title: Komisijas Ieteikums (ES) 2018/790 (2018. gada 25. aprīlis) par piekļuvi zinātniskajai informācijai un tās saglabāšanu

text:
               31.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 134/12

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2018/790
   (2018. gada 25. aprīlis)
   par piekļuvi zinātniskajai informācijai un tās saglabāšanu
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Komisija 2012. gada jūlijā pieņēma zinātniskās informācijas paketi, ko veido paziņojums “Virzība uz labāku piekļuvi zinātniskai informācijai: arvien lielāki ieguvumi no publiskajiem ieguldījumiem pētniecībā” (1) un Komisijas Ieteikums 2012/417/ES (2). Ieteikumā 2012/417/ES norādīts, ka Komisija izvērtēs visā Savienībā panākto progresu, lai konstatētu, vai izklāstīto mērķu sasniegšanai ir vajadzīgas papildu darbības.

               (2)

               Paziņojumā “Digitālā vienotā tirgus stratēģija Eiropai” (3) uzsvērts, ka datu izplatīšana ir svarīgs ekonomikas izaugsmes, inovācijas un digitalizācijas katalizators visās tautsaimniecības nozarēs, jo īpaši attiecībā uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (un jaunuzņēmumiem) un sabiedrību kopumā. Paziņojumā atzīts, ka lielie dati un augstas veiktspējas skaitļošana maina to, kā notiek pētniecība un zināšanu kopīgošana, un ir daļa no virzības uz efektīvāku un elastīgāku atvērto zinātni (4). Tajā teikts, ka Komisija veicinās piekļuvi publiskiem datiem, lai sekmētu inovāciju, un strādās, lai Eiropas mākoņdatošanas iniciatīvas satvarā radītu atvērtu zinātnes mākoni pētniecībai. Vidusposma pārskatā par digitālā vienotā tirgus stratēģijas īstenošanu (5) Komisija informēja par nolūku vēl vairāk uzlabot “publisku un par publiskiem līdzekļiem finansētu datu pieejamību un atkalizmantošanu”.

               (3)

               Paziņojumā “Eiropas mākoņdatošanas iniciatīva: konkurētspējīgas datu un zināšanu ekonomikas veidošana Eiropā” (6) ir sniegts racionāls un vispārīgs plāns Eiropas atvērtās zinātnes mākoņa (EOSC) izveidei, tādējādi zinātnes aprindām radot uzticamu un atvērtu vidi zinātnisko datu un rezultātu glabāšanai, kopīgošanai un atkalizmantošanai. Tajā paziņots arī, ka Komisija pārskatīs Ieteikumu 2012/417/ES par piekļuvi zinātniskajai informācijai un tās saglabāšanu, lai veicinātu zinātnisko datu kopīgošanu, stimulu shēmu un atlīdzības sistēmu izveidi, kā arī izglītības un apmācības programmu izstrādi pētniekiem un uzņēmumiem datu kopīgošanas jomā. Komisijas dienestu darba dokumentā “EOSC īstenošanas ceļvedis” (7) ir publicēti apspriedēs ar dalībvalstīm un ieinteresētajām personām par iespējamiem EOSC pārvaldības un finansēšanas mehānismiem sasniegtie rezultāti, kā arī sīkāka informācija par darbības virzieniem saistībā ar EOSC kā pētniecības datu infrastruktūru federācijas izveidi.

               (4)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/98/EK (8) ir noteikts princips, ka visiem [valsts] publiskā sektora iestāžu rīcībā esošiem pieejamiem datiem ir jābūt pieejamiem visām ieinteresētajām personām atkalizmantošanai komerciāliem un nekomerciāliem mērķiem bez diskriminējošiem nosacījumiem attiecībā uz salīdzināmām atkalizmantošanas kategorijām un par maksu, kas nepārsniedz datu izplatīšanas robežizmaksas.

               (5)

               Atvērtās piekļuves (9) politikas mērķis ir bez maksas un atvērtā un nediskriminējošā veidā iespējami agri izplatīšanas procesā nodrošināt pētniekiem un sabiedrībai kopumā piekļuvi zinātniski recenzētām publikācijām, pētījumu datiem un citiem pētījumu rezultātiem un nodrošināt zinātnisko pētījumu rezultātu izmantošanas un atkalizmantošanas iespēju. Atvērta piekļuve palīdz uzlabot kvalitāti, samazināt nevajadzīgu pētījumu dublēšanos, paātrināt zinātnisko progresu, apkarot krāpniecību zinātnes jomā un var kopumā veicināt ekonomisko izaugsmi un inovāciju. Papildus atvērtai piekļuvei par zinātnes standartpraksi kļūst arī datu pārvaldības plānošana.

               (6)

               Atvērtā piekļuve ir izplatīšanas līdzeklis pētniekiem, kuri var nolemt publicēt savu darbu, jo īpaši saistībā ar no publiskiem līdzekļiem finansētu pētniecību. Licencēšanas risinājumu mērķim vajadzētu būt zinātnisko publikāciju izplatīšanas un atkalizmantošanas veicināšanai.

               (7)

               Zinātnisko pētījumu rezultātu saglabāšana ir sabiedrības interesēs. Parasti šis uzdevums ir ticis uzticēts bibliotēkām vai arhīviem, jo īpaši nacionālajām bibliotēkām, kurās glabājas obligātie eksemplāri. Tomēr pētniecības rezultātu apjoms pastāvīgi pieaug. Lai būtu iespējams ilglaicīgi saglabāt pētniecības rezultātus digitālā formātā, būtu jāievieš mehānismi, infrastruktūras un programmatūras risinājumi. Saglabāšanai ļoti būtisks ir ilgtspējīgs finansējums, jo digitalizēta satura pārzināšanas izmaksas joprojām ir samērā augstas. Ņemot vērā to, cik svarīgi ir pētījumu rezultātus saglabāt turpmākai lietošanai, būtu jāiesaka dalībvalstīm izstrādāt vai nostiprināt politiku šajā jomā.

               (8)

               Tehnoloģiju attīstība ir ļāvusi radīt tīmeklī izvietotas pētniecības infrastruktūras, ko izveidojušas valstu valdības, universitātes vai pētniecības organizācijas. Tās atbalsta šā ieteikuma mērķu sasniegšanu, palīdzot pētniekiem pārvaldīt savu pētījumu rezultātus un nodrošinot to izplatīšanu. Paziņojumā par Eiropas mākoņdatošanas iniciatīvu tika norādīts, ka “Eiropas atvērtās zinātnes mākonis sāks darbu, apvienojot esošās zinātnisko datu infrastruktūras, kas pašlaik ir izkaisītas dažādās nozarēs un dalībvalstīs”. Ir lietderīgi apzināt un ieteikt valsts līmeņa pasākumus, kas varētu nodrošināt EOSC pienācīgu darbību un izmantošanu.

               (9)

               Laika gaitā tehnoloģiju attīstība zinātnes pasaulē ir radījusi būtiskas pārmaiņas, tai pārejot uz aizvien sadarbīgāku metožu izmantošanu, un pastāvīgi veicinājusi zinātniskā materiāla apjoma pieaugumu. Tādā zinātniskajā pieejā, kas kļūst aizvien sadarbīgāka un pārredzamāka, būtu jānodrošina, ka pētnieki jebkurā izglītības vai karjeras posmā var paaugstināt savu profesionālos kvalifikāciju, tostarp studējot augstākās izglītības programmās. Pētniekiem vajadzētu arī būt iespējai pilnveidot attiecīgās prasmes, lai pilnībā iekļautos atvērtajā zinātnē, kā izklāstīts “Digitālās izglītības rīcības plānā” (10).

               (10)

               Stimuli un atalgojums ir svarīgi profesionālās karjeras aspekti. Pētnieki tiek mudināti veikt starpvalstu, starpdisciplīnu un starpnozaru pētījumus un piedalīties savu rezultātu kopīgošanā, taču bieži vien viņi par to netiek atalgoti un tas neatspoguļojas viņu profesionālās karjeras attīstībā. Tiek izstrādāti pārredzami un uzticami rādītāji, lai atbalstītu atvērtās zinātnes praksi mūsdienīgās universitātēs. Lai labāk novērtētu Eiropas pētniecības kvalitāti, sniegtu vērtīgus stimulus pētniekiem dalīties ar savu pētījumu rezultātiem un panāktu, ka universitātes kļūst vairāk orientētas uz uzņēmējdarbību, vienlaikus veicinot konkurenci iekšējā tirgū, varētu izmantot uzlabotus atalgošanas mehānismus, kuros ņemti vērā jaunas paaudzes rādītāji.

               (11)

               Dalībvalstīm vajadzētu turpināt atbalstīt atvērto zinātni un atvērto piekļuvi, kā minēts Padomes secinājumos par “atvērtu, intensīvas datplūsmas un tīklā saslēgtu pētniecību kā ātrākas un plašākas inovācijas virzītājspēku” (11) un par “pāreju uz atvērtās zinātnes sistēmu” (12).

               (12)

               Virzība uz atvērtu piekļuvi ir pasaules mēroga centieni. Dalībvalstis ir piedalījušās šajos centienos, un tās būtu jāatbalsta, lai palīdzētu pasaules mērogā veicināt atvērtu un sadarbīgu pētniecības vidi, kas balstīta uz savstarpības principu. Atvērtā zinātne ir svarīgs elements dalībvalstu politikā, kas vērsta uz atbildīgu pētniecību un atvērtu inovāciju. Pētniecības un finansēšanas politikai būtu jāpielāgojas šai jaunajai videi, kurā kļūst pieejamas jaunās digitālās tehnoloģijas.

               (13)

               Komisija ir rādījusi piemēru, kā uzlabot pieeju atvērtās zinātnes vidē iegūtiem pētniecības rezultātiem un to atkārtotu izmantošanu, tostarp pamatprogrammās, kā arī piemērojot atvērtu datu politiku Komisijas Kopīgā pētniecības centra pētījumu datiem.

               (14)

               Jomās, uz kurām attiecas Ieteikums 2012/417/ES un citi iepriekšējos apsvērumos uzskaitītie dokumenti, ir gūti daudzi panākumi, tomēr visi mērķi vēl nav sasniegti, un dažādās dalībvalstīs sasniegtais atšķiras. Visās dalībvalstīs ir nepieciešami lielāki pūliņi, lai pilnīgāk tiktu izmantots Eiropas pētniecības un inovācijas potenciāls.

               (15)

               Šis ieteikums pamatojas uz Ieteikumu 2012/417/ES un to aizstāj,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

      Atvērta piekļuve zinātniskajām publikācijām

               1.

               Dalībvalstīm vajadzētu noteikt un īstenot skaidru politiku (kā detalizēti noteikts valstu rīcības plānos) attiecībā uz tādu pētījumu zinātnisko publikāciju izplatīšanu un atvērtu piekļuvi tām, kuriem piešķirts publiskais finansējums. Šādā politikā un rīcības plānos būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un rādītāji progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale un pienācīga licencēšana,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Dalībvalstīm atbilstīgi ES acquis attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām būtu jānodrošina, ka šādas politikas vai rīcības plānu rezultātā:

                           —

                           visas tādu pētījumu zinātniskās publikācijas, kam piešķirts publiskais finansējums, tiek darītas pieejamas atvērtai piekļuvei vēlākais no 2020. gada,

                           —

                           neatkarīgi no publicēšanas veida (zinātniskā žurnālā, digitālajā infrastruktūrā, multivides kanālos vai izmantojot jaunas un eksperimentālas zinātniskās saziņas metodes) atvērtā piekļuve publikācijām, kas sagatavotas no publiskiem līdzekļiem finansētā pētniecībā, tiek piešķirta pēc iespējas drīzāk, vēlams publicēšanas brīdī un jebkurā gadījumā ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc publicēšanas dienas (ne vēlāk kā divpadsmit mēnešus pēc minētās dienas sociālo un humanitāro zinātņu jomā),

                           —

                           ņemot vērā tehnoloģiju attīstību, tirgū izmantotie licencēšanas noteikumi nepamatoti neierobežo tekstizraci un datizraci no publikācijām, kas, neskarot piemērojamos autortiesību aktus un saskaņā ar tiem, sagatavotas publiski finansētos pētījumos,

                           —

                           slēdzot līgumiskas vienošanās ar zinātnisko darbu izdevējiem, pētnieki saglabā nepieciešamās intelektuālā īpašuma tiesības, inter alia, lai ievērotu atvērtās piekļuves politikas prasības. Tas jo īpaši attiecas uz pašarhivēšanu un atkalizmantošanu (jo īpaši izmantojot tekstizraci un datizraci),

                           —

                           neskarot zinātības un uzņēmējdarbības informācijas (komercnoslēpumu) aizsargāšanu, tiek publicēta informācija par nolīgumiem starp publiskajām iestādēm vai publisko iestāžu grupām un izdevējiem par zinātniskās informācijas piegādāšanu, lai uzlabotu tirgus pārredzamību un godīgu konkurenci, Tam vajadzētu ietvert visa veida nolīgumus, kas jo īpaši aptver tā sauktos “lielos darījumus” (t. i., iespiesto un elektronisko žurnālu pakešu abonēšanu ar atlaižu cenām) un saistītos “kompensējošos darījumus” ar mērķi ar atlaidi iegūt atvērto piekļuvi publicēšanas maksas konsorcijiem,

                           —

                           inovatīviem uzņēmumiem, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, neatkarīgiem pētniekiem (piemēram, amatierzinātniekiem), publiskajam sektoram, presei un iedzīvotājiem kopumā pārredzamā un nediskriminējošā veidā, lai veicinātu inovāciju, stiprinātu publisko sektoru un informētu iedzīvotājus, tiek nodrošināta pēc iespējas plašāka piekļuve tādu pētījumu rezultātu zinātniskām publikācijām, kam piešķirts publiskais finansējums.

               2.

               Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka pētniecības finansēšanas iestādes, kas atbildīgas par publiskās pētniecības finansēšanu, un akadēmiskās iestādes, kas saņem publisko finansējumu, valsts līmenī koordinēti īsteno 1. punktā minēto politiku un valstu rīcības plānus:

                           —

                           nosakot institucionālo politiku attiecībā uz zinātnisko publikāciju izplatīšanu un atvērtu piekļuvi tām un sagatavojot īstenošanas plānus,

                           —

                           ietverot prasības attiecībā uz atvērtu piekļuvi kā nosacījumu dotāciju nolīgumu slēgšanai vai cita pētniecības finanšu atbalsta saņemšanai, kā arī mehānismus, lai uzraudzītu atbilstību šīm prasībām, un turpmākus pasākumus neatbilstības gadījumu novēršanai,

                           —

                           pārredzamā un nediskriminējošā veidā darot pieejamu nepieciešamo finansējumu izplatīšanai (tostarp atvērtai piekļuvei un atkalizmantošanai), paredzot izplatīšanu pa dažādiem kanāliem, attiecīgā gadījumā ietverot digitālās infrastruktūras, kā arī jaunas un eksperimentālas metodes zinātniskai saziņai,

                           —

                           sniedzot pētniekiem vadlīnijas par to, kā panākt atbilstību atvērtas piekļuves politikai, un atbalstot viņus šajā procesā, jo īpaši attiecībā uz to intelektuālā īpašuma tiesību pārvaldīšanu, lai nodrošinātu atvērtu piekļuvi viņu publikācijām,

                           —

                           risinot kopīgas sarunas ar izdevējiem, lai panāktu pārredzamus un iespējami labākos noteikumus attiecībā uz piekļuvi publikācijām, ietverot arī to izmantošanu un atkalizmantošanu,

                           —

                           nodrošinot to, ka publiski finansētu pētījumu rezultāti ir viegli identificējami ar attiecīgiem tehniskiem līdzekļiem, tostarp izmantojot pētījumu rezultātu elektroniskajām versijām pievienotos metadatus un pastāvīgus identifikatorus.

      Pētniecības datu pārvaldība, tostarp atvērtā piekļuve

               3.

               Dalībvalstīm būtu jānosaka un jāīsteno skaidra politika (kā detalizēti noteikts valstu rīcības plānos) publiski finansētu pētījumu datu pārvaldībai, ietverot atvērto piekļuvi. Šādā politikā un rīcības plānos būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un rādītāji progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale un pienācīga licencēšana,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka šādas politikas vai rīcības plānu rezultātā:

                           —

                           datu pārvaldības plānošana kļūst par zinātnes standartpraksi pētniecības procesa agrīnā posmā, kad tiek ģenerēti vai vākti dati, tostarp, nosakot prasību par datu pārvaldības plānu nepieciešamību,

                           —

                           dati, kas iegūti publiski finansētos pētījumos, tiek darīti un saglabājas atrodami, pieejami, savietojami un atkalizmantojami (“FAIR” princips) drošā un uzticamā vidē, izmantojot digitālas infrastruktūras (tostarp attiecīgā gadījumā tās, kas federalizētas Eiropas atvērtās zinātnes mākonī (EOSC), ja vien tas nav neiespējams vai nav savietojams ar pētniecības rezultātu turpmāku izmantošanu (“tik atvērts, cik iespējams, tik slēgts, cik nepieciešams”). Šādas neiespējamības vai nesavietojamības iemesli varētu būt jo īpaši privātums, komercnoslēpumi, valsts drošība, likumīgas komercintereses un trešo pušu intelektuālā īpašuma tiesības. Šādai politikai vai valstu rīcības plāniem nevajadzētu ietekmēt nekādus datus, zinātību un/vai informāciju, neatkarīgi no tās formas vai būtības, kas ir bijusi kopīgā publiskā un privātā sektora partnerībā iesaistījušos privātpersonu rīcībā pirms pētniecības darbības,

                           —

                           ņemot vērā tehnoloģiju attīstību (tostarp dinamiskos (reāllaika) datus), tirgū izmantotie licencēšanas noteikumi nepamatoti neierobežo tekstizraci un datizraci no pētījumu datiem, kas, neskarot piemērojamos autortiesību aktus un saskaņā ar tiem, sagatavoti publiski finansētos pētījumos,

                           —

                           inovatīviem uzņēmumiem, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, neatkarīgiem pētniekiem (piemēram, amatierzinātniekiem), publiskajam sektoram, presei un iedzīvotājiem kopumā pārredzamā un nediskriminējošā veidā, lai veicinātu inovāciju, stiprinātu publisko sektoru un informētu iedzīvotājus, tiek nodrošināta pēc iespējas plašāka piekļuve tādu pētījumu rezultātu datiem, kam piešķirts publiskais finansējums.

               4.

               Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka pētniecības finansēšanas iestādes, kas atbildīgas par publiskās pētniecības finansēšanu, un akadēmiskās iestādes, kas saņem publisko finansējumu, valsts līmenī koordinēti īsteno 3. punktā minēto politiku un valstu rīcības plānus:

                           —

                           nosakot iestāžu politiku attiecībā uz pētījumu datu pārvaldību un sagatavojot īstenošanas plānus,

                           —

                           iekļaujot prasības par datu pārvaldības plāniem un atvērto piekļuvi pētījumu datiem kā principu (“tik atvērti, cik iespējams, tik slēgti, cik nepieciešams”) pētniecības datus radošu projektu dotāciju nolīgumos un citā pētniecības finanšu atbalstā, kā arī mehānismus, lai uzraudzītu atbilstību šīm prasībām, un turpmākus pasākumus neatbilstības gadījumu novēršanai,

                           —

                           darot pieejamu nepieciešamo finansējumu datu pārvaldībai,

                           —

                           sniedzot pētniekiem vadlīnijas par to, kā ievērot pētniecības datu pārvaldības politiku, un atbalstot viņus šajā procesā, jo īpaši saistībā ar racionālu datu pārvaldības plānošanas prasmju un tādu digitālo infrastruktūru attīstīšanu, kas atbalsta piekļuvi pētījumu datiem un to saglabāšanu,

                           —

                           nodrošinot, ka datu kopas ir vienkārši identificējamas, izmantojot pastāvīgus identifikatorus, un var tikt sasaistītas ar citām datu kopām un publikācijām, izmantojot piemērotus mehānismus, un ka ir sniegta papildu informācija, kas vajadzīga to pienācīgai izvērtēšanai un izmantošanai.

      Zinātniskās informācijas saglabāšana un atkalizmantošana

               5.

               Dalībvalstīm vajadzētu noteikt un īstenot skaidru politiku (kā detalizēti noteikts valstu rīcības plānos) zinātniskās informācijas (publikāciju, datu kopu un citu pētījumu rezultātu) saglabāšanas un atkalizmantošanas uzlabošanai. Šādā politikā un rīcības plānos būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un rādītāji progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale un pienācīga licencēšana,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka šādas politikas vai rīcības plānu rezultātā:

                           —

                           akadēmiskās iestādes, kas saņem publisko finansējumu, izstrādā politikas pasākumus zinātnisko rezultātu saglabāšanai,

                           —

                           ir izveidota efektīva elektroniskas zinātniskās informācijas deponēšanas sistēma, kas aptver jau sākotnēji digitālā formā sagatavotās publikācijas un saistītos pētījumu rezultātus,

                           —

                           zinātniskā informācija, kas izraudzīta ilgtermiņa saglabāšanai, tiek pienācīgi pārzināta, kā arī ir nepieciešamā aparatūra un programmatūra, kas vajadzīga, lai nodrošinātu informācijas atkalizmantošanu,

                           —

                           izmantojot plašu klāstu pastāvīgu identifikatoru, tiek veicināta unikāla identifikācija (kas savstarpēji sasaista pētījumu rezultātus, pētniekus, to atbalstītājus, finansētājus un ieguldītājus), lai nodrošinātu pētījumu rezultātu atrodamību, reproducējamību un ilgtermiņa saglabāšanu,

                           —

                           lai nodrošinātu tiesisku atkalizmantošanu un saglabāšanu, ir mašīnlasāmas licencēšanas sistēmas un apstākļi, kas saderīgi ar jau esošām atvērtajām licencēm, kuras ļauj atkalizmantot zinātnisku informāciju, kas, neskarot piemērojamos autortiesību aktus un saskaņā ar tiem, sagatavotaa publiski finansētos pētījumos,

                           —

                           tiek veicināti apstākļi ieinteresētajām personām piedāvāt pakalpojumus ar pievienotu vērtību, pamatojoties uz zinātniskās informācijas atkalizmantošanu.

      Atvērtās zinātnes infrastruktūras

               6.

               Dalībvalstīm vajadzētu noteikt un īstenot skaidru politiku (kā detalizēti noteikts valstu rīcības plānos) tādu infrastruktūru izstrādei, uz kurām pamatojas piekļuve zinātniskajai informācijai, tās saglabāšana, kopīgošana un atkalizmantošana, kā arī veicināt to federāciju EOSC. Šādā politikā un rīcības plānos būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un rādītāji progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale un pienācīga licencēšana,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka šādas politikas vai valstu rīcības plānu rezultātā:

                           —

                           resursi tiek iezīmēti, izmantoti maksimāli racionāli un strukturēti tā, lai tie būtu izmaksu ziņā lietderīgi un palīdzētu ieviest inovācijas, vienlaikus veicinot konkurenci iekšējā tirgū,

                           —

                           ir nodrošināta infrastruktūras kvalitāte un uzticamība, tostarp izmantojot plaši atzītus sertifikācijas mehānismus, specifikācijas un standartus,

                           —

                           pētniekiem pārredzamā un nediskriminējošā veidā ir nodrošināta plašāka pieeja pētniecības resursiem un pakalpojumiem zinātniskās informācijas glabāšanai, pārvaldībai, analizēšanai, kopīgošanai un atkalizmantošanai, tostarp caur EOSC, kad tas pieejams,

                           —

                           izmantojot papildu rādītājus un parametrus, infrastruktūras ir piemērotas tādas informācijas vākšanai, uz kuru pamatojas atvērtības un atvērtās zinātnes uzraudzīšana un novērtēšana, kā arī pētniecības un karjeras izvērtēšana.

               7.

               Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt sinerģijas starp valstu infrastruktūrām, ar EOSC un citām pasaules mēroga iniciatīvām:

                           —

                           iesaistoties tādu datu un pakalpojumu standartu noteikšanā, kas pieejami caur EOSC, kā arī tādu rādītāju un parametru noteikšanā, ar kuriem mērapētniecības ietekmi EOSC kontekstā,

                           —

                           garantējot jaunizstrādāto vai modernizēto infrastruktūru sadarbspēju tā, lai tajās būtu ņemta vērā EOSC izstrādāšana, un tādējādi nepieļaujot izolēšanos, veicinot sadrumstalotības mazināšanos un starpdisciplīnu un starpvalstu zinātniskos atklājumus,

                           —

                           sagatavojot augsni pakalpojumu izmantošanai un zinātniskās informācijas kopīgošanai caur EOSC.

      Prasmes un kompetences

               8.

               Dalībvalstīm vajadzētu noteikt un īstenot skaidru politiku (kā detalizēti noteikts valstu rīcības plānos) attiecībā uz nepieciešamajām pētnieku un akadēmisko iestāžu personāla prasmēm saistībā ar zinātnisko informāciju. Šādā politikā un rīcības plānos būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un rādītāji progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka šādas politikas vai rīcības plānu rezultātā:

                           —

                           visos karjeras posmos tiek nodrošināta nepieciešamā apmācība un izglītība par atvērto piekļuvi, pētniecības datu pārvaldību, datu vadību, datu saglabāšanu, datu pārzināšanu un atvērto zinātni augstākās izglītības un apmācības sistēmā un tiek sasniegti nozarē labākie praktiskie risinājumi darba vietās,

                           —

                           datu apstrādes tehnoloģiju jomā tiek nodrošināta modernizētu programmu veicināšana un/vai īstenošana jauniem profesionāliem profiliem,

                           —

                           tiek atbalstīta datietilpīgas skaitļošanas zinātnes ekspertu, tostarp datu speciālistu, tehniķu un datu pārvaldnieku sagatavošana un apmācība.

      Stimuli un atalgojums

               9.

               Dalībvalstīm vajadzētu noteikt un īstenot skaidru politiku (kā detalizēti noteikts valstu rīcības plānos), lai attiecībā uz zinātnisko informāciju pielāgotu pētnieku darbā pieņemšanas un karjeras izvērtēšanas sistēmu, pētniekiem paredzēto dotāciju piešķiršanas izvērtēšanas sistēmu un pētniecības iestāžu izvērtēšanas sistēmas. Šādā politikā un rīcības plānos būtu jāparedz:

                           —

                           konkrēti mērķi un rādītāji progresa noteikšanai,

                           —

                           īstenošanas plāni, tostarp pienākumu sadale,

                           —

                           saistītā finanšu plānošana.

                     Dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka šādas politikas vai rīcības plānu rezultātā:

                           —

                           akadēmiskās karjeras sistēma atbalsta un atalgo pētniekus, kuri piedalās savu pētījumu kopīgošanā, jo īpaši nodrošinot savu publikāciju un citu pētījumu rezultātu laicīgu kopīgošanu un atvērtu piekļuvi tiem,

                           —

                           iestādes, kas atbildīgas par publiskās pētniecības finansēšanas pārvaldību, un akadēmiskās iestādes, kas saņem publisko finansējumu, palīdz īstenot valsts politiku, ieviešot mehānismus, kas padara iespējamu, mēra zinātniskās informācijas kopīgošanu un atalgo par to,

                           —

                           pētniecības un karjeras izvērtēšanas sistēmas tiek bagātinātas, ieviešot papildu rādītājus un parametrus, kas var sniegt informāciju par atvērtības novērtējumu, tostarp, bet ne tikai, par pētniecības plašāku sociālo ietekmi un ietekmi individuālajā līmenī (“jaunas paaudzes parametri”).

      Daudzu ieinteresēto personu dialogs par atvērto zinātni valsts, Eiropas un starptautiskā līmenī

               10.

               Par katru no 1.–9. punktā minētajiem jautājumiem dalībvalstīm vajadzētu piedalīties daudzu ieinteresēto personu dialogos par pāreju uz atvērto zinātni valsts, Eiropas un starptautiskā līmenī.
               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka:

                           —

                           šādi dialogi stiprina savienotu atvērtās zinātnes tehnoloģisko vidi, kas aptver visus pētījumu rezultātus no visiem pētniecības procesa posmiem (dati, publikācijas, programmatūra, metodes, protokoli utt.),

                           —

                           pakāpeniski tiek sasniegtas sistēmiskas pārmaiņas virzībā uz atvērto zinātni un ka papildus tehnoloģiskajām un efektivitātes pārmaiņām tiek ievērots savstarpīguma princips, mainās attiecību kultūra starp pētniekiem, kā arī institucionālas izmaiņas pētniecībā skar akadēmiskās iestādes un finansētājos, tādējādi palīdzot virzīties uz atvērto zinātni, tostarp, attiecīgā gadījumā, ietverot tādus jautājumus kā pētniecības integritāte un ētika.

      Dalībvalstu darba strukturēta koordinēšana Savienības līmenī un turpmākas darbības pēc šā ieteikuma publicēšanas

               11.

               Dalībvalstīm vajadzētu būt valsts kontaktpunktam, kura pienākumi būtu:

                           —

                           koordinēt šajā ieteikumā izklāstītos pasākumus,

                           —

                           piedalīties sarunās ar Komisiju jautājumos par piekļuvi zinātniskajai informācijai un par tās saglabāšanu, it īpaši par vienotu principu un standartu, īstenošanas pasākumu un jaunu pētniecības rezultātu izplatīšanas un kopīgošanas veidu precīzāku noteikšanu Eiropas pētniecības telpā,

                           —

                           ziņot par turpmākām darbībām, kas veiktas pēc šā ieteikuma publicēšanas.

               12.

               Dalībvalstīm 18 mēnešu laikā pēc šā ieteikuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un turpmāk reizi divos gados būtu jāinformē Komisija par pasākumiem, kas veikti, ievērojot šā ieteikuma elementus. Pamatojoties uz šādu informāciju, Komisijai būtu jāizvērtē visā Savienībā panāktais progress, lai novērtētu, vai šajā ieteikumā ierosināto mērķu sasniegšanai ir vajadzīgas papildu darbības.

      Briselē, 2018. gada 25. aprīlī

            Komisijas vārdā –

         Mariya GABRIEL

            Komisijas locekle

         Carlos MOEDAS

            Komisijas loceklis

      (1)  COM(2012) 401 final, 2012. gada 17. jūlijs.

      (2)  Komisijas 2012. gada 17. jūlija Ieteikums 2012/417/ES par piekļuvi zinātniskajai informācijai un tās saglabāšanu (OV L 194, 21.7.2012., 39. lpp.).

      (3)  COM(2015)192 final, 2015. gada 6. maijs.

      (4)  Atvērtā zinātne izpaužas kā jauna pieeja zinātnes procesam, kuras pamatā tiek izmantota kooperēšanās un jauni zināšanu izplatīšanas veidi, tādējādi ar digitālajām tehnoloģijām un jauniem sadarbiskiem rīkiem uzlabojot piekļuvi pētījumu rezultātiem un to atkalizmantošanu.

      (5)  COM(2017)228 final, 2017. gada 10. maijs.

      (6)  COM(2016) 178 final, 2016. gada 19. aprīlis.

      (7)  SWD(2018) 83 final, 2018. gada 14. marts.

      (8)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Direktīva 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu (OV L 345, 31.12.2003., 90. lpp.).

      (9)  Atvērtā piekļuve nozīmē iespēju piekļūt digitāliem pētījumu rezultātiem un tos atkalizmantot ar iespējami mazākiem ierobežojumiem.

      (10)  COM(2018) 22 final.

      (11)  Padomes secinājumi 9360/15, 2015. gada 29. maijs.

      (12)  Padomes secinājumi 9526/16, 2016. gada 27. maijs.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 22. maijs) par pamatkompetencēm mūžizglītībā (Dokuments attiecas uz EEZ.)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2018. gada 22. maijs)
   par pamatkompetencēm mūžizglītībā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2018/C 189/01)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 165. un 166. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas sociālo tiesību pīlārā (1) kā pirmais princips ir noteikts, ka ikvienam ir tiesības uz kvalitatīvu un iekļaujošu izglītību, apmācību un mūžizglītību, lai varētu saglabāt un iegūt prasmes, kas ļauj pilnā mērā piedalīties sabiedrības dzīvē un veiksmīgi mainīt darbu darba tirgū. Tajā ir arī noteikts, ka ikvienam ir tiesības “uz savlaicīgu un individuāli pielāgotu palīdzību, lai uzlabotu nodarbinātības vai pašnodarbinātības izredzes, tiesības uz apmācību un pārkvalifikāciju, tiesības turpināt izglītošanos un saņemt atbalstu darba meklējumiem”. Kompetenču attīstības veicināšana ir viens no mērķiem redzējumā par Eiropas izglītības telpu, kurā varētu “pilnībā izmantot izglītības un kultūras sniegto potenciālu nodarbinātības, sociālā taisnīguma, aktīva pilsoniskuma veicināšanā un kā līdzekli, lai pieredzētu Eiropas identitāti visā tās daudzveidībā” (2).

               (2)

               Cilvēkiem ir vajadzīgs atbilstošs prasmju un kompetenču kopums, lai uzturētu pašreizējo dzīves līmeni, sekmētu augstus nodarbinātības rādītājus un veicinātu sociālo kohēziju, ņemot vērā nākotnes sabiedrību un darba vidi. Atbalsta sniegšana cilvēkiem visā Eiropā, dodot iespēju iegūt personīgajam piepildījumam, veselībai, nodarbināmībai un sociālajai iekļaušanai vajadzīgās prasmes un kompetences, palīdz stiprināt Eiropas izturētspēju strauju un tālejošu pārmaiņu laikā.

               (3)

               Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome 2006. gadā pieņēma ieteikumu par pamatprasmēm mūžizglītībā. Minētajā ieteikumā dalībvalstis tika aicinātas “iekļaut pamatprasmju nodrošinājumu to mūžizglītības stratēģijās, tostarp stratēģijās vispārējas lasīt un rakstīt prasmes panākšanai, un izmantot pielikumu “Pamatprasmes mūžizglītībai – Eiropas pamatprincipu kopums” (3). Šis ieteikums kopš tā pieņemšanas ir bijis viens no galvenajiem atsauces dokumentiem uz kompetencēm orientētas izglītības, apmācības un mācīšanās veidošanā.

               (4)

               Mūsdienās, kad arvien vairāk darbvietu tiek automatizētas, kad pieaug tehnoloģiju nozīme visās darba un dzīves jomās un kad uzņēmējdarbības, sociālās un pilsoniskās kompetences kļūst arvien svarīgākas, lai nodrošinātu izturību un spēju pielāgoties pārmaiņām, kompetenču prasības ir mainījušās.

               (5)

               Tajā pašā laikā tādu starptautisku apsekojumu rezultāti kā Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) Starptautiskā skolēnu novērtēšanas programma (PISA) vai ESAO Starptautiskā pieaugušo kompetenču novērtēšanas programma (PIAAC) liecina par nemainīgi augstu tādu pusaudžu un pieaugušo īpatsvaru, kuru pamatprasmes ir nepietiekamas. Katram piektajam skolēnam 2015. gadā ir bijušas nopietnas grūtības attīstīt pietiekamas prasmes lasīšanā, matemātikā vai dabaszinātnēs (4). Dažās valstīs līdz trešdaļai pieaugušo ir tikai zemākā līmeņa rakstpratība un rēķinpratība (5). Turklāt 44 % Savienības iedzīvotāju ir zems digitālo prasmju līmenis vai šo prasmju nav vispār (19 %) (6).

               (6)

               Tas nozīmē, ka ieguldīt līdzekļus pamatprasmēs ir kļuvis svarīgāk nekā jebkad agrāk. Augstas kvalitātes izglītība, tostarp ārpusstundu pasākumi un plaša pieeja kompetenču attīstībai, uzlabo sasniegumu līmeni pamatprasmēs. Turklāt jāpēta jauni mācīšanās veidi, kas būtu piemēroti sabiedrībai, kura kļūst arvien mobilāka un digitālāka (7). Digitālās tehnoloģijas ietekmē izglītību, apmācību un mācīšanos, veidojot elastīgākas mācīšanās vides, kas ir pielāgotas ļoti mobilas sabiedrības vajadzībām (8).

               (7)

               Uz zināšanām balstītā ekonomikā ir būtiski iegaumēt faktus un procedūras, bet ar to vien nepietiek, lai gūtu panākumus. Mūsu strauji mainīgajā sabiedrībā tādas prasmes kā problēmu risināšana, kritiskā domāšana, spēja sadarboties, radošums, skaitļošanas domāšana, paškontrole ir būtiskākas nekā jebkad agrāk. Šīs prasmes ir līdzekļi, ar kuriem panāk, ka apgūtais darbojas realitātē, lai radītu jaunas idejas, jaunas teorijas, jaunus produktus un jaunas zināšanas.

               (8)

               Jaunajā Prasmju programmā Eiropai (9) tika paziņots par 2006. gada ieteikuma par pamatprasmēm mūžizglītībā pārskatīšanu, atzīstot, ka ieguldījumi prasmēs un kompetencēs un vienotā un atjauninātā izpratnē par galvenajām kompetencēm ir pirmais solis ceļā uz izglītības, apmācības un neformālās mācīšanās sekmēšanu Eiropā.

               (9)

               Reaģējot uz pārmaiņām sabiedrībā un ekonomikā, atspoguļojot diskusijas par darba nākotni un ņemot vērā sabiedriskās apspriešanas par 2006. gada ieteikuma par pamatprasmēm pārskatīšanu rezultātus, ir jāpārskata un jāatjaunina gan minētais ieteikums, gan Pamatprasmes mūžizglītībai – Eiropas pamatprincipu kopums.

               (10)

               Pamatkompetenču attīstība, to validēšana un uz kompetencēm orientētas izglītības, apmācības un mācīšanās nodrošināšana būtu jāatbalsta, nosakot labu praksi, lai vairāk palīdzētu izglītības darbiniekiem pildīt savus uzdevumus un uzlabotu viņu izglītību, lai atjauninātu novērtēšanas un validēšanas metodes un rīkus un ieviestu jaunus un inovatīvus mācīšanas un mācīšanās veidus (10). Tāpēc, pamatojoties uz pēdējos desmit gados gūto pieredzi, šajā ieteikumā būtu jāpievēršas izaicinājumiem saistībā ar tādas izglītības, apmācības un mācīšanās ieviešanu, kas orientētas uz kompetencēm.

               (11)

               Atbalsts dažādos apstākļos iegūto kompetenču validēšanai ļaus indivīdiem panākt kompetenču atzīšanu un iegūt pilnu vai attiecīgos gadījumos daļēju kvalifikāciju (11). Tā pamatā var būt pastāvošie pasākumi neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanai, kā arī Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra (12), kas nodrošina kopēju atsauces satvaru, kurš ļauj salīdzināt kvalifikāciju līmeņus un kurā norādītas to sasniegšanai vajadzīgās kompetences. Turklāt novērtēšana var palīdzēt mācīšanās procesu strukturēšanā un karjeras atbalsta sniegšanā, palīdzot cilvēkiem pilnveidot kompetences arī atbilstoši darba tirgus mainīgajām prasībām (13).

               (12)

               Personīgajam piepildījumam, veselībai, nodarbināmībai un sociālajai iekļaušanai vajadzīgo pamatkompetenču kopuma noteikšanu ir ietekmējušas ne vien pārmaiņas sabiedrībā un ekonomikā, bet arī daudzas iniciatīvas, kas Eiropā īstenotas pēdējos desmit gados. Īpaša uzmanība tajās ir pievērsta pamatprasmju uzlabošanai, ieguldījumiem valodu apguvē, digitālo un uzņēmējdarbības kompetenču uzlabošanai, kopēju vērtību nozīmei sabiedrības dzīvē un jauniešu motivēšanai biežāk izvēlēties ar zinātni saistītu karjeru. Šīs norises būtu jāatspoguļo atsauces satvarā.

               (13)

               Ilgtspējīgas attīstības mērķu 4.7. apakšmērķī ir uzsvērta vajadzība “nodrošināt, ka visi apmācāmie apgūst zināšanas un prasmes, kas vajadzīgas ilgtspējīgas attīstības veicināšanai, tostarp, izglītojot par ilgtspējīgu attīstību un ilgtspējīgu dzīvesveidu, cilvēktiesībām, dzimumu līdztiesību, veicinot miera un nevardarbības kultūru, globālo pilsoniskumu un radot izpratni par kultūras daudzveidību un kultūras ieguldījumu ilgtspējīgā attīstībā” (14). UNESCO Globālā rīcības programma par izglītību ilgtspējīgai attīstībai apliecina, ka izglītība ilgtspējīgai attīstībai ir kvalitatīvas izglītības sastāvdaļa un būtisks elements, kas sekmē visu pārējo attīstības mērķu sasniegšanu. Šis mērķis ir atspoguļots pārskatītajā atsauces satvarā.

               (14)

               Valodu apguves nodrošinājumā, kura nozīme modernajā sabiedrībā, starpkultūru izpratnē un sadarbībā arvien pieaug, tiek izmantota Eiropas vienotā valodu prasmes līmeņa noteikšanas sistēma (CEFR). Šī sistēma palīdz noteikt kompetences galvenos elementus un noder mācīšanās procesā. Tā arī nodrošina pamatu valodu kompetenču definēšanai, jo īpaši attiecībā uz svešvalodām, un ir atspoguļota atjauninātajā sistēmā.

               (15)

               Kompetenču attīstību sekmē digitālās kompetences satvara un uzņēmējdarbības kompetences satvara izstrāde. Līdzīgā kārtā Eiropas Padomes kompetenču atsauces satvarā demokrātiskai kultūrai ir apkopots visaptverošs vērtību, prasmju un attieksmju kopums, kas vajadzīgs pilnvērtīgai līdzdalībai demokrātiskā sabiedrībā. Visi šie dokumenti ir pienācīgi ņemti vērā, atjauninot atsauces satvaru.

               (16)

               Lai motivētu jauniešus biežāk izvēlēties ar zinātni, tehnoloģijām, inženierzinātnēm un matemātiku (STEM) saistītu karjeru, iniciatīvās visā Eiropā ir sākta zinātnes izglītības ciešāka sasaiste ar mākslas un citām disciplīnām, izmantojot pētniecisko pedagoģiju un sadarbojoties ar plašu sabiedrības dalībnieku un rūpniecības nozaru loku. Lai gan minēto kompetenču definīcija laika gaitā nav daudz mainījusies, atbalsts STEM kompetenču attīstībai iegūst arvien lielāku nozīmi un būtu jāatspoguļo šajā ieteikumā.

               (17)

               Par to, cik svarīga un būtiska ir neformāla un ikdienēja mācīšanās, liecina kultūras jomā, darbā ar jaunatni, brīvprātīgajā darbā, kā arī tautas sportā iegūtā pieredze. Neformāla un ikdienēja mācīšanās ir nozīmīga, jo tā palīdz attīstīt būtiskas starppersonu attiecību, komunikatīvās un kognitīvās prasmes, piemēram, kritisko domāšanu, analītiskās prasmes, radošumu, problēmu risināšanas prasmi un noturību, kas veicina jauniešu sekmīgu pieaugšanu, pāreju uz aktīvu pilsoniskumu un darba dzīvi (15). Sadarbības uzlabošana starp dažādām mācīšanās vidēm palīdz veicināt dažādas mācīšanās pieejas un kontekstus (16).

               (18)

               Pievēršoties pamatkompetenču attīstībai mūžizglītības perspektīvā, visos izglītības, apmācības un mācīšanās iespēju līmeņos būtu jānodrošina atbalsts, lai izveidotu kvalitatīvu agrīno pirmsskolas izglītību un aprūpi (17), vēl vairāk uzlabotu skolu izglītību un nodrošinātu izcilu mācīšanu (18), piedāvātu prasmju pilnveides ceļus mazkvalificētiem pieaugušajiem (19), kā arī turpinātu attīstīt sākotnējo un tālāko profesionālo izglītību un apmācību un modernizētu augstāko izglītību (20).

               (19)

               Šim ieteikumam būtu jāaptver dažādas – gan formālas, neformālas, gan ikdienējas – izglītības, apmācības un mācīšanās vides mūžizglītības perspektīvā. Ar to būtu jāpanāk vienota izpratne par kompetencēm, kas var atvieglot pārejas un sadarbību starp šīm dažādajām mācīšanās vidēm. Tajā ir noteikta laba prakse, ko savu vajadzību risināšanai varētu izmantot izglītības darbinieki, tostarp skolotāji, apmācītāji, skolotāju izglītotāji, izglītības un mācību iestāžu vadītāji, par kolēģu apmācību atbildīgie darbinieki, pētnieki un augstskolu docētāji, jaunatnes darbinieki un pieaugušo izglītotāji, kā arī darba devēji un darba tirgus ieinteresētās personas. Šis ieteikums attiecas arī uz iestādēm un organizācijām, tostarp sociālajiem partneriem un pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kas ievirza un atbalsta cilvēkus, palīdzot pilnveidot kompetences no agrīna vecuma visa mūža garumā.

               (20)

               Šajā ieteikumā ir pilnīgi ievērots subsidiaritātes princips un proporcionalitātes princips,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Dalībvalstīm būtu:

               1.

               jāatbalsta tiesības uz kvalitatīvu un iekļaujošu izglītību, apmācību un mūžizglītību un jānodrošina iespējas ikvienam attīstīt pamatkompetences, pilnībā izmantojot pielikumu “Pamatkompetences mūžizglītībai – Eiropas atsauces satvars”, un

                           1.1.

                           saskaņā ar valsts mūžizglītības stratēģijām jāatbalsta un jāstiprina pamatkompetenču attīstība no agrīna vecuma un visa mūža garumā visām personām;

                           1.2.

                           jāpalīdz visiem izglītojamajiem, tostarp tiem, kas atrodas nelabvēlīgākā situācijā vai kam ir speciālās vajadzības, īstenot savu potenciālu;

               2.

               jāatbalsta pamatkompetenču attīstība, pievēršot īpašu uzmanību šādiem aspektiem:

                           2.1.

                           uzlabot pamatprasmju (rakstpratības, rēķinpratības un digitālo pamatprasmju) apguves līmeni un atbalstīt mācīšanās mācīties kompetences attīstību kā pastāvīgi uzlabotu mācīšanās pamatu un pamatu līdzdalībai sabiedrības dzīvē;

                           2.2.

                           uzlabot personīgās, sociālās un mācīšanās mācīties kompetences līmeni, lai panāktu labāku, uz nākotni vērstu dzīves pārvaldību, kurā īpaša uzmanība veltīta rūpēm par veselību;

                           2.3.

                           veicināt kompetenču ieguvi zinātnēs, tehnoloģijās, inženierzinātnēs un matemātikā (STEM), ņemot vērā to saikni ar humanitārajām zinātnēm, radošumu un inovācijām un motivējot jauniešus, jo īpaši meitenes un jaunas sievietes, biežāk izvēlēties ar STEM saistītu karjeru;

                           2.4.

                           paaugstināt un uzlabot digitālo kompetenču līmeni visos izglītības un apmācības posmos un visās iedzīvotāju grupās;

                           2.5.

                           īpaši jauniešu vidū izkopt uzņēmējdarbības kompetenci, radošumu un pašiniciatīvu, piemēram, veicinot iespējas jauniešiem, kas mācās, vismaz vienu reizi savas skolas izglītības laikā iegūt praktisku uzņēmējdarbības pieredzi;

                           2.6.

                           paaugstināt valodu kompetenču līmeni gan oficiālajās, gan citās valodās un atbalstīt izglītojamos, lai viņi varētu apgūt dažādas valodas, kas ir svarīgas viņu darba un dzīves situācijai un kas var sekmēt pārrobežu saziņu un mobilitāti;

                           2.7.

                           veicināt pilsoniskuma kompetenču attīstību ar mērķi uzlabot izpratni par kopējām vērtībām, kas minētas Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā;

                           2.8.

                           vairot visu izglītojamo un izglītības darbinieku izpratni par to, cik svarīga ir pamatkompetenču ieguve un to saikne ar sabiedrību;

               3.

               jāsekmē pamatkompetenču ieguve, izmantojot pielikumā aprakstīto labo praksi, kā atbalstīt pamatkompetenču attīstību, jo īpaši šādos veidos:

                           3.1.

                           veicināt dažādas mācīšanās pieejas un vides, tostarp digitālo tehnoloģiju atbilstošu izmantošanu, izglītības, apmācības un mācīšanās vidēs;

                           3.2.

                           sniegt atbalstu izglītības darbiniekiem, kā arī citām ieinteresētajām personām, kas atbalsta mācīšanās procesus, tostarp ģimenēm, ar mērķi uzlabot izglītojamo pamatkompetences, kas ir daļa no pieejas mūžizglītībai izglītības, apmācības un mācīšanās vidēs;

                           3.3.

                           atbalstīt un turpināt izstrādāt dažādās vidēs iegūtu pamatkompetenču novērtēšanu un validēšanu saskaņā ar dalībvalstu noteikumiem un procedūrām;

                           3.4.

                           stiprināt sadarbību starp izglītības, apmācības un mācīšanās vidēm visos līmeņos un dažādās jomās, lai uzlabotu izglītojamo kompetenču attīstības nepārtrauktību un inovatīvu mācīšanās pieeju izstrādi;

                           3.5.

                           uzlabot rīkus, resursus un karjeras atbalstu izglītības, apmācības, darba un citās mācīšanās vidēs, lai palīdzētu cilvēkiem pārvaldīt savas mūžizglītības iespējas;

               4.

               izglītības, apmācības un mācīšanās procesā jāintegrē ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) vērienīgums, jo īpaši IAM 4.7. ietvaros, tostarp, sekmējot, ka tiek iegūtas zināšanas par to, kā ierobežot klimata pārmaiņu daudzveidīgās izpausmes un ilgtspējīgi izmantot dabas resursus;

               5.

               izmantojot pašreizējās sistēmas un stratēģiskās sistēmas Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā (ET 2020) un jebkuras turpmākās sistēmas instrumentus, jāziņo par pieredzi un progresu pamatkompetenču veicināšanā visos izglītības un mācību sektoros, tostarp neformālās un, cik vien iespējams, ikdienējās mācīšanās jomā;

         AR GANDARĪJUMU ATZĪMĒ, KA KOMISIJA, PIENĀCĪGI ŅEMOT VĒRĀ DALĪBVALSTU KOMPETENCES:

               6.

               atbalsta ieteikuma īstenošanu un Eiropas atsauces satvara izmantošanu, atvieglojot savstarpēju mācīšanos dalībvalstu starpā un sadarbībā ar dalībvalstīm izstrādājot atsauces materiālus un rīkus, piemēram:

                           6.1.

                           attiecīgos gadījumos konkrētu kompetenču satvarus, kas atvieglo kompetenču attīstību un novērtēšanu (21);

                           6.2.

                           ar pierādījumiem pamatotus metodiskos materiālus par jauniem mācīšanās un atbalstošu pieeju veidiem;

                           6.3.

                           izglītības darbiniekiem un citām ieinteresētajām personām paredzētus atbalsta rīkus, piemēram, mācību kursus tiešsaistē, pašnovērtēšanas rīkus (22), tīklus, tostarp e-mērķsadarbības tīklu un Eiropas Pieaugušo izglītības e-platformu (EPALE);

                           6.4.

                           pieejas iegūto pamatkompetenču novērtēšanai un validēšanas atbalstam, turpinot iepriekšējo darbu ET 2020 (23) un jebkuras turpmākās sistēmas kontekstā;

               7.

               atbalsta iniciatīvas ar mērķi turpināt veidot un veicināt izglītību ilgtspējīgai attīstībai, ņemot vērā ANO ilgtspējīgas attīstības 4. mērķi par iekļaujošas, vienlīdzīgas un kvalitatīvas izglītības nodrošināšanu un mūžizglītības iespējām visiem;

               8.

               izmantojot pašreizējās sistēmas un instrumentus, ziņo par pieredzi un labo praksi Savienībā attiecībā uz to, kā uzlabot izglītojamo pamatkompetences, kas ir daļa no pieejas mūžizglītībai izglītības, apmācības un mācīšanās vidēs.

         Šis ieteikums aizstāj Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra ieteikumu par pamatprasmēm mūžizglītībā.

      Briselē, 2018. gada 22. maijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         K. VALCHEV

      (1)  COM(2017) 250.

      (2)  COM(2017) 673.

      (3)  OV L 394, 30.12.2006., 10. lpp.

      (4)  ESAO, PISA 2015. gada apsekojuma rezultāti (2016).

      (5)  Eiropas Komisijas 2016. gada izglītības un apmācības pārskats.

      (6)  Eiropas Komisijas 2017. gada digitalizācijas rezultātu pārskats.

      (7)  “Pārdomu dokuments par globalizācijas iespēju izmantošanu”, COM(2017) 240 final.

      (8)  “Izglītības pārvērtēšana – ieguldījums prasmēs labāku sociālekonomisko rezultātu sasniegšanai”, COM(2012) 669 final.

      (9)  COM(2016) 381 final.

      (10)  Padomes un Komisijas kopīgais ziņojums par stratēģiskās sistēmas Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā (ET 2020) īstenošanu (OV C 417, 15.12.2015., 25. lpp.).

      (11)  OV C 398, 22.12.2012., 1. lpp.

      (12)  OV C 189, 15.6.2017., 15. lpp.

      (13)  Padomes 2008. gada 21. novembra rezolūcija par mūžilga karjeras atbalsta sekmīgāku iekļaušanu mūžizglītības stratēģijās (OV C 319, 13.12.2008., 4. lpp.).

      (14)  ANO Ģenerālās asamblejas 2015. gada 25. septembra rezolūcija “Pārveidosim mūsu pasauli: ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam”.

      (15)  Padomes secinājumi par to, kāda ir darba ar jaunatni loma, atbalstot tādu būtisku dzīves prasmju attīstību jauniešos, kuras veicina sekmīgu pieaugšanu, pāreju uz aktīvu pilsoniskumu un darba dzīvi (OV C 189, 15.6.2017., 30. lpp.).

      (16)  Padomes secinājumi par starpnozaru politikas sadarbības pastiprināšanu, lai efektīvi risinātu sociāli ekonomiskos izaicinājumus, ar kuriem saskaras jaunieši (OV C 172, 27.5.2015., 3. lpp.).

      (17)  Padomes secinājumi par agrīnās izglītības un sākumskolas izglītības lomu radošuma, inovāciju un digitālās kompetences attīstībā (OV C 172, 27.5.2015., 17. lpp.).

      (18)  Padomes secinājumi par skolu attīstību un izcilu mācīšanu (OV C 421, 8.12.2017., 2. lpp.).

      (19)  Padomes Ieteikums (2016. gada 19. decembris) “Prasmju pilnveides ceļi – jaunas iespējas pieaugušajiem” (OV C 484, 24.12.2016., 1. lpp.).

      (20)  Padomes secinājumi par atjauninātu ES augstākās izglītības programmu (OV C 429, 14.12.2017., 3. lpp.).

      (21)  Pamatojoties uz pieredzi un zinātību, kas iegūta, izstrādājot Eiropas vienoto valodu prasmes līmeņa noteikšanas sistēmu, digitālās kompetences satvaru un uzņēmējdarbības kompetences satvaru.

      (22)  Tādus kā digitālās kompetences satvars.

      (23)  Pamatprasmju novērtēšana sākotnējā izglītībā un apmācībā. Politikas pamatnostādnes, SWD(2012) 371.

      PIELIKUMS
      PAMATKOMPETENCES MŪŽIZGLĪTĪBĀ –
      EIROPAS ATSAUCES SATVARS

         Vispārīgais konteksts un mērķi

      Ikvienam ir tiesības uz kvalitatīvu un iekļaujošu izglītību, apmācību un mūžizglītību, lai varētu saglabāt un iegūt prasmes, kas ļauj pilnā mērā piedalīties sabiedrības dzīvē un veiksmīgi mainīt darbu darba tirgū.
      Ikvienam ir tiesības uz savlaicīgu un individuāli pielāgotu palīdzību, lai uzlabotu nodarbinātības vai pašnodarbinātības izredzes. Tas ietver tiesības saņemt atbalstu darba meklējumiem, apmācībai un pārkvalifikācijai.
      Šie principi ir definēti Eiropas sociālo tiesību pīlārā.
      Strauji mainīgā un savstarpēji cieši saistītā pasaulē katram cilvēkam būs vajadzīgs plašs prasmju un kompetenču klāsts un būs pastāvīgi tās jāattīsta visa mūža garumā. Šajā atsauces satvarā definēto pamatkompetenču mērķis ir izveidot pamatu, lai radītu vienlīdzīgāku un demokrātiskāku sabiedrību. Tas atbilst vajadzībai pēc integrējošas un ilgtspējīgas izaugsmes, sociālās kohēzijas un demokrātiskas kultūras tālākattīstības.
      Atsauces satvara galvenie mērķi ir šādi:

                  a)

                  noteikt un definēt nodarbināmībai, personīgajam piepildījumam un veselībai, aktīvam un atbildīgam pilsoniskumam un sociālajai iekļaušanai vajadzīgās pamatkompetences;

                  b)

                  nodrošināt politikas veidotājiem, izglītības un apmācības pakalpojumu sniedzējiem, izglītības darbiniekiem, karjeras atbalsta speciālistiem, darba devējiem, valsts nodarbinātības dienestiem un pašiem izglītojamiem Eiropas atsauces rīku;

                  c)

                  atbalstīt Eiropas, valstu, reģionālā un vietējā līmeņa centienus veicināt kompetenču attīstību mūžizglītības perspektīvā.

         Pamatkompetences

      Šajā ieteikumā kompetences definē kā zināšanu, prasmju un attieksmju kombināciju, kur:

                  d)

                  zināšanas ir fakti un skaitļi, jēdzieni, idejas un teorijas, kas jau ir atzītas un pamato izpratni par konkrētu jomu vai tematu;

                  e)

                  prasmes definē kā spēju un iespēju īstenot procesus un izmantot pastāvošās zināšanas, lai sasniegtu rezultātus;

                  f)

                  ar attieksmēm saprot ievirzi un domāšanas veidus, kas izpaužas kā gatavība rīkoties vai reaģēt uz idejām, cilvēkiem vai situācijām.

            Pamatkompetences ir tās, kas visiem cilvēkiem vajadzīgas personīgajam piepildījumam un attīstībai, nodarbināmībai, sociālajai iekļaušanai, ilgtspējīgam dzīvesveidam, veiksmīgai dzīvei miermīlīgās sabiedrībās, dzīves pārvaldībai, kurā īpaša uzmanība veltīta rūpēm par veselību, un aktīvam pilsoniskumam. Tās tiek attīstītas mūžizglītības perspektīvā no agras bērnības visa mūža garumā un formālās, neformālās un ikdienējās mācīšanās procesā visos kontekstos, tostarp ģimenē, skolā, darba vietā, attiecībās ar kaimiņiem un citās kopienās.
      Visas pamatkompetences ir uzskatāmas par vienlīdz svarīgām; katra no tām palīdz nodrošināt veiksmīgu dzīvi sabiedrībā. Kompetences var izmantot daudzos dažādos kontekstos un dažādās kombinācijās. Tās pārklājas un savienojas; vienai jomai būtiski aspekti var palīdzēt attīstīt kompetences citās jomās. Tādas prasmes kā kritiskā domāšana, problēmu risināšana, prasme strādāt komandā, komunikācijas un sarunu risināšanas prasmes, analītiskās prasmes, radošums un starpkultūru prasmes caurvij visas pamatkompetences.
      Šajā atsauces satvarā ir noteiktas astoņas pamatkompetences:

                  —

                  rakstpratības kompetence,

                  —

                  daudzvalodu kompetence,

                  —

                  matemātiskā kompetence un kompetence dabaszinātnēs, tehnoloģijās un inženierzinātnēs,

                  —

                  digitālā kompetence,

                  —

                  personīgā, sociālā un mācīšanās mācīties kompetence,

                  —

                  pilsoniskuma kompetence,

                  —

                  uzņēmējdarbības kompetence,

                  —

                  kultūras izpratnes un izpausmes kompetence.

            1.   Rakstpratības kompetence

      Rakstpratība ir spēja identificēt, saprast, izteikt, radīt un interpretēt jēdzienus, jūtas, faktus un viedokļus gan mutiski, gan rakstiski dažādās disciplīnās un kontekstos, izmantojot vizuālus, skaņas/audio un digitālus materiālus. Tā nozīmē spēju efektīvi komunicēt un kontaktēties ar citiem cilvēkiem atbilstošā un radošā veidā.
      Rakstpratības attīstība veido pamatu turpmākam mācīšanās procesam un turpmākai lingvistiskai mijiedarbībai. Atkarībā no konteksta rakstpratības kompetenci var attīstīt dzimtajā valodā, izglītības ieguves valodā un/vai valsts vai reģiona oficiālajā valodā.

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

      Šī kompetence ietver māku lasīt un rakstīt un labu rakstiskas informācijas izpratni, un tas nozīmē, ka indivīdam jābūt leksikas, funkcionālās gramatikas un valodas funkciju zināšanām. Tā ietver izpratni par verbālās mijiedarbības galvenajiem veidiem, dažādiem literāriem un neliterāriem tekstiem un dažādu valodas stilu un reģistru galvenajām iezīmēm.
      Indivīdiem vajadzētu būt prasmēm sazināties gan mutiski, gan rakstiski dažādās situācijās un prasmēm pārvaldīt un pielāgot savu komunikāciju situācijas prasībām. Šī kompetence ietver arī spējas atšķirt un izmantot dažādu veidu avotus, meklēt, vākt un apstrādāt informāciju, izmantot palīglīdzekļus un pārliecinoši un atbilstoši kontekstam formulēt un izteikt mutiskus un rakstiskus argumentus. Tā ietver kritisko domāšanu un spēju novērtēt informāciju un strādāt ar to.
      Pozitīva attieksme pret rakstpratību ietver atvērtību kritiskam un konstruktīvam dialogam, izpratni par estētisko vērtību un ieinteresētību mijiedarboties ar citiem. Tā nozīmē izpratni par valodas ietekmi uz citiem un vajadzību valodu saprast un lietot pozitīvi un sociāli atbildīgi.
      2.   Daudzvalodu kompetence (1)

      Šī kompetence nozīmē spēju atbilstoši un efektīvi izmantot dažādas valodas komunikācijai. Kopumā tās galveno prasmju aspekti ir tādi paši kā rakstpratībai, proti, tās pamatā ir spēja saprast, izteikt un interpretēt jēdzienus, domas, jūtas, faktus un viedokļus gan mutiski, gan rakstiski (klausīšanās, runāšana, lasīšana un rakstīšana) atbilstošā sabiedrības un kultūras kontekstu spektrā saskaņā ar indivīda vēlmēm vai vajadzībām. Valodu kompetences ietver vēsturisku dimensiju un starpkultūru kompetences. To pamatā ir spēja darboties kā vidutājam starp dažādām valodām un medijiem, kā izklāstīts Eiropas vienotajā valodu prasmes līmeņa noteikšanas sistēmā. Attiecīgos gadījumos tā var ietvert dzimtās valodas kompetenču uzturēšanu un papildu attīstīšanu, kā arī valsts oficiālās(-o) valodas(-u) apgūšanu (2).

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

      Šī kompetence nozīmē, ka indivīdam jābūt dažādu valodu leksikas un funkcionālās gramatikas zināšanām un izpratnei par verbālās mijiedarbības un valodu reģistru galvenajiem veidiem. Svarīgas ir zināšanas par sabiedrības tradīcijām un valodu kultūras aspektu un dinamiku.
      Būtiskās prasmes šai kompetencei ietver spēju saprast runāto vēstījumu, sākt, uzturēt un beigt sarunu un lasīt, saprast un veidot tekstus dažādos prasmju līmeņos, dažādās valodās saskaņā ar indivīda vajadzībām. Indivīdiem būtu jāspēj pareizi izmantot rīkus un mācīties valodas formāli, neformāli un ikdienēji visa mūža garumā.
      Pozitīva attieksme ietver izpratni par kultūru daudzveidību, interesi un zinātkāri par dažādām valodām un starpkultūru komunikāciju. Tā ietver arī cieņu pret katra cilvēka individuālo lingvistisko profilu, tostarp gan cieņu pret minoritātēm piederīgu un/vai migrantu izcelsmes personu dzimto valodu, gan atzinīgu attieksmi pret valsts oficiālo(-ajām) valodu(-ām) kā vienotu mijiedarbības satvaru.
      3.   Matemātiskā kompetence un kompetence dabaszinātnēs, tehnoloģijās un inženierzinātnēs

                  A.

                  Matemātiskā kompetence ir spēja attīstīt un izmantot matemātisko domāšanu un izpratni, lai ikdienas situācijās risinātu dažādas problēmas. Pamatojoties uz labu rēķinpratības līmeni, galvenā nozīme tiek piešķirta procesam un aktivitātei, kā arī zināšanām. Matemātiskā kompetence ietver dažādu pakāpju spēju un gatavību izmantot matemātiskās domāšanas un izklāsta (formulas, modeļi, konstrukti, grafiki, diagrammas) veidus.

                  B.

                  Kompetence dabaszinātnēs attiecas uz spēju un gatavību izskaidrot dabas pasauli, izmantojot pieejamo zināšanu un metožu kopumu, tostarp, novērojot un eksperimentējot, lai noteiktu jautājumus un izdarītu ar pierādījumiem pamatotus secinājumus. Kompetence tehnoloģijās un inženierzinātnēs ir šo zināšanu un metožu izmantošana, reaģējot uz noteiktām cilvēku vēlmēm vai vajadzībām. Kompetence dabaszinātnēs, tehnoloģijās un inženierzinātnēs ietver izpratni par cilvēku darbības radītajām pārmaiņām un individuālu pilsonisko atbildību.

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

                  A.

                  Matemātikā vajadzīgās zināšanas ietver labas zināšanas par skaitļiem, mēriem un struktūrām, pamatdarbībām un matemātiskā izklāsta pamatveidiem, izpratni par matemātiskajiem terminiem un jēdzieniem un par jautājumiem, uz kuriem matemātika var piedāvāt atbildes.
                  Indivīdam būtu jāprot izmantot matemātiskos pamatprincipus un pamatprocesus ikdienas situācijās mājās un darbā (piemēram, finansiālās prasmes), kā arī saprast un izvērtēt argumentācijas ķēdes. Indivīdam būtu jāspēj matemātiski domāt, saprast matemātiskos pierādījumus, komunicēt matemātikas valodā un izmantot atbilstošus palīglīdzekļus, tostarp statistikas datus un grafikus, un saprast digitalizācijas matemātiskos aspektus.
                  Pozitīva attieksme matemātikā pamatojas uz patiesības ievērošanu un gatavību meklēt cēloņus un novērtēt to ticamību.

                  B.

                  Būtiskās zināšanas dabaszinātnēs, tehnoloģijās un inženierzinātnēs ietver zināšanas par dabas pasaules pamatprincipiem, fundamentāliem zinātniskiem jēdzieniem, teorijām, principiem un metodēm, tehnoloģijām un tehnoloģiskiem produktiem un procesiem, kā arī izpratni par ietekmi uz dabas pasauli, ko rada dabaszinātnes, tehnoloģijas, inženierzinātnes un cilvēku darbība kopumā. Šīm kompetencēm būtu jāļauj indivīdiem labāk izprast zinātnisku teoriju, lietojumu un tehnoloģiju progresu, ierobežojumus un riskus sabiedrībā kopumā (saistībā ar lēmumu pieņemšanu, vērtībām, morāles jautājumiem, kultūru utt.).
                  Prasmes ietver izpratni par zinātni kā izpētes procesu, izmantojot konkrētas metodes, tostarp novērojumus un kontrolētus eksperimentus, spēju izmantot loģisko un racionālo domāšanu, lai pārbaudītu hipotēzi, un gatavību atteikties no savas pārliecības, ja tā ir pretrunā jauniem eksperimentāliem konstatējumiem. Tas ietver spēju lietot un rīkoties ar tehnoloģiskajiem instrumentiem un iekārtām, kā arī ar zinātniskajiem datiem, lai sasniegtu mērķi vai uz pierādījumu pamata pieņemtu lēmumu vai izdarītu secinājumu. Indivīdiem būtu jāspēj arī atpazīt zinātnisku pētījumu būtiskās iezīmes un jāspēj sazināties par secinājumiem un pamatojumu, saskaņā ar kuru tie izdarīti.
                  Attieksmes ziņā šī kompetence ietver kritisku vērtējumu un zinātkāri, uzmanības pievēršanu ētikas jautājumiem un drošības un vides ilgtspējas veicināšanu, jo īpaši saistībā ar zinātnes un tehnikas progresu, kas skar indivīdu, ģimeni, sabiedrību un globālus jautājumus.

            4.   Digitālā kompetence

      Digitālā kompetence ietver digitālo tehnoloģiju pārliecinātu, kritisku un atbildīgu izmantošanu un darbošanos ar šīm tehnoloģijām mācību un darba vajadzībām un nolūkā piedalīties sabiedrības dzīvē. Tā ietver informācijas un datu izmantošanas pratību, komunikāciju un sadarbību, medijpratību, digitālā satura radīšanu (tostarp programmēšanu), drošību (tostarp digitālu labbūtību un ar kiberdrošību saistītas kompetences), ar intelektuālo īpašumu saistītus jautājumus, problēmu risināšanu un kritisko domāšanu.

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

      Indivīdiem būtu jāsaprot, kā digitālās tehnoloģijas var veicināt komunikāciju, radošumu un inovāciju, un jāapzinās to iespējas, ierobežojumi, ietekme un riski. Viņiem būtu jāizprot mainīgo digitālo tehnoloģiju pamatā esošie vispārējie principi, mehānismi un loģika un jāpārzina dažādu ierīču, programmatūras un tīklu pamatfunkcijas un lietošana. Indivīdiem būtu jāizmanto kritiska pieeja attiecībā uz tās informācijas un datu derīgumu, ticamību un ietekmi, kas darīti pieejami ar digitāliem līdzekļiem, un jāapzinās juridiskie un ētikas principi, kas jāievēro, darbojoties ar digitālajām tehnoloģijām.
      Indivīdiem būtu jāspēj izmantot digitālās tehnoloģijas, lai veicinātu savu aktīvo pilsoniskumu un sociālo iekļautību, sadarbību ar citiem un radošumu personīgu, sociālu vai komerciālu mērķu sasniegšanā. Prasmes ietver digitālā satura izmantošanas, piekļuves, filtrēšanas, radīšanas, programmēšanas un kopīgošanas spēju. Indivīdiem būtu jāspēj pārvaldīt un aizsargāt informāciju, saturu, datus un digitālās identitātes un pazīt programmatūru, ierīces, mākslīgo intelektu vai robotus un efektīvi ar tiem darboties.
      Darbošanās ar digitālajām tehnoloģijām un saturu prasa pārdomātu un kritisku, bet vienlaikus zinātkāru, atvērtu un uz nākotni vērstu attieksmi pret to tālākattīstību. Tā prasa arī ētisku, drošu un atbildīgu pieeju šo rīku izmantošanai.
      5.   Personīgā, sociālā un mācīšanās mācīties kompetence

      Personīgā, sociālā un mācīšanās mācīties kompetence ir pašnovērošanas spēja, spēja efektīvi pārvaldīt laiku un informāciju, konstruktīvi sadarboties ar citiem, saglabāt noturību un pārvaldīt savu mācīšanos un karjeru. Tā ietver spēju tikt galā ar nenoteiktību un sarežģītību, mācīšanos mācīties, spēju rūpēties par savu fizisko un emocionālo labbūtību, spēju saglabāt fizisko un garīgo veselību un spēju dzīvot, rūpējoties par savu veselību un ar skatu nākotnē, spēju just empātiju un pārvaldīt konfliktus iekļaujošā un atbalstošā kontekstā.

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

      Lai starppersonu attiecības un sociālā līdzdalība būtu veiksmīgas, ir būtiski izprast dažādās sabiedrībās un vidēs vispārpieņemtos uzvedības kodeksus un komunikācijas noteikumus. Personīgā, sociālā un mācīšanās mācīties kompetence prasa arī zināšanas par veselīga prāta, ķermeņa un dzīvesveida komponentiem. Tā ietver izpratni par izvēlētajām mācīšanās stratēģijām, izpratni par savām kompetenču attīstības vajadzībām un dažādiem veidiem, kā attīstīt kompetences un meklēt pieejamās izglītības, apmācības un karjeras iespējas un konsultācijas vai atbalstu.
      Prasmes ietver spēju apzināties savas iespējas, koncentrēties, risināt sarežģītas situācijas, veikt kritisku izvērtējumu un pieņemt lēmumus. Tas ietver spēju mācīties un strādāt gan sadarbīgi, gan patstāvīgi, organizēt mācīšanos un būt neatlaidīgam mācībās, izvērtēt mācīšanos un dalīties ar apgūto, vajadzības gadījumā meklēt atbalstu un efektīvi pārvaldīt savu karjeru un sociālo mijiedarbību. Indivīdiem būtu jābūt noturīgiem un jāspēj tikt galā ar nenoteiktību un stresu. Viņiem būtu jāspēj konstruktīvi komunicēt dažādās vidēs, sadarboties komandās un risināt sarunas. Tas ietver spēju būt iecietīgiem, izteikt un saprast dažādus viedokļus, kā arī spēju radīt uzticēšanos un just empātiju.
      Šīs kompetences pamatā ir pozitīva attieksme pret savu personīgo, sociālo un fizisko labbūtību un mācīšanos visa mūža garumā. Attieksmes ziņā to raksturo sadarbība, pašpārliecinātība un integritāte. Tas ietver cieņu pret citu cilvēku dažādību un viņu vajadzībām un gatavību pārvarēt aizspriedumus un pieņemt kompromisus. Indivīdiem būtu jāspēj apzināt un noteikt mērķus, motivēt sevi un izkopt sevī noturību un pašpārliecinātību, lai ar panākumiem mācītos visas dzīves laikā. Uz problēmu risināšanu vērsta attieksme veicina gan mācīšanās procesu, gan indivīda spēju pārvarēt šķēršļus un pielāgoties pārmaiņām. Tā ietver vēlmi likt lietā iepriekš apgūto un dzīves pieredzi, kā arī zinātkāri, kas liek meklēt iespējas mācīties un attīstīties dažādās dzīves situācijās.
      6.   Pilsoniskuma kompetence

      Pilsoniskuma kompetence ir indivīdu spēja rīkoties kā atbildīgiem pilsoņiem un pilnvērtīgi piedalīties pilsoniskajā un sociālajā dzīvē, pamatojoties uz izpratni par sociāliem, ekonomiskiem, juridiskiem un politiskiem jēdzieniem un struktūrām, kā arī globālām norisēm un ilgtspējību.

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

      Pilsoniskuma kompetence pamatojas uz zināšanām par pamatjēdzieniem un parādībām, kas attiecas uz indivīdiem, grupām, darba organizācijām, sabiedrību, ekonomiku un kultūru. Tā ietver izpratni par Eiropas kopējām vērtībām, kas noteiktas Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Tā ietver zināšanas par mūsdienu notikumiem, kā arī kritisku izpratni par galvenajiem notikumiem valsts, Eiropas un pasaules vēsturē. Tā ietver arī izpratni par sociālo un politisko kustību mērķiem, vērtībām un politiku, kā arī par ilgtspējīgām sistēmām, jo īpaši globālajām klimata un demogrāfiskajām pārmaiņām un to pamatcēloņiem. Būtiska nozīme ir zināšanām par Eiropas integrāciju un izpratnei par daudzveidību un kultūras identitātēm Eiropā un pasaulē. Tas ietver izpratni par Eiropas sabiedrības daudzkultūru un sociālekonomiskajiem aspektiem un to, kā nacionālā kultūras identitāte palīdz veidot Eiropas identitāti.
      Pilsoniskuma kompetences prasmes ir saistītas ar spēju kopā ar citiem efektīvi iesaistīties kopīgu vai sabiedrības interešu jautājumu risināšanā, tostarp sabiedrības ilgtspējīgas attīstības nodrošināšanā. Tas ietver kritiskās domāšanas un integrētas problēmu risināšanas prasmes, kā arī prasmes formulēt argumentus un konstruktīvu līdzdalību kopienu pasākumos, kā arī lēmumu pieņemšanā visos līmeņos, sākot ar vietējo un valsts līmeni un beidzot ar Eiropas un starptautisko līmeni. Tas ietver arī spēju piekļūt gan tradicionālajiem, gan jaunajiem mediju veidiem, tos kritiski izprast un mijiedarboties ar tiem, un izprast mediju lomu un funkcijas demokrātiskās sabiedrībās.
      Cilvēktiesību kā demokrātijas pamata respektēšana veido atbildīgas un konstruktīvas attieksmes pamatu. Konstruktīva līdzdalība ietver gatavību piedalīties demokrātiskā lēmumu pieņemšanā visos līmeņos un pilsoniskās aktivitātēs. Tā ietver sociālās un kultūru daudzveidības, dzimumu līdztiesības, sociālās kohēzijas un ilgtspējīga dzīvesveida veicināšanu, miera un nevardarbības kultūras sekmēšanu, gatavību cienīt citu cilvēku privāto dzīvi un uzņemties atbildību par vidi. Indivīdiem jāpiemīt interesei par politiskām un sociālekonomiskām norisēm, humanitārajām zinātnēm un starpkultūru komunikāciju, lai viņi būtu gatavi pārvarēt aizspriedumus, vajadzības gadījumā pieņemt kompromisus un nodrošināt sociālo taisnīgumu un godīgumu.
      7.   Uzņēmējdarbības kompetence

      Uzņēmējdarbības kompetence attiecas uz spēju izmantot izdevības un idejas un pārvērst tās par vērtībām citiem. Tās pamatā ir radošums, kritiskā domāšana un problēmu risināšana, iniciatīvas uzņemšanās un neatlaidība, kā arī spēja sadarboties, lai plānotu un pārvaldītu projektus, kam ir kultūras, sociāla vai finansiāla vērtība.

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

      Uzņēmējdarbības kompetence nozīmē, ka indivīdam jāzina, ka personīgajā, sociālajā un profesionālajā darbībā pastāv dažādi konteksti un iespējas realizēt idejas, un jāizprot, kā šīs iespējas rodas. Indivīdiem būtu jāpārzina un jāizprot projektu plānošanas un pārvaldības pieejas, kas ietver gan procesus, gan resursus. Viņiem būtu jāizprot ekonomika, sociālās un ekonomiskās iespējas un izaicinājumi, ar kādiem saskaras darba devēji, organizācijas vai sabiedrība. Indivīdiem būtu arī jāzina ētikas principi, jābūt informētiem par ilgtspējīgas attīstības problēmjautājumiem un jāapzinās savas stiprās un vājās puses.
      Uzņēmējdarbības prasmju pamatā ir radošums, kas ietver iztēli, stratēģiska domāšana un problēmu risināšana, kā arī kritiska un konstruktīva analīze mainīgos radošos un inovācijas procesos. Tās ietver spēju strādāt individuāli un sadarboties ar citiem komandās, mobilizēt resursus (cilvēku un materiālos resursus) un uzturēt darbību. Tas ietver spēju pieņemt ar izmaksām un vērtību saistītus finansiālus lēmumus. Būtiska nozīme ir spējai efektīvi komunicēt un risināt sarunas ar citiem un, pieņemot informētus lēmumus, tikt galā ar nenoteiktību un neskaidrību un ņemt vērā risku.
      Uzņēmējdarbības attieksmi raksturo pašiniciatīva un paškontrole, aktivitāte, tālredzība, drosme un neatlaidība mērķu sasniegšanā. Tā ietver vēlmi motivēt citus un augstu vērtēt viņu idejas, empātiju, rūpes par cilvēkiem un pasauli un atbildības uzņemšanos, visā procesā izmantojot ētiskas pieejas.
      8.   Kultūras izpratnes un izpausmes kompetence

      Kultūras izpratnes un izpausmes kompetence nozīmē, ka indivīds saprot un respektē veidu, kā dažādās kultūrās tiek radoši izpaustas un izplatītas idejas un saturs, izmantojot dažādus mākslas veidus un citas kultūras formas. Tā ietver iesaistīšanos pašam savu ideju un savas vietas vai lomas sabiedrībā izpratnē, attīstīšanā un izpaušanā dažādos veidos un kontekstos.

         Ar šo kompetenci saistītās būtiskās zināšanas, prasmes un attieksmes

      Saistībā ar šo kompetenci ir vajadzīgas zināšanas par vietējo, valsts, reģionālo, Eiropas un pasaules kultūru un tās izpausmēm, tostarp valodām, mantojumu, tradīcijām un kultūras darbiem, kā arī izpratne par to, kā šīs izpausmes var ietekmēt cita citu un indivīda idejas. Tā ietver izpratni par dažādiem ideju izplatīšanas veidiem starp autoru, dalībniekiem un auditoriju, izmantojot rakstītus, drukātus un digitālus tekstus, teātra izrādes, filmas, deju, spēles, mākslu un dizainu, mūziku, rituālus un arhitektūru, kā arī hibrīdformas. Tai ir vajadzīga indivīda izpratne par savas identitātes attīstību un kultūras mantojumu pasaulē, kur valda kultūru daudzveidība, un par to, kā caur mākslu un citām kultūras formām pasauli var gan uzlūkot, gan veidot.
      Prasmes ietver spēju izteikt un interpretēt metaforiskas un abstraktas idejas, pieredzi un emocijas ar empātiju un spēju to darīt, izmantojot dažādus mākslas veidus un citas kultūras formas. Prasmes ietver arī spēju apzināt un, izmantojot mākslu un citas kultūras formas, īstenot iespējas, kam ir personīga, sociāla vai komerciāla vērtība, un spēju gan individuāli, gan kolektīvi iesaistīties radošos procesos.
      Ir svarīgi, lai indivīdam būtu atvērta un cieņpilna attieksme pret kultūras izpausmju daudzveidību vienlaikus ar ētisku un atbildīgu pieeju intelektuālā un kultūras īpašuma tiesībām. Pozitīva attieksme ietver arī zinātkāri par pasauli, atvērtību, kas ļauj iztēloties jaunas iespējas, un gatavību piedalīties kultūras pieredzes gūšanā.

         Atbalsts pamatkompetenču attīstībai

      Pamatkompetences ir to zināšanu, prasmju un attieksmju dinamiska kombināciju, kuras izglītojamajiem jāattīsta visa mūža garumā no agrīna vecuma. Kvalitatīva un iekļaujoša izglītība, apmācība un mūžizglītība nodrošina pamatkompetenču attīstības iespējas ikvienam, tāpēc kompetenču pieejas var izmantot visās izglītības, apmācības un mācīšanās vidēs visa mūža garumā.
      Uz kompetencēm orientētas izglītības, apmācības un mācīšanās atbalsta jomā mūžizglītības kontekstā ir konstatētas trīs grūtības: dažādu mācīšanās pieeju un kontekstu izmantošana, atbalsts skolotājiem un citiem izglītības darbiniekiem un kompetenču attīstības novērtēšana un validēšana. Minēto grūtību novēršanai ir apzināti daži labās prakses piemēri.
      a)   Dažādas mācīšanās pieejas un vides

                  a)

                  Mācīšanos var bagātināt starpdisciplīnu mācīšanās, partnerības starp dažādiem izglītības līmeņiem un apmācības un mācīšanās jomas dalībniekiem, tostarp darba tirgus pārstāvjiem, kā arī, piemēram, visas skolas pieejas ar uzsvaru uz sadarbīgu mācīšanu un mācīšanos, izglītojamo aktīvu līdzdalību un piedalīšanos lēmumu pieņemšanā. Starpdisciplīnu mācīšanās sniedz arī iespēju pastiprināt dažādu priekšmetu sasaisti mācību programmā, kā arī veidot ciešu saikni starp mācīto un pārmaiņām sabiedrībā, un sabiedrībai svarīgo. Efektīvas kompetenču attīstības atslēga var būt starpnozaru sadarbība starp izglītības un apmācības iestādēm un ārējiem dalībniekiem no uzņēmēju, mākslas, sporta un jaunatnes aprindām, augstākās izglītības vai pētniecības iestādēm.

                  b)

                  Pamatprasmju apguvi, kā arī kompetenču plašāku attīstību var veicināt, akadēmisko mācīšanos sistemātiski papildinot ar sociālemocionālo mācīšanos, mākslām, veselību uzlabojošām fiziskām aktivitātēm, kas sekmē fiziski aktīvu, uz nākotni vērstu dzīvesveidu, kurā īpaša uzmanība veltīta rūpēm par veselību. Pamatu pamatprasmju attīstībai var ielikt, no agrīna vecuma stiprinot personīgās, sociālās un mācīšanās kompetences.

                  c)

                  Mācīšanās motivāciju un iesaisti var paaugstināt tādas mācīšanās metodes kā pētnieciskā mācīšanās, projektu metode, jaukta tipa mācīšanās, mākslas un spēļu metode. Līdzīgā kārtā vairāku kompetenču attīstību var veicināt eksperimentāla mācīšanās, mācīšanās darbvietā un zinātnisku metožu izmantošana zinātnē, tehnoloģijās, inženierzinātnēs un matemātikā (STEM).

                  d)

                  Izglītojamos, izglītības darbiniekus un mācīšanās pakalpojumu sniedzējus varētu rosināt izmantot digitālās tehnoloģijas, lai uzlabotu mācīšanos un veicinātu digitālo kompetenču attīstību. Piemēram, piedaloties tādās Savienības iniciatīvās kā “ES programmēšanas nedēļa”. Izglītības, apmācības un mācīšanās pakalpojumu sniedzēju digitālās iespējas varētu uzlabot pašnovērtēšanas rīku, piemēram, SELFIE rīka, izmantošana.

                  e)

                  Ne vien jauniešiem, bet arī pieaugušajiem un skolotājiem īpaši noderīgas varētu būt konkrētas iespējas gūt uzņēmējdarbības pieredzi, stažēšanās uzņēmumos vai uzņēmēju viesošanās izglītības un apmācības iestādēs, tostarp iespēja gūt praktisku uzņēmējdarbības pieredzi, piemēram, radošos konkursos, jaunuzņēmumos, studentu vadītās kopienas iniciatīvās, uzņēmējdarbības simulācijās vai tādas mācīšanās ceļā, kuras pamatā ir uzņēmējdarbības projekti. Jauniešiem varētu dot iespēju vismaz vienu reizi viņu skolas izglītības posmā iegūt uzņēmējdarbības pieredzi. Vietējā līmeņa skolu, kopienu un uzņēmumu partnerībām un platformām, jo īpaši lauku apvidos, var būt svarīga loma uzņēmējdarbības izglītības izplatīšanā. Lai nodrošinātu ilgtspējīgu progresu un vadību, izšķiroša nozīme varētu būt skolotāju un skolu direktoru atbilstošai apmācībai un atbalstīšanai.

                  f)

                  Daudzvalodu kompetenci var attīstīt, cieši sadarbojoties ar izglītības, apmācības un mācīšanās vidēm ārzemēs, izmantojot izglītības darbinieku un izglītojamo mobilitāti un e-mērķsadarbības, EPALE un/vai līdzīgus interneta portālus.

                  g)

                  Visiem izglītojamajiem, tostarp tiem, kas atrodas nelabvēlīgākā situācijā vai kam ir īpašas vajadzības, varētu sniegt atbilstošu atbalstu iekļaujošā vidē, lai viņi varētu realizēt savu izglītības potenciālu. Tas varētu būt valodu, akadēmisks vai sociālemocionālais atbalsts, savstarpēja mācīšanās, ārpusstundu pasākumi, karjeras atbalsts vai materiāls atbalsts.

                  h)

                  Sadarbībai starp izglītības, apmācības un mācīšanās vidēm visos līmeņos var būt svarīga loma, lai uzlabotu izglītojamo kompetenču attīstības nepārtrauktību visa mūža garumā un inovatīvu mācīšanās pieeju izstrādi.

                  i)

                  Izglītības un apmācības jomas un ar izglītību nesaistītu partneru un darba devēju sadarbība vietējās kopienās kombinācijā ar formālu, neformālu un ikdienēju mācīšanos var veicināt kompetenču attīstību un atvieglot pāreju no izglītības uz darba dzīvi, kā arī no darba dzīves uz izglītību.

            b)   Atbalsts izglītības darbiniekiem

                  a)

                  Integrējot ar izglītību, apmācību un mācīšanos saistītas kompetenču pieejas sākotnējā izglītībā un profesionālajā pilnveidē, ir iespējams palīdzēt izglītības darbiniekiem savā vidē mainīt mācīšanas un mācīšanās procesu un lietpratīgi īstenot kompetenču pieeju.

                  b)

                  Kompetenču pieeju izstrādē konkrētos kontekstos iesaistītos izglītības darbiniekus varētu atbalstīt, piedāvājot darbinieku apmaiņas iespējas, savstarpēju mācīšanos un līdzbiedru konsultēšanu, kas ļautu mācīšanās procesa organizēšanā ievērot elastīgumu un autonomiju, izmantojot tīklus, sadarbību un prakses kopienas.

                  c)

                  Izglītības darbiniekus varētu atbalstīt, palīdzot izstrādāt inovatīvu praksi, piedalīties pētniecībā un atbilstoši izmantot jaunās tehnoloģijas, tostarp digitālās tehnoloģijas, uz kompetencēm orientētām pieejām mācīšanas un mācību procesā.

                  d)

                  Izglītības darbiniekiem varētu piedāvāt konsultācijas, piekļuvi zinātības centriem, atbilstošus rīkus un materiālus, kas var uzlabot mācīšanas kvalitāti un mācīšanās metodes un praksi.

            c)   Kompetenču attīstības novērtēšana un validēšana

                  a)

                  Pamatkompetenču aprakstus varētu izmantot, lai izstrādātu mācīšanās rezultātu satvarus, ko atbilstošos līmeņos varētu papildināt ar piemērotiem rīkiem diagnosticējoši formatīvai un summatīvai novērtēšanai un validēšanai (3).

                  b)

                  Lai apkopotu izglītojamo progresa daudzos aspektus, tostarp uzņēmējdarbības apguvē, īpaši noderīgas varētu būt digitālās tehnoloģijas.

                  c)

                  Varētu izstrādāt dažādas pieejas pamatkompetenču novērtēšanai neformālās un ikdienējās mācīšanās vidēs, ietverot darba devēju, karjeras atbalsta speciālistu un sociālo partneru saistītās darbības. Tām būtu jābūt pieejamām ikvienam, jo īpaši mazkvalificētām personām, lai atbalstītu turpināt mācīšanos.

                  d)

                  Varētu paplašināt un uzlabot ar neformālo un ikdienējo mācīšanos gūto mācīšanās rezultātu validēšanu saskaņā ar Padomes ieteikumu par agrāk iegūtas neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanu, iekļaujot dažādus validēšanas procesus. Validācijas procesu var atbalstīt arī, izmantojot tādus rīkus kā Europass un Youthpass, ko izmanto par dokumentēšanas un pašnovērtēšanas rīkiem.

         (1)  Eiropas Padome terminu “daudzvalodība” (plurilingualism) lieto, lai atsauktos uz indivīdu daudzvalodu kompetencēm, savukārt Eiropas Savienības oficiālajos dokumentos “daudzvalodību” (multilingualism) izmanto, lai aprakstītu gan indivīda kompetences, gan situāciju sabiedrībā. Tas daļēji ir tāpēc, ka citās valodās, izņemot angļu un franču valodu, ir grūti nošķirt plurilingual un multilingual.

         (2)  Ir ietverta arī klasisko valodu, piemēram, sengrieķu un latīņu valodas, apguve. Klasiskās valodas ir daudzu moderno valodu pamatā, un tāpēc tās var sekmēt valodu mācīšanos kopumā.

         (3)  Piemēram, kā palīgmateriālus kompetenču novērtēšanai var izmantot Eiropas vienoto valodu prasmes līmeņa noteikšanas sistēmu, digitālās kompetences satvaru, uzņēmējdarbības kompetences satvaru, kā arī PISA kompetenču aprakstus.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2019. gada 7. janvāris) par dividenžu sadales politiku (ECB/2019/1)

text:
               11.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
      (2019. gada 7. janvāris)
      par dividenžu sadales politiku
      (ECB/2019/1)
      (2019/C 11/01)
      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 127. panta 6. punktu un 132. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 34. pantu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (1), un jo īpaši tās 4. panta 3. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas Regulu (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido Vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar valstu kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula) (ECB/2014/17) (2),
      tā kā:
      Kredītiestādēm jāturpina gatavoties savlaicīgai un pilnīgai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (3) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (4) piemērošanai un jāgatavojas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2017/2395 (5) noteiktā pārejas perioda beigām, lai mazinātu potenciāli būtisko negatīvo ietekmi uz 1. līmeņa pamatkapitālu, kuru radīs paredzamo kreditēšanas zaudējumu uzskaite saskaņā ar 9. SFPS sarežģītā makroekonomikas un finanšu vidē, kura rada spiedienu uz kredītiestāžu pelnītspēju un līdz ar to arī uz to spēju palielināt savu kapitāla bāzi. Turklāt, lai gan kredītiestādēm ir jāfinansē ekonomika, konservatīva peļņas sadales politika ir pienācīgas riska pārvaldības un drošas banku sistēmas sastāvdaļa. Jāizmanto metode, kas noteikta Eiropas Centrālās bankas Ieteikumā ECB/2017/44 (6),
      IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      I

                  1.

                  Kredītiestādēm jānosaka dividenžu politika, izmantojot konservatīvus un piesardzīgus pieņēmumus, lai pēc jebkuras dividenžu sadales tiktu pildītas piemērojamās kapitāla prasības un uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesa (UPNP) rezultāti.

                              a)

                              Piemērojamās minimālās kapitāla prasības (“1. pīlāra prasības”) kredītiestādēm prasīts pildīt jebkurā laikā. Tas ietver 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju 4,5 % apmērā, 1. līmeņa kapitāla rādītāju 6 % apmērā un kopējo kapitāla rādītāju 8 % apmērā, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantā.

                              b)

                              Turklāt kredītiestādēm prasīts jebkurā laikā pildīt kapitāla prasības, kuras noteiktas ar UPNP sekojošo lēmumu, piemērojot Regulas (ES) Nr. 1024/2013 16. panta 2. punkta a) apakšpunktu, un kuras pārsniedz 1. pīlāra prasības (“2. pīlāra prasības”).

                              c)

                              Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt apvienoto rezervju prasību, kas definēta Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 6. punktā.

                              d)

                              Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt tām noteikto “pilna apjoma” (7) 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju, 1. līmeņa kapitāla rādītāju un kopējo kapitāla rādītāju pēc piemērojamā sagatavošanās perioda beigām. Tas nozīmē minēto rādītāju pilnīgu piemērošanu pēc pārejas noteikumu piemērošanas, kā arī apvienoto rezervju prasības, kas definēta Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 6. punktā, pilnīgu piemērošanu. Pārejas noteikumi ir noteikti Direktīvas 2013/36/ES XI sadaļā un Regulas (ES) Nr. 575/2013 desmitajā daļā.

                              e)

                              Kredītiestādēm, kuras nolēmušas piemērot Regulā (ES) 2017/2395 noteikto kārtību pārejas periodā, tāpat prasīts pildīt “pilna apjoma” 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju pēc minētajā regulā noteiktā pārejas perioda beigām.

                        Šīs prasības jāievēro konsolidētā un attiecīgos gadījumos subkonsolidētā līmenī, kā arī individuāli, ja vien nav atcelta prudenciālo prasību piemērošana individuālos gadījumos, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. un 10. pantā.

                  2.

                  Attiecībā uz kredītiestādēm, kuras 2019. gadā izmaksā dividendes (8) par 2018. finanšu gadu, ECB iesaka:

                              a)

                              1. kategorija. Kredītiestādēm, kuras 2018. gada 31. decembrī i) izpilda 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības un kuras ii) jau sasniegušas attiecīgos 1. punkta d) apakšpunktā un 1. punkta e) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, sava tīrā peļņa dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības un UPNP rezultātus pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos;

                              b)

                              2. kategorija. Kredītiestādēm, kuras 2018. gada 31. decembrī izpilda 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības, bet kuras 2018. gada 31. decembrī nav sasniegušas attiecīgos 1. punkta d) apakšpunktā un 1. punkta e) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, sava tīrā peļņa dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības un UPNP rezultātus pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos. Turklāt tām dividendes principā jāizmaksā tikai tādā apmērā, kas nodrošina arī 1. punkta d) apakšpunkta izpildi un vismaz vienmērīgu (9) virzību 1. punkta e) apakšpunktā minēto pilna apjoma rādītāju un UPNP rezultātu sasniegšanas virzienā;

                              c)

                              3. kategorija. Kredītiestādēm, kuras neatbilst 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā minētajām prasībām, principā dividendes nebūtu jāizmaksā vispār.

                        Kredītiestādēm, kuras nevar ievērot šo ieteikumu, jo tās uzskata, ka tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, nekavējoties jāsazinās ar savu kopējo uzraudzības komandu.
                  Tiek sagaidīts, ka 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās 1., 2. un 3. kategorijas kredītiestādes ievēros arī 2. pīlāra norādes. Ja kredītiestāde darbojas vai sagaida, ka darbosies līmenī, kas ir zemāks par 2. pīlāra norādēm, tai nekavējoties jāsazinās ar savu kopējo uzraudzības komandu. ECB izvērtēs iemeslus, kāpēc kredītiestādes kapitāla līmeni krities vai sagaidāms, ka tas kritīsies, un apsvērs piemērotu, proporcionālu un iestādei specifisku pasākumu veikšanu.
                  Tiek sagaidīts, ka kredītiestādes savā dividenžu sadales politikā un kapitāla pārvaldībā ņems vērā paredzamo Savienības tiesiskā regulējuma, reglamentējošo noteikumu un pārskatu sistēmas izmaiņu iespējamo ietekmi uz kapitāla prasībām. Ja nav konkrētas informācijas par pretējo, tiek sagaidīts, ka paredzamās 2. pīlāra prasības un 2. pīlāra norādes, kuras izmanto kapitāla plānošanā, būs vismaz tikpat augstā līmenī kā pašreizējās.

            II
      Šis ieteikums adresēts nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 16. un 22. punktā.
      III
      Šis ieteikums adresēts arī nacionālajām kompetentajām iestādēm un norīkotajām iestādēm attiecībā uz mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 7. un 23. punktā. Tiek sagaidīts, ka nacionālās kompetentās un norīkotās iestādes pēc vajadzības piemēros šo ieteikumu šādām iestādēm un grupām (10).

         Frankfurtē pie Mainas, 2019. gada 7. janvārī

               ECB prezidents

            Mario DRAGHI

         (1)  OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.

         (2)  OV L 141, 14.5.2014., 1. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV L 176, 27.6.2013., 338. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/2395 (2017. gada 12. decembris), ar ko Regulu (ES) Nr. 575/2013 groza attiecībā uz pārejas kārtību tam, lai mazinātu 9. SFPS ieviešanas ietekmi uz pašu kapitālu, un lielo riska darījumu regulējumam noteiktiem publiskā sektora riska darījumiem, kuri denominēti jebkuras dalībvalsts vietējā valūtā (OV L 345, 27.12.2017., 27. lpp.).

         (6)  Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ECB/2017/44 (2017. gada 28. decembris) par dividenžu sadales politiku (OV C 8, 11.1.2018., 1. lpp.).

         (7)  Visas rezerves pilnā apjomā.

         (8)  Kredītiestādēm var būt dažādas juridiskās formas, piem., biržā kotētas sabiedrības un sabiedrības, kas nav akciju sabiedrības, piem., savstarpējas apdrošināšanas sabiedrības, kooperatīvi vai krājsabiedrības. Šajā ieteikumā lietotais termins “dividendes” attiecas uz jebkuru skaidrās naudas izmaksu, kurai nepieciešams pilnsapulces apstiprinājums.

         (9)  Praksē tas nozīmē, ka atlikušajā pārejas periodā kredītiestādēm principā par vismaz proporcionālu summu jāsamazina starpība līdz pilna apjoma 1. līmeņa pamatkapitāla rādītājam, 1. līmeņa kapitāla rādītājam un kopējam kapitāla rādītājam, kā minēts 1. punkta e) apakšpunktā.

         (10)  Ja šo ieteikumu piemēro mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kuras uzskata, ka tās nevar ievērot šo ieteikumu, jo šo iestāžu un grupu uzskatā tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, šīm iestādēm un grupām nekavējoties jāsazinās ar savām nacionālajām kompetentajām iestādēm.