Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0067

Ieteikums Padomes atzinums par atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2006.–2011. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97  /* SEC/2007/0067 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 23.1.2007SEC(2007) 67 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2006.–2011. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSVispārējs pamatojumsSTABILITāTES UN IZAUGSMES PAKTA, KAS STāJāS SPēKā 1998. GADA 1. JūLIJā, PAMATMēRķIS IR SAKāRTOT VALSTS FINANSES, LAI TāDēJāDI RADīTU VēL LABāKUS NOSACīJUMUS CENU STABILITāTEI UN SPēCīGAI UN ILGTSPēJīGAI IZAUGSMEI, KAS VEICINA DARBAVIETU RADīšANU. AR PAKTA 2005. GADA REFORMU, ATZīSTOT PAKTA LIETDERīBU FISKāLāS DISCIPLīNAS STIPRINāšANā, TIKA MEKLēTAS IESPēJAS UZLABOT EFEKTIVITāTI UN EKONOMISKO PAMATOJUMU, Kā ARī ILGSTOšI SAGLABāT VALSTS FINANšU ILGTSPēJīBU.Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa, paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējie atjauninājumi (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Itālijas pirmā stabilitātes programma tika iesniegta 1998. gada decembrī. Saskaņā ar minēto regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 1999. gada 8.februārī sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekšminētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.Atjauninātās programmas novērtējuma pamatojumsKomisija ir pārbaudījusi pēdējo Itālijas stabilitātes programmas atjauninājumu, kas iesniegts 2006. gada 4. decembrī, un ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to (skat. ierāmēto informāciju par galvenajiem novērtējumā aplūkotajiem jautājumiem).Lai radītu priekšstatu par kontekstu, kādā tiek izvērtēta atjauninātās stabilitātes programmas budžeta stratēģija, turpmākajos punktos apkopoti1.  saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītāji pēdējo 10 gadu laikā;2.  apskats par valsts stāvokli saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvo daļu (pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra);3.  visjaunākais valsts stāvokļa novērtējums saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu (kopsavilkums Padomes atzinumam par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu) un4.  Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmu.Jaunākie saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītājiItālijā strukturālas nepilnības, kuru dēļ ražīgums pieaug lēni un zūd konkurētspēja ārējos tirgos, domājams, ir galvenais iemesls, kādēļ valsts izaugsme pēdējā desmitgadē bijusi tik vāja. Reālā IKP pieaugums jau kopš 1990. gadu vidus bijis zemāks par euro zonas vidējo rādītāju, un tiek lēsts, ka potenciālais pieaugums samazinājies no vairāk nekā 2 % (līdz 1990. gadu sākumam) līdz 1¼% (2000. gados). Neraugoties uz vājo izaugsmi, inflācija līdz pat 2005. gadam bija nedaudz augstāka nekā vidēji euro zonā. Tomēr pozitīvi ir tas, ka Itālija ir viena no nedaudzajām valstīm, kas kopš gadsimtu mijas piedzīvojusi ievērojamu nodarbinātības pieaugumu, un tās bezdarba līmenis ir būtiski samazinājies. Tomēr, kaut arī Itālijai vēl tāls ceļš ejams, lai sasniegtu ES vidējos rādītājus nodarbinātības ziņā, savādā kombinācija — dinamisks nodarbinātības pieaugums un gauss IKP pieaugums — skaidri liecina, ka Itālijai ir problēmas ar produktivitāti. Valsts finanšu jomā kopējais valsts budžeta deficīts kopš 2003. gada bijis lielāks par Līgumā noteikto atsauces vērtību — 3 % no IKP —, un parāda un IKP attiecība ir ļoti augsta, turklāt 2005. gadā tā sāka no jauna palielināties līdz pat 106,6 % no IKP. Cikliski koriģētā primārā bilance kopš 1998. gada pastāvīgi pasliktinājusies, un kārtējo primāro izdevumu un IKP attiecība kopš 2001. gada nemitīgi palielinājusies.Pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra attiecībā uz ItālijuPadome 2005. gada 28. jūlijā pieņēma lēmumu, paziņojot, ka Itālijai ir pārmērīgs budžeta deficīts saskaņā ar 104. panta 6. punktu. Tajā pašā laikā Padome pieņēma ieteikumu atbilstoši 104. panta 7. punktam, norādot, ka pārmērīgais deficīts jānovērš līdz 2007. gadam. Jo īpaši Itālijai tika ieteikts strikti pildīt 2005. gada budžetu, līdz 2007. gadam samazināt strukturālo deficītu vismaz par 1,6 % no IKP, salīdzinot ar tā līmeni 2005. gadā — turklāt vismaz puse no šā samazinājuma jāpanāk 2006. gadā — un nodrošināt pietiekami ātru parāda un IKP attiecības samazināšanos un tuvināšanos atsauces vērtībai.Komisija 2006. gada 22. februārī pieņēma paziņojumu, kurā secināts, ka Itālijas veiktie pasākumi, ja tos pilnībā īstenotu, atbilstu Padomes ieteikumam. Tomēr vēl aizvien vērojamas neskaidrības saistībā ar pasākumu īstenošanu, tāpēc tā būs pastāvīgi jāuzrauga.Novērtējums Padomes atzinumā par iepriekšējo programmuPadome 2006. gada 14. martā pieņēma atzinumu par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu periodam no 2005. gada līdz 2009. gadam. Padome atzina, ka „programmu var uzskatīt par atbilstošu pārmērīga deficīta korekcijai līdz 2007. gadam, ja pilnībā un efektīvi tiek izpildīts 2006. gada budžets un pieņemti turpmāki pasākumi 2007. gadam. Saistībā ar Padomes 2005. gada 28. jūlija ieteikumiem saskaņā ar Līguma 104. panta 7. punktu un nolūkā stiprināt valsts finanšu ilgtspējību Padome aicināja Itālijui) īstenot strukturālos centienus, kas paredzēti programmā 2006. un 2007. gadam, lai ticamā un noturīgā veidā līdz 2007. gadam novērstu pārmērīgu budžeta deficītu;ii) precizēt vispārējus pasākumus, kas nosaka korekcijas virzību 2007. gadā un pēdējos programmas gados, un nodrošināt, ka korekcijas vidēja termiņa mērķa sasniegšanai ir saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām;iii) nodrošināt, ka parāda un IKP attiecība samazinās straujāk, tuvojoties Līgumā noteiktajai atsauces vērtībai 60 % apmērā no IKP, tostarp īpašu uzmanību pievēršot faktoriem (izņemot tīro aizņēmumu), kas veicina parāda līmeņu izmaiņas, kā arīiv) uzlabot budžeta procesu, palielinot tā caurskatāmību un efektīvi īstenojot iepriekš izstrādātos un jaunos mehānismus izdevumu uzraudzībai, kontrolei un ziņošanai par tiem.Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmuĪstenošanas ziņojums par Itālijas valsts reformu programmu, kas paredzēta saskaņā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai, tika iesniegts 2006. gada 19. oktobrī. Itālijas valsts reformu programmā kā galvenās problēmas/prioritātes minēti šādi uzdevumi: nodrošināt ilglaicīgu fiskālo ilgtspējību; paplašināt brīvas izvēles iespējas iedzīvotājiem un uzņēmumiem; veicināt zinātnisko izpēti un tehnoloģiju attīstību; stiprināt izglītību un apmācību; uzlabot infrastruktūru; aizsargāt vidi.Komisijas novērtējums (kas pieņemts kā daļa no tās ikgadējā progresa ziņojuma 2006. gada decembrī[2]) liecina, ka, salīdzinot ar pērnā gada valsts reformu programmu, Itālijas īstenošanas ziņojumā izklāstīta skaidrāka stratēģija, kas aptver visas politikas jomas un sinerģijas starp tām un tādējādi ir daudz vērienīgāka. Visplašākās sekmes gūtas mikroekonomikas jomā. Makroekonomikas jomā ierosinātās stratēģijas un pasākumi kopumā ir atbilstoši, taču būtiski ir tas, kā tie tiks īstenoti. Nodarbinātības politika atsevišķās būtiskās jomās jāstiprina.Ņemot vērā apzinātās stiprās puses un vājās vietas, Itālijai tika ieteikts veikt pasākumus šādās jomās: valsts finanšu ilgtspējība ilgtermiņā; konkurence preču un pakalpojumu tirgos; reģionālās atšķirības nodarbinātības ziņā un mūžizglītība un izglītība.Galvenie novērtējumā aplūkotie jautājumi Kā paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā (stabilitātes programmām) un 9. panta 1. punktā (konverģences programmām), novērtējums attiecas uz šādiem jautājumiem: vai saimnieciskās prognozes programmas pamatā ir reālistiskas; dalībvalsts norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) un tas, vai korekcijas ir pietiekamas, lai to sasniegtu; vai veiktie un/vai ierosinātie pasākumi, lai piemērotu šīs korekcijas, ir pietiekami, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi attiecīgajā ekonomikas ciklā; izvērtējot korekcijas, kas vērstas uz VTM sasniegšanu — vai korekcijas tiek veiktas ekonomiskā uzplaukuma laikā, vai korekcijas var būt mazākas ekonomikas lejupslīdes laikā un (attiecībā uz euro zonas un VKM II dalībvalstīm) vai dalībvalsts cenšas panākt ikgadēju cikliski koriģētās bilances uzlabojumu (atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), par 0,5 % no IKP, kas ir kritērijs, lai tā sasniegtu savu VTM; nosakot VTM korekcijas (attiecībā uz dalībvalstīm, kas to vēl nav sasniegušas) vai atļaujot īslaicīgu novirzi no VTM (attiecībā uz dalībvalstīm, kuras to jau ir sasniegušas), tādu nozīmīgāko strukturālo reformu īstenošana, kas ilgākā laika posmā ļauj tieši ietaupīt izmaksas (veicinot arī potenciālo pieaugumu) un tādējādi pārbaudāmi ietekmējot valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību (ar nosacījumu, ka tiek saglabāta atbilstīga drošības rezerve attiecībā uz atsauces vērtību 3 % no IKP un ka programmas periodā atkal ir gaidāma budžeta stāvokļa atbilstība VTM), un ar ko īpašu uzmanību velta pensiju reformām, ar kurām ievieš vairāku līmeņu sistēmu, kas ietver obligātu pilnībā finansētu pensiju līmeni; vai dalībvalstu ekonomikas politikas virzība atbilst ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm. Programmas makroekonomisko pieņēmumu reālistiskumu novērtē, balstoties uz Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi, izmantojot arī kopīgi apstiprināto metodoloģiju attiecībā uz iespējamā produkcijas apjoma novērtēšanu un cikliski koriģētām bilancēm. Atbilstību ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm novērtē, ņemot vērā ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes valsts finanšu jomā, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs 2005.—2008. gadam. Novērtējot tiek pārbaudīta arī parāda attiecības dinamika un stāvoklis attiecībā uz valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību, kam saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. marta ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana” budžeta uzraudzībā jāveltī pienācīga vērība. Komisijas 2006. gada 12. oktobra Paziņojumā izklāstīta pieeja ilglaicīgas ilgtspējības novērtēšanai[3]; integrācijas pakāpe valsts reformu programmā, ko iesniegušas dalībvalstis saistībā ar Lisabonas stratēģiju, kura vērsta izaugsmei un nodarbinātībai; Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN padome) 2005. gada 7. jūnija Pavadvēstulē Eiropas Padomei par ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm 2005.—2008. gadam paziņoja, ka valsts reformu programmām jāatbilst stabilitātes un konverģences programmām; atbilstība rīcības kodeksam[4], kas cita starpā nosaka kopīgu struktūru un datu tabulas stabilitātes un konverģences programmām. |-  IeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2006.–2011. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[5] un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.5.  Padome [2007. gada 27. februārī] izskatīja atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu laikposmam no 2006. gada līdz 2011. gadam.6.  Makroekonomiskajā scenārijā, kas ir šīs programmas pamatā, paredzēts, ka reālā IKP pieaugums sākumā samazināsies no 1,6 % 2006. gadā līdz 1,3 % 2007. gadā. Pēcāk ekonomiskā izaugsme palielināsies un 2011. gadā sasniegs 1,7 % no IKP. Šis scenārijs, kas novērtēts, ņemot vērā pašlaik pieejamo informāciju, šķiet balstīts uz ticamiem pieņēmumiem par pieaugumu. Programmas prognozes par inflāciju programmas perioda pēdējos gados šķiet pārāk zemas.7.  2006. gada stabilitātes programmas atjauninājums paredz, ka 2006. gadā deficīts būs 5,7 % no IKP[6]. Tas ir pretrunā ar Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi — 4,7 % no IKP. Komisijas scenārijā nav ņemta vērā novirze 0,9 % apmērā no IKP, lai dzēstu ar ātrvilcienu projektu ( Ferrovie dello Stato — RFI/TAV )[7] saistīto dzelzceļa uzņēmuma parādu saskaņā ar lēmumu, kurš pieņemts budžeta procesa pēdējā posmā. Savukārt Komisijas dienestu rudens prognozē minētais valsts budžeta deficīts ir lielāks nekā iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājumā norādītie 3,5 % no IKP. Atšķirība 1,2 % apmērā no IKP ir skaidrojama ar vienreizējo pasākumu atšķirīgo ietekmi (0,8% no IKP) un pastāvīgo negatīvo ietekmi, ko rada Eiropas Kopienu Tiesas nolēmums par PVN piemērošanu uzņēmumu automašīnām (0,4 % no IKP).8.  Programmas budžeta stratēģijas mērķis ir 2007. gadā novērst pārmērīgo budžeta deficītu (plānots, ka deficīts samazināsies līdz 2,8 % no IKP). Tiek plānots, ka pēc tam valsts bilance programmas periodā pastāvīgi uzlabosies un 2011. gadā būs pozitīva — 0,1 % no IKP. Paredzams uzlabojums primārajā bilancē — no -0,9 % no IKP 2006. gadā līdz 5 % 2011. gadā. Līdz 2007. gadam korekcijas galvenokārt saistītas ar ieņēmumiem, kuru palielināšanos sekmēs tieša aplikšana ar nodokļiem un sociālās iemaksas. Attiecībā uz laikposmu pēc 2007. gada informācija ir sniegta tikai par korekciju apjomu, kas nepieciešams, lai sasniegtu ar tendencēm saistītos budžeta mērķus. Salīdzinot ar iepriekšējo programmu, mērķi, kas noteikti laikam no 2007. gada, kopumā nav mainījušies, neraugoties uz nelabvēlīgāku makroekonomisko scenāriju, tomēr, tā kā 2006. gada deficīta līmenis ir daudz augstāks, arī korekcijas 2007. gadā ir daudz lielākas.9.  Tiek plānots, ka strukturālā bilance (t.i., cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), ko aprēķina atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai, 2006. gadā uzlabosies: ja 2006. gadā būs vērojams deficīts aptuveni 4 % apmērā no IKP, tad programmas perioda beigās (2011. gadā) bilancē jau būs pārpalikums — ¼ % no IKP. Tāpat kā iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājumā vidēja termiņa mērķis (VTM) attiecībā uz programmā minēto budžeta stāvokli ir līdzsvarots budžets strukturālā izteiksmē, ko programmā plānots sasniegt līdz 2010. gadam. Iepriekšējā programmas atjauninājumā VTM netika plānots sasniegt programmas periodā (kas beidzās 2009. gadā). Tā kā vidējā termiņa mērķis ir augstāks par minimālo kritēriju (noteiktais deficīts apmēram 1½ % no IKP), ar tā sasniegšanu tiks nodrošināta drošības rezerve pret pārmērīga deficīta rašanos. Šis VTM iekļaujas robežās, kas noteiktas euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un vidējo potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu ilgtermiņā.10.  Budžeta rezultāti 2006. gadā varētu būt labāki, nekā prognozēts programmā, bet sliktāki — pēc 2007. gada. Attiecībā uz 2007. gadu programmas budžeta prognožu riski kopumā šķiet līdzsvaroti. Tomēr pozitīvi ir tas, ka, ņemot vērā tendences, kas izriet no datiem par skaidras naudas plūsmu, 2006. gadā deficīts izrādīsies mazāks nekā prognozētie 5,7 % no IKP; tas nozīmē, ka bāzes efekts 2007. gadā būs labāks, nekā plānots. Tomēr ar vairākiem pasākumiem, kas iekļauti 2007. gada budžetā, saistās būtiski riski. Nevar izslēgt apdraudējumu valsts finansēm vidējā termiņā, jo īpaši saistībā ar atkārtotu veselības aprūpes izdevumu pārtēriņu. Turklāt attiecībā uz laiku pēc 2007. gada nav sniegta sīkāka informācija par korekciju stratēģiju, kas savukārt palielina ar plānoto fiskālo konsolidāciju saistītos riskus.11.  Ņemot vērā riska novērtējumu, kopumā šķiet, ka programmā izklāstītais budžeta stāvoklis ir tāds, lai saskaņā ar Padomes ieteikumu varētu novērst pārmērīgo deficītu līdz 2007. gadam, ar nosacījumu, ka budžeta pasākumi tiek pilnībā un efektīvi īstenoti. Kopumā ar 2007. gadā plānotajām strukturālajām korekcijām 1¼ % apmērā no IKP saistās negatīvi riski. Tomēr pieejamie dati norāda, ka 2006. gadā strukturālās korekcijas būs labākas, nekā prognozēts (¼ % no IKP), un tas varētu nozīmēt, ka 2007. gadā situācija uzlabosies. Budžeta stāvoklis var nenodrošināt pietiekamu drošības rezervi pret noteiktās IKP deficīta robežvērtības —3 % — pārkāpšanu parastu makroekonomisku svārstību rezultātā līdz 2010. gadam. Turklāt ar to var nepietikt, lai nodrošinātu VTM sasniegšanu programmas periodā, kā paredzēts programmā. Nākamajos gados pēc pārmērīga deficīta novēršanas korekciju temps virzībā uz programmā netieši norādīto VTM kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā noteikts, ka euro zonas un VKM II dalībvalstīm strukturālās bilances gada uzlabojuma kritērijs ir 0,5 % no IKP un ka korekcijai jābūt lielākai ekonomiskā uzplaukuma laikā un tā varētu būt mazāka ekonomikas lejupslīdes periodā.12.  Tiek oficiāli lēsts, ka valsts kopējais parāds 2006. gadā sasniedza 107,6 % no IKP, kas ir krietni vairāk nekā Līgumā paredzētā atsauces vērtība — 60 % no IKP. Programmā paredzēts, ka parāda attiecība pakāpeniski samazināsies un 2011. gadā sasniegs aptuveni 98 % no IKP. Parāda attiecības dinamika 2006. gadā šķiet labvēlīgāka, nekā paredzēts programmā, ņemot vērā datus par skaidras naudas plūsmu. Riski attiecībā uz paredzamo parāda dinamiku 2007. gadā kopumā šķiet sabalansēti. Tā kā attiecībā uz laiku pēc 2007. gada trūkst sīkākas informācijas par korekciju stratēģiju, tas palielina ar plānoto parāda samazināšanu saistītos riskus. Ņemot vērā riska novērtējumu, programmas periodā parāda attiecības samazināšanās varētu būt nepietiekama, lai tuvinātos atsauces vērtībai.13.  Novecošanās ilglaicīgā ietekme uz budžetu un pensiju izdevumu pieaugums Itālijā ir mazāks nekā vidēji ES, pateicoties pieņemtajām pensiju reformām, ar nosacījumu, ka tās (un jo īpaši plānotās periodiskās aktuārās korekcijas atbilstīgi paredzamajam mūža ilgumam) tiek pilnībā īstenotas. Nodarbinātības, jo sevišķi gados vecāku ļaužu nodarbinātības palielināšanās uzlabos darba ņēmēju pensijas nākotnē un sekmēs pensiju reformu īstenošanu. Sākotnējais budžeta stāvoklis, kaut arī nedaudz labāks nekā 2005. gadā, apdraud valsts finanšu ilgtspējību, pat neņemot vērā sabiedrības novecošanās ilglaicīgo ietekmi uz budžetu. Turklāt pašreizējais kopējā parāda līmenis ir krietni augstāks par Līgumā noteikto atsauces vērtību, un, lai to samazinātu, būs jāpanāk un ilgstoši jāsaglabā liels primārais pārpalikums. Kopumā šķiet, ka Itālijas valsts finanšu ilgtspējību apdraud vidējs risks.14.  Stabilitātes programmā ietverts kvalitatīvais novērtējums par valsts reformu programmas 2006. gada oktobra īstenošanas ziņojuma kopējo ietekmi atbilstīgi vidēja termiņa fiskālajai stratēģijai. Tajā sniegta zināma informācija par budžeta izmaksām vai ietaupījumiem saistībā ar galvenajām reformām, kas paredzētas valsts reformu programmā, un budžeta prognozēs ņemta vērā valsts reformu programmā izklāstīto darbību ietekme uz valsts finansēm. Stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā, liekas, atbilst valsts reformu programmā minētajiem pasākumiem. Konkrēti abās programmās aplūkots jautājums par finanšu ilgtspējību un paredzēts samazināt nodarbinātības izmaksu un neto algas starpību laikā no 2007. līdz 2008. gadam.15.  Programmas budžeta stratēģija valsts finanšu jomā kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam.16.  Attiecībā uz prasībām par sniedzamajiem datiem, kas norādītas rīcības kodeksā par stabilitātes un konverģences programmām, programmā vērojami trūkumi attiecībā uz obligātajiem un fakultatīvajiem datiem[8].Kopumā var secināt, ka programma visumā atbilst mērķim līdz 2007. gadam novērstu pārmērīgu budžeta deficītu, ar nosacījumu, ka 2007. gada budžets tiek pilnībā un efektīvi izpildīts. Kas attiecas uz laiku pēc 2007. gada, plānotās korekcijas ir saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām un ļautu sasniegt VTM līdz programmas perioda beigām. Tomēr nav sniegtas sīkākas ziņas par korekciju stratēģiju, kas pats par sevi ir apdraudējums budžeta mērķu sasniegšanai pēc 2007. gada un liedz pienācīgi izvērtēt konsolidācijas stratēģiju.Ņemot vērā iepriekš minēto novērtējumu un 2005. gada 28. jūlija ieteikumu saskaņā ar 104. panta 7. punktu, Itālija tiek aicinātai) sasniegt plānoto fiskālo konsolidāciju 2007. gadā, lai novērstu pārmērīgo budžeta deficītu atbilstīgi Padomes ieteikumam saskaņā ar 104. panta 7. punktu;i) kad pārmērīgais deficīts novērsts, nodrošināt atbilstīgu virzību, lai sasniegtu VTM līdz programmas periodam beigām, kā arī nodrošināt pienācīgu parāda un IKP attiecības samazināšanos;iii) ņemot vērā sevišķi augsto parāda līmeni, pilnībā īstenot pieņemtās pensiju reformas, lai izvairītos no būtiskas to izdevumu palielināšanās, kas saistīti ar novecošanos kā arīiv) uzlabot budžeta procesu, palielinot tā caurskatāmību, precizējot budžeta stratēģiju ar ilgtermiņa perspektīvu un efektīvi īstenojot mehānismus izdevumu uzraudzībai, kontrolei un ziņošanai par tiem, jo īpaši attiecībā uz izdevumiem veselības aprūpes jomā.Itālija tiek aicināta arī stingrāk ievērot rīcības kodeksā izklāstītās prasības datiem.Galveno makroekonomikas un budžeta prognožu salīdzinājums2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |Reālais IKP (% izmaiņas) | SP 2006. g. dec. | 0,0 | 1,6 | 1,3 | 1,5 | 1,6 | 1,7 | 1,7 |COM 2006. g. nov. | 0,0 | 1,7 | 1,4 | 1,4 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005. g. dec. | 0,0 | 1,5 | 1,5 | 1,7 | 1,8 | n.d. | n.d. |SPCI inflācija (%) | SP 2006. g. dec. | 2,2 | 2,2 | 2,1 | 1,7 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |COM 2006. g. nov. | 2,2 | 2,3 | 2,0 | 1,9 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005. g. dec. | 2.3 | 2.3 | 2.2 | 2.0 | 2.0 | n.d. | n.d. |Ražošanas apjoma starpība (% no iespējamā IKP) | SP 2006. g. dec. 1 | -1.3 | -0.9 | -0.9 | -0.8 | -0.7 | -0.5 | -0.5 |COM 2006. g. nov. 5 | -1.4 | -1.0 | -1.0 | -1.1 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005.g. dec. 1 | -1.5 | -1.2 | -1.0 | -0.8 | -0.6 | n.d. | n.d. |Valsts budžeta bilance (% no IKP) | SP 2006. g. dec. 7 | -4.1 | -5.7 | -2.8 | -2.2 | -1.5 | -0.7 | 0.1 |COM 2006. g. nov. | -4.1 | -4.7 | -2.9 | -3.1 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005. g. dec. | -4.3 | -3.5 | -2.8 | -2.1 | -1.5 | n.d. | n.d. |Primārā bilance 6 (% no IKP) | SP 2006. g. dec. 7 | 0,7 | -0,9 | 2,2 | 2,8 | 3,4 | 4,2 | 5,0 |COM 2006. g. nov. | 0,5 | -0,1 | 1,8 | 1,7 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005. g. dec. | 0,6 | 1,3 | 1,9 | 2,6 | 3.2 | n.d. | n.d. |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | SP 2006. g. dec. 1 7 | -3,5 | -5,3 | -2,3 | -1,8 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |COM 2006. g. nov. | -3,4 | -4,1 | -2,4 | -2,5 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005.g. dec. 1 | -3,5 | -2,9 | -2,3 | -1,7 | -1.2 | n.d. | n.d. |Strukturālā bilance2 (% no IKP) | SP 2006. g. dec. 1 3 | -4,0 | -3,9 | -2,5 | -1,9 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |COM 2006. g. nov. 4 | -3,9 | -3,6 | -2,5 | -2,6 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005.g. dec. 1 | -4,1 | -3,2 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | n.d. | n.d. |Valsts kopējais parāds (% no IKP) | SP 2006. g. dec. | 106,6 | 107,6 | 106,9 | 105,4 | 103,5 | 100,7 | 97,8 |COM 2006. g. nov. | 106,6 | 107,2 | 105,9 | 105,7 | n.d. | n.d. | n.d. |SP 2005. g. dec. | 108,5 | 108,0 | 106,1 | 104,4 | 101,7 | n.d. | n.d. |Piezīmes. ¹ Komisijas dienestu aprēķini, kuru pamatā ir programmā atrodamā informācija. 2Cikliski koriģētā bilance (kā norādīta iepriekšējās rindās), izņemot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus. 3Vienreizējie un citi pagaidu pasākumi no programmas (0,5 % no IKP 2005. gadā, 0,1 % no IKP 2007. un 2008. gadā). samazina deficītu. 2006. gadā — 1,4 % no IKP, palielina deficītu). 4Dati no Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozes par vienreizējiem un citiem pagaidu pasākumiem (0,5 % no IKP 2005. gadā un 0,1% 2007. un 2008. gadā; samazina deficītu. 2006. gadā — 0,5% no IKP, palielina deficītu). 5Pamatojoties uz attiecīgi 1,2%, 1,3%, 1,4% un 1,5% lēsto potenciālo pieaugumu 2005. – 2007. gada periodā. 6Primārās bilances dati programma un Komisijas dienestu prognozēs nav tieši salīdzināmi atšķirīgas FISIM apstrādes dēļ. Dati programmā atbilst rīcības kodeksā paredzētajām definīcijām. Lai Komisijas datus par primāro bilanci varētu salīdzināt ar programmas datiem, tiek jākoriģē par aptuveni +0,2 % no IKP. 7 Budžeta dati 2006. gada programmā ir grozīti, lai iekļautu izdevumus 0,9 % apmērā no IKP, kas radušies, valstij dzēšot ar ātrvilcienu projektu saistīto dzelzceļa uzņēmuma parādu, par ko paziņots stabilitātes programmā un kas apstiprināts, veicot galīgos grozījumus Likumā par 2007. gada budžetu. Avoti: Stabilitātes programma (SP);Komisijas dienestu 2006. gada rudens ekonomiskās prognozes (COM); Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi dokumenti, kas ir minēti šajā tekstā, ir atrodami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Komisijas paziņojums Eiropadomes pavasara sanāksmē „Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunotās stratēģijas īstenošana — rezultātu gads”, 12.12.2006., COM(2006) 816.[3] Komisijas Paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam „Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība Eiropas Savienībā”, 12.10.2006., COM(2006) 574 galīgā redakcija, un Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts, (2006.), „The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy Nr. 4/2006.[4] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko ECOFIN padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[5] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Tabulas 2006. gada Stabilitātes programmā neietver vienreizējus valsts izdevumus 0,9 % apmērā no IKP par dzelzceļu uzņēmuma parāda dzēšanu, kas pieminēta programmas tekstā. Šie papildu izdevumi plānoto deficītu 2006. gadā palielina līdz 5,7 % no IKP, salīdzinot ar tabulās minētajiem 4,8 %, un ietekmē arī citus budžeta datus.[7] Atbilstīgi Eurostat 2005. gada 23. maija lēmumam (sk. Eurostat Ziņu apskatu Nr. 65/2005), saskaņā ar kuru šis dzelzceļa uzņēmuma parāds jau bija iegrāmatos kā valdības saistības, valdības lēmums neietekmē parādu.[8] Konkrēti, nav sniegts budžeta iedalījums saskaņā ar deficīta mērķiem 2008. —2011. gadam.


title: Padomes Ieteikums ( 2013. gada 9. jūlijs ) par Polijas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas konverģences programmu 2012.–2016. gadam

text:
               30.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/63

      PADOMES IETEIKUMS

   (2013. gada 9. jūlijs)
   par Polijas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas konverģences programmu 2012.–2016. gadam
   2013/C 217/16
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2012. gada 10. jūlijā pieņēma ieteikumu (3) par Polijas valsts reformu programmu 2012. gadam un sniedza savu atzinumu par Polijas konverģences programmu 2012.–2015. gadam.

               (5)

               Komisija 2012. gada 28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2013. Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (4), 2012. gada 28. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Polija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām paredzēts izstrādāt padziļinātu pārskatu.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2013. gada 7. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2013. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2013. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2013. gada 14. martā apstiprināja, ka prioritātes ir nodrošināt finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un sekmēt izaugsmi. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Polija 2013. gada 30. aprīlī iesniedza savu 2013. gada valsts reformu programmu un konverģences programmu laikposmam no 2012. līdz 2016. gadam. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (9)

               Polija 2011.–2012. gadā veica ievērojamu konsolidāciju atbilstoši Padomes ieteikumam. Tomēr, ņemot vērā pasaules ekonomiskās situācijas pasliktināšanos, nav ievērots pārmērīga budžeta deficīta novēršanas termiņš, un tā novēršanai ir nepieciešams vairāk laika. Pamatojoties uz konverģences programmas novērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomikas scenārijs, uz kuru pamatojas programmā sniegtās budžeta prognozes, ir optimistisks. Jo īpaši ir sagaidāms, ka privātais patēriņš un privātās investīcijas pieaugs straujāk, nekā paredzēts Komisijas dienestu 2013. gada pavasara prognozēs, un tā rezultātā kopējais izaugsmes rādītājs 2013. gadā būs augstāks (1,5 % attiecībā pret 1,1 %). Konverģences programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2013. gadam (vienu gadu pēc sākotnējā pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras termiņa 2012. gadā) sasniegt deficītu 3,5 % apmērā no IKP un līdz 2016. gadam sasniegt budžeta vidējā termiņa mērķi (turpmāk “VTM”). Tomēr konverģences programmā paredzēts pamata deficītu 3 % apmērā no IKP sasniegt tikai līdz 2015. gadam. Ņemot vērā konverģences programmā ietvertās pārāk optimistiskās izaugsmes un ieņēmumu prognozes, Padome uzskata, ka fiskālā konsolidācija, ko iestādes plāno veikt, nav savienojama ar faktisko pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu līdz 2013. gadam, ja vien netiks veikti būtiski papildu pasākumi, lai stiprinātu centienus šajā gadā. Konverģences programma balstās uz optimistisku scenāriju un nav pietiekami pamatota ar sīki izstrādātiem pasākumiem, lai ticami nodrošinātu deficīta novēršanu vēlākais līdz 2014. gadam. Tādēļ ir nepieciešami papildu centieni, pamatojoties uz sīki izstrādātiem pasākumiem gan 2013., gan 2014. gadam.
               Iestādes nav pietiekami izmantojušas izaugsmes apstākļus pirmskrīzes laikā, lai reformētu publisko izdevumu struktūru ar mērķi noteikt prioritātes attiecībā uz izaugsmi veicinošām jomām. Konverģences programmā ir saglabāts iepriekšējais VTM -1 % apmērā no IKP, kas atspoguļo paktā noteiktos mērķus. Pamatojoties uz (pārrēķināto) strukturālo deficītu, nav plānots sasniegt VTM līdz 2016. gadam, kā tas ir paredzēts konverģences programmā, jo plānotā gada virzība uz VTM sasniegšanu 0,3 % apmērā no IKP (strukturālā izteiksmē) 2015. gadā un 0,7 % apmērā no IKP 2016. gadā nav pietiekama. Valsts izdevumu kāpums, ņemot vērā diskrecionāros ieņēmumu pasākumus, atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta kritērijam visā konverģences programmas laikposmā. Var būt nepieciešami papildu centieni un korekciju sastāva izmaiņas arī turpmākajos konverģences programmas gados, jo virzība uz VTM sasniegšanu galvenokārt paļaujas uz valsts ieguldījumu izdevumu apjomīgiem samazinājumiem un to pietiekami neatbalsta sīki izstrādāti pasākumi. Tiek prognozēts, ka Polijā programmas laikposmā vispārējais valsts parāds saglabāsies mazāks par 60 % no IKP. Valsts iestādes prognozē, ka tas saglabāsies kopumā nemainīgs nedaudz virs 55,5 % no IKP līdz 2014./2015. gadam (un samazināsies 2016. gadā), turpretī Komisija, ņemot vērā iespējamos riskus, kas apdraud konsolidācijas plānus un parāda samazināšanas pozīcijas, paredz pieaugumu līdz apmēram 59 % no IKP 2014. gadā. Nodokļu iekasēšana joprojām ir svarīgs jautājums attiecībā uz cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, un tam ir nepieciešams arī samazināt administratīvo slogu nodokļu maksātājiem un uzlabot nodokļu pārvaldības efektivitāti. Lai nodrošinātu panākumus fiskālās konsolidācijas stratēģijas īstenošanā, ir svarīgi, lai fiskālā konsolidācija tiktu atbalstīta ar visaptverošām strukturālām reformām.

               (10)

               Izaugsmi veicinošu izdevumu (izglītībā, izpētē un inovācijās) nelielais īpatsvars un valsts ieguldījumu samazinājums pazemina ilgtermiņa izaugsmes izredzes. Veselības aprūpes nozarē Polijā ir vērojami ierobežojumi piekļuvē veselības aprūpei un izmaksu neefektivitāte, lai gan paredzams, ka vidējā termiņā līdz ilgtermiņā izdevumi veselības aprūpes jomā ievērojami palielināsies iedzīvotāju novecošanas dēļ, palielinot slogu valsts finansēm. Sistēmu var uzlabot, stiprinot primāro veselības aprūpi un konsultēšanas sistēmas un izmantojot izmaksu efektivitātes ieguvumu potenciālu stacionārajā aprūpē.

               (11)

               Valdība vēl nav īstenojusi pastāvīgu noteikumu attiecībā uz izdevumiem atbilstoši Eiropas kontu sistēmai. Turklāt Polija ir guvusi tikai nelielus panākumus vidēja termiņa plānošanā un koordinācijas uzlabošanā starp dažādiem valdības līmeņiem budžeta procesā.

               (12)

               Pieaug jauniešu bezdarbs, kas cita starpā ir tādēļ, ka iegūtā izglītība nav pietiekami saskaņota ar darba tirgus vajadzībām. Lai gan īstenoto izglītības sistēmas reformu mērķis ir novērst prasmju un darbavietu neatbilstību, joprojām ir nepieciešams palielināt māceklības un apmācību darbavietā pieejamību, stiprināt skolu un darba devēju sadarbību un uzlabot mācību kvalitāti. Garantijas jauniešiem īstenošana, pamatojoties uz jau esošajiem centieniem, veicinātu palīdzību jauniešiem atrast darbu. To pieaugušo īpatsvars, kas piedalās mūžizglītībā, joprojām ir zems, un mūžizglītības stratēģija vēl nav pieņemta.

               (13)

               Attiecībā uz agrīno bērnu aprūpi valdība galveno uzmanību pievērsa “Mazu bērnu programmas” īstenošanai. Tā rezultātā bērnudārzu skaits pēdējos divos gados gandrīz divkāršojās, taču tas joprojām ir neliels relatīvā izteiksmē un neapmierina pieprasījumu. Polija veica tikai nenozīmīgus pasākumus, lai risinātu situāciju saistībā ar plaši izmantoto pagaidu nodarbinātību. Valstī ir Savienībā trešais lielākais rādītājs piespiedu kārtā terminētu darba līgumu īpatsvarā no visām nodarbinātajām personām, jo īpaši vecuma grupā no 15 līdz 24 gadiem. Lai gan bieži tiek apgalvots, ka terminēti līgumi ir instruments, ar kura palīdzību bezdarbnieki ienāk darba tirgū, lai vēlāk noslēgtu līgumu uz nenoteiktu laiku, tas, šķiet, neatbilst patiesībai attiecībā uz vairākumu nodarbināto Polijā. Tā vietā šādu līgumu plašā izmantošana, šķiet, negatīvi ietekmē cilvēkkapitāla kvalitāti un produktivitāti, jo pagaidu darbiniekiem parasti ir mazāka piekļuve profesionālajai apmācībai. Atalgojuma ierobežojums, slēdzot terminētus līgumus, arī ir samērā augsts, kas veicina vienu no Savienībā augstākajiem strādājošo nabadzības rādītājiem. Turklāt ir plaši izplatīta atjaunojamu civiltiesisku līgumu slēgšana ar ievērojami mazāku sociālo aizsardzību. Saskaņā ar valdības ziņojumu “Jaunatne 2011” vairāk nekā 50 % jauno darba ņēmēju ir nodarbināti, pamatojoties uz šādiem līgumiem.

               (14)

               Polijā ir zems gados vecāku cilvēku nodarbinātības līmenis. Kaut gan priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas tika ievērojami samazinātas un ir veikta vispārējā pensiju reforma, kalnračiem joprojām ir īpaša pensiju shēma. Turklāt lauksaimnieku sociālā nodrošinājuma sistēma (KRUS) rada stimulus maziem lauksaimniekiem turpināt darbu lauksaimniecības nozarē galvenokārt tāpēc, ka individuālo lauksaimnieku ienākumi sistēmā netiek precīzi izsekoti. Tā rezultātā rodas slēptais bezdarbs lauku apvidos, kas aizkavē produktivitātes izaugsmi un reģionālā un nozaru darbaspēka mobilitāti.

               (15)

               Polija ir to dalībvalstu vidū, kurās ir viszemākais pētniecības un attīstības izdevumu līmenis, un Polijā ir viens no zemākajiem plaša novatorisma rādītājiem. Pētniecības un attīstības izdevumu kopējā attiecība pret IKP Polijā 2011. gadā bija 0,77 %, un tas ir viens no zemākajiem rādītājiem Savienībā. Jo īpaši zems ir privāto pētniecības un attīstības izdevumu līmenis (0,2 % no IKP 2011. gadā). Polijas uzņēmumi ļoti paļāvās uz tehnoloģiju absorbciju, t. i., jau esošo tehnoloģiju izmantošanu, veicot ieguldījumus pamatkapitālā. Lai gan tas ir bijis veiksmīgs risinājums, lai nodrošinātu produktivitātes pieaugumu un ekonomikas izaugsmi, Polijai tagad ir nepieciešama pāreja uz tādu modeli, kas būtu vairāk pielāgots vietējiem apstākļiem un balstīts uz inovācijām. Zinātnes un augstākās izglītības sistēmu reformas ir sākušas vērienīgu pārstrukturēšanu, lai rosinātu zinātnes un ražošanas nozaru sadarbību. Vēl nav pieejami šo reformu novērtējumi. Ir nepieciešama holistiskāka pieeja, lai saskaņotu centienus pētniecības, inovāciju un rūpniecības politikā un nodrošinātu, ka pastāv piemēroti instrumenti, kas atbalsta visu inovāciju ciklu.

               (16)

               Vēl joprojām ir ļoti liels ieguvumu potenciāls energoefektivitātes uzlabošanai visās Polijas ekonomikas jomās, jo īpaši ēku siltināšanā, un šādi ieguvumi varētu veicināt izaugsmi. Vietējais elektroenerģijas tīkls joprojām ir pārslogots, taču tiek izstrādāti plāni, lai palielinātu starpsavienojumu ar kaimiņvalstu tirgiem kapacitāti. Konkurenci dabasgāzes tirgū joprojām kavē daudzi faktori, proti, vēl nav pabeigta pakāpeniska regulēto cenu pārtraukšana, dominējošajam īpašniekam pieder tirgus daļa aptuveni 97 % apmērā mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības tirgos, un 90 % dabasgāzes tiek importēti no Krievijas.

               (17)

               Neraugoties un dažiem panākumiem, Polijas slikti attīstītā transporta infrastruktūra joprojām ir galvenais izaugsmes kavēklis. Ir gūti panākumi lielos ceļu infrastruktūras projektos, bet dzelzceļa ieguldījumu projekti joprojām ievērojami kavējas. Bojātajai dzelzceļa infrastruktūrai ir nepieciešami būtiski, pieaugoši ieguldījumi, jo tikai 36 % no aptuveni 20 000 km garajām dzelzceļa līnijām, kas tiek izmantotas, ir labā tehniskā stāvoklī. Neraugoties uz nesenajiem centieniem, Polija vēl aizvien krietni atpaliek no citām dalībvalstīm attiecībā uz informācijas un komunikāciju tehnoloģiju izaugsmes potenciāla izmantošanu. Fiksētā platjoslas tīkla pārklājums ir viens no mazākajiem Savienībā gan valsts mērogā, gan lauku apvidos. Ieguldījumi ūdensceļu tīklos joprojām nav pietiekami.

               (18)

               Polijas valsts pārvaldes rezultāti ir vājāki nekā vidēji ES. Galvenās problēmas ir pārredzamības trūkums, nodokļu sistēmas sarežģītība un atbilstības izmaksas, arvien ilgāks civillietu un komerclietu vidējais izskatīšanas laiks, ilgi maksātnespējas procesi un zemi atgūšanas rādītāji. E-pārvaldes izmantošana valsts pārvaldē arī ir zemāka par ES vidējo rādītāju. Polija sāka reformu piekļuves reglamentētām profesijām atvieglošanai pēc sākotnēji paziņotā termiņa.

               (19)

               Eiropas pusgada ietvaros Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Polijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Polijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir sniegti turpmāk 1.–7. ieteikumā.

               (20)

               Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un tās atzinums (5) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

         IESAKA Polijai laikposmā no 2013. gada līdz 2014. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Pastiprināt un īstenot budžeta stratēģiju 2013. gadam un turpmāk, kuras pamatā ir pietiekami konkrēti pasākumi gan 2013. gadam, gan 2014. gadam, lai nodrošinātu, ka ilgtspējīgā veidā tiek laikus novērsts pārmērīgais budžeta deficīts līdz 2014. gadam un ka tiek veikti fiskālie pasākumi, kas noteikti Padomes ieteikumos saistībā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru. Noturīgai fiskālās nelīdzsvarotības koriģēšanai nepieciešams ticami īstenot vērienīgas strukturālās reformas, kas varētu palielināt pielāgošanās spējas un izaugsmes un nodarbinātības potenciālu. Pēc pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas īstenot strukturālas pielāgošanas centienus, kas ļaus Polijai sasniegt vidēja termiņa mērķi līdz 2016. gadam. Lai uzlabotu publisko finanšu kvalitāti, ierobežot izaugsmi veicinošu ieguldījumu samazinājumus, no jauna izvērtēt izdevumu politiku, precīzāk nosakot sociālās politikas mērķus un palielinot izmaksu efektivitāti attiecībā uz izdevumiem veselības aprūpes nozarē. Uzlabot nodokļu iekasēšanu, jo īpaši palielinot nodokļu pārvaldības efektivitāti.

               2.

               Nodrošināt tiesību akta par pastāvīgiem noteikumiem attiecībā uz izdevumiem pieņemšanu 2013. gadā atbilstoši Eiropas kontu sistēmas noteikumiem. Veikt pasākumus, lai stiprinātu gada un vidēja termiņa budžeta koordinācijas mehānismus starp dažādiem valdības līmeņiem.

               3.

               Stiprināt centienus, lai samazinātu jauniešu bezdarbu, piemēram, izmantojot garantiju jauniešiem, palielināt māceklības un apmācību darbavietā pieejamību, stiprināt skolu un darba devēju sadarbību un uzlabot mācību kvalitāti. Pieņemt ierosināto mūžizglītības stratēģiju. Novērst strādājošo nabadzību un darba tirgus segmentāciju, tostarp ieviešot labāku pāreju no nodarbinātības uz noteiktu laiku uz nodarbinātību uz nenoteiktu laiku un samazinot civiltiesisku līgumu pārmērīgu izmantošanu.

               4.

               Arī turpmāk veikt pasākumus, lai palielinātu sieviešu dalību darba tirgū, jo īpaši veicot ieguldījumus tādā kvalitatīvā bērnu aprūpē un pirmsskolas izglītībā, kuru vecāki var atļauties, un nodrošinot stabilu finansējumu un kvalificētu personālu. Lai uzlabotu nozaru darbaspēka mobilitāti, veikt pastāvīgus pasākumus, lai reformētu KRUS. Pakāpeniski pārtraukt īpašo pensiju sistēmu kalnračiem, lai viņus integrētu vispārējā shēmā. Nostiprināt vispārējo pensiju reformu ar pasākumiem, kas veicina vecāku cilvēku nodarbinātību, lai palielinātu izstāšanās no darba tirgus vecumu.

               5.

               Veikt papildu pasākumus, lai nodrošinātu inovācijai labvēlīgu uzņēmējdarbības vidi, stiprinot saiknes starp pētniecības, inovāciju un rūpniecības politiku, turpinot attīstīt pārstrukturētos instrumentus un nodokļu atvieglojumus un mērķtiecīgāk izmantojot esošos instrumentus inovācijas cikla dažādos posmos.

               6.

               Atjaunot un paplašināt enerģijas ražošanas jaudu un uzlabot efektivitāti visā energoapgādes ķēdē. Paātrināt un paplašināt elektroenerģijas tīkla, tostarp pārrobežu starpsavienojumu, izveidi un novērst šķēršļus elektroenerģijas pārrobežu apmaiņai. Pastiprināt konkurenci dabasgāzes nozarē, pakāpeniski pārtraucot regulētas cenas. Nostiprināt dzelzceļa tirgus regulatora lomu un resursus un nodrošināt dzelzceļa ieguldījumu projektu efektīvu īstenošanu nekavējoties. Pastiprināt centienus, lai palielinātu platjoslas tīkla pārklājumu. Uzlabot atkritumu un ūdens resursu apsaimniekošanu.

               7.

               Veikt turpmākus pasākumus, lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi, vienkāršojot līgumu izpildi un prasības būvatļauju saņemšanai un samazinot nodokļu iekasēšanas izmaksas. Pieņemt un īstenot plānoto piekļuves profesionālajiem pakalpojumiem liberalizāciju.

      Briselē, 2013. gada 9. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Paturētas spēkā 2013. gadam ar Padomes Lēmumu 2013/208/ES (2013. gada 22. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 118, 30.4.2013., 21. lpp.).

      (3)  OV C 219, 24.7.2012., 65. lpp.

      (4)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2013. gada 4. februāris ) Eiropas Savienības Padomei par Central Bank of Cyprus ārējo revidentu (ECB/2013/3)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2013. gada 4. februāris)
   Eiropas Savienības Padomei par Central Bank of Cyprus ārējo revidentu
   (ECB/2013/3)
   2013/C 37/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

                  Central Bank of Cyprus pašreizējā ārējā revidenta pilnvaras beigsies pēc 2012. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ jāieceļ ārējo revidentu laika posmam, kas sākas 2013. finanšu gadā.

               (3)

                  Central Bank of Cyprus par savu ārējo revidentu 2013.–2017. finanšu gadā ir izvēlējusies KPMG Limited,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Central Bank of Cyprus ārējo revidentu 2013.–2017. finanšu gadā iecelt KPMG Limited.

      Frankfurtē pie Mainas, 2013. gada 4. februārī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI


title: Padomes ieteikums ( 2009. gada 9. jūnijs ) par pacientu drošību, tostarp par veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksi un kontroli

text:
               3.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/1

      PADOMES IETEIKUMS

   (2009. gada 9. jūnijs)
   par pacientu drošību, tostarp par veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksi un kontroli
   2009/C 151/01
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 152. panta 4. punkta otro daļu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1)

   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (3),
   tā kā:

               (1)

               Līguma 152. pantā paredzēts, ka Kopienas rīcība, kas papildina dalībvalstu politiku, ir vērsta uz to, lai uzlabotu sabiedrības veselību, veiktu cilvēku slimību profilaksi un novērstu draudus cilvēku veselībai.

               (2)

               Lēš, ka dalībvalstīs no 8 % līdz 12 % hospitalizēto pacientu, saņemot veselības aprūpi, cieš no nevēlamiem notikumiem (4).

               (3)

               Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC) ir aplēsis, ka vidēji katram divdesmitajam hospitalizētajam pacientam, tātad 4,1 miljoniem pacientu gadā ES, rodas veselības aprūpē iegūtas infekcijas, un ka katru gadu 37 000 nāves gadījumu cēlonis ir šādas infekcijas.

               (4)

               Nepietiekama pacientu drošība ir gan nopietna sabiedrības veselības problēma, gan liels ekonomisks slogs ierobežotajiem veselības aprūpes resursiem. Liela daļa nevēlamo notikumu slimnīcās un primārajā aprūpē ir novēršama, jo lielāko daļu minēto notikumu izraisa sistēmiski faktori.

               (5)

               Šis ieteikums balstīts uz darbu pacientu drošības jomā, ko veic Pasaules Veselības organizācija (PVO) Pasaules pacientu drošības aliansē, Eiropas Padome un Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija (ESAO), un papildina šo darbu.

               (6)

               Kopiena Septītajā pamatprogrammā pētniecībai un attīstībai (5) atbalsta pētniecību veselības aprūpes sistēmu jomā, jo īpaši veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanas kvalitātes pētniecību (temats “Veselība”), pievēršot pastiprinātu uzmanību pacientu drošības jautājumam. Pēdējai jomai konkrēti pievēršas arī tematā “Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas”.

               (7)

               Komisija Baltajā grāmatā “Kopā par veselību. ES stratēģiskā pieeja 2008.–2013. gadam” (2007. gada 23. oktobris) pacientu drošība ir izvirzīta par jomu, kurā jārīkojas.

               (8)

               Pierādījumi liecina, ka dalībvalstu paveiktais efektīvu un vispusīgu pacientu drošības programmu izstrādē un īstenošanā atšķiras (6). Tāpēc ar šo ieteikumu plānots izveidot pamatu, lai stimulētu politikas izstrādi un nākotnes rīcību dalībvalstīs un starp tām, tādējādi pievēršoties svarīgākajiem pacientu drošības jautājumiem, ar ko saskaras ES.

               (9)

               Pacientiem būtu jāsniedz informācija un pilnvaras, iesaistot viņus pacientu drošības procesā. Viņi būtu jāinformē par pacientu drošības standartiem, paraugpraksi un/vai drošības pasākumiem uz vietas un par to, kur atrodama viegli saprotama un vispusīga informācija par sūdzībām un atlīdzināšanas iespējām.

               (10)

               Dalībvalstīm būtu jāizveido, jāuztur vai jāuzlabo vispusīgas ziņošanas un mācību sistēmas, lai nevēlamo notikumu izplatības pakāpi un iemeslus varētu konstatēt, tādējādi radot iespēju izstrādāt efektīvus risinājumus un rīcības veidus. Pacientu drošības jautājums būtu jāietver veselības aprūpes darbinieku izglītības un apmācības sistēmā, jo viņi sniedz aprūpi.

               (11)

               Kopienas mērogā būtu jāvāc salīdzināmi un apkopoti dati, lai izstrādātu efektīvas un pārredzamas pacientu drošības programmas, struktūras un politiku, un būtu jāizplata paraugprakse starp dalībvalstīm. Lai veicinātu savstarpēju mācīšanos, dalībvalstīm sadarbībā ar Eiropas Komisiju jāizstrādā vienota pacientu drošības terminoloģija un vienoti rādītāji, ņemot vērā attiecīgo starptautisko organizāciju darbu.

               (12)

               Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju rīki, piemēram, elektroniskās slimības vēstures vai e-receptes, var uzlabot pacientu drošību, piemēram, sistemātiski uzraugot zāļu potenciālo mijiedarbību vai alerģijas. Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju rīku mērķim vajadzētu arī uzlabot zāļu lietotāju izpratni.

               (13)

               Būtu jāizstrādā valstu stratēģijas, kas papildina tās stratēģijas, kuras vērstas uz pienācīgu antibakteriālo preparātu izmantošanu (7), valstu sabiedrības veselības mērķos iekļaujot veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksi un kontroli un izvirzot mērķi samazināt veselības aprūpē iegūtu infekciju risku veselības aprūpes iestādēs. Ir svarīgi, lai valstu stratēģiju komponentu īstenošanai vajadzīgos resursus piešķirtu kā daļu no veselības aprūpes pamatfinansējuma.

               (14)

               Veselības aprūpē iegūto infekciju profilaksei un kontrolei vajadzētu būt ilgtermiņa stratēģiskai prioritātei veselības aprūpes iestādēs. Visos hierarhijas līmeņos un funkcijās būtu vajadzīga sadarbība, lai panāktu uz rezultātiem vērstu rīcību un organizatoriskas pārmaiņas, nosakot atbildības jomas visos līmeņos, nodrošinot atbalsta struktūras un tehniskos resursus vietējā līmenī un izstrādājot novērtēšanas procedūras.

               (15)

               Ne vienmēr pieejami pietiekami dati par veselības aprūpē iegūtajām infekcijām, lai veiktu izsmeļošus salīdzinājumus starp iestādēm, izmantojot uzraudzības tīklus, un lai uzraudzītu veselības aprūpē iegūtos patogēnus un novērtētu un izstrādātu politiku veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksei un kontrolei. Tāpēc veselības aprūpes iestāžu līmenī un reģionālā un valstu līmenī būtu jāizveido uzraudzības sistēmas vai jāstiprina tās.

               (16)

               Dalībvalstu mērķim vajadzētu būt samazināt to cilvēku skaitu, kurus skārušas veselības aprūpē iegūtas infekcijas. Lai samazinātu veselības aprūpē iegūtas infekcijas, būtu jāveicina tādu veselības aprūpes speciālistu pieņemšana darbā, kas specializējušies infekciju kontrolē. Turklāt dalībvalstīm un to veselības aprūpes iestādēm būtu jāapsver iespēja izmantot personālu, kas nodrošina saikni ar infekciju kontroles atbalsta speciālistu klīniku mērogā.

               (17)

               Dalībvalstīm būtu cieši jāsadarbojas ar veselības aprūpes tehnoloģiju nozari, lai veicinātu slimniekiem drošu konstrukciju izstrādi, kas samazinātu nevēlamu notikumu iespēju veselības aprūpē.

               (18)

               Lai sasniegtu iepriekš minētos mērķus pacientu drošības jomā, tostarp veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksi un kontroli, dalībvalstīm būtu jānodrošina ļoti vispusīga pieeja, vienlaikus apsverot, kuri ir visatbilstošākie elementi, kas reāli ietekmē nevēlamo notikumu izplatību un radīto slogu.

               (19)

               Kopienas rīcība iedzīvotāju veselības aprūpes jomā pilnīgi respektē dalībvalstu atbildību par veselības aprūpes pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšanu un īstenošanu,

         AR ŠO IESAKA
   piemērojot šajā ieteikumā šādas definīcijas:

               “nevēlams notikums” – notikums, kā rezultātā rodas kaitējums pacientam;

               “kaitējums” ir ķermeņa struktūras vai funkcijas apdraudējums un/vai kaitīga ietekme, ko tas izraisa;

               “veselības aprūpē iegūtas infekcijas”– slimības vai patoloģijas, kas saistītas ar infekcijas izraisītāja vai tā produktu klātbūtni, uzturoties veselības aprūpes iestādēs vai veicot veselības aprūpes procedūras un ārstēšanu;

               “pacienta drošība” – pacienta pasargātība no lieka vai potenciāla kaitējuma saistībā ar veselības aprūpi;

               “procesa rādītājs” – rādītājs, kas attiecas uz to pasākumu ievērošanu, par kuriem ir notikusi vienošanās, piemēram, roku higiēna, uzraudzība, standartizētas operatīvas procedūras;

               “strukturāls rādītājs” – rādītājs, kas attiecas uz visiem resursiem, piemēram, personālu, infrastruktūru, komiteju;

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:
   I.   IETEIKUMI VISPĀRĒJOS PACIENTU DROŠĪBAS JAUTĀJUMOS

               1.

               Atbalstīt valsts politikas un programmu izstrādi un pilnveidošanu pacientu drošības jomā,

                           a)

                           savā teritorijā izraugoties kompetentu iestādi vai iestādes vai kādu citu kompetentu struktūru vai struktūras, kas atbildīgas par pacientu drošību,

                           b)

                           ietverot pacientu drošību kā prioritāru jautājumu veselības politikā un programmās valsts, reģionālajā un vietējā līmenī,

                           c)

                           atbalstot drošāku un lietotājiem ērtu sistēmu, procesu un instrumentu izstrādi, tostarp informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu,

                           d)

                           regulāri pārskatot un atjauninot drošības standartus un/vai paraugpraksi, ko piemēro veselības aprūpē to teritorijā,

                           e)

                           veicinot veselības aprūpes speciālistu organizāciju aktīvu iesaisti pacientu drošībā,

                           f)

                           ietverot īpašu pieeju, lai veicinātu drošus paņēmienus, kā novērst visizplatītākos nevēlamos notikumus, piemēram, ar medikamentiem saistītus notikumus, veselības aprūpē iegūtas infekcijas un komplikācijas ķirurģisku operāciju laikā vai pēc tām.

               2.

               Piešķirt iedzīvotājiem un pacientiem pilnvaras un informēt viņus,

                           a)

                           iesaistot pacientu organizācijas un to pārstāvjus politikas un programmu izstrādē par pacientu drošību visos atbilstīgos līmeņos,

                           b)

                           izplatot pacientiem informāciju par:

                                       i)

                                       spēkā esošiem pacientu drošības standartiem,

                                       ii)

                                       riska, drošības pasākumiem, ko piemēro, lai mazinātu vai novērstu kļūdas un kaitējumu, tostarp par paraugpraksi un tiesībām uz apzinātu piekrišanu ārstēšanai, lai atvieglotu pacienta izvēli un lēmuma pieņemšanu,

                                       iii)

                                       sūdzību procedūrām un pieejamajiem koriģējošiem pasākumiem un kompensācijas veidiem un par piemērojamiem noteikumiem un nosacījumiem;

                           c)

                           apsverot iespējas pilnveidot pacientu pamatiemaņas pacientu drošības jomā, proti, pamatzināšanas, attieksme un vajadzīgās prasmes, lai panāktu drošāku aprūpi.

               3.

               Palīdzēt izveidot un nostiprināt tādas nenosodošas ziņošanas un mācību sistēmas par nevēlamiem notikumiem, kuras

                           a)

                           sniedz informāciju par kļūdu, nevēlamo notikumu un starpgadījumu izplatības pakāpi, to veidiem un iemesliem,

                           b)

                           mudina veselības aprūpes darbiniekus aktīvi ziņot, izmantojot izstrādātos ziņošanas instrumentus, kas ir pārredzami, taisnīgi un neparedz sodus. Minētajiem ziņošanas instrumentiem būtu jāatšķiras no dalībvalstu disciplinārajām sistēmām un procedūrām attiecībā uz veselības aprūpes darbiniekiem, turklāt vajadzības gadījumā būtu jāprecizē tiesiskie jautājumi saistībā ar veselības aprūpes darbinieku atbildību,

                           c)

                           sniedz iespējas pacientiem, viņu radiem un citiem neoficiāliem aprūpētājiem ziņot par savu pieredzi,

                           d)

                           papildina citas ziņošanas sistēmas par drošību, piemēram, par farmakovigilanci un medicīnas ierīcēm, vienlaikus pēc iespējas izvairoties no ziņošanas dublēšanas.

               4.

               Atbilstīgā līmenī veicināt veselības aprūpes darbinieku izglītību un apmācību pacientu drošības jomā,

                           a)

                           sekmējot visu veselības aprūpes iestādēs strādājošo veselības aprūpes speciālistu, citu veselības aprūpes darbinieku un attiecīgā pārvaldes un administratīvā personāla starpdisciplināro izglītību un apmācību pacientu drošības jomā,

                           b)

                           ietverot pacientu drošību pirmsdiploma un pēcdiploma studijās, apmācībās darba vietā un sekmējot veselības aprūpes speciālistu profesionālo izaugsmi,

                           c)

                           apsverot iespēju pilnveidot visu veselības aprūpes darbinieku un attiecīgā pārvaldes un administratīvā personāla pamatiemaņas pacientu drošības jomā, proti, pamatzināšanas, attieksme un vajadzīgās prasmes, lai panāktu drošāku aprūpi,

                           d)

                           sniedzot un izplatot informāciju visiem veselības aprūpes darbiniekiem par pacientu drošības standartiem, riska un drošības pasākumiem, ko piemēro, lai mazinātu vai novērstu kļūdas un kaitējumu, tostarp par paraugpraksi, kā arī sekmēt viņu iesaistīšanos,

                           e)

                           sadarbojoties ar organizācijām, kas iesaistītas veselības aprūpes profesionālajā izglītībā, lai nodrošinātu, ka pacientu drošībai pievērsts pietiekoši daudz uzmanības augstākās izglītības mācību plānos un noritošajās veselības aprūpes speciālistu mācībās un apmācībā, tostarp to prasmju pilnveidošanai, kas vajadzīgas, lai pārvaldītu un īstenotu tās pārmaiņas izturēšanās veidā, kuras vajadzīgas, lai, mainot sistēmu, uzlabotu pacientu drošību.

               5.

               Klasificēt un noteikt pacientu drošības līmeni Kopienas mērogā, sadarbojoties savstarpēji un ar Komisiju,

                           a)

                           lai izstrādātu kopīgas definīcijas un terminoloģiju, ņemot vērā starptautiskus standartizācijas centienus, piemēram, Starptautiskā pacientu drošības līmeņa klasifikāciju, kuru šajā jomā izstrādājusi PVO un Eiropas Padome,

                           b)

                           lai izstrādātu ticamu un salīdzināmu rādītāju kopumu ar mērķi apzināt drošības problēmas, novērtēt tādas iejaukšanās efektivitāti, kas ir vērsta uz drošības uzlabošanu, un sekmēt dalībvalstu mācīšanos citai no citas. Būtu jāņem vērā valsts līmenī izdarītais un starptautiskas darbības, piemēram, ESAO veselības aprūpes kvalitātes rādītāju projekts un Eiropas Kopienas Veselības rādītāju projekts,

                           c)

                           lai vāktu un kopīgi izmantotu salīdzināmus datus un informāciju par rezultātiem pacientu drošības jomā veida un skaita izteiksmē, tādējādi vienkāršojot savstarpēju mācīšanos un informējot par izvirzītajām prioritātēm, ar mērķi palīdzēt dalībvalstīm nākotnē informēt sabiedrību par attiecīgajiem rādītājiem.

               6.

               Dalīties zināšanās, pieredzē un paraugpraksē, savstarpēji sadarbojoties un sadarbojoties ar Komisiju un citām attiecīgām Eiropas un starptautiskām struktūrām, par

                           a)

                           efektīvu un pārredzamu pacienta drošības programmu, struktūru un politikas izveidi, tostarp ziņošanas un mācību sistēmu izveidi, lai vērstos pret nevēlamiem notikumiem veselības aprūpē,

                           b)

                           pacientu drošības jomā veikto pasākumu un risinājumu efektivitāti veselības aprūpes iestāžu līmenī un novērtējumam par iespēju pārnest šos pasākumus citās jomās,

                           c)

                           savlaicīgiem galvenajiem brīdinājumiem pacientu drošības jomā.

               7.

               Pilnveidot un veicināt pētniecību pacientu drošības jomā.

         II.   PAPILDU IETEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ VESELĪBAS APRŪPĒ IEGŪTU INFEKCIJU PROFILAKSI UN KONTROLI

               8.

               Atbilstīgā līmenī pieņemt un īstenot stratēģiju veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksei un kontrolei ar šādiem mērķiem:

                           a)

                           īstenot profilakses un kontroles pasākumus valsts vai reģiona mērogā, lai atbalstītu veselības aprūpē iegūtu infekciju ierobežošanu, konkrēti –

                                       i)

                                       pēc vajadzības visās veselības aprūpes iestādēs ieviešot standartizētus infekciju profilakses un kontroles pasākumus, kas pamatoti ar riska pakāpi,

                                       ii)

                                       veicinot infekcijas profilakses un kontroles pasākumu saskaņotību starp veselības aprūpes sniedzējiem, kas ārstē vai aprūpē konkrētu pacientu, un informāciju par tiem,

                                       iii)

                                       pamatnostādnes un ieteikumus darot pieejamus valsts mērogā,

                                       iv)

                                       aicinot pārbaudīt profilakses un kontroles pasākumus, izmantojot strukturālos un procesu rādītājus, kā arī akreditāciju vai sertifikāciju rezultātus;

                           b)

                           uzlabot infekciju profilaksi un kontroli veselības aprūpes iestāžu līmenī, jo īpaši mudinot, lai veselības aprūpes iestādes piemērotu:

                                       i)

                                       infekciju profilakses un kontroles programmu, kurā iekļauti tādi aspekti kā organizatoriski un strukturāli noteikumi, diagnostikas un terapijas procedūras (piemēram, mikrobu rezistences novēršana), resursu prasības, uzraudzības mērķi, apmācība un pacientu informēšana,

                                       ii)

                                       piemēroti organizatoriskas vadības noteikumi, lai izstrādātu un pārraudzītu infekciju profilakses un kontroles programmu,

                                       iii)

                                       piemērota organizatoriska kārtība un kvalificēts personāls, kā uzdevums būtu īstenot infekciju profilakses un kontroles programmu;

                           c)

                           izveidot vai nostiprināt aktīvas pārraudzības sistēmas

                                       i)

                                       valsts vai reģiona līmenī

                                                   —

                                                   pēc vajadzības regulāri organizējot izplatības pētījumus,

                                                   —

                                                   ņemot vērā, cik svarīga ir konkrētu infekciju veidu pārraudzība, lai izveidotu valsts atsauces datus, ko papildina procesa vai strukturālie rādītāji stratēģijas izvērtējumam,

                                                   —

                                                   organizējot savlaicīgu infekcijas atklāšanu un ziņošanu attiecīgai struktūrai, kā norādīts dalībvalsts mērogā, par satraucošiem ar veselības aprūpi saistītiem mikroorganismiem vai veselības aprūpē iegūtu infekciju sakopojumiem,

                                                   —

                                                   saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas tiesību aktiem vai starptautiskiem noteikumiem (8) ziņojot par Kopienas vai starptautiskas nozīmes infekciju sakopojumiem vai infekciju veidiem,

                                       ii)

                                       veselības aprūpes iestāžu līmenī

                                                   —

                                                   veicinot ļoti kvalitatīvu mikrobioloģisko dokumentāciju un slimības vēstures datus,

                                                   —

                                                   veicot konkrētu infekciju veidu starpgadījumu uzraudzību, ko papildina procesuālie un strukturālie rādītāji, lai novērtētu infekciju kontroles pasākumu īstenošanu,

                                                   —

                                                   apsverot iespēju izmantot konkrētu infekcijas veidu un/vai īpašu veselības aprūpē iegūto patogēnu paveidu uzraudzību, lai savlaicīgi atklātu satraucošus ar veselības aprūpi saistītus mikroorganismus vai veselības aprūpē iegūtu infekciju sakopojumus,

                                       iii)

                                       pēc vajadzības izmantojot uzraudzības metodes un rādītājus, ko ieteicis ECDC, un saslimšanas gadījumu definīcijas, kas pieņemtas Kopienas līmenī saskaņā ar Lēmuma Nr. 2119/98/EC noteikumiem;

                           d)

                           veicināt veselības aprūpes darbinieku izglītību un apmācību,

                                       i)

                                       dalībvalsts vai reģiona līmenī nosakot un ieviešot specializētas infekciju kontroles apmācību un/vai izglītības programmas infekciju kontroles personālam un stiprinot citu veselības aprūpes darbinieku izglītību par veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksi un kontroli,

                                       ii)

                                       veselības aprūpes iestāžu līmenī

                                                   —

                                                   regulāri nodrošinot visam veselības aprūpes personālam, tostarp pārvaldē strādājošajiem, apmācības par higiēnas un infekciju profilakses un kontroles pamatprincipiem,

                                                   —

                                                   regulāri nodrošinot personālam, kuram ir konkrēti uzdevumi saistībā ar veselības aprūpē iegūtu infekciju profilaksi un kontroli, padziļinātas apmācības kursus;

                           e)

                           uzlabot informāciju, ko veselības aprūpes iestādes sniedz pacientiem,

                                       i)

                                       darot pieejamu objektīvu un saprotamu informāciju par risku saslimt ar veselības aprūpē iegūtajām infekcijām, par veselības aprūpes iestāžu īstenotajiem pasākumiem, lai tās novērstu, un par to, kā pacienti var palīdzēt novērst minētās infekcijas,

                                       ii)

                                       nodrošinot speciālu informāciju (piemēram, par profilakses un kontroles pasākumiem) pacientiem, kas ir inficējušies ar veselības aprūpē iegūtajiem patogēniem,

                           f)

                           atbalstīt pētniecību tādās jomās kā epidemioloģija, nanotehnoloģiju un nanomateriālu pielietojums, jaunas preventīvas un terapijas tehnoloģijas un iejaukšanās un par infekciju profilakses un kontroles izmaksu lietderību.

               9.

               Lai ieviestu saskaņotu stratēģiju, kas minēta 8. punktā, kā arī lai nodrošinātu informācijas apmaiņu un koordināciju ar Komisiju, ECDC, Eiropas Zāļu aģentūru un citām dalībvalstīm, apsvērt, kā varētu, ja iespējams līdz 2011. gada 9. jūnijam, izveidot starpnozaru mehānismu vai līdzvērtīgas sistēmas, kas atbilstu katras tās dalībvalsts infrastruktūrai, kura darbojas vai ir integrēta pašreizējā starpnozaru mehānismā, kas izveidots saskaņā ar Padomes 2001. gada 15. novembra Ieteikumu 2002/77/EK par pienācīgu antibakteriālo preparātu izmantošanu cilvēkiem paredzētajās zālēs (9), vai kas būtu integrējamas dalībvalsts infrastruktūrā.

         III.   NOBEIGUMA IETEIKUMI

               10.

               Izplatīt šā ieteikuma saturu veselības aprūpes organizācijām, profesionālajām struktūrām un izglītības iestādēm, un aicināt tās ievērot tajā ierosinātās pieejas, lai radītu iespēju pārņemt tā pamatelementus ikdienas praksē.

               11.

               Līdz 2011. gada 9. jūnijam ziņot Komisijai par tā īstenošanas norisi, un turpmāk pēc Komisijas pieprasījuma, lai veicinātu šā ieteikuma izpildes pārbaudi Kopienas līmenī.

         AR ŠO AICINA KOMISIJU:
   Līdz 2012. gada 9. jūnijam izstrādāt īstenošanas ziņojumu Padomei, kurā novērtē šā ieteikuma ietekmi, balstoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, lai novērtētu, cik efektīvi ir ierosinātie pasākumi, un vai ir vajadzīga turpmākā rīcība.

      Luksemburgā, 2009. gada 8. jūnijā

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         Petr ŠIMERKA

      (1)  2009. gada 23. aprīļa Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  2009. gada 25. marta Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (3)  2009. gada 22. aprīļa Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (4)  Eiropas Komisijai izstrādātais tehniskais ziņojums “Uzlabojot pacientu drošību ES”, ko 2008. gadā publicēja RAND Corporation.

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 1982/2006/EK (2006. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienas Septīto pamatprogrammu pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. līdz 2013. gads (OV L 412, 30.12.2006., 1. lpp.)).

      (6)  Kopienas Sabiedrības veselības programmā (2003–2008) tiek finansēts projekts par pacientu drošības uzlabošanu Eiropā (SIMPATIE), (http://www.simpatie.org).

      (7)  Piemēram, Padomes secinājumi par mikrobu rezistenci, kas pieņemti 2008. gada 10. jūnijā (dok. 9637/08).

      (8)  Piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 2119/98/EK (1998. gada 24. septembris) par epidemioloģiskās uzraudzības un infekcijas slimību kontroles tīkla izveidošanu Kopienā un Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi (OV L 268, 3.10.1998., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 30.4.2004., 1. lpp.).

      (9)  OV L 34, 5.2.2002., 13. lpp.


title: Padomes Ieteikums (2016. gada 19. decembris) “Prasmju pilnveides ceļi – jaunas iespējas pieaugušajiem”

text:
               24.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 484/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 19. decembris)
   “Prasmju pilnveides ceļi – jaunas iespējas pieaugušajiem”
   (2016/C 484/01)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 165. un 166. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Mūsdienu sabiedrībā ikvienam ir nepieciešams plašs prasmju, zināšanu un kompetenču klāsts, tostarp pietiekami laba rakstpratība, rēķinpratība un digitālā kompetence, lai varētu pilnībā izpaust savu potenciālu, aktīvi iesaistīties sabiedrībā un uzņemties sociālos un pilsoniskos pienākumus. Šādas prasmes, zināšanas un kompetences arī ir būtiskas, lai piekļūtu darba tirgum un gūtu tajā panākumus, un iesaistītos turpmākā izglītībā un apmācībā.

               (2)

               Arvien biežāk darba piedāvājumos tiek prasītas gan augstāka līmeņa prasmes, gan plašāks prasmju klāsts. Nākotnē būs arvien mazāk vienkārša rakstura darbvietu. Pat darbvietās, kurās parasti bija vajadzīga zema līmeņa kvalifikācija vai netika prasīta nekāda kvalifikācija, tiek izvirzītas arvien augstākas prasības. Lielai daļai darbu būs nepieciešama noteikta līmeņa digitālā kompetence, savukārt vienkāršajiem darbiem arvien biežāk būs vajadzīgas konkrētas pamatprasmes vai vispārīgas prasmes (kā piemēram, saskarsme, problēmu risināšana, darbs grupā un emocionālā inteliģence).

               (3)

               2015. gadā 64 miljoni cilvēku, vairāk nekā viena ceturtā daļa no Savienības iedzīvotājiem vecumā no 25 līdz 64 gadiem bija pārtraukuši sākotnējo izglītību un apmācību un labākajā gadījumā bija ieguvuši zemākā līmeņa vidējo izglītību. Lai gan nav līdzekļu, kas ļautu noteikt minēto personu pamatprasmju līmeni, Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) Starptautiskā pieaugušo kompetenču novērtēšanas programma (“PIAAC”), kurā tika pārbaudīta rakstpratība, rēķinpratība un problēmu risināšana ar tehnoloģijām piesātinātās vidēs, norāda, ka to 16 līdz 65 gadus vecu pieaugušo īpatsvars, kuriem bija zemākā līmeņa lietpratība, 20 dalībvalstīs bija līdzīgs.

               (4)

               Turklāt ESAO Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas (PISA) 2013. gada dati liecina, ka ievērojama daļa piecpadsmit gadu veco jauniešu uzrāda nepietiekamu lasītprasmi (17,8 %), rēķināšanas prasmi (22,1 %) un nepietiekamus rezultātus dabaszinātnēs (16,6 %). Minētie rezultāti joprojām pārsniedz Izglītības un mācības 2020 (ET 2020) noteikto kritēriju 15 %.

               (5)

                  PIAAC norāda, ka pieaugušie ar augstāk attīstītu rakstpratību, rēķinpratību un lietpratību problēmu risināšanā ar tehnoloģijām piesātinātās vidēs parasti ir veiksmīgāki darba tirgū. Vienlaikus ir mazāka iespēja, ka 20–25 % Eiropas pieaugušo vecumā no 16 līdz 65 gadiem ar zemu minēto prasmju līmeni iesaistīsies mācību procesā vai pilnībā piedalīsies digitāli virzītā ekonomikā un sabiedrībā. Viņiem biežāk draud bezdarbs, lielāka nabadzība un sociālā atstumtība, ir lielāki veselības riski un īsāks paredzamais mūža ilgums, kamēr viņu bērniem ir lielāks nesekmības risks.

               (6)

               Liels tādu personu ar zemu kvalifikāciju īpatsvars, kurām trūkst būtisku pamatprasmju, var būt starp bezdarbniekiem (jo īpaši ilgstošiem bezdarbniekiem) un citām neaizsargātām grupām, piemēram, gados vecākiem darba ņēmējiem, ekonomiski neaktīvām personām un trešo valstu valstspiederīgajiem. Šādi trūkumi apgrūtina viņu iekļūšanu vai atgriešanos darba tirgū.

               (7)

               Pozitīva ietekme ir tādai dalībvalstu politikai, kas saskaņā ar Padomes 2011. gada 28. jūnija ieteikumu (1) un Padomes 2015. gada 23. novembra secinājumiem par politiku, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, pamatojoties uz preventīviem, intervences un kompensēšanas pasākumiem, samazina priekšlaicīgi izglītību un apmācību pārtraukušo skaitu. 2015. gadā vidējais priekšlaicīgi mācības pārtraukušo rādītājs vecuma grupā no 18 līdz 24 gadiem Savienībā bija apmēram par vienu procentpunktu zemāks nekā stratēģijā “Eiropa 2020” izvirzītā 10 % mērķvērtība, taču dažādās dalībvalstīs tas būtiski atšķīrās. Pat tad, ja šāda mērķvērtība tiktu sasniegta, pārējie 10 % kļūtu par pieaugušajiem, kuriem būtu nopietni apgrūtināta iesaistīšanās ilgtspējīgā nodarbinātībā. Turklāt 25 gadus vecu un vecāku cilvēku grupās joprojām ir ļoti liels priekšlaicīgi mācības pārtraukušo cilvēku skaits, daudzi no kuriem ir trešo valstu valstspiederīgie un citi cilvēki, kas ir migrantu izcelsmes vai nāk no nelabvēlīgas sociālās vides.

               (8)

               Pieaugušo ar zemu kvalifikāciju, kas iesaistās mūžizglītībā, ir četras reizes mazāk nekā terciāro kvalifikāciju ieguvušo. Mūžizglītības iespēju pieejamība joprojām ir nevienlīdzīga, un dažām darbspējīgā vecuma iedzīvotāju grupām, jo īpaši trešo valstu valstspiederīgajiem, tā ir mazāk pieejama. Tādēļ, lai prasmju pilnveides pasākumi gūtu panākumus, ļoti būtisks ir mudinājums plaši un iekļaujoši piedalīties. Ļoti svarīgi ir centieni pievērsties personām, kam nepieciešama īpaša motivācija, atbalsts un mūžilgs karjeras atbalsts, jo īpaši tām, kas ir vistālāk no darba tirgus vai izglītības un apmācības.

               (9)

               Prasmju pilnveides ceļi būtu vērsti uz pieaugušajiem ar zemu prasmju, zināšanu un kompetenču līmeni, kuri nav tiesīgi izmantot garantijā jauniešiem paredzēto atbalstu (2), un tie tiem sniegtu elastīgas iespējas uzlabot viņu rakstpratību, rēķinpratību un digitālo kompetenci un virzīties uz augstāku Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras (EKI) līmeni, kas atbilst darba tirgus un aktīvas dalības sabiedrībā prasībām. To varētu sasniegt, izglītību un apmācību īstenojot atbilstošā mācību vidē, kurā kvalificēti skolotāji un pasniedzēji izmanto pieaugušajiem domātas mācību metodes un lieto digitālās mācīšanās iespējas.

               (10)

               Ņemot vērā valstu tiesību aktus, apstākļus un pieejamos resursus, dalībvalstis galveno uzmanību prasmju pilnveides ceļos var pievērst pašu noteiktajām prioritārajām mērķgrupām. Tos varētu īstenot atbilstoši dalībvalstu ieviestajiem īstenošanas pasākumiem un pamatojoties uz personas apņemšanos un vēlmi piedalīties.

               (11)

               Pieaugušo prasmju un kompetenču pilnveidošana būtiski veicina “Eiropa 2020” stratēģisko mērķu sasniegšanu, par ko liecina Eiropas pusgada politikas cikls.

               (12)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ir noteikts, ka ikvienam ir tiesības uz izglītību, kā arī uz pieeju arodmācībām un tālākizglītībai.

               (13)

               Apvienoto Nāciju Organizācijas 2015. gadā definētajos ilgtspējīgas attīstības mērķos aicināts rīkoties, lai nodrošinātu to, ka līdz 2030. gadam visi jaunieši un ievērojama daļa pieaugušo – gan vīrieši, gan sievietes – apgūtu rakstpratību un rēķinpratību.

               (14)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Ieteikumā 2006/962/EK par pamatprasmēm mūžizglītībā (3) ir sniegts atsauces satvars, kas dalībvalstīm palīdz nodrošināt, ka līdz sākotnējās izglītības un apmācības beigām jaunieši ir apguvuši pamatprasmes, kas tos sagatavo pieaugušo dzīvei, tālākizglītībai un darba dzīvei. Minētais satvars arī palīdz dalībvalstīm nodrošināt, ka pieaugušajiem ir iespēja izkopt un atjaunināt savas pamatprasmes visas dzīves laikā.

               (15)

               Eiropas digitālās kompetences satvarā iedzīvotājiem ir sniegta kopējā Eiropas atsauces sistēma attiecībā uz to, kas ir digitāli zinoša persona mūsdienu sabiedrībā, un noteiktas kompetences un to līmeņi piecās galvenajās jomās.

               (16)

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Ieteikumu par Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras izveidošanu mūžizglītībai (4) tika izveidots vienots kvalifikāciju atsauces satvars, kurā ir astoņi līmeņi, kas izteikti mācīšanās rezultātu veidā un kurus var sasniegt, izmantojot dažādus formālās izglītības, neformālās un ikdienējās mācīšanās veidus.

               (17)

               Kopīgajā Padomes un Komisijas ziņojumā par stratēģiskās sistēmas Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā (ET 2020) īstenošanu par prioritāti pieaugušo izglītības jomā cita starpā noteikts uzlabot rakstpratības, rēķinpratības un digitālo prasmju piedāvājumu un pietiekamas otrās iespējas, kuru rezultātā atzītu EKI kvalifikāciju iegūtu tie, kuriem nav EKI 4. līmeņa kvalifikācijas. Minētajā kopīgajā ziņojumā ir noteikti arī vidēja termiņa mērķi, kas jāsasniedz profesionālās izglītības un apmācības (“VET”) jomā, tostarp ar elastīgāku un caurlaidīgāku profesionālās izglītības un apmācības sistēmu palīdzību uzlabot piekļuvi kvalifikācijām attiecībā uz visiem, jo īpaši piedāvājot efektīvus un integrētus ievirzīšanas pakalpojumus un ieviešot neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanu.

               (18)

               Padomes 2012. gada 20. decembra Ieteikumā par neformālās un ikdienējās mācīšanās atzīšanu (5) dalībvalstis tika aicinātas līdz 2018. gadam izveidot neformālās un ikdienējās mācīšanās nacionālo validēšanas (identificēšanas, dokumentēšanas, novērtēšanas un sertificēšanas) sistēmu. Tas ietver iespējas bezdarbniekiem vai personām, kurām draud bezdarbs, iziet “prasmju auditu”, kura mērķis ir noteikt viņu zināšanas, prasmes un kompetences.

               (19)

               Padomes 2013. gada 22. aprīļa Ieteikumā par garantijas jauniešiem izveidi aicināts panākt, lai visi jaunieši vecumā līdz 25 gadiem četru mēnešu laikā pēc tam, kad kļuvuši par bezdarbniekiem vai pārtraukuši formālo izglītību, saņemtu kvalitatīvu darba piedāvājumu, turpmāku izglītību, mācekļa vietu vai stažēšanās iespēju. Tajā dalībvalstis tiek aicinātas piedāvāt priekšlaicīgi mācības pārtraukušajiem un mazprasmīgiem jauniešiem veidus, kā atsākt izglītību un apmācību vai piedalīties otrās iespējas izglītības programmās, kuras nodrošina viņu konkrētajām vajadzībām atbilstošu mācību vidi un ļauj tiem iegūt trūkstošo kvalifikāciju.

               (20)

               Padomes 2016. gada 15. februāra Ieteikumā par ilgtermiņa bezdarbnieku integrēšanu darba tirgū (6) tiek aicināts nodrošināt, lai vēlākais tad, kad bezdarba periods ir sasniedzis 18 mēnešus, ilgtermiņa bezdarbniekiem tiktu piedāvāti padziļināti individuāli novērtējumi un ievirzīšanas pasākumi, un nolīgums par integrāciju darbā, kurā ietverts individuāls pakalpojumu piedāvājums un norādīts vienots kontaktpunkts.

               (21)

               Komisijas 2008. gada 3. oktobra Ieteikumā 2008/867/EK par tādu cilvēku aktīvu integrāciju, kuri ir atstumti no darba tirgus (7), dalībvalstis tiek aicinātas paplašināt un uzlabot ieguldījumus cilvēkkapitālā, izmantojot integrējošu izglītības un apmācības politiku, tostarp efektīvas mūžizglītības stratēģijas, un, reaģējot uz jaunām kompetenču prasībām un vajadzību pēc digitālajām prasmēm, attiecīgi pielāgot izglītības un apmācības sistēmas.

               (22)

               Padomes 2014. gada 5. un 6. jūnija secinājumos par to trešo valstu valstspiederīgo integrāciju, kuri likumīgi uzturas Savienībā, vēlreiz tika apstiprināti 2004. gadā pieņemtie Imigrantu integrācijas politikas Eiropas Savienībā kopējie pamatprincipi, kuros cita starpā noteikts, ka “centieni izglītībā ir izšķiroši nozīmīgi, lai sagatavotu imigrantus un jo īpaši viņu pēcnācējus par veiksmīgākiem un aktīvākiem sabiedrības dalībniekiem”.

               (23)

               Padomes 2008. gada 21. novembra rezolūcijā par mūžilga karjeras atbalsta sekmīgāku iekļaušanu mūžizglītības stratēģijās (8) dalībvalstis tiek aicinātas īstenot četrus pamatprincipus, lai atbalstītu pārmaiņas iedzīvotāju karjerā visā dzīves laikā: veicināt karjeras vadības prasmju apgūšanu visas dzīves laikā; vienkāršot visu iedzīvotāju piekļuvi karjeras atbalsta pakalpojumiem; pilnveidot karjeras atbalsta pakalpojumu kvalitātes nodrošinājumu un veicināt dažādu iesaistīto dalībnieku koordināciju un sadarbību valsts, reģiona un vietējā mērogā.

               (24)

               Neskatoties uz šiem centieniem, izglītības un apmācības pieejamība pieaugušajiem ar zemu kvalifikāciju un viņu līdzdalība izglītībā un apmācībā joprojām ir problēma. Aktīva darba tirgus politika ir vērsta uz to, lai palīdzētu bezdarbniekiem pēc iespējas ātrāk iekļauties darba tirgū, taču tā ne vienmēr sniedz elastīgas un individualizētas iespējas prasmju pilnveidošanai. Tikai nedaudzos publiskās politikas virzienos ir ņemta vērā vajadzība pilnveidot prasmes tiem, kuri jau strādā, un tādējādi viņiem tiek saglabāts prasmju novecošanas un darba zaudēšanas risks, kamēr vislielākā nepieciešamība pēc prasmju pilnveides ir no darba tirgus atstumtajiem, taču tos ir visgrūtāk sasniegt.

               (25)

               Padome un dalībvalstu valdību pārstāvji aicināja Komisiju iesniegt priekšlikumu Jaunajai Prasmju programmai Eiropai, cita starpā pievēršoties veidiem, kā veicināt prasmju attīstību un zināšanu apguvi, un atzīstot, ka pabeigta augstākā līmeņa vidējā izglītība vai līdzvērtīga līmeņa izglītība parasti tiek uzskatīta par minimālo prasību, lai sekmīgi pārietu no izglītības uz darba tirgu un varētu piekļūt turpmākai izglītībai.

               (26)

               Zināšanu bāze, kas vajadzīga politikas veidotājiem un īstenotājiem, palielinās, taču ir nepilnīga. Savienības struktūras, jo īpaši Eurostat, Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA) un Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop), varētu attīstīt turpmāko attiecīgo pētniecību, zināšanas un analīzi. Eiropas sadarbības nodarbinātības, izglītības un apmācības jomā veiktā darba rezultāti varētu vēl vairāk sekmēt zināšanu bāzi un savstarpēju mācīšanos.

               (27)

               Darba devēju organizācijas, darba devēji, arodbiedrības, rūpniecības, tirdzniecības un amatniecības kameras, valstu struktūras, kuras iesaistītas izglītības un apmācības un migrantu integrācijas politikas plānošanā, organizēšanā vai popularizēšanā, nodarbinātības dienesti, izglītības un apmācības iestādes, nozaru starpniekorganizācijas un profesionālās organizācijas, pilsoniskās sabiedrības organizācijas, vietējie un reģionālie ekonomikas dalībnieki, bibliotēkas, vietējie dienesti un paši pieaugušie, kas mācās, ir galvenās ieinteresētās personas, kuras saskaņoti tiecas aptvert, iesaistīt, konsultēt un atbalstīt personas, tām attīstot savus prasmju pilnveides ceļus.

               (28)

               Mērķgrupa ir neviendabīga, un politikas pasākumi ir sadrumstaloti un sarežģīti, tāpēc bieži vien šai jomā trūkst sistemātiskas pieejas darbaspēka prasmju pilnveidošanai un informētības par sociālekonomiskajiem ieguvumiem, kas no tā izriet. Tāpēc būtu vēlami saskanīgi politikas centieni, kas balstīti uz efektīvu koordināciju un partnerībām dažādās politikas jomās.

               (29)

               Tā kā izglītības un apmācības sistēmas un situācija darba tirgū dalībvalstīs un reģionos būtiski atšķiras, attiecībā uz nodarbināmību nav vienas pieejas, ko var piemērot visiem. Šajā sakarībā progress virzībā uz konkrētu kvalifikācijas līmeni vairāk ir līdzeklis, lai uzlabotu personas nodarbināmību un aktīvu dalību sabiedrībā, nekā pašmērķis,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:
   Saskaņā ar valstu tiesību aktiem, apstākļiem un pieejamiem resursiem un cieši sadarbojoties ar sociālajiem partneriem un izglītības un apmācības pakalpojumu sniedzējiem:

               1.

               Pieaugušajiem ar zemu prasmju, zināšanu un kompetenču līmeni, piemēram, tiem, kuri pārtraukuši sākotnējo izglītību vai apmācību, neiegūstot augstākā līmeņa vidējo vai tai līdzvērtīgu izglītību, un kuri nav tiesīgi izmantot garantijā jauniešiem paredzēto atbalstu, – piedāvāt piekļuvi prasmju pilnveides ceļiem, kas atbilstoši individuālajām vajadzībām viņiem sniegs iespēju:

                           a)

                           iegūt minimālo rakstpratības, rēķinpratības un digitālās kompetences līmeni; un/vai

                           b)

                           iegūt plašāku prasmju, zināšanu un kompetenču klāstu, kas atbilst darba tirgus un aktīvas dalības sabiedrībā prasībām, atbilstoši Ieteikumam 2006/962/EK par pamatprasmēm mūžizglītībā, virzoties uz EKI 3. vai 4. līmeņa kvalifikāciju atkarībā no valstu apstākļiem.

               2.

               Ņemot vērā valstu apstākļus, pieejamos resursus un esošās valstu stratēģijas, apzināt prioritārās mērķgrupas prasmju pilnveides ceļu īstenošanai valsts līmenī. Šajā procesā ņemt vērā dzimuma aspektu, kā arī mērķgrupu daudzveidību un dažādās apakšgrupas.

               3.

               Vajadzības gadījumā prasmju pilnveides ceļu īstenošanu veikt trīs posmos: novērtēt prasmes, nodrošināt individualizētu, elastīgu un kvalitatīvu mācību piedāvājumu un validēt un atzīt prasmju pilnveides rezultātā iegūtās prasmes. Minētos posmus varētu palīdzēt veikt ievirzīšanas un atbalsta pasākumi, kas paredzēti 12. līdz 14. punktā, un – vajadzības gadījumā – pēc iespējas labāk izmantojot digitālās tehnoloģijas.

         Prasmju novērtēšana

               4.

               Pieaugušajiem, kuri pieder pie prioritārajām mērķgrupām, kas noteiktas saskaņā ar 2. punktu, piedāvāt iespēju veikt novērtējumu, piemēram, prasmju auditu, lai noteiktu esošās prasmes un prasmju pilnveides vajadzības.

               5.

               Vajadzības gadījumā nodrošināt, ka pieaugušie ar zemu kvalifikāciju var izmantot validēšanas pasākumus, kas izstrādāti saskaņā ar Padomes 2012. gada 20. decembra Ieteikumu par neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanu, lai identificētu, dokumentētu, novērtētu un/vai sertificētu esošās prasmes.

         Individualizēts un elastīgs mācību piedāvājums

               6.

               Nodrošināt izglītības un apmācības piedāvājumu saskaņā ar 1. punktu, ņemot vērā prasmju novērtējumā apzinātās vajadzības. Migrantiem no trešām valstīm vajadzības gadījumā iekļaut iespējas apgūt valodu un sagatavoties apmācībai.

               7.

               Ņemot vērā valstu sistēmas un apstākļus, lai dažādos apmācības posmos reģistrētu izglītojamo panākumus, ļaut plašāk izmantot mācīšanās rezultātu daļas, kuras var atsevišķi dokumentēt, novērtēt un validēt.

               8.

               Veidojot piedāvājumu saskaņā ar 1. punktu, pēc iespējas ņemt vērā vietējā, reģionālā un valsts darba tirgus vajadzības, un to īstenot ciešā sadarbībā ar attiecīgajām ieinteresētajām personām, jo īpaši sociālajiem partneriem un vietējiem, reģionālajiem un valsts ekonomikas dalībniekiem.

         Validēšana un atzīšana

               9.

               Pamatoties uz esošo validēšanas sistēmu, kas ieviesta saskaņā ar Padomes 2012. gada 20. decembra Ieteikumu par neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanu, lai novērtētu un sertificētu iegūtās zināšanas, prasmes un kompetences, tostarp mācīšanos darbavietā, un mudināt to sertificēšanu nolūkā iegūt kvalifikāciju saskaņā ar nacionālo kvalifikāciju ietvarstruktūru un nacionālajām kvalifikāciju sistēmām.

               10.

               Saskaņā ar valstu tiesību aktiem, apstākļiem un pieejamiem resursiem prasmju pilnveides ceļu īstenošanu balstīt uz 11. līdz 18. punktā izklāstītajiem principiem.

         Koordinēšana un partnerība

               11.

               Nodrošināt efektīvu koordināciju, lai īstenotu šo ieteikumu, un vajadzības gadījumā atbalstīt attiecīgo publisko un privāto dalībnieku iesaisti izglītības un apmācības, nodarbinātības, sociālās, kultūras un citās relevantās politikas jomās, kā arī veicināt partnerību starp tiem, tostarp pārrobežu un reģionālo sadarbību.

         Informēšanas, ievirzīšanas un atbalstīšanas pasākumi

               12.

               Īstenot motivējošus un informēšanas pasākumus, tostarp palielināt informētību par prasmju pilnveides sniegtajām priekšrocībām, darīt pieejamu informāciju par esošajiem ievirzes un atbalsta pasākumiem, prasmju pilnveides iespējām un atbildīgajām struktūrām un mudināt vismazāk motivētās personas tos izmantot.

               13.

               Nodrošināt vadību un/vai mentora pakalpojumus, lai atbalstītu izglītojamo tālākvirzīšanos visos prasmju pilnveides procesa posmos.

               14.

               Izstrādāt un īstenot tādus atbalsta pasākumus, kas ļaus taisnīgi novērst šķēršļus, kuri traucē iesaistīties prasmju pilnveides ceļos. Tie var cita starpā būt tiešs atbalsts izglītojamiem vai netiešs atbalsts darba devējiem, lai pilnveidotu darba ņēmēju prasmes.

               15.

               Atbalstīt prasmju pilnveides ceļu īstenošanā iesaistīto darbinieku, jo īpaši mācībspēku, sākotnējo un turpmāko profesionālo attīstību.

         Turpmāki pasākumi un vērtēšana

               16.

               Ja iespējams, viena gada laikā no šā ieteikuma pieņemšanas un ne vēlāk kā līdz 2018. gada vidum un pamatojoties uz attiecīgajām pašreizējām valstu sistēmām un pašreizējām finanšu shēmām, izklāstīt piemērotus pasākumus šā ieteikuma īstenošanai valsts līmenī.

               17.

               Pašreizējās valstu sistēmās izvērtēt visus 16. punktā minētos pasākumus un to ietekmi uz mērķgrupas panākumiem rakstpratības, rēķinpratības un digitālo kompetenču apgūšanā un/vai virzoties uz EKI 3. vai 4. līmeņa kvalifikāciju atkarībā no valstu apstākļiem.

               18.

               Izmantot vērtēšanas rezultātus, lai attiecīgi sekmētu prasmju pilnveides ceļu izstrādi un īstenošanu valstu līmenī, un sekmēt turpmāku uz gūtajām atziņām balstītu politiku un reformas.

         AR ŠO IESAKA KOMISIJAI:

               19.

               Ar Arodmācību padomdevējas komitejas atbalstu un sadarbojoties ar attiecīgajām Eiropas koordinācijas struktūrām, jo īpaši izmantojot tādas apmaiņas, kā savstarpēja mācīšanās, kā arī, ņemot vērā procesus, ar kuriem tiek realizēta nodarbinātības politika un izglītības un apmācības politika, sekot, kā notiek šā ieteikuma īstenošana.

               20.

               Veicināt, ka tiek izmantoti esošie attiecīgie prasmju satvari, piemēram, Eiropas digitālās kompetences satvars iedzīvotājiem, un novērtēšanas rīki.

               21.

               Atvieglot savstarpēju mācīšanos starp dalībvalstīm un nodrošināt, lai galvenie resursi un informācija būtu pieejami Eiropas Pieaugušo izglītības e-platformā (EPALE).

               22.

               Atbalstīt un sadarbībā ar Savienības struktūrām un starptautiskajām organizācijām, piemēram, ESAO vai UNESCO, veikt attiecīgus pētījumus un analīzes par pieaugušo mācīšanās un prasmju novērtējumu (piemēram, PIAAC (Starptautiskā pieaugušo kompetenču novērtēšanas sistēma)).

               23.

               Vajadzības gadījumā, neskarot sarunas par nākamo daudzgadu finanšu shēmu un atbilstoši 2014.–2020. gadam noteiktajām prioritātēm, atbalstīt pašreizējo un turpmāko Eiropas finansējuma programmu izmantošanu tādās jomās kā prasmju attīstīšana, jo īpaši piesaistot Eiropas strukturālos un investīciju fondus un Erasmus+, lai īstenotu šo ieteikumu saskaņā ar to juridisko pamatu.

               24.

               Līdz 2018. gada 31. decembrim veikt izvērtējumu saskaņā ar esošajām ziņošanas procedūrām attiecībā uz īstenošanas pasākumiem, ko noteikušas dalībvalstis.

               25.

               Sadarbībā ar dalībvalstīm un pēc apspriešanās ar attiecīgajām ieinteresētajām personām novērtēt un izvērtēt darbības, kas veiktas, lai īstenotu šo ieteikumu, un piecu gadu laikā pēc tā pieņemšanas ziņot Padomei par progresu, kas gūts, palielinot pieaugušo ar zemu kvalifikāciju rakstpratības, rēķinpratības un digitālās kompetences līmeni, kā arī par gūto pieredzi un turpmāko ietekmi.

      Briselē, 2016. gada 19. decembrī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         L. SÓLYMOS

      (1)  OV C 191, 1.7.2011., 1. lpp.

      (2)  Padomes 2013. gada 22. aprīļa Ieteikums par garantijas jauniešiem izveidi (OV C 120, 26.4.2013., 1. lpp.).

      (3)  OV L 394, 30.12.2006., 10. lpp.

      (4)  OV C 111, 6.5.2008., 1. lpp.

      (5)  OV C 398, 22.12.2012., 1. lpp.

      (6)  OV C 67, 20.2.2016., 1. lpp.

      (7)  OV L 307, 18.11.2008., 11. lpp.

      (8)  OV C 319, 13.12.2008., 4. lpp.