs gados Īrija atradīsies pārejas laikā, un budžeta plāni nodrošinātu pietiekamu virzību uz to, lai tiktu ievērots Stabilitātes un izaugsmes pakta parāda samazināšanas kritērijs.

               (13)

               Īrija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Minētās saistības saistītas ar konkurētspējas un nodarbinātības veicināšanu, publisko finanšu ilgtspējas sekmēšanu un finanšu stabilitātes nostiprināšanu,

         AR ŠO IESAKA Īrijai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi:
   īstenot pasākumus, kas noteikti Īstenošanas lēmumā 2011/77/ES un turpmāk precizēti 2010. gada 16. decembra saprašanās memorandā un tā turpmākajos papildinājumos.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabāts 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (3)  OV C 215, 21.7.2011., 1. lpp.

      (4)  OV L 30, 4.2.2011., 34. lpp.

      (5)  OV L 118, 12.5.2010., 1. lpp.