               19.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/174

         P7_TA(2013)0279
   Reliģijas vai ticības brīvības veicināšana un aizsardzība
   Eiropas Parlamenta 2013. gada 13. jūnija ieteikums ar Eiropas Parlamenta ieteikums Padomei par projektu ES pamatnostādnēm par reliģijas vai ticības brīvības veicināšanu un aizsardzību (2013/2082(INI))
   (2016/C 065/25)

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Laima Liucija Andrikienė ieteikuma priekšlikumu Padomei ETP grupas vārdā par projektu ES pamatnostādnēm par reliģijas vai ticības brīvības veicināšanu un aizsardzību (B7-0164/2013),

               —

               ņemot vērā Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju un ANO Deklarāciju par jebkādas uz reliģiju vai ticību balstītas neiecietības un diskriminācijas izskaušanu,

               —

               ņemot vērā Starptautisko paktu par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām un Apvienoto Nāciju Organizācijas Cilvēktiesību komitejas 22. vispārējo komentāru (1),

               —

               ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu,

               —

               ņemot vērā Padomes 2009. un 2011. gada secinājumus par neiecietību, diskrimināciju un vardarbību reliģijas vai ticības brīvības dēļ (2),

               —

               ņemot vērā Padomes 2012. gada 25. jūnijā pieņemto ES Stratēģisko satvaru un ES Rīcības plānu par cilvēktiesībām un demokrātiju (3),

               —

               ņemot vērā Eiropas Komisijas 2011. gada 12. decembra kopīgo paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei “Cilvēktiesības un demokrātija – ES ārējās darbības svarīgākais elements. Ceļā uz efektīvāku pieeju” (COM(2011)0886,

               —

               ņemot vērā 2012. gada 13. jūnija ieteikumu Padomei par ES īpašo pārstāvi cilvēktiesību jautājumos (4) un Padomes 2012. gada 25. jūlija Lēmumu 2012/440/KĀDP, ar ko ieceļ amatā Eiropas Savienības īpašo pārstāvi cilvēktiesību jautājumos (5),

               —

               ņemot vērā 2012. gada 13. decembra rezolūciju par ES cilvēktiesību stratēģijas pārskatīšanu (6),

               —

               ņemot vērā rezolūcijas par ziņojumiem par cilvēktiesībām un demokrātiju pasaulē un Eiropas Savienības politiku šajā jomā (7),

               —

               ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 36. pantu,

               —

               ņemot vērā projektu ES pamatnostādnēm par reliģijas vai ticības brīvības veicināšanu un aizsardzību (turpmāk – “pamatnostādnes”),

               —

               ņemot vērā Reglamenta 121. panta 3. punktu,

               —

               ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A7-0203/2013),

               A.

               tā kā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 21. pantu ES starptautiskās darbības virzītājspēks ir šādi principi: demokrātija, tiesiskums, universāls un nedalāms cilvēktiesību un pamatbrīvību princips, cilvēka cieņas neaizskaramība, vienlīdzības un solidaritātes princips, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu un starptautisko tiesību principu ievērošana;

               B.

               tā kā tiesības uz reliģijas vai ticības brīvību, tostarp tiesības uz teistisku, neteistisku un ateistisku pārliecību, tiesības neticēt un tiesības mainīt reliģiju vai ticību, ir katra cilvēka universālās cilvēktiesības un pamatbrīvība, kas savstarpēji saistītas ar citām cilvēktiesībām un pamatbrīvībām, kuras nostiprinātas Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 18. pantā;

               C.

               tā kā Eiropas Parlaments ir atkārtoti aicinājis izveidot vērienīgu instrumentu kopumu, lai veicinātu reliģijas vai ticības brīvības respektēšanu, īstenojot ES ārpolitiku;

               D.

               tā kā Eiropas Parlaments šajā sakarā ir atzinīgi novērtējis ES apņemšanos izstrādāt pamatnostādnes par reliģijas vai ticības brīvību saskaņā ar ES rīcības plānu par cilvēktiesībām un demokrātiju un ir uzsvēris, ka šo pamatnostādņu sagatavošanā ir jāiesaista Parlaments un pilsoniskās sabiedrības organizācijas;

               E.

               tā kā saskaņā ar starptautisko tiesību standartiem visu valstu pienākums ir nodrošināt efektīvu aizsardzību visiem to pilsoņiem un pārējām personām, kas atrodas to jurisdikcijā; tā kā dažos pasaules reģionos ir plaši izplatīta personu un ģimeņu, kopienu, baznīcu un to iestāžu vajāšana reliģiskās piederības, viņu pārliecības vai reliģijas vai ticības likumīgas publiskas izpausmes dēļ; tā kā visos pasaules reģionos, tostarp Eiropā un tai kaimiņos esošajās valstīs, joprojām pastāv diskriminācija reliģijas vai ticības dēļ un tā kā personām, kas pieder pie noteiktām reliģiskajām kopienām, tostarp reliģiskajām minoritātēm, vai neticīgajiem joprojām tiek liegtas cilvēktiesības un viņi tiek regulāri diskriminēti, arestēti, notiesāti un daudzās valstīs pat dažkārt sodīti ar nāvi savas reliģiskās pārliecības vai ticības dēļ,

               1.

               iesniedz Padomei šādus ieteikumus:

         Rīcības pamatojums

               a)

               ES ārpolitikas prioritātei noteikti jābūt tiesību uz reliģijas vai ticības brīvību ievērošanas veicināšanai un šo tiesību pārkāpumu novēršanai;

               b)

               daudzās pasaules vietās joprojām pret cilvēkiem, kas pieder pie reliģiskām kopienām vai minoritātēm vai kas nav ticīgi, tiek vērsta vardarbība, vajāšana un diskriminācija. Reliģiskas tolerances un atvērtības dialogam trūkums, ekumēniskas līdzāspastāvēšanas trūkums bieži noved pie politiskiem nemieriem, vardarbības un atklātiem bruņotiem konfliktiem, kas apdraud cilvēku dzīvību un mazina reģiona stabilitāti. Eiropas Savienībai nekavējoties skaidri jānosoda jebkāda vardarbība un diskriminācija, īstenojot ES politiku reliģijas vai ticības brīvības jomā. Īpaša uzmanība jāpievērš to cilvēku situācijai, kuri mainījušas savu reliģisko piederību vai ticību, jo daudzās valstīs tieši viņi bieži vien kļūst par sociāla spiediena, iebiedēšanas vai atklātas vardarbības upuriem;

         Mērķis un darbības joma

               c)

               ES pamatnostādņu mērķis un darbības joma ir veicināt un aizsargāt reliģijas vai ticības brīvību trešās valstīs, integrēt reliģijas vai ticības brīvības jautājumus visās ES ārējās darbībās un cilvēktiesību politikas jomās un izstrādāt skaidrus nosacījumus, kritērijus, standartus un praktisku ievirzi, lai veicinātu to, ka ES un dalībvalstu iestāžu amatpersonas savā darbā sekmē reliģijas vai ticības brīvību, tādējādi veicinot konsekvenci, efektivitāti un redzamību ES rīcībai ārējo attiecību jomā;

         Definīcijas

               d)

               tā kā no tā būs atkarīga pamatnostādņu sekmīga īstenošana, tajās jāizmanto skaidras definīcijas un jāparedz pienācīga un pilnīga tiesību uz reliģijas vai ticības brīvību aizsardzība atbilstīgi starptautiskajām tiesībām visās šīs brīvības privātajās un publiskajās izpausmēs, kā arī tās individuālajos, kolektīvajos un institucionālajos aspektos, tostarp, attiecībā uz tiesībām ticēt vai neticēt, mainīt reliģisko pārliecību vai ticību, attiecībā uz vārda brīvību, pulcēšanās un biedrošanās brīvību, kā arī vecāku tiesībām izglītot bērnus saskaņā ar savu morālo pārliecību, vai tā būtu reliģiska vai nereliģiska. Skaidras definīcijas un pilnīga aizsardzība ir vajadzīga arī attiecībā uz reliģisko un ar ticību saistīto institūciju atzīšanu par juridiskām personām, to autonomiju, uz pārliecību balstītas atteikšanās tiesībām, tiesībām uz patvērumu, tiesībām ievērot brīvdienas, svinēt svētku dienas un rīkot ceremonijas, kā to paredz cilvēka reliģija vai ticība, kā arī attiecībā uz pamattiesībām aizsargāt savu īpašumu;

         Darbības pamatnostādnes

               e)

               pamatnostādnēm ir jābalstās uz starptautiskajām tiesībām un līgumiem, ko atzinusi un atzinusi starptautiskā sabiedrība;

         Samērīgums

               f)

               kā noteikts pamatnostādņu projektā, saskaņā ar starptautiskās sabiedrības atzītiem principiem nedrīkst ierobežot brīvību bez jebkādiem spaidiem būt kādas reliģijas vai ticības sekotājam vai to pieņemt un vecāku un aizbildņu brīvību nodrošināt, lai viņu bērni saņemtu reliģisku un garīgu izglītību. Visas citas tiesību uz reliģijas vai ticības brīvību izpausmes “var pakļaut tikai tādiem ierobežojumiem, kas ir noteikti ar likumu un ir nepieciešami, lai aizsargātu sabiedrisko drošību, kārtību, veselību vai morāli, vai arī citu personu pamattiesības un pamatbrīvības” (8). Vienlaikus ierobežojumiem jābūt precīzi izskaidrotiem, tiešā veidā saistītiem un samērīgiem attiecībā pret aizsargātajām citu personu tiesībām, un jāpanāk tiesību līdzsvars. Tāpēc pamatnostādnēs vajadzētu īpaši uzsvērt samērīguma kritēriju;

         Vārda brīvība

               g)

               lai gan tiesības uz reliģijas vai ticības brīvību un tiesības uz vārda brīvību viena otru pastiprina, gadījumos, kad šīs abas tiesības tiek pretnostatītas, ES būtu jāpatur prātā arī tas, ka mūsdienu plašsaziņas līdzekļi dod iespēju rast ciešu saikni starp kultūrām un ticībām. Tāpēc jāveic pasākumi, lai izvairītos no starpkultūru vardarbības, ko izraisījusi vārda brīvība saistībā ar kritiku un jo īpaši izsmieklu vai ņirgāšanos. Šajā sakarā ES ir jāpalīdz mazināt šādus saspīlējumus, piemēram, veicinot savstarpēju saprašanos un dialogu, un nepārprotami jānosoda jebkādi vardarbības gadījumi, kas notikuši, reaģējot uz šādiem izteikumiem, tai ir stingri jāiestājas pret jebkādiem centieniem noteikt kriminālatbildību par vārda brīvību saistībā ar reliģiskiem jautājumiem, piemēram, pret likumiem pret zaimošanu;

         Reliģijas vai ticības brīvības kolektīvais aspekts

               h)

               pamatnostādnēs jāuzsver, ka reliģijas vai ticības brīvības neatņemama daļa ir katra cilvēka tiesības šo brīvību īstenot vienam pašam vai kopā ar citiem. Tas ietver:

                           —

                           brīvību pielūgt vai pulcēties saistībā ar kādu reliģiju vai ticību un šajā nolūkā izveidot un uzturēt lūgšanu vietas un reliģiskas vietas;

                           —

                           brīvību nepiedalīties jebkādā reliģiskā darbībā vai pasākumā;

                           —

                           brīvību izveidot un uzturēt atbilstīgas reliģiskas, plašsaziņas līdzekļu, izglītības, veselības aprūpes, sociālās, labdarības vai humānās palīdzības iestādes;

                           —

                           brīvību lūgt un saņemt brīvprātīgus finanšu un cita veida ziedojumus no privātpersonām un iestādēm;

                           —

                           brīvību secīgi apmācīt, iecelt, ievēlēt vai nominēt atbilstošus vadītājus saskaņā ar katras reliģijas vai ticības prasībām un standartiem;

                           —

                           brīvību izveidot un uzturēt komunikāciju reliģijas un ticības jautājumos ar privātpersonām un kopienām valsts un starptautiskā līmenī. Vienlaikus pamatnostādnēs jānorāda, ka tiesības veikt reliģiskas darbības kolektīvi, ja vien tiek ievērotas katras personas individuālās brīvības, nav nevajadzīgi jāierobežo, atļaujot tās veikt tikai oficiāli atzītās lūgšanu vietās, un ka ES ir jānosoda visi nepiemērotie pulcēšanās brīvības ierobežojumi. Pamatnostādnēs jānorāda, ka valstu pienākums ir saglabāt neitralitāti un objektivitāti pret reliģiskajām grupām, tostarp arī attiecībā uz simbolisku vai finansiālu atbalstu;

               i)

               uzskata, ka sekulārisms, kas tiek definēts kā stingra reliģisko un politisko iestāžu nodalīšana, nozīmē, ka netiek pieļauta nekāda veida reliģiskā iejaukšanās valdības darbā un nekāda veida valsts iejaukšanās reliģiskās lietās, izņemot gadījumus, kad tas tiek darīts nolūkā nodrošināt drošības un sabiedriskās kārtības noteikumu ievērošanu (tostarp citu personu brīvības ievērošanu), un ka visiem – ticīgajiem, agnostiķiem un ateistiem – tiek garantēta vienlīdzīga pārliecības brīvība;

         Reģistrācijas prasības

               j)

               ES ir attiecīgi jārīkojas, ja ar reliģiju vai ticību saistītu organizāciju reģistrācijas prasības pārmērīgi ierobežo reliģijas vai ticības brīvību. Reģistrācija nedrīkst būt priekšnoteikums, lai varētu izmantot cilvēktiesības uz reliģijas vai ticības brīvību, jo šīs tiesības nedrīkst būt atkarīgas no administratīvām vai juridiskām prasībām. ES jāaicina atcelt visas tiesību aktu normas, piemēram, personas reliģijas obligātu reģistrāciju ģimenes stāvokli apliecinošos dokumentos, ja to dēļ tiek diskriminēti neticīgie vai personas, kuras ir mainījušas savu reliģiju vai ticību;

         Izglītība

               k)

               kā atzīts starptautiski apstiprinātos standartos, bērna vecāki vai likumīgie aizbildņi var brīvi nodrošināt, lai viņu bērni saņemtu reliģisku un garīgu izglītību saskaņā ar viņu pašu pārliecību, un bērnu nedrīkst pakļaut reliģijas vai ticības mācībai pret viņa vecāku vai likumīgo aizbildņu gribu, pamatprincipam vienmēr jābūt bērna interesēm. Vecāku tiesības izglītot bērnus saskaņā ar savu reliģisko vai nereliģisko pārliecību ietver arī tiesības noraidīt jebkādu tādu nevēlamu iejaukšanos šajā izglītošanas procesā no valsts vai nevalstisko struktūru puses, kas ir pretrunā viņu reliģiskajai vai nereliģiskajai pārliecībai. Pamatnostādnēs jāuzsver šis reliģijas un ticības brīvības aspekts un jāgarantē sekularizācija valsts izglītības sistēmā, un ES pārstāvniecībām jāveic attiecīgi pasākumi, ja šis princips netiek ievērots;

         Ģimene un sociālie likumi

               l)

               ES ir jāvērš īpaša uzmanība uz diskrimināciju reliģijas vai ticības dēļ trešo valstu ģimenes un sociālajos likumos, jo īpaši, bet ne tikai, saistībā ar tiesībām stāties laulībā un bērna aizbildnības tiesībām;

         Uz pārliecību balstītas atteikšanās tiesības

               m)

               pamatnostādnēs jāietver uz pārliecību balstītas atteikšanās tiesības pildīt militāro dienestu, likumīgi izmantojot domu, pārliecības un ticības brīvības tiesības. ES jāaicina valstis, kurās ir obligāta militārā dienesta sistēma, atļaut alternatīvu nevardarbīgu vai civila rakstura dienestu, kas ir sabiedrības interesēs un kam nav soda pazīmju, kā arī nepiespriest sodu, tostarp cietumsodu, par atteikšanos pildīt militāro dienestu pārliecības dēļ;

         Patvērums

               n)

               ES jāaicina trešās valstis uzņemt bēgļus, kas tiek vajāti to reliģijas vai ticības dēļ, un nodrošināt tiem patvēruma aizsardzību, jo īpaši gadījumos, kad bēgļiem draud nāve vai vardarbība. ES dalībvalstīm vajadzētu vairot savus centienus tādu bēgļu uzņemšanā, kas tiek vajāti to reliģijas vai ticības dēļ;

         Atbalsts pilsoniskajai sabiedrībai un sadarbība ar to

               o)

               pamatnostādņu sagatavošanas un īstenošanas laikā īpaši svarīgs būs atbalsts plaša spektra pilsoniskās sabiedrības organizācijām – tostarp cilvēktiesību organizācijām un ar reliģiju un ticību saistītām grupām – un sadarbībai ar tām, lai veicinātu un aizsargātu reliģijas vai ticības brīvību, tāpēc cilvēktiesību kontaktpersonām ES delegācijās pastāvīgi jāsazinās ar šīm organizācijām, lai pēc iespējas ātrāk spētu noteikt problēmas, kas radušās reliģijas vai ticības brīvības jomā attiecīgajās valstīs;

         Pārraudzība un novērtējums

               p)

               Eiropas Ārējās darbības dienestam Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos vadībā jānodrošina pienācīga un pastāvīga situācijas pārraudzība un novērtējums reliģijas vai ticības brīvības jomā pasaulē, un ES gada ziņojumā par cilvēktiesībām pasaulē arī turpmāk jāvelta nodaļa šim jautājumam, ietverot ieteikumus uzlabojumiem. Situācijas reliģijas vai ticības brīvības tiesību jomā uzraudzībai līdztekus pārējām cilvēktiesībām un pamatbrīvībām ir jābūt vienam no svarīgākajiem jautājumiem ES attiecībās ar trešām valstīm, īpaši tām, kuras iesaistījušās Eiropas Kaimiņvalstu politikā. Tam jāatspoguļojas visos nolīgumos un visos pārskata un ziņošanas dokumentos. ES īpašajam pārstāvim cilvēktiesību jautājumos savā darbībā īpaša uzmanība jāpievērš jautājumiem, kas saistīti ar reliģijas vai ticības brīvības veicināšanu un aizsardzību, un jāuzņemas pamanāma loma šīs brīvības veicināšanā, izmantojot ES ārējās attiecības. Šim pārstāvim arī jāsadarbojas ar Eiropas Parlamentu un attiecīgajām tā komitejām saistībā ar jomām, kas rada bažas, un panākto progresu, kā arī jāsadarbojas ar attiecīgās jomas nevalstiskajām organizācijām;

               q)

               jāpieņem instrumentu kopums ES pamatnostādņu ievērošanas uzraudzībai, novērtēšanai un to īstenošanas atbalstam. Tajā galvenā uzmanība jāpievērš darbības instrumentiem, lai labāk atspoguļotu prioritārās darbības jomas, kas iekļautas pamatnostādnēs, cita starpā:

                           —

                           sniedzot detalizētu situācijas analīzes kontrolsarakstu, lai sekotu līdzi situācijai reliģijas vai ticības brīvības jomā attiecīgajā valstī, uzraudzītu to un konstatētu panākto progresu vai trūkumus;

                           —

                           izvirzot prasību ES misiju vadītājiem regulāri ziņot par reliģijas vai ticības brīvības jautājumiem, sniegt detalizētu situācijas novērtējumu, kā arī ziņot par reliģijas vai ticības brīvības pārkāpumiem un šīs brīvības aizstāvju vai citu cilvēku apspiešanu, kā arī norādīt uz konkrētiem gadījumiem, kad klaji tiek pārkāpta reliģijas vai ticības brīvība. Šiem ES misiju vadītāju ziņojumiem vajadzētu būt pēc iespējas standartizētiem, lai tos būtu iespējams salīdzināt;

                           —

                           uzsverot konkrētas darbības starptautiskos forumos vai attīstības sadarbības pasākumus, kuriem bijusi ietekme uz reliģijas vai ticības brīvības aizsardzību vai ievērošanas veicināšanu, tostarp sekmīgu (indivīdu, grupu, minoritāšu, iestāžu) rīcību atsevišķos gadījumos, kad notikusi diskriminācija vai vajāšana reliģijas vai pārliecības dēļ;

                           —

                           atgādinot, ka tiem, kas cieš no diskriminācijas vai vajāšanas reliģijas vai pārliecības dēļ, ir iespējams palīdzēt ļoti dažādi, tostarp uzaicinot viņus stāstīt ES iestādēs par savu situāciju.

         Šis instruments (apkārtraksts) jāsagatavo, apspriežoties ar ieinteresētajām pusēm, un tam jābūt gatavam līdz 2013. gada beigām;

         Ārpolitikas finanšu instrumentu izmantošana

               r)

               ES ārpolitikas finanšu instrumenti būtu jāizmanto gan stimulēšanai, gan atturēšanai (piemēram, iesaldējot līdzekļus) attiecībā uz reliģijas vai ticības brīvību konkrētā valstī, jo minēto finanšu līdzekļu piešķiršana ir cieši saistīta ar vispārējās cilvēktiesību situācijas novērtējumu attiecīgajā valstī. Ja cilvēktiesību situācija būtiski pasliktinās, tostarp arī attiecībā uz reliģijas vai ticības brīvību, ES jāpiemēro ES ārējos nolīgumos ar attiecīgo valsti iekļautās cilvēktiesību klauzulas. ES ārējos nolīgumos iekļautajām cilvēktiesību klauzulām ir jābūt saistošai, un tās ir sistemātiski jāintegrē visos ES nolīgumos ar trešām valstīm;

         ES darbība daudzpusējos forumos

               s)

               ES jāturpina īstenot iniciatīvas dažādos daudzpusējos forumos, lai veicinātu un aizsargātu reliģijas vai ticības brīvību. Vajadzības gadījumā un pēc pieprasījuma ES jāpalīdz trešām valstīm izstrādāt tiesību aktus, kas sekmē un aizsargā reliģijas vai ticības brīvību;

         Novērtēšana

               t)

               saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 36. pantu Eiropas Parlaments ir jāiesaista pamatnostādņu īstenošanas novērtēšanā, kas jāveic ne vēlāk kā trīs gadus pēc pamatnostādņu stāšanās spēkā. Izvērtējuma pamatā jābūt analīzei par ES reakciju konkrētās situācijās, kad trešās valstīs tiek pārkāpta reliģijas vai ticības brīvība. Eiropas Parlaments regulāri jāinformē par jomām vai norisēm, kas rada bažas un par kurām ziņojušas ES delegācijas. Jāsniedz detalizēta informācija attiecīgajām Parlamenta komitejām;

               2.

               uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Padomei, Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos un informēšanas nolūkā Komisijai.

      (1)  Vispārējais komentārs, ko pieņēmusi ANO Cilvēktiesību komiteja saskaņā ar Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 40. panta 4. punktu (CCPR/C/21/Rev.1/Add.4, 1993. gada 27. septembris).

      (2)  Eiropas Savienības Padome, 24.11.2009., 21.2.2011.

      (3)  Eiropas Savienības Padome, 11855/12.

      (4)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2012)0250.

      (5)  OV L 200, 27.7.2012., 21. lpp.

      (6)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2012)0504.

      (7)  Pieņemtie teksti P7_TA(2010)0489, P7_TA(2012)0126, P7_TA(2012)0503.

      (8)
   ANO Deklarācija par jebkuras neiecietības un diskriminācijas, kas balstās uz reliģiju vai pārliecību, izskaušanu, 1. panta 3. punkts, A/RES/36/55.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0972

Komisijas ieteikums Padomei par Eiropas Kopienas un dalībvalstu vārdā iesniedzamajiem priekšlikumiem, kuru mērķis ir grozījumu izdarīšana A pielikumā, kas pievienots Stokholmas Konvencijai par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem (NOP)  /* SEC/2007/0972 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 11.7.2007SEC(2007)972 galīgā redakcijaKOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEIpar Eiropas Kopienas un dalībvalstu vārdā iesniedzamajiem priekšlikumiem, kuru mērķis ir grozījumu izdarīšana A pielikumā, kas pievienots Stokholmas Konvencijai par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem (NOP)A. PASKAIDROJUMA RAKSTS1.  Stokholmas Konvencija par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem (NOP) (turpmāk tekstā — „Konvencija”) stājās spēkā 2004. gada 17. maijā. Konvencijas mērķis ir aizsargāt sabiedrības veselību un vidi pret noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem. Ar Konvenciju ir izveidota sistēma, kuras pamatā ir piesardzības princips un kuras mērķis ir 12 sākotnējo prioritāro NOP ražošanas, izmantošanas, importa un eksporta pārtraukšana, droša šo vielu pārkraušanas un apglabāšanas prakse, kā arī dažu netīšu NOP izplūdes novēršana vai samazināšana vidē.2.  Eiropas Kopiena un vairums tās dalībvalstu ir Konvencijas Līgumslēdzējas puses[1].3.  Saskaņā ar Konvencijas 8. pantu jebkura tās Līgumslēdzēja puse var Sekretariātā iesniegt priekšlikumu par kādas ķīmiskas vielas iekļaušanu Konvencijas pielikumos. Ievērojot procedūru, kas paredzēta Konvencijas 22. panta 4. punktā par pielikumu grozīšanu, pēc tehniska pārskata veikšanas var tikt pieņemts Līgumslēdzēju pušu konferences lēmums par to, vai ķīmiskā viela ir iekļaujama kādā no Konvencijas pielikumiem, attiecīgi nosakot ar to saistītos kontroles pasākumus. Ņemot vērā prasību par ciešu sadarbību Kopienas starptautiskās pārstāvības nodrošināšanā, Kopienai un dalībvalstīm šādi priekšlikumi būtu jāiesniedz kopīgi.4.  Lai varētu sākt sarunu procedūru par iespējamiem Konvencijas pielikumu grozījumiem, Komisija attiecībā uz Kopienas kompetencē ietilpstošajiem jautājumiem 2005. un 2006. gadā ir iesniegusi Konvencijas Izpildsekretāram priekšlikumu, kurš sagatavots Kopienas vārdā un sadarbībā ar dalībvalstīm, kas ir Konvencijas Līgumslēdzējas puses, grozīt attiecīgos Konvencijas pielikumus, tajos iekļaujot šādas vielas: heksabrombifenils, hlordekons, oktabromdifenilēteris, pentahlorbenzols un hlorētie īsas virknes parafīni.5.  Ņemot vērā pieejamo zinātnisko informāciju un pārskata ziņojumus un pienācīgi ievērojot Konvencijas D pielikumu, jāsecina, ka endosulfānam un trifluralīnam piemīt NOP raksturīgās īpašības. Šīs divas vielas ir izvērtētas atbilstīgi Padomes Direktīvai 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū[2]. Rezultātā līdz 2007. gada decembrim no tirgus pilnīgi un galīgi jāizņem endosulfānu saturoši augu aizsardzības līdzekļi[3], bet līdz 2008. gada decembrim — trifluralīnu saturoši augu aizsardzības līdzekļi[4]. Ņemot vērā šo ķīmisko vielu iespējamo pārnesi vidē lielos attālumos, ar valstu vai Kopienas mērogā veiktajiem pasākumiem nepietiek, lai nodrošinātu augstu vides un sabiedrības veselības aizsardzības līmeni, un ir jārīkojas plašākā starptautiskā mērogā. Tādēļ Kopienai un dalībvalstīm, kuras ir Konvencijas Līgumslēdzējas puses, ir lietderīgi ierosināt attiecīgo Konvencijas pielikumu grozīšanu, iekļaujot tajos divas minētās vielas.B. IETEIKUMSŅemot vērā iepriekš minēto, Komisija iesaka:– Lai sāktu procedūru, kuras mērķis ir sarunu risināšana par iespējamiem grozījumiem pielikumos, kas pievienoti Stokholmas Konvencijai par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem, Padomei pilnvarot Komisiju, šādi ļaujot tai Kopienas kompetencē ietilpstošos jautājumos un pietiekami ilgu laiku iepriekš iesniegt Stokholmas konvencijas Izpildsekretāram nākamajā NOP pārskatīšanas komitejas sanāksmē 2007. gada novembrī izskatāmu priekšlikumu, kurš sagatavots Kopienas vārdā un kopīgi ar dalībvalstīm, kas ir Konvencijas Līgumslēdzējas puses, par attiecīgo Konvencijas pielikumu grozīšanu, tajos iekļaujot šādas vielas:- endosulfāns,- trifluralīns.– Komisija kopīgi ar dalībvalstīm nodrošinās minēto priekšlikumu pamatojošas informācijas iesniegšanu Sekretariātam.[1] Starptautisku vides jautājumu darba grupas sanāksmē 2007. gada 7. janvārī Komisija atgādināja, ka dalībvalstīm iespējami drīz jāratificē Stokholmas konvencija, lai ievērotu principu par vienotu Kopienas starptautisko pārstāvību.[2] OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2005/58/EK (OV L 246, 2.9.2005., 27. lpp.).[3] OV L 317, 3.12.2005., 25. lpp.[4] Komisijas lēmumam par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā vajadzētu tikt pieņemtam tuvākajā laikā.


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 12. jūlijs ) par Spānijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Spānijas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam

text:
               19.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 12. jūlijs)
   par Spānijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Spānijas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
   2011/C 212/01
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kurai par pamatu ņemta ciešāka ekonomikas politikas koordinācija un kura pievērsīs uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma Ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014.g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – Lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (4)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Tā uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai, izmantojot darbaspēka tirgus reformas, un jauniem centieniem, lai stiprinātu izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (5)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai tās varētu ietvert minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (6)

               Spānija 2011. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2011. gada stabilitātes programmas atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2014. gadu, un 2011. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (7)

               Spānijas ekonomiku krīze skāra ļoti smagi, tāpēc 2008.–2009. gadā nācās veikt ievērojamas korekcijas. Laikā no 2008. gada sākuma līdz 2010. gada beigām reālais IKP kritās par 4,3 %, bet nodarbinātība samazinājās par vairāk nekā 10 %. Rezultātā 2010. gada beigās bezdarbs sasniedza 20,1 %, augstāko rādītāju Eiropā. Jaunieši (bezdarba rādītājs 41,6 %) un mazāk izglītotie darba ņēmēji (bezdarba rādītājs 26,4 %) Spānijas lejupslīdē cieta vissmagāk. Valsts parāds pieauga sakarā ar valsts parāda nelabvēlīgām attīstības tendencēm euro zonā, un banku sistēmu (īpaši krājbankas) piemeklēja grūtības, jo plīsa nekustamā īpašuma burbulis un krasi samazinājās aktivitāte būvniecības nozarē. Vēl paies zināms laiks, līdz izdosies izlīdzināt ievērojamo makroekonomikas nelīdzsvarotību, kas pakāpeniski izveidojās uzplaukuma laikā. Lai risinātu šīs problēmas, Spānijas valdība ir sākusi vērienīgu reformu programmu, kurā ietilpst fiskālā konsolidācija, valsts pensiju reforma, krājbanku pārstrukturēšana un darba un preču tirgus reformas.

               (8)

               Pamatojoties uz atjauninātās stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka stabilitātes programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir optimistisks attiecībā uz 2011. un 2012. gadu. Stabilitātes programmā paredzēts atbilstīgi Padomes 2009. gada aprīļa ieteikumiem līdz 2013. gadam budžeta deficītu samazināt zem atsauces vērtības 3 % no IKP un 2014. gadā deficītu samazināt vēl vairāk līdz 2,1 % no IKP. Vidēja termiņa mērķis (VTM) vēl aizvien ir panākt līdzsvarotu budžetu, taču to nav plānots sasniegt stabilitātes programmas periodā. Šāda plānotā korekcija ir atbilstoša apstākļiem. Plānots, ka ikgadējais vidējais strukturālās bilances uzlabojums 2010.–13. gadā būs 1,5 % no IKP, kas atbilst Padomes ieteikumiem, bet 2014. gadā būs vēl 0,3 % no IKP. Prognozē, ka parāda attiecība pret IKP pieaugs no 60,1 % no IKP 2010. gadā līdz aptuveni 69,3 % 2013. gadā un nedaudz samazināsies 2014. gadā. Konsolidācijas gaitu apdraud negatīvi riski, kas saistīti ar makroekonomikas pieņēmumiem un to, vai reģionālā līmenī tiks izpildīti budžeta mērķi. Reģioni saņem lielu daļu no kopējā valsts finansējuma, un 2010. gadā 9 reģioni no 17 pārsniedza savus fiskālos mērķus. Tomēr jau ir pastiprināti deficīta un parāda kontroles mehānismi reģionālajām valdībām un Spānijas valdība ir apņēmusies veikt papildu pasākumus, ja tādi būs nepieciešami, lai sasniegtu budžeta mērķus.

               (9)

               Lai 2011. un 2012. gadā panāktu prognozēto fiskālo konsolidāciju, ir stingri jāpiemēro deficīta un parāda kontroles mehānismi, kas ir ieviesti attiecībā uz reģionālajām valdībām. Lai sasniegtu budžeta mērķus gadījumā, ja makroekonomikas un budžeta rezultāti 2011. un 2012. gadā izrādīsies sliktāki, nekā plānots, būs nepieciešami papildu pasākumi, ko Spānijas valdība ir apņēmusies veikt. Izdevumu pārskatīšanas plānā ir noteikti daži pasākumi, kas veicami 2013. gadā, lai stiprinātu budžeta mērķus. Saskaņa ar Komisijas jaunāko novērtējumu, riski attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju šķiet augsti.

               (10)

               Vidēja termiņa budžeta sistēmai ir bijusi izšķirīga nozīme, lai ieviestu daudzgadu fiskālo plānošanu, un tās darbība kopumā ir bijusi laba. Tomēr krīze izrādījās pārbaudījums šai sistēmai, un pierādījās, ka ir jānostiprina fiskālā stabilitāte un fiskālās politikas preventīvie aspekti. To varētu panākt, ja ieviestu noteikumu, ka izdevumiem ir jāatbilst vidēja termiņa nominālā IKP pieaugumam atbilstīgi jaunajai ES ekonomiskās pārvaldības sistēmai. Šis noteikums, ko Spānijas iestādes ir ierosinājušas stabilitātes programmā, būtu automātiski saistošs centrālajai valdībai un pašvaldībām. Valdība arī ir iecerējusi panākt vienošanos Fiskālās un finanšu politikas padomē par to, ka šis noteikums ir jāpiemēro arī autonomajiem apgabaliem.

               (11)

               Ja netiks veikta reforma, sabiedrības novecošanas ilgtermiņa ietekme uz Spānijas valsts budžetu būtu lielāka nekā caurmērā ES. Galvenais iemesls ir tāds, ka tiek prognozēts, ka nakamajos desmit gados ievērojami pieaugs pensiju izdevumi kā daļa no IKP. Ilgtermiņā sabiedrības novecošanas dēļ ievērojami pieaugs pensionāru skaits uz vienu darba ņemēju. Spānijas valdības priekšlikums pensiju reformai, par ko ir panākta vienošanās ar sociālajiem partneriem, būtiski uzlabos fiskālo ilgtspēju un būs stimuls iedzīvotājiem iesaistīties darba tirgū. Tomēr šī reforma vēl ir jāapstiprina parlamentam, un ir iespējami nelieli grozījumi.

               (12)

               Spānija ir daudz darījusi banku sistēmas nostiprināšanai, sniedzot valsts atbalstu un veicot pasākumus, lai pārstrukturētu krājbankas, nostiprinātu banku maksātspēju un uzlabotu banku bilances pārskatāmību. Tā rezultātā nozarē ir veikta būtiska konsolidācija, jo īpaši krājbankās, ar pozitīviem rādītājiem attiecībā uz iestāžu vidējo izmēru, lieko jaudu samazināšanu filiāļu un nodarbinātības jomā, bilanču nostiprināšanu, rekapitalizāciju un efektivitātes un rentabilitātes uzlabošanu. Jaunākie tiesību akti vērsti uz to problēmu risināšanu, kuru cēlonis ir pašvaldību loma krājbanku pārvaldībā, jo to lielākā daļa nodod savus aktīvus un saistības komercbankām. Spānijas valdība ir apņēmusies pabeigt pārstrukturizācijas procesa lielāko daļu līdz 2011. gada septembra beigām. Nākamās stresa testu kārtas aptvērums atkal būs viens no lielākajiem rādītājiem ES.

               (13)

               Līdztekus pašreizējai Spānijas darba tirgus reformai ir jāpārveido pašlaik ļoti neelastīgā koplīgumu slēgšanas sistēma. Tā kā dominē vienošanās provinču un nozaru mērogā, nav daudz iespēju sarunām uzņēmumu līmenī. Koplīgumu automātiska pagarināšana, nepagarinātu līgumu spēkā esība un klauzulas par ex-post inflācijas indeksāciju ir cēlonis atalgojuma inercei un nepieļauj atalgojuma elastību, kas nepieciešama, lai paātrinātu ekonomikas korekcijas un atjaunotu konkurētspēju. Spānijas valdība ir aicinājusi sociālos partnerus 2011. gada pavasarī vienoties par koplīgumu slēgšanas sistēmas reformu. Kamēr nav panākta vienošanās, valdība 10. jūnijā apstiprināja karaļa dekrētu, kas stājās spēkā nekavējoties, bet kas vēl būs jāapstiprina Parlamentam.

               (14)

               Tā kā valstī valda ļoti liels bezdarbs, Spānijā ar 2010. gada septembra likumu ir sākta darba tirgus reforma. Likuma mērķis ir mazināt darba tirgus divdabību un jauniešu bezdarbu, palielināt mazaizsargāto iedzīvotāju nodarbināmību un vairot elastību uzņēmumu līmenī un uzlabot starpniecību darba tirgū. 2011. gada februārī tika pieņemta aktīvas darba tirgus politikas reforma, kas paredz arī pasākumus, lai nostiprinātu nodarbinātības dienestu padomdevēja un konsultatīvo lomu un to koordināciju valsts un reģionālā līmenī. Pašlaik vēl ir pāragri pilnība novērtēt, vai reforma ir pietiekama, lai samazinātu darba tirgus segmentāciju, jauniešu bezdarbu un ilgstošo bezdarbu, jo daži no pasākumiem vēl nav sākuši darboties. Spānijas valdība ir apņēmusies līdz 2011. gada oktobrim veikt turpmākus pasākumus.

               (15)

               Kopš 1990. gadu beigām Spānijā ir mazinājušās iespējas konkurēt ar cenām un izmaksām, lai arī vērojami salīdzinoši labi rezultāti eksporta tirgus daļu jomā, kas tika pastiprinātas krīzes laikā un pēc tās. Tas, ka algu pieaugums bija lielāks, bet ražīguma pieaugums mazāks nekā caurmērā euro zonā, un konkurences trūkums dažos preču tirgos sekmēja pastāvīgi augstāku inflāciju Spānijā. Ja izdotos rast iespējas uzlabot nodokļu efektivitāti, tas varētu palīdzēt palielināt konkurētspēju. Turpinot nostiprināt konkurētspēju preču tirgos un pieņemot darba koplīguma slēgšanas sarunu sistēmas reformu, lai nodrošinātu to, ka algu pieaugums labāk atspoguļo ražīguma pieaugumu uzņēmumu līmenī, palīdzēs palielināt konkurētspēju.

               (16)

               Īpašas bažas rada tas, ka Spānijā ļoti daudzi iedzīvotāji priekšlaikus pārtrauc mācības (2009. gadā šis rādītājs bija 31,2 %), jo tas mazina kvalificēta darbaspēka rindas, ietekmē attiecīgo cilvēku izredzes uz darbu un samazina potenciālo izaugsmi. Likums par ilgtspējīgu ekonomiku, kas pieņemts 2011. gada 15. februārī, paredz pasākumus, kuru mērķis ir palielināt cilvēkkapitāla kvalitāti un kvantitāti, nodrošinot izglītību un arodizglītību. Tomēr nav skaidrs, cik lietderīgi būs šie pasākumi, lai apkarotu mācību priekšlaikus pārtraukšanu un uzlabotu arodapmācību, tāpat arī šo pasākumu īstenošana visos pārvaldes līmeņos var izrādīties sarežģīta.

               (17)

               Spānija ir guvusi būtiskus panakumus, uzlabojot apstākļus konkurencei preču un pakalpojumu tirgos, tādējādi novēršot vienu no lēna ražīguma pieauguma cēloņiem. Ar Pakalpojumu direktīvas transponēšanu valsts tiesību aktos Spānijā sokas labi un vērienīgi, lai gan profesionālo pakalpojumu tirgum ir jākļūst atvērtākam. Likums par ilgtspējīgu ekonomiku ietver plašu pasākumu klāstu, lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi, stiprinātu konkurenci un veicinātu vides ilgtspēju. Lai to efektīvi īstenotu, vajadzīgi turpmaki pasākumi visos pārvaldes līmeņos un atbilstīga koordinēšana.

               (18)

               Spānija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Fiskālās politikas jomā Spānija ir apņēmusies iedibināt noteikumu par izdevumiem, lai sekmētu fiskālo stabilitāti un tādējādi arī valsts finanšu ilgtspēju. Lai nostiprinātu finansiālo stabilitāti, Spānija ir apņēmusies līdz 30. septembrim pabeigt finanšu nozares pārstrukturēšanu. Nodarbinātības pasākumi vērsti uz to, lai tiktu piemēroti tiesību akti par aktīvu darba tirgus politiku un noteikumi arodapmācības jomā un lai apkarotu neoficiālo nodarbinātību. Pasākumi konkurētspējas jomā vērsti uz koplīgumu slēgšanas sistēmas reformu, reglamentētajām profesijām, Konkurences padomdevēju grupas izveidi un bankrota tiesību reformu. Minētās saistības attiecas uz visām četrām pakta jomām. Ar tām tiek turpināta pašreizējā reformu programma, un vienlaikus tiek noteikti stingri termiņi konkrētu reformu īstenošanai un nodrošināta jau ieviesto reformu pilnīga īstenošana. Šīs saistības ir novērtētas un ņemtas vērā ieteikumos.

               (19)

               Komisija ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Spānijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina ES vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Tāpēc Komisija uzskata, ka Spānijas valdības fiskālās konsolidācijas plāni atbilst prasītajiem mērķiem, bet tomēr pastāv zināmi negatīvi riski. Valsts izdevumu pieaugums nedrīkst pārsniegt IKP pieaugumu vidējā termiņā, un ir jāveic pensiju reforma. Turpmākiem pasākumiem 2011.–2012. gadā vajadzētu būt vērstiem uz finanšu sistēmas stabilitātes nodrošināšanu (ir jāpabeidz krājbanku pārstrukturēšana un konsolidācija) un izaugsmes iekšzemes avotu nostiprināšanu, kas panākams, apturot pašreizējo kraso bezdarba pieaugumu, proti, reformējot koplīgumu slēgšanu un turpinot īstenot pašreizējās darba tirgus reformas, vienlaikus cieši uzraugot un novērtējot to efektivitāti. Pakalpojumu nozarē būtu jāpanāk lielāka konkurence amatos un profesijās, kā arī jāsamazina administratīvais slogs uzņēmumiem.

               (20)

               Ņemot vērā šo novērtējumu un Padomes 2010. gada 2. jūnija ieteikumu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi Spānijas stabilitātes programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums (3) ir atspoguļots 1) punktā izklāstītajā ieteikumā. Ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Spānijas valsts reformu programmu.

         AR ŠO IESAKA Spānijai laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi:

               1.

               Īstenot budžeta stratēģiju 2011. un 2012. gadā un koriģēt pārmērīgo budžeta deficītu 2013. gadā atbilstīgi Padomes ieteikumam pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrai, nodrošinot, ka deficīta mērķi tiek sasniegti visos pārvaldes līmeņos, tostarp pašreizējos deficīta un parāda kontroles mehānismus stingri piemērojot reģionālajām valdībām; pieņemt papildu pasākumus, ja budžeta rezultāti un ekonomikas attīstība neatbilst plānotajam; izmantot visas izdevības, tostarp ekonomisko apstākļu uzlabošanos, lai paātrinātu deficīta samazināšanu; noteikt konkrētus pasākumus, kas būtu pamatā 2013. un 2014. gadam izvirzīto mērķu sasniegšanai, kuri samazinās augsto valsts parādu un nodrošinās atbilstīgu progresu vidēja termiņa mērķa sasniegšanā. Valsts izdevumu pieaugumu saglabāt zemāku par IKP pieaugumu vidējā termiņā, pieņemot visiem pārvaldes līmeņiem saistošu noteikumu par izdevumiem, ka plānots. Turpināt uzlabot informācijas sniegšanas kārtību saistībā ar reģionālo un vietējo valdību budžetiem un to īstenošanu.

               2.

               Saskaņā ar iecerēm pieņemt ierosināto pensiju reformu, lai palielinātu likumā noteikto pensionēšanās vecumu un pensiju aprēķinā izmantoto nostrādāto gadu skaitu; kā plānots, regulāri pārskatīt pensiju parametrus atbilstīgi paredzamā dzīves ilguma izmaiņām un izstrādāt turpmākus pasākumus, lai uzlabotu mūžizglītību gados vecākiem darba ņēmējiem.

               3.

               Cieši uzraudzīt pašreizējo krājbanku pārstrukturēšanu finanšu nozarē, jo īpaši attiecībā uz krājbankām, ar mērķi to pabeigt līdz 2011. gada 30. septembrim kā plānots.

               4.

               Izvērtēt, kādā mērā ir iespējams uzlabot nodokļu sistēmas efektivitāti, piemēram, pārliekot uzsvaru no darbaspēka nodokļiem uz patēriņa un vides nodokļiem, vienlaikus nodrošinot fiskālās konsolidācijas plānus.

               5.

               Pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem un atbilstīgi valsts praksei pieņemt un īstenot visaptverošu koplīgumu slēgšanas reformu un algu indeksācijas sistēmas reformu, lai nodrošinātu, ka atalgojuma pieaugums vairāk atbilst ražīguma pieaugumam, kā arī vietējiem un uzņēmuma apstākļiem, un ka uzņēmumiem tiek nodrošināta pietiekama elastība pielāgot iekšējos darba apstākļus pārmaiņām ekonomikas vidē.

               6.

               Līdz 2011. gada beigām izvērtēt, kāda ir ietekme 2010. gada septembra darba tirgus reformai un 2011. gada februāra aktīva darba tirgus politikas reformai, vajadzības gadījumā iesniedzot priekšlikumus turpmākām reformām, lai mazinātu darba tirgus segmentāciju un uzlabotu jauniešu nodarbinātības izredzes; nodrošināt, ka tiek cieši novērota to pasākumu efektivitāte, kas paredzēti valsts reformu programmā, lai samazinātu to cilvēku skaitu, kas priekšlaiku pārtrauc mācības, tostarp īstenojot preventīvu politiku un atvieglojot pāreju uz arodizglītību un apmācību.

               7.

               Panākt lielāku atvērtību profesionālo pakalpojumu jomā un ieviest plānotos tiesību aktus, lai pārveidotu tiesisko regulējumu un izskaustu pašreizējos šķēršļus konkurencei, efektivitātei un inovācijai; visos pārvaldes līmeņos īstenot Likumu par ilgtspējīgu ekonomiku, jo īpaši pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot uzņēmējdarbības vidi un stiprināt konkurenci preču un pakalpojumu tirgū; un uzlabot koordināciju starp reģionālo un valsts pārvaldi, lai samazinātu administratīvo slogu uzņēmumiem.

      Briselē, 2011. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2011. gadam ar Padomes Lēmumu 2011/308/ES (2011. gada 19. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 138, 26.5.2011., 56. lpp.).

      (3)  Paredzēts Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktā.


Avis juridique important

|

52004SC0485(01)

Ieteikums Padomes ieteikumam izteikt iepriekšēju brīdinājumu Itālijai, lai nepieļautu pārmērīga budžeta deficīta veidošanos (Komisija iesniegusi saskaņā ar EK Līguma 99. panta 4. punktu)  /* SEC/2004/0485 galīgā redakcija */

Ieteikums PADOMES IETEIKUMAM izteikt iepriekšēju brīdinājumu Itālijai, lai nepieļautu pārmērīga budžeta deficīta veidošanos (Komisija iesniegusi saskaņā ar EK Līguma 99. panta 4. punktu)PASKAIDROJUMA RAKSTSPadomes Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budzeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināsanu [1] ir ietverta ieprieksējas brīdināsanas sistēma, saskaņā ar kuru Padome laicīgi brīdina dalībvalsti par nepieciesamību izdarīt budzeta labojumus, lai novērstu pārmērīga valsts budzeta deficīta veidosanos. Regulas 6. panta 2. punktā ir izklāstīts, kā ieprieksēja brīdinājuma sistēmu piemēro dalībvalstīs, kurās ir vienota valūta. Padome regulāri uzrauga stabilitātes programmu īstenosanu, jo īpasi, lai konstatētu esosas vai sagaidāmas ievērojamas atkāpes no valsts budzeta bilances vidēja termiņa mērķa, vai korekcijas, lai so mērķi sasniegtu, kā noteikts programmā. Ja Padome konstatē ievērojamas atkāpes, tā ar nolūku izteikt ieprieksēju brīdinājumu, lai novērstu pārmērīga budzeta deficīta veidosanos, vērsas pie attiecīgās dalībvalsts ar ieteikumu veikt vajadzīgos koriģējosos pasākumus. Šo ieprieksējo brīdinājumu izsaka saskaņā ar Līguma 99. panta 4. punktu, un tā pamatā ir Komisijas ieteikums.[1]  OV L 209, 2.8.1997.Pieņemot lēmumu iedarbināt ieprieksēja brīdinājuma mehānismu, Komisija [2] apsver sādus elementus: budzeta novirzes apmēru, proti, to, cik lielā mērā dalībvalsts budzeta stāvoklis atsķiras no stabilitātes vai konverģences programmās nospraustajiem mērķiem; budzeta novirzes iemeslu, proti, vai atkāpe no faktiskās bilances mērķa ir vai nav izskaidrojama tikai ar cikliskiem faktoriem; pārmērīga deficīta risku, proti, vai nepastāv risks pārkāpt atsauces vērtību 3% apmērā no IKP.[2]  KOM(2002) 668 galīgā versija, 2002. gada 27. novembris.Deficīta mērķi un rezultātiItālijas stabilitātes programmas 2002. gada precizētā redakcija, kas tika iesniegta Komisijai 2002. gada 20. novembrī, attiecās uz laika posmu no 2002. gada līdz 2006. gadam. Tajā bija paredzēts, ka 2003. gadā vispārējais valsts budzeta deficīts būs 1,5% apmērā no IKP, pieņemot, ka faktiskais IKP pieaugs par 2,3%, un 2004. gadā vispārējais valsts budzeta deficīts būs 0,6% no IKP, pieņemot, ka faktiskais IKP pieaugums būs 2,9%. Tam sekoja vairākas precizētas redakcijas (izklāstītas tālāk dotajā tabulā), kuru pamatā bija neparedzēti sliktā 2002. gada budzeta izpilde, precizētās ekonomikas izaugsmes prognozes un pārskatītie budzeta mērķi. Oficiālajā prognozē, kas tika iesniegta 2003. gada septembrī līdz ar budzetu, plānotais deficīts 2003. gadam bija noteikts 2,5% apmērā no IKP, ar faktisko IKP pieaugumu 0,5% apmērā. Deficīts 2004. gadam bija noteikts 2,2% apmērā no IKP, pieņemot, ka faktiskais IKP pieaugums būs 1,9%. Šie skaitļi 2003. un 2004. gadam tika apstiprināti stabilitātes programmas precizētajā redakcijā, kas tika iesniegta 2003. gada 1. decembrī.>TABELPOSITION>Secīgā ekonomiskās izaugsmes pārskatīsana samazināsanas nolūkā un budzeta deficīta pārskatīsana palielināsanas nolūkā atspoguļo modeli, kas uzsvērts Komisijas dienestu izdarītajā stabilitātes programmu tehniskajā novērtējumā  [3] un Padomes viedokļos par tām pasām programmām.  [4] Budzeta plānu pamatā regulāri bija vērojamas pārlieku optimistiskas izaugsmes prognozes, jo īpasi attiecībā uz izaugsmes rādītājiem vidējā termiņā. Tā rezultātā budzeta rādītāji procentos no IKP bija sliktāki nekā bija plānots gan nominālā, gan cikliski koriģētā izteiksmē, pat nepiemērojot izvērstus diskrecionārus pasākumus finansu gadā. Faktiskā IKP secīgas korekcijas pazemināja iespējamo rezultātu līmeni.  [5] Atklājās, ka tam, kas saskaņā ar oficiālo prognozi būtu atzīts kā cikliska budzeta pasliktināsanās, ir strukturāls raksturs. Lai gan jebkurā izaugsmes prognozē pēc būtības ir iespējamas kļūdas un vairums prognozu sastādītāju neparedzēja pasreizējo ciklisko ekonomikas palēninājumu, optimisma līmenis un uzstājība Itālijas oficiālo izaugsmes prognozēs neatbilst saprātīgai fiskālajai stratēģijai.[3]  Stabilitātes programmas 2002. un 2003. gada precizēto redakciju novērtējumi ir lasāmi adresē http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/cswd_en.htm.[4]  OV C 26 , 4.2.2003.; OV C 51, 26.2.2002.; OV C 77, 9.3.2001.[5]  Pamatojoties uz Padomes 2002. gada 12. jūlijā pieņemto metodi iespējamo produktivitātes rādītāju un produktivitātes rādītāju atsķirības aprēķināsanai.Atkāpes no budzeta mērķa 2003. gadāSaskaņā ar 2004. gada 1. marta ziņojumu par valsts budzeta deficīta un parādu līmeņiem (EDP paziņojumu) faktiskais IKP pieaugums bija 0,3% un deficīts bija 2,4% apmērā no IKP, proti, par 0,9 procentu punktiem augstāks nekā sākotnējais deficīta mērķis, neraugoties uz vienreizējiem pasākumiem, kuru ietekmi vērtē kā 2 procentu punktus no IKP. Bez vienreizējiem pasākumiem deficīts pārsniegtu 4Ŋ % no IKP.  [6][6]  ,Vienreizēji pasākumi" ir pasākumi, kuru rezultātā notiek īslaicīga (un līdz ar to - pilnībā atgriezeniska) budzeta bilances pasliktināsanās vai uzlabosanās. Būtiskā pazīme ir ievērojama, pārejosa un redzama ietekme uz valsts pārskatiem, kas atsver jebkādu iespējamu paliekosu ietekmi, ko rada sāds pasākums. Jo īpasi, lai gan nevar izslēgt to, ka nodokļu amnestijas var radīt pastāvīgi plasāku nodokļu bāzi un līdz ar to nebūs tikai vienreizējs pasākums, sīs ietekmes sekas gadā, kad ir uzkrājusies ieņēmumi no nodokļu amnestijas, var noteikti kvalificēt kā pagaidu.Novirzes 2003. gadā, salīdzinot ar 2002. gada stabilitātes programmas precizēto redakciju, ir radusās sakarā ar sākotnējo izdevumu un IKP attiecību, kas bija augstāka, nekā plānots, 1,7 procentu punktu apmērā, ieskaitot ieņēmumu iztrūkumu no nekustamā īpasuma pārdosanas par apmēram 0,4 procentu punktiem no IKP.  [7] Papildu iztrūkumu, salīdzinot ar plānoto, kas radies sakarā ar pārlieku optimistisku ekonomiskās izaugsmes nodokļu daļas novērtējumu, pilnībā kompensēja straujie ieņēmumi no nodokļu amnestijas. Kopējā novirze no sākotnējās budzeta bilances, salīdzinot ar 2002. gada stabilitātes programmas precizēto redakciju, sasniedza 1,6% no IKP, apstiprinot sākotnējās bilances lejupslīdes tendenci pēc 20. gs. 90. gadu beigās reģistrētā augstā pārpalikuma līmeņa. Pateicoties zemākajiem procentu maksājumiem, nekā tika oficiāli plānots, 0,7% apmērā no IKP, kopējais budzeta pārtēriņs bija, kā norādīts ieprieks, 0,9% no IKP.[7]  Saskaņā ar Eiropas nacionālo kontu sistēmu (ESA95) nekustamā īpasuma pārdosanu uzskaita kā bruto ieguldījumu pamatkapitālā.Pamatojoties uz vispārīgi pieņemtu metodi iespējamā produktivitātes rādītāja un produktivitātes rādītāja atsķirības aprēķināsanai, Komisijas 2004. gada pavasara prognozē cikliski koriģētais deficīts 2003. gadam ir noteikts 1,9% apmērā, kas ir par 0,3 procentu punktiem labāk, nekā ieprieksēja gadā. Šis rezultāts tika sasniegts, pateicoties vienreizējiem pasākumiem, kurus, kā minēts ieprieks, aprēķināja virs 2 procentu punktiem no IKP, kas pārsniedz 2002. gada rādītāju, kurs ir apmēram 1,5 procentu punkti.Atkāpes no budzeta mērķa 2004. gadāSaskaņā ar Komisijas 2004. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2004. gadā faktiskais IKP pieaugums būs 1,2%, un, ja netiks veikti papildu pasākumi, vispārējais valsts budzeta deficīts tiek plānots 3,2% apmērā no IKP, kas tādējādi pārsniedz Līgumā noteikto atsauces vērtību. Lai gan vienreizējie pasākumi, kuru apjoms ir apmēram viens procentu punkts no IKP, samazinās, salīdzinot ar 2003. gadu, tie joprojām ir būtiski. Līdz ar to bez vienreizējiem pasākumiem paredzamais deficīts paliktu aptuveni 4Ŋ % apmērā no IKP.Pamatojoties uz Komisijas 2004. gada pavasara prognozi, 2004. gadā novirze sasniedz 1,0 procentu punktu attiecībā pret pārskatīto mērķi 2,2% apmērā no IKP, kas bija noteikts 2003. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā, un 2,6 procentu punktus attiecībā pret plānoto 0,6% deficītu, kas bija noteikts 2002. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā. Komisijas 2004. gada pavasara prognozē ir plānots, ka cikliski koriģētais budzeta deficīts, salīdzinot ar 2003. gadu, pieaugs par 0,7 procentu punktiem, sasniedzot 2,6% no IKP, kas būtu stipri virs līmeņa, kurs nodrosina drosības rezervi, lai nepārkāptu atsauces vērtību 3% apmērā no IKP.Atsķirību starp Komisijas 2004. gada pavasara deficīta prognozi 3,2% apmērā no IKP un pārskatīto oficiālo mērķi 2,2% apmērā no IKP, kas noteikts 2003. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā, rada sādi elementi, kas ņemti vērā Komisijas 2004. gada pavasara prognozē: i) sliktāki 2003. gada budzeta rādītāji, neņemot vērā vienreizējo pasākumu ietekmi; ii) zemāka ekonomiskā izaugsme 2004. gadā; iii) augstāks kompensācijas pieaugums uz vienu strādājoso valsts sektorā, pamatojoties uz pēdējām tendencēm līgumattiecību jomā; iv) piesardzīgāks, tomēr optimistisks valstij piederosā nekustamā īpasuma pārdosanas novērtējums; un v) neatkarīgi no oficiālās prognozes tiek uzskatīts, ka ANAS, aģentūra, kuras uzdevums ir veikt ieguldījumus valsts ceļu tīklā un to uzturēt, joprojām pieder valsts sektoram. [8] Tomēr Komisijas 2004. gada pavasara prognozē ir ietvertas oficiālās aplēses vairāku pasākumu ietekmei uz budzetu (nodokļu amnestijas nosacījumu paplasināsana, attiecinot to uz zemākas vērtības norādīsanu deklarācijās par ieprieksējām nodokļu saistībām, amnestija attiecībā zonu noteikumu pārkāpumiem un nodokļu nomaksas shēma).[8]  ANAS tika pārveidota par akciju sabiedrību 2002. gadā. 2002. un 2003. gadā Istat un Statistikas birojs uzskatīja, ka tā neatbilst prasībām, lai to klasificētu ārpus centrālās valdības sektora, jo īpasi tādēļ, ka pārdosanas apjoms aptver vismaz 50% no razosanas izmaksām (ieskaitot nekustamā īpasuma amortizāciju), kā saprotams no Eiropas nacionālo kontu sistēmas (ESA95).,Valsts parāda pret IKP" attiecības lēna samazināsanāsBazas rada joprojām augstā attiecība ,kopējais valsts parāds pret IKP". 2002. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā tika plānots samazināt so attiecību par 9,5 procentu punktiem laikposmā no 2001.gada beigām līdz 2004. gada beigām, lai sasniegtu 100,4 % no IKP. 2003. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā oficiāli plānotā ,parāda pret IKP" attiecība 2004. gada beigās bija pārskatīta un noteikta 105 % apmērā no IKP. 2004. gada martā tika ziņots, ka 2003.gada beigās parāds ir sastādījis 106,2 % no IKP.  [9] Ja nebūtu veikti ārkārtas pasākumi, piemēram, Banca d'Italia parāda konversija 2002. gadā un valstij piederoso daļu ENEL, ENI un Poste SpA pārdosana, kā arī Cassa Depositi e Prestiti (bijusī valsts noguldījumu un aizdevumu banka) pārveidosana par akciju sabiedrību 2003. gadā, parādu attiecība kops 2001.gada tikpat kā nebūtu samazinājusies. 2004. gadā Komisijas 2004. gada pavasara prognozē ir norādīti 106 % no IKP, kas faktiski ir ieprieksējā gadā līmenis, neraugoties uz ieņēmumiem no privatizācijas 1 % apmērā no IKP (kā norādīts 2003. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā).[9]  Papildus parastajai parāda un GDP rādītāju pārskatīsanai pēc 2004. gada 1. marta EDP paziņojuma tika pārskatīta virkne kopējā valsts parāda rādītāju 1999. gadā, iekļaujot datus par pasta depozītiem (norēķinu kontiem), kas nebija iekļauti. Pēc tam rādītājus vēlreiz pārskatīja, pievienojot konsolidācijas posteņus.Parāda samazināsanas procesu palēnināja: i) atkārtotas novirzes no budzeta bilances, ii) tas, ka nominālais IKP pieaugums bija mazāks par plānoto - 0,5 % 2002.-2003. gadā -, kas bija saistīts ar optimistiskajiem pieņēmumiem par reālo IKP pieaugumu, bet ko daļēji kompensēja IKP deflatora pieaugums, kas pārsniedza plānoto; un iii) attiecībā uz krājumu plūsmas korekciju, pastāvīgs skaidras naudas aizņēmumu pārsniegums (fabbisogno di cassa delle amministrazioni pubbliche - deficīta rādītājs, kura pamatā ir skaidras naudas plūsmas un kas ietver darījumus ar finansu līdzekļiem, bet neietver ieņēmumus no privatizācijas), salīdzinot ar deficītu, kas noteikts saskaņā ar Māstrihtas definīciju (uz uzkrāto izdevumu bāzes, neietverot finansu darījumus).Sasaiste starp fabbisogno un Māstrihtas definēto deficītu nav pārredzama. Atsķirība starp abām kopsummām izriet no: i) pastāvīgās un neizskaidrojamās atsķirības starp skaidras naudas kontu un uzkrāto izdevumu kontu, kam laika gaitā vajadzētu izlīdzināties, ņemot vērā so kopsummu īpatnības, ii) finansu darījumiem un iii) statistiskajām korekcijām. Fabbisogno uzkrātais pārsniegums, salīdzinot ar Māstrihtas deficīta definīciju, kas sastāda aptuveni 8 procentu punktus no IKP, ietekmē parādu attiecības samazināsanu kops 1999. gada.Raugoties nākotnē, valsts finansu noturīgumu apdraud vairāki faktori. Pirmkārt, pēdējos gados nepārtraukti ir samazinājies primārais pārpalikums un 2003. gadā tas sastādīja 2,9% no IKP, kas pēc Komisijas dienestu aprēķiniem atbilst primārajam pārpalikumam 3,4 % apmērā, ieviesot korekcijas sakarā ar ekonomikas ciklisko attīstību; sagaidāms, ka abi rādītāji turpinās pasliktināties 2004. gadā (2004. gada pavasara prognozes). Kā norādīts Komisijas dienestu veiktajā 2003. gada atjauninātās stabilitātes programmas tehniskajā novērtējumā un atzīts pasā programmā, minētais apjoms ilgtermiņā nenodrosina valsts finansu noturīgumu, ņemot vērā sabiedrības novecosanas ietekmi uz budzetu. [10] Otrkārt, beidzas to prieksrocību ietekme, kas izrietēja no sarūkosas netiesās parāda procentu likmes, kura saistīta ar Māstrihtas konverģences procesu: gandrīz ir izsmeltas iespējas gūt labumu no agrāk emitētu obligāciju ar augstāku procentu likmi refinansēsanas, emitējot jaunas obligācijas ar daudz zemākām procentu likmēm. Faktiski pastāv risks, ka parāda procenti atkal var pieaugt, jo iespējams, ka varētu pieaugt tirgus procentu likmes, kas pēdējos gados ir bijusas īpasi zemas. Turklāt parāda samazināsanu nākotnē ietekmēs arī produktivitātes potenciāla zemais pieaugums, kur nevar gaidīt būtisku uzlabojumu, ja vien Itālija enerģiski neīsteno strukturālās reformas saskaņā ar Lisabonas programmas mērķiem. Visbeidzot, papildu sķērslis parāda samazināsanai ir atsķirība starp skaidras naudas un uzkrāto izdevumu kontiem.[10]  Itālijas atjauninātās 2003. gada Stabilitātes programmas novērtējums (2003-2007), ECFIN/18/04-EN (http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/country/commwd/it/com_it20032004.pdf).Secinājumi saistībā ar politikuKomisija uzskata, ka Komisijas 2004. gada pavasara prognoze norāda uz: 1) būtisku 2004. gada budzeta stāvokļa neatbilstību viena procentu punkta apmērā, salīdzinot ar plānoto deficītu 2003. gada atjauninātajā stabilitātes programmā (2,2% no IKP), kas savukārt tika palielināts, salīdzinot ar plānotajiem 0,6% no IKP 2002. gada atjauninātajā stabilitātes programmā; 2) to, ka būtisko novirzi no pasākumiem, ko veic, lai vidējā termiņā budzeta stāvoklis pietuvotos līdzsvaram vai pārpalikumam, lielākoties var izskaidrot ar IKP pieauguma samazināsanos, ko ieprieks atkārtoti novērtēja optimistiskāk, kā liecina vairākkārtēji Padomes atzinumi par atjauninātajām stabilitātes programmām; 3) to, ka novirze ir vērojama, neraugoties uz būtiska apjoma vienreizējiem pasākumiem viena procentu punkta apmērā no IKP; 4) to, ka, neveicot papildu koriģējosus pasākumus, paredzamais deficīts 2004. gadā pārsniegs Līgumā noteikto atsauces vērtību 3 % apmērā; 5) to, ka paredzamā budzeta bilance, kurā veiktas korekcijas, ņemot vērā ekonomikas ciklisko attīstību, būtiski pārsniedz 1,5 % no IKP, kas nodrosina rezervi, lai netiktu pārsniegta atsauces vērtība 3 % apmērā no IKP; 6) to, ka 2005.gadā novirze no pasākumiem, kas ir paredzēti budzeta līdzsvara vai pārpalikuma sasniegsanai vidējā termiņā, vēl vairāk var palielināties, ņemot vērā vienreizējo pasākumu plānoto pakāpenisko izbeigsanu - pamatojoties uz spēkā esosajiem tiesību aktiem, Komisija prognozē deficītu 4 % apmērā no IKP ekonomikas atveseļosanās apstākļos; un 7) to, ka ir apdraudēta arī parāda samazināsana, neraugoties uz nozīmīgajiem privatizācijas plāniem 1,1 % apmērā no IKP.Līdz ar to Itālijas gadījumā ir jāaktivizē ieprieksēja brīdinājuma sistēma.Ņemot vērā ieprieks minēto, Itālijas iestādēm ir jāveic papildu pasākumi, lai nodrosinātu to, ka kopējais valsts budzeta deficīts nepārsniedz atsauces vērtību - 3% no IKP.Labi izplānota un gada laikā veicama korekcija, ja tā ir ticamas daudzgadu programmas pirmais solis, varētu pozitīvi ietekmēt uzticību un tādējādi palīdzēt kompensēt negatīvu īstermiņa ietekmi uz pieprasījumu. Ar minētās korekcijas palīdzību ir būtiski jāsamazina un jāpārstrukturē izdevumi, kas ļautu veikt plānoto nodokļu sloga samazināsanu, un ir jāpaātrina attiecības ,parāds pret IKP" samazināsana. Tas ilgtermiņā veicinātu potenciālo izaugsmi.Tālab ir ieteicams īstenot pastāvīgus papildu pasākumus vismaz 7 miljardu eiro apmērā (0,5% no IKP), kas, pamatojoties uz Komisijas pavasara prognozi 2004. gadam, kavētu budzeta stāvokļa pasliktināsanos 2004. gadā, ņemot vērā ekonomikas cikliskās izmaiņas. Tam ir jānodrosina pietiekami līdzekļi, lai panāktu budzeta samazināsanu līdz atsauces vērtībai - 3 % no IKP, ņemot vērā arī iespējamo risku, ka ar vienreizējiem pasākumiem nevarēs nodrosināt summas, kas prognozētas Komisijas pavasara prognozē 2004. gadam, kura lielākoties atspoguļo oficiālo prognozi.Turpmākajos gados Itālijai jācensas nodrosināt ikgadēju uzlabojumu vismaz 0,5 % apmērā no IKP, ņemot vērā ekonomikas cikliskās izmaiņas, kamēr sasniedz budzeta stāvokli, kas ir tuvu līdzsvaram vai pārpalikumam, un ir jāturpina vienreizēju pasākumu pakāpeniska izbeigsana, kā paredzēts 2003. gada atjauninātajā stabilitātes programmā. Šajā kontekstā, ņemot vērā valdības mērķi pakāpeniski samazināt nodokļu slogu, ir svarīgi ierobezot kārtējos primāros izdevumus, vienlaikus uzlabojot to kvalitāti un sastāvu, lai nepieļautu lielāku deficītu, kas varētu rasties nekompensētas nodokļu samazināsanas dēļ. Lai maksimalizētu fiskālās konsolidācijas prieksrocības vidējā termiņā, valdībai arī ir jāpievērs uzmanība izdevumu kvalitātei un sastāvam.Pamatojoties uz so novērtējumu, Komisija ir pieņēmusi pievienoto ieteikumu Padomes ieteikumam izteikt Itālijai ieprieksēju brīdinājumu un iesniedz to Padomei lēmuma pieņemsanai. Komisija uzskata, ka atklātības un pārredzamības labad Padomes ieprieksējais brīdinājums ir jāpublisko, un Komisija arī ir pieņēmusi Padomes lēmuma priekslikumu sajā sakarā atbilstīgi Līguma 99. panta 4. punkta noteikumiem.Ieteikums PADOMES IETEIKUMAM izteikt ieprieksēju brīdinājumu Itālijai, lai nepieļautu pārmērīga budzeta deficīta veidosanosEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināsanas līgumu un jo īpasi tā 99. panta 4. punktu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budzeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināsanu [11], un jo īpasi tā 6. panta 2. punktu,[11]  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.ņemot vērā Komisijas ieteikumu,tā kā(1) Ar 6. panta 2. punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97, kas ir daļa no Stabilitātes un izaugsmes pakta, ir izveidota ieprieksēja brīdinājuma sistēmu, ar kuras palīdzību savlaicīgi brīdina dalībvalsti par to, ka nepieciesams koriģēt budzetu, lai nepieļautu pārmērīga valsts budzeta deficīta veidosanos. Ieprieksējs brīdinājums ir jāsniedz, ja Padome konstatē būtisku un faktisku vai paredzamu dalībvalsts budzeta stāvokļa novirzi no plānota budzeta vidējā termiņā vai no sā mērķa sasniegsanas korekcijas pasākuma, kas ietverts dalībvalsts budzeta bilances stabilitātes programmā;(2) lemjot par ieprieksēja brīdinājuma mehānisma izmantosanu, jāapsver sādi jautājumi: cik liela ir novirze no budzeta, proti, cik lielā mērā dalībvalsts budzeta stāvoklis atsķiras no stabilitātes vai konverģences programmās noteiktajiem mērķiem; kāds ir iemesls novirzei no budzeta, proti, vai faktiskās bilances atsķirību no mērķa bilances var izskaidrot vienīgi ar ekonomikas cikliskās attīstības faktoriem; pārmērīga deficīta risks, proti, vai pastāv risks, ka tiks pārsniegta atsauces vērtība 3% no IKP;(3) Rezolūcijā par Stabilitātes un izaugsmes paktu, ko pieņēma Amsterdamā 1997. gada 17. jūnijā [12], Eiropadome aicināja visas iesaistītās puses stingri un savlaicīgi pildīt Stabilitātes un izaugsmes paktu;[12]  OV C 236, 2.8.1997., 1. lpp.(4) 2003. gada atjauninātajā Itālijas stabilitātes programmā, par ko Padome sniedza atzinumu 2004. gada 10. februārī [13], Itālijas iestādes paredzēja, ka 2004. gadā vispārējais valsts budzeta deficīts pieaugs līdz 2,2 % no IKP, salīdzinot ar 0,6 % no IKP 2002. gada atjauninātajā stabilitātes programmā;[13]  OV C 43, 19.2.2004., 1.-2. lpp.(5) Komisijas pavasara prognozē par 2004. gadu ir paredzēts, ka Itālijas vispārējais valsts budzeta deficīts 2004. gadā ir 3,2% no IKP, kas par 2,6 procentu punktiem pārsniedz 2002. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā noteikto mērķi un par 1,0 procentu punktiem pārsniedz 2003. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā noteikto mērķi. Ja par atsauces vērtību izmanto sākotnējo mērķi - 0,6 % no IKP -, vienīgi nelielu daļu no prognozētās novirzes 2,6 procentu punktu apmērā var izskaidrot ar ekonomikas cikliskās attīstības izmaiņām, ko izsaka kā produktivitātes rādītāju atsķirību. Ja atsauce ir pārskatītais mērķis - 2,2 % no IKP -, prognozētā novirze 1,0 procentu punktu apmērā nav saistīta ar ekonomikas ciklisko attīstību, jo paredzamā produktivitātes rādītāju atsķirība praktiski paliek nemainīga. Tas, ka valdības fiskālās korekcijas stratēģijā īpasi nozīmīga vieta ir atvēlēta pārejas pasākumiem, slēpj vēl lielāku minētās budzeta pozīcijas pasliktināsanos, kas atspoguļo kārtējo primāro izdevumu koriģēsanas trūkumu;(6) budzeta deficīta atkārtota pārskatīsana, to palielinot, galvenokārt atspoguļo modeli, kas jau ir minēts Komisijas dienestu veiktajā atjaunināto stabilitātes programmu tehniskajā novērtējumā [14] un Padomes atzinumos par tām pasām programmām [15]. Budzeta plāni atkārtoti tika gatavoti, pamatojoties uz pārlieku optimistiskiem pieņēmumiem par gaidāmo izaugsmi, kā rezultātā pēc tam budzeta rādītāji, izteikti procentos no IKP, izrādījās sliktāki par plānotajiem - gan nominālā izteiksmē, gan ar korekcijām, kurās ņemtas vērā ekonomikas cikliskās izmaiņas - pat bez papildu izvērstiem diskrecionāriem pasākumiem fiskālajā gadā. Kaut arī izaugsmes prognozēs var ieviesties kļūdas un vairums prognozētāju negaidīja, ka pasreizējā lēnā ekonomikas izaugsme ieilgs, pastāvīgais lielais optimisms Itālijas oficiālajās izaugsmes prognozēs nav saderīgs ar piesardzīgu fiskālo stratēģiju;[14]  http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/cswd_en.htm.[15]  OV C 26, 4.2.2003.; OV C 51, 26.2.2002.; OV C 77, 9.3.2001.(7) atkārtotu novirzu dēļ Itālijas budzeta stāvoklis 2004. gadā ir tālu no līdzsvara gan nominālā izteiksmē, gan ar korekcijām, kurās ņemtas vērā ekonomikas cikliskās izmaiņas. Konkrētāk, Komisijas 2004. gada pavasara prognozē minētais deficīts 2004. gadā pārsniedz 3 % no IKP, kas ir Līgumā noteiktā deficīta atsauces vērtība. Turklāt paredzams, ka 2005.gadā novirze no pasākumiem, kas 2003. gada stabilitātes programmā ir paredzēti budzeta līdzsvara vai pārpalikuma sasniegsanai, vēl vairāk padziļināsies. Pamatojoties uz spēkā esosajiem tiesību aktiem, Komisijas pavasara prognoze 2004. gadam paredz, ka 2005. gadā deficīts sasniegs 4 % no IKP, ņemot vērā gaidāmo saimnieciskās darbības atveseļosanos;(8) joprojām lielā attiecība ,parāds pret IKP" un sīs attiecības ļoti lēnā samazināsanās Itālijā vairo bazas par valsts finansēm. Papildus atkārtotām novirzēm no plānotās budzeta izpildes, parāda samazināsanas palēnināsanos ietekmēja arī pastāvosā skaidras naudas un uzkrāto izdevumu kontu atsķirība, kam laika gaitā vajadzētu izlīdzināties, ņemot vērā so summu īpatnības. Uzkrātais fabbisogno di cassa delle amministrazioni pubbliche (deficīta rādītājs, kura pamatā ir skaidras naudas plūsmas un kas ietver darījumus ar finansu līdzekļiem, bet neietver ieņēmumus no privatizācijas) pārsniegums, salīdzinot ar Māstrihtas deficīta definīciju, un kas sastāda aptuveni 8 procentu punktus no IKP, ietekmē parādu attiecības samazināsanu kops 1999. gada. Raugoties nākotnē, Komisija uzskata, ka būtiski paaugstināta parādu attiecība apdraud valsts finansu noturīgumu ilgtermiņā, ņemot vērā iedzīvotāju novecosanas ietekmi uz budzetu nākotnē, primārā pārpalikuma eroziju, neaizsargātību pret negatīvām, pēksņām procentu likmju izmaiņām (zinot, ka iespējas samazināt netiesās parādu procentu likmes tagad ir lielākoties izsmeltas), kā arī Itālijas ekonomikas produktivitātes potenciāla zemo pieaugumu;(9) lai atspoguļotu valsts parāda dinamiku pēdējos gados un vidējā termiņā, Itālijai ir ieteicams sniegt informāciju par faktoriem, kas nav tīrie aizņēmumi, bet kas ietekmē parāda apjoma izmaiņas, piemēram, dazādi finansu darījumi (konkrētāk, piesķirto aizdevumu un iegādāto kapitāla daļu palielinājumi, so kopsummu sastāvs, kā arī minēto palielinājumu avoti) un starpība starp valsts deficītu, kas aprēķināts, pamatojoties uz skaidras naudas rādītājiem, un valsts deficītu, kas aprēķināts, pamatojoties uz uzkrātajiem izdevumiem;(10) prognozētās valsts finansu izmaiņas 2004. gadā veido būtisku novirzi no plāniem, kas izklāstīti 2003. gada atjauninātajā stabilitātes programmā, un no korekcijas pasākumiem, ko veic, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi - budzeta stāvokli, kas tuvinās līdzsvaram vai pārpalikumam. 2004. gadā prognozētā būtiskā novirze vēl vairāk kavēs izpildīt apņemsanos vidējā termiņā sasniegt stāvokli, kas ir tuvu līdzsvaram;(11) labi izplānota un gada laikā veicama korekcija, ja tā ir ticamas daudzgadu programmas pirmais solis, varētu pozitīvi ietekmēt uzticību un tādējādi palīdzēt kompensēt negatīvu īstermiņa ietekmi uz pieprasījumu. Ar minētās korekcijas palīdzību ir būtiski jāsamazina un jāpārstrukturē izdevumi, kas ļautu veikt plānoto nodokļu sloga samazināsanu, un ir jāpaātrina attiecības "parāds pret IKP" samazināsana. Tas ilgtermiņā veicinātu potenciālo izaugsmi;(12) ņemot vērā ieprieksminēto, 2004. gadā būtu ieteicams veikt pastāvīgus papildu korekcijas pasākumus kalendāra gada laikā vismaz 7 miljardu eiro apmērā (0,5% no IKP), kas, pamatojoties uz Komisijas pavasara prognozi 2004. gadam, kavētu budzeta stāvokļa pasliktināsanos 2004. gadā, ņemot vērā ekonomikas cikliskās izmaiņas. Tādējādi tiktu novērsts risks, ka kopējais valsts budzeta deficīts 2004. gadā varētu pārsniegt atsauces vērtību - 3 % no IKP, ņemot vērā arī risku, ka ar vienreizējiem pasākumiem nevarēs nodrosināt summas, kas prognozētas Komisijas pavasara prognozē 2004. gadam, kura lielākoties atspoguļo oficiālo prognozi. Turpmākajos gados Itālijai jācensas nodrosināt ikgadēju uzlabojumu vismaz 0,5 % apmērā no IKP, ņemot vērā ekonomikas cikliskās izmaiņas, kamēr tiek sasniegts budzeta stāvoklis, kas ir tuvu līdzsvaram vai pārpalikumam, un ir jāturpina vienreizēju pasākumu pakāpeniska izbeigsana, kā paredzēts 2003. gada stabilitātes programmas precizētajā redakcijā;(13) pamatojoties uz Komisijas veikto novērtējumu, Padome konstatējusi būtisku novirzi Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 6. panta 2. punkta nozīmē;(14) Itālijai ir vajadzīgs ieprieksējs brīdinājums, lai nepieļautu pārmērīga budzeta deficīta veidosanos,IESAKA TURPMĀK IZKLĀSTĪTO.1. Itālijas iestādēm ir jāveic visi atbilstīgie pasākumi, lai nodrosinātu to, ka kopējais valsts budzeta deficīts 2004. gadā nepārsniedz 3% no IKP - atsauces vērtību, kas noteikta Līgumā. Tālab pastāvīgu pasākumu veiksana, kas atbilstu vismaz 0,5 procentu punktiem no GDP 2004. gadā, ne tikai samazinātu risku pārsniegt 3 % no IKP, bet arī veicinātu fiskālās konsolidācijas atsāksanu.2. Turpmākajos gados Itālijai jācensas nodrosināt ikgadēju uzlabojumu vismaz 0,5 % apmērā no IKP, ņemot vērā ekonomikas cikliskās izmaiņas, kamēr sasniedz budzeta stāvokli, kas ir tuvu līdzsvaram vai pārpalikumam, un ir jāturpina vienreizēju pasākumu pakāpeniska izbeigsana, kā paredzēts 2003. gada atjauninātajā stabilitātes programmā. Ņemot vērā valdības mērķi pakāpeniski samazināt nodokļu slogu, ir svarīgi ierobezot kārtējos primāros izdevumus, vienlaikus uzlabojot to kvalitāti un sastāvu, lai nepieļautu lielāku deficītu, kas varētu rasties nekompensētas nodokļu samazināsanas dēļ. Tas veicinātu noturīgu fiskālo konsolidāciju un potenciālo izaugsmi.3. Itālijai jāveic pasākumi, lai paātrinātu parādu samazināsanu. Līdz jūlija sākumam Itālijai arī ir jāsagatavo ziņojums par valsts parāda dinamiku pēdējos gados un vidējā termiņā, īpasi pievērsot uzmanību citiem faktoriem, kas nav tīrie aizņēmumi, bet kas rada parāda apjoma izmaiņas.Šis ieteikums ir adresēts Itālijas Republikai.Briselē, [...]Padomes vārdā --priekssēdētājs[...]


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0068

Ieteikums Padomes atzinums saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Nīderlandes stabilitātes programmu 2006.-2009. gadam  /* SEC/2007/0068 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 23.1.2007SEC(2007) 68 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Nīderlandes stabilitātes programmu 2006.-2009. gadam(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSVispārējs pamatojumsStabilitātes un izaugsmes pakta, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, pamatmērķis ir sakārtot valsts finanses, lai tādējādi radītu vēl labākus nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai un ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Ar pakta 2005. gada reformu, atzīstot pakta lietderību fiskālās disciplīnas stiprināšanā, tika meklētas iespējas uzlabot efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī ilgstoši saglabāt valsts finanšu ilgtspējību.Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa, paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējie atjauninājumi (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Nīderlandes pirmā stabilitātes programma tika iesniegta 1998. gada novembrī. Saskaņā ar minēto regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 1998. gada 1. decembrī sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekšminētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.Atjauninātās programmas novērtējuma pamatojumsKomisija ir pārbaudījusi pēdējo Nīderlandes stabilitātes programmas atjauninājumu, kas iesniegts 2006. gada 22. novembrī, un ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to (skat. ierāmēto informāciju par galvenajiem novērtējumā aplūkotajiem jautājumiem).Lai radītu priekšstatu par kontekstu, kādā tiek izvērtēta atjauninātās stabilitātes programmas budžeta stratēģija, turpmākajos punktos apkopoti1.  saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītāji pēdējo 10 gadu laikā;2.  visjaunākais valsts stāvokļa novērtējums saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu (kopsavilkums Padomes atzinumam par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu) un3.  Komisijas novērtējums par 2006. gada septembra valsts reformu programmu.Jaunākie saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītājiNīderlande 1990. gadu otrajā pusē piedzīvoja ilgstošu ciklisku uzplaukumu, un tās rezultāti kopumā bija labāki nekā euro zonai gan ekonomiskās izaugsmes, gan bezdarba ziņā. Tam 2000. gadu sākumā sekoja lejupslīde. Visā šajā ciklā Nīderlandes ekonomiskie rezultāti bija labāki nekā vidēji euro zonā. Tomēr stabilāka izaugsme būtu nākusi par labu tautsaimniecībai. Pastāv risks, ka pašlaik ļoti augstais privāto finansiālo parādu līmenis varētu samazināties vēl vairāk, pieaugot procentu likmēm, kas ierobežotu privāto patēriņu un tādējādi izraisītu nākamo ekonomikas lejupslīdi.Turklāt pateicoties ļoti dinamiskajai attīstībai gan mājokļu, gan kapitāla tirgū, kas bija viens no 1990. gadu beigu ekonomiskā uzplaukuma cēloņiem, uz laiku palielinājās arī nodokļu elastīgums. Spēkā esošie fiskālie noteikumi nespēja pilnībā novērst to, ka fiskālā politika kļuva procikliska. Pēc 2000. gadā vērojamā pietiekamā pārpalikuma vispārējā valsts bilance strauji pasliktinājās, 2001. un 2002. gadā tajā parādījās deficīts, bet 2003. gadā tika pārsniegta valsts budžeta deficītam noteiktā robežvērtība — 3% no IKP. Taču jau 2004. un 2005. gadā tika panākta būtiska budžeta konsolidācija, kas samazināja budžeta deficītu līdz 1,9% no IKP 2004. gadā un līdz 0,3 % 2005. gadā.. 2005. gada jūnijā Padome atcēla pārmērīga deficīta procedūru, kas bija uzsākta 2004. gada jūnijā.Novērtējums Padomes atzinumā par iepriekšējo programmuPadome 2006. gada 14. martā pieņēma atzinumu par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu periodam no 2005. gada līdz 2008. gadam. Padome atzinīgi novērtēja „Nīderlandes valdības centienus turpināt samazināt budžeta deficītu zem atsauces vērtības 3 % apmērā no IKP 2005. gadā, ātri novēršot pārmērīgo deficītu, kā arī to, ka iestādes plāno ievērot vidējā termiņa mērķi visā programmas darbības laikā”. Padome, „ņemot vērā negaidīti labos rezultātus 2005. gadā” aicināja Nīderlandi „saglabāt stabilu budžeta stāvokli arī 2006. gadā un turpmākos gados”.Komisijas novērtējums par 2006. gada septembra valsts reformu programmuĪstenošanas ziņojums par Nīderlandes valsts reformu programmu, kas paredzēta saskaņā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai, tika iesniegts 2006. gada 16. oktobrī. Nīderlandes valsts reformu programmā kā galvenās problēmas/prioritātes minētas darbaspēka piedāvājuma uzlabošana, ātrāks darba ražīguma pieaugums, jo īpaši stiprinot pētniecību un attīstību, inovācijas un izglītību, kā arī cenu konkurētspējas pieaugums, jo īpaši ierobežojot darbaspēka izmaksas.Komisijas novērtējums (kas pieņemts kā daļa no tās ikgadējā progresa ziņojuma 2006. gada decembrī [2] ) liecina, ka Nīderlande gūst labas sekmes, īstenojot valsts reformu programmu. Kaut arī pastāv zināmi riski makroekonomikas jomā, sevišķi attiecībā uz mājsaimniecību parādiem un potenciālo darba samaksas inflāciju, jo pieaug spriedze darba tirgū, pamatpolitika kopumā ir atbilstoša. Neraugoties uz pieticīgo izaugsmes tempu pētniecības un attīstības jomā, Nīderlande kopumā gūst ievērojamus panākumus mikroekonomikas jomā. Kaut arī lielākajai daļai grupu ir augsti kopējie nodarbinātības rādītāji, aina nodarbinātības jomā ir komplicētāka.Ņemot vērā apzinātās stiprās puses un vājās vietas, Nīderlandei tika ieteikts veikt pasākumus, lai uzlabotu darbaspēka pieejamību, jo īpaši izmantojot tādas darbaspēka grupas kā gados vecāki strādājošie, sievietes un nelabvēlīgās grupas.Galvenie novērtējumā aplūkotie jautājumi Kā paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā (stabilitātes programmām) un 9. panta 1. punktā (konverģences programmām), novērtējums attiecas uz šādiem jautājumiem: vai saimnieciskās prognozes programmas pamatā ir reālistiskas; dalībvalsts norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) un tas, vai korekcijas ir pietiekamas, lai to sasniegtu; vai veiktie un/vai ierosinātie pasākumi, lai piemērotu šīs korekcijas, ir pietiekami, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi attiecīgajā ekonomikas ciklā; izvērtējot korekcijas, kas vērstas uz VTM sasniegšanu — vai korekcijas tiek veiktas ekonomiskā uzplaukuma laikā, vai korekcijas var būt mazākas ekonomikas lejupslīdes laikā un (attiecībā uz euro zonas un VKM II dalībvalstīm) vai dalībvalsts cenšas panākt ikgadēju cikliski koriģētās bilances uzlabojumu (atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), par 0,5 % no IKP, kas ir kritērijs, lai tā sasniegtu savu VTM; nosakot VTM korekcijas (attiecībā uz dalībvalstīm, kas to vēl nav sasniegušas) vai atļaujot īslaicīgu novirzi no VTM (attiecībā uz dalībvalstīm, kuras to jau ir sasniegušas), tādu nozīmīgāko strukturālo reformu īstenošana, kas ilgākā laika posmā ļauj tieši ietaupīt izmaksas (veicinot arī potenciālo pieaugumu) un tādējādi pārbaudāmi ietekmējot valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību (ar nosacījumu, ka tiek saglabāta atbilstīga drošības rezerve attiecībā uz atsauces vērtību 3 % no IKP un ka programmas periodā atkal ir gaidāma budžeta stāvokļa atbilstība VTM), un ar ko īpašu uzmanību velta pensiju reformām, ar kurām ievieš vairāku līmeņu sistēmu, kas ietver obligātu pilnībā finansētu pensiju līmeni; vai dalībvalstu ekonomikas politikas virzība atbilst ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm. Programmas makroekonomisko pieņēmumu reālistiskumu novērtē, balstoties uz Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi, izmantojot arī kopīgi apstiprināto metodoloģiju attiecībā uz iespējamā produkcijas apjoma novērtēšanu un cikliski koriģētām bilancēm. Atbilstību ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm novērtē, ņemot vērā ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes valsts finanšu jomā, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs 2005.—2008. gadam. Novērtējot tiek pārbaudīta arī parāda attiecības dinamika un stāvoklis attiecībā uz valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību, kam saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. marta ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana” budžeta uzraudzībā jāveltī pienācīga vērība. Komisijas 2006. gada 12. oktobra Paziņojumā izklāstīta pieeja ilglaicīgas ilgtspējības novērtēšanai[3]; integrācijas pakāpe valsts reformu programmā, ko iesniegušas dalībvalstis saistībā ar Lisabonas stratēģiju, kura vērsta izaugsmei un nodarbinātībai; Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN padome) 2005. gada 7. jūnija Pavadvēstulē Eiropas Padomei par ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm 2005.—2008. gadam paziņoja, ka valsts reformu programmām jāatbilst stabilitātes un konverģences programmām; atbilstība rīcības kodeksam[4], kas cita starpā nosaka kopīgu struktūru un datu tabulas stabilitātes un konverģences programmām. |-  IeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Nīderlandes stabilitātes programmu 2006.-2009. gadamEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu [5] un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.4.  Padome [2007. gada 27. februārī] izskatīja atjaunināto Nīderlandes stabilitātes programmu laikposmam no 2006. gada līdz 2009. gadam.5.  Makroekonomiskajā scenārijā, kas ir šīs programmas pamatā, paredzēts reālā IKP pieaugums par 3¼ % 2006. gadā, par 3 % 2007. gadā un vidēji par 1¾ % atlikušajā programmas periodā. Šis scenārijs, kas novērtēts, ņemot vērā pašlaik pieejamo informāciju, šķiet balstīts uz ticamiem pieņēmumiem par pieaugumu attiecībā uz 2006. un 2007. gadu un piesardzīgiem pieņēmumiem attiecībā uz pārējiem gadiem. Programmā prognozētā inflācija šķiet reālistiska laika posmam līdz 2007. gadam, taču šķiet pārāk zema attiecībā uz pārējo periodu, ņemot vērā gaidāmo spriedzi darba tirgū.6.  Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē lēsts, ka 2006. gadā valsts budžeta stāvoklis ir līdzsvarots, salīdzinot ar mērķi -1,5 % no IKP, kas noteikts iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājumā. Tas galvenokārt atspoguļo ievērojami uzlabojušās cikliskās prognozes, kas paredz lielākus nodokļu ieņēmumus, kā arī lielākus ienākumus no dabasgāzes pārdošanas. Informācija, kas kļuvusi pieejama kopš rudens prognozes (ikmēnēša dati par valsts budžeta bilanci) liecina par vēl labākiem budžeta rezultātiem. Jaunākā oficiālā aplēse, kas ietverta 2006. gada rudens ziņojumā, paredz, ka 2006. gadā budžetā būs pārpalikums 0,4 % apmērā no IKP.7.  Programmas vidēja termiņa budžeta stratēģijas mērķis ir, izmantojot papildu fiskālo konsolidāciju, novērst sabiedrības novecošanas radītās izmaksas. Šajā nolūkā programmā prognozēts, ka valsts budžeta pārpalikums pieaugs no 0,1 % no IKP 2006. gadā līdz 0,9 % 2009. gadā. Plānots, ka primārais pārpalikums pieaugs no 2,4 % no IKP 2006.gadā līdz 2,9 % 2009. gadā; vislielākais pieaugums paredzēts pēdējā programmas gadā, kas lielā mērā atspoguļo to, ka minētajā gadā gaidāma kompensācija par ES pašu resursu iemaksu, kas veikta laikā no 2007. līdz 2009. gadam. Nominālo korekciju pilnībā izskaidro izdevumu un IKP attiecības samazināšanās, kas vairāk nekā pietiekami kompensē ieņēmumu un IKP attiecības samazinājumu par 0,2 procentu punktiem. Salīdzinājumā ar iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu, valsts budžeta bilances līmenis ir ievērojami labāks visā programmas periodā. Tas galvenokārt atspoguļo lielākus ienākumus par gāzi, makroekonomiskās situācijas uzlabošanos 2005. gadā un prognozes 2006. gadam.8.  Tiek plānots, ka strukturālā bilance (t.i., cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), ko aprēķina atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai, 2007. gadā pasliktināsies par aptuveni pusi procentu punkta no IKP, nostabilizēsies 2008. gadā un uzlabosies par aptuveni pusi procentu punkta no IKP 2009. gadā. Tāpat kā iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājumā vidēja termiņa mērķis (VTM) attiecībā uz programmā minēto budžeta stāvokli ir strukturālais deficīts 0,5 % līdz 1 % robežās no IKP, ko programmā plānots saglabāt visā programmas periodā. Tā kā VTM diapazona zemākā robeža ir vienāda ar minimālo kritēriju (aplēstais budžeta deficīts aptuveni 1% apmērā no IKP), to sasniedzot, tiktu īstenots arī mērķis nodrošināt drošības rezervi pret pārmērīga budžeta deficīta rašanos. Šis VTM iekļaujas robežās, kas noteiktas euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un vidējo potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu ilgtermiņā.9.  Programmas budžeta prognožu riski kopumā šķiet līdzsvaroti, sākot ar 2007. gadu. No vienas puses, iespēja, ka 2006. gadā gūtos augstākos nodokļu ieņēmumus varētu pārnest uz 2007. gadu, rada pozitīvu risku attiecībā uz budžeta rezultātiem 2007. gadā. Turklāt attiecībā uz 2008. un 2009. gadu pozitīvs risks saistībā ar budžeta stāvokli izriet no piesardzīga makroekonomiskā scenārija. No otras puses, ieņēmumi par gāzi visā periodā var izrādīties mazāki, nekā pašlaik tiek prognozēts.10.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, programmā izklāstītais budžeta stāvoklis šķiet pietiekošs, lai nodrošinātu tuvināšanos VTM visā programmas periodā, kā tas ir paredzēts programmā. Turklāt tajā paredzēta pietiekama drošības rezerve, lai normālu makroekonomisku svārstību rezultātā netiktu pārkāpts deficīta robežlielums — 3 % no IKP. Tomēr pastāv risks, ka programmā paredzētās fiskālās politikas nostādnes var kļūt procikliskas 2007. gadā, kad gaidāms ekonomikas uzplaukums. Tas neatbilstu Stabilitātes un izaugsmes paktam.11.  Pateicoties krasam valsts budžeta deficīta samazinājumam 2004. un 2005. gadā, tiek lēsts, ka valsts kopējais parāds 2006. gadā būs samazinājies līdz 50,2 % no IKP, kas ir krietni mazāk nekā līgumā noteiktā atsauces vērtība — 60 % no IKP. Programmā paredzēts. ka parāda attiecība arī turpmāk samazināsies par 6 procentu punktiem visā programmas periodā.12.  Novecošanās ilglaicīgā ietekme uz budžetu Nīderlandē pārsniedz vidējo ES rādītāju, galvenokārt tādēļ, ka nākamajās desmitgadēs ievērojami pieaugs pensiju izdevumi kā daļa no IKP. Sākotnējais budžeta stāvoklis, kaut arī ne tik stabils kā 2005. gadā, palīdzēs mazināt prognozēto sabiedrības novecošanas ilglaicīgo ietekmi uz budžetu, taču nav pietiekams, lai šo ietekmi novērstu pilnībā. Prognozētais ieņēmumu pieaugums nākotnē (kā daļa no IKP), galvenokārt pateicoties atliktajai pensiju aplikšanai ar nodokļiem, daļēji kompensētu valsts izdevumu palielināšanos ilgtermiņā. Nodrošinot lielu primāro pārpalikumu vidējā termiņā un/vai īstenojot reformu pasākumus, kas ierobežotu prognozēto ar novecošanu saistīto izdevumu pieaugumu, palīdzēs mazināt apdraudējumus valsts finanšu ilgtspējībai. Kopumā šķiet, ka apdraudējums Nīderlandes valsts finanšu ilgtspējībai ir neliels.13.  Stabilitātes programmā nav ietverts kvalitatīvais novērtējums par valsts reformu programmas 2006. gada īstenošanas ziņojuma kopējo ietekmi atbilstīgi vidēja termiņa fiskālajai stratēģijai. Turklāt tajā nav sniegta sistemātiska informācija par budžeta izmaksām vai ietaupījumiem saistībā ar galvenajām reformām, kas paredzētas valsts reformu programmā, kaut arī šķiet, ka budžeta prognozēs ņemta vērā valsts reformu programmā izklāstīto darbību ietekme uz valsts finansēm. Stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā, liekas, atbilst valsts reformu programmā minētajiem pasākumiem. Konkrēti abās programmās raksturota nesenā veselības aprūpes sistēmas reforma, izmaiņas uzņēmumu peļņas nodokļa sistēmā un plānotie papildu izdevumi, piemēram, infrastruktūras jomā.14.  Programmas budžeta stratēģija kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas iekļautas integrētajās pamatnostādnēs periodam no 2005. līdz 2008. gadam.15.  Attiecībā uz prasībām par sniedzamajiem datiem, kas norādītas rīcības kodeksā par stabilitātes un konverģences programmām, programmā sniegti visi obligātie un lielākā daļa fakultatīvo datu[6].Kopumā var secināt ka vidējā termiņā budžeta stāvoklis ir stabils. Būtisks risks saistīts ar iespēju, ka varētu nesaglabāties pašreizējie lielie ieņēmumi par gāzi, taču kopumā ar budžeta mērķu sasniegšanu saistītie riski lielākoties ir neitrāli.Ņemot vērā iepriekš izklāstīto novērtējumu un labās izaugsmes perspektīvas, Nīderlandei tiek ieteikts saglabāt spēcīgu strukturālo stāvokli 2007. gadā un vēlāk, tādējādi izvairoties no procikliskas fiskālās politikas ekonomikas augšupejas periodā.Galveno makroekonomikas un budžeta prognožu salīdzinājums2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reālais IKP (% izmaiņas) | SP 2006. g. nov. | 1,5 | 3¼ | 3 | 1¾ | 1¾ |COM 2006. g. nov. | 1,5 | 3,0 | 2,9 | 2,6 | n.d. |SP 2005. g. dec. | ¾ | 2½ | 2½ | 2¼ | n.d. |SPCI inflācija (%) | SP 2006. g. nov. | 1,5 | 1½ | 1¾ | 1¾ | 1¾ |COM 2006. g. nov. | 1,5 | 1,6 | 1,8 | 2,3 | n.d. |SP 2005. g. dec. | 1,5 | 1,5 | 1,1 | n,d, | n.d. |Ražošanas apjoma starpība (% no iespējamā IKP) | SP 2006. g. nov. 1 | -1,9 | -0,5 | 0,6 | 0,6 | 0,3 |COM 2006. g. nov. 5 | -2,0 | -1,2 | -0,4 | 0,0 | n.d. |SP 2005.g. dec. 1 | -2,3 | -1,5 | -0,9 | -0,6 | n.d. |Valsts bilance (% no IKP) | SP 2006. g. nov. | -0,3 | 0,1 | 0,2 | 0,3 | 0,9 |COM 2006. g. nov. | -0,3 | 0,0 | 0,1 | 0,3 | n.d. |SP 2005. g. dec. | -1,2 | -1,5 | -1,2 | -1,1 | n.d. |Primārā bilance (% no IKP) | SP 2006. g. nov. | 2,1 | 2,4 | 2,4 | 2,4 | 2,9 |COM 2006. g. nov. | 2,1 | 2,3 | 2,3 | 2,3 | n.d. |SP 2005. g. dec. | 1,4 | 1,1 | 1,4 | 1,5 | n.d. |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | SP 2006. g. nov. 1 | 0,8 | 0,4 | -0,1 | 0,0 | 0,7 |COM 2006. g. nov. | 0,9 | 0,6 | 0,4 | 0,3 | n.d. |SP 2005.g. dec. 1 | 0,0 | -0,7 | -0,6 | -0,6 | n.d. |Strukturālā bilance2 (% no IKP) | SP 2006. g. nov. 3 | 0,8 | 0,4 | -0,1 | 0,0 | 0,4 |COM 2006. g. nov. 4 | 0,9 | 0,6 | 0,4 | 0,3 | n.d. |SP 2005. g. dec. | 0,0 | -0,7 | -0,6 | -0,6 | n.d. |Valsts kopējais parāds (% no IKP) | SP 2006. g. nov. | 52,7 | 50,2 | 47,9 | 46,3 | 44,2 |COM 2006. g. nov. | 52,7 | 50,5 | 47,8 | 45,4 | n.d. |SP 2005. g. dec. | 54,4 | 54,5 | 53,9 | 53,1 | n.d. |Piezīmes: 1Komisijas dienestu aprēķini, kuru pamatā ir programmā atrodamā informācija. ² Cikliski koriģētā bilance (kā iepriekšējās rindās), izņemot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus. 3Vienreizēji un citi pagaidu pasākumi no programmas (0,3% no IKP 2009. gadā; samazina deficītu) 4 Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē nav vienreizēju un citu pagaidu pasākumu 5Pamatojoties uz attiecīgi 1,9%, 2,1%, 2,2% un 2,1% lēsto potenciālo pieaugumu 2005. – 2008. gada periodā. Avoti: Stabilitātes programma (SP); Komisijas dienestu 2006. gada rudens ekonomiskās prognozes (COM); Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi dokumenti, kas ir minēti šajā tekstā, ir atrodami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komisijas paziņojums Eiropadomes pavasara sanāksmē „Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunotās stratēģijas īstenošana — rezultātu gads”, 12.12.2006., COM(2006) 816.[3] Komisijas Paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam „Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība Eiropas Savienībā”, 12.10.2006., COM(2006) 574 galīgā redakcija, un Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts, (2006.), „The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy Nr. 4/2006.[4] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko ECOFIN padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[5] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šajā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Konkrēti trūkst valsts izdevumu funkcionālā sadalījuma 2009. gadam.