title: Komisijas ieteikums par precizētu 2004. gada redakciju dalībvalstu un Kopienas ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm (laikposmam no 2003. gada līdz-2005. gadam) (iesniegts saskaņā ar EK Līguma 99. panta 2. punktu)

text:
      EIROPAS KOPIENU KOMISIJA
                                      Briselē, 7.4.2004
                                      KOM (2004) 238 galīgā versija
                    KOMISIJAS IETEIKUMS
   par precizētu 2004. gada redakciju dalībvalstu un Kopienas
       ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm
          (laikposmam no 2003. gada līdz-2005. gadam)
       (iesniegts saskaņā ar EK Līguma 99. panta 2. punktu)
LV                                                                  LV
 ---pagebreak---                                                           SATURS
   I.  Vispārīgās ekonomikas politikas pamatnostādnes ....................................................... 3
   1.  Esošā stratēģija paliek spēkā........................................................................................ 3
   2.  Ekonomiskā pamata pilnveidošana .............................................................................. 3
   3.  Desmit jauno dalībvalstu iekļaušana 2003. – 2005. gada Ekonomikas politikas
       vispārīgajās pamatnostādnēs ........................................................................................ 4
   3.1 Uz izaugsmi un stabilitāti vērsta makroekonomikas politika ...................................... 5
   3.2 Ekonomiskās reformas Eiropas izaugsmes potenciāla veicināšanai............................ 7
   3.3 Ilgtspējības stiprināšana ............................................................................................... 9
   II. ekonomikas politikas PAMATNOSTĀDNES KONKRĒTĀM VALSTĪM ............. 11
   1.  Beļģija ........................................................................................................................ 11
   2.  Dānija ......................................................................................................................... 11
   3.  Vācija ......................................................................................................................... 11
   4.  Grieķija....................................................................................................................... 12
   5.  Spānija........................................................................................................................ 12
   6.  Francija....................................................................................................................... 12
   7.  Īrija ............................................................................................................................. 13
   8.  Itālija .......................................................................................................................... 13
   9.  Luksemburga.............................................................................................................. 14
   10. Nīderlande .................................................................................................................. 14
   11. Austrija....................................................................................................................... 14
   12. Portugāle .................................................................................................................... 14
   13. Somija ........................................................................................................................ 15
   14. Zviedrija ..................................................................................................................... 15
   15. Apvienotā Karaliste.................................................................................................... 15
   16. Kipra........................................................................................................................... 17
   17. Čehija ......................................................................................................................... 19
   18. Igaunija....................................................................................................................... 23
   19. Ungārija...................................................................................................................... 26
   20. Latvija ........................................................................................................................ 30
   21. Lietuva ....................................................................................................................... 33
   22. Malta .......................................................................................................................... 37
   23. Polija .......................................................................................................................... 40
   24. Slovākija..................................................................................................................... 44
   25. Slovēnija..................................................................................................................... 47
LV                                                                2                                                                           LV
 ---pagebreak---    I.         VISPĀRĪGĀS EKONOMIKAS POLITIKAS PAMATNOSTĀDNES
   1.         ESOŠĀ STRATĒĢIJA PALIEK SPĒKĀ
   Padome 2003. gada 26. jūnijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Kopienas ekonomikas politikas
   vispārējām pamatnostādnēm laikposmam no 2003. gada līdz 2005. gadam 1. Šīs Ekonomikas politikas
   vispārējās pamatnostādnes ietver ES vidēja termiņa ekonomikas politikas stratēģiju. Ekonomikas
   politikas vispārējās pamatnostādnes ir vērstas uz ekonomikas politikas iespējamo ieguldījumu
   Lisabonas stratēģiskā mērķa sasniegšanā. To centrā ir
   • uz izaugsmi un stabilitāti vērsta makroekonomikas politika,
   • ekonomiskās reformas Eiropas izaugsmes potenciāla veicināšanai un
   • ilgtspējības stiprināšana.
   Ņemot vērā paveiktā darba pirmā izvērtējuma rezultātus, kas attiecas uz 2003. - 2005. gada
   Ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm un kas norādīti Izpildes ziņojumā 2 un
   Eiropadomes 2004. gada pavasara sanāksmē pieņemtajiem norādījumiem, šis ieteikums precizē un
   papildina esošo stratēģiju. Netiek uzskatīts, ka būtu vajadzīgas būtiskas politikas korekcijas, kas radītu
   izmaiņas vispārīgajās pamatnostādnēs. Šīs precizētās redakcijas uzmanības centrā ir desmit jauno
   dalībvalstu integrācija esošajā ekonomikas politikas koordinācijas sistēmā.
   Šīs precizētās redakcijas I daļa ir vērsta uz attiecīgiem apsvērumiem, piemērojot 2003. – 2005. gada
   Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes jaunajām dalībvalstīm. Visas esošās vispārīgās
   pamatnostādnes paliks spēkā un bez izmaiņām. Tās piemēro visām dalībvalstīm un Kopienai. Esošās
   stratēģijas izpildes nolūkā II daļā ir ietverti specifiski ieteikumi desmit jaunajām dalībvalstīm. Tajā ir
   ietvertas arī piezīmes Vācijai, Grieķijai, Francijai, Itālijai, Nīderlandei, Portugālei un Apvienotajai
   Karalistei, ņemot vērā korekcijas budžeta politikas jomā.
   2.         EKONOMISKĀ PAMATA PILNVEIDOŠANA
   Pateicoties vispārējiem uzlabojumiem starptautiskajā vidē, ES beidzot notiek ekonomikas
   atveseļošanās. Kopš 2003. gada vasaras, kad tika pieņemtas Vispārīgās ekonomikas politikas
   pamatnostādnes, pakāpeniski ir nostiprinājies IKP pieaugums, kurā galvenā loma atveseļošanās
   sākumā ir bijusi eksportam, neraugoties uz eiro vērtības pieaugumu. Pastāv arī nosacījumi tam, lai
   uzlabotos iekšzemes pieprasījums: ir augusi uzņēmumu un patērētāju savstarpējā uzticēšanās, procentu
   likmes ir vēsturiski zemas, un ir pieaugušas akciju cenas. Ņemot vērā šos apstākļus, 2004. gada
   pavasara ekonomikas prognozē ir paredzēta turpmāka atveseļošanās un pieaugums, kas sasniegtu
   potenciāli sagaidāmo 2004. gada beigās. Šīs izaugsmes pirmās pazīmes ir jāapkopo. Eiropadome 2003.
   gada decembrī apstiprināja iniciatīvu mērķtiecīgas rīcības uzsākšanai, lai veicinātu noturīgu izaugsmi.
   Sagaidāms, ka inflācija 2004. gadā noslīdēs zem 2 procentiem un turpinās kristies 2005. gadā. Lai gan
   kontrolēto cenu un netiešo nodokļu pieaugums liks augt cenām 2004. gadā, dažu pārtikas cenu
   iepriekšēja pieauguma pagaidu ietekmes mazināšanās izraisa pretēju efektu. Tāpat cenu pieaugumu
   1
            Padomes 2003. gada 26. jūnija ieteikums par dalībvalstu un Kopienas ekonomikas politikas vispārējām
            pamatnostādnēm (laikposmam no 2003. gada līdz 2005. gadam) 2003/555/EK, publicēts 2003. gada
            1. augusta "Oficiālajā Vēstnesī" Nr. L 195/1.
   2
            Komisijas paziņojums „Pirmais ziņojums par 2003. – 2005. gada Ekonomikas politikas vispārējo
            pamatnostādņu īstenošanu”, KOM(2004)20 galīgā versija, pieņemts 2004. gada 21. janvārī.
LV                                                        3                                                     LV
 ---pagebreak---    kavēs arī eiro vērtības pieaugums. Piemēram, šis apstāklis ir ievērojami absorbējis naftas cenas
   dolāros pieaugumu. Bez tam ir sagaidāms, ka vidējā termiņā joprojām saglabāsies mērens algu līmenis
   un darbaspēka vienības nominālo izmaksu pieaugums līdz ar darba produktivitātes ciklisku
   atjaunošanos var ievērojami mazināties, tādējādi nostiprinot cenu stabilitāti.
   Situācijai darba tirgū ir tendence atspoguļot ekonomisko attīstību ar novēlošanos. Sagaidāms, ka pēc
   2003. gada dīkstāves nodarbinātības jomu pozitīvi ietekmēs pagājušā gada otrajā pusē notikušās
   izmaiņas un pieaugums saimnieciskajā darbībā kopumā. Tomēr, ņemot vērā atlabšanas
   pakāpeniskumu, ir sagaidāms, ka nodarbinātības pieaugums šogad būs ļoti pieticīgs, augstāku līmeni
   sasniedzot nākamgad.
   Ekonomikas attīstība kopumā atbilst galvenajām iecerēm, pieņemot vidēja termiņa ekonomikas
   politikas stratēģiju: ekonomika nesteidzīgi, tomēr atlabst, un 2004. – 2005. gada perspektīvas neliecina
   par jebkādām makroekonomikas nesamērībām, kuru novēršanai būtu nepieciešamas izmaiņas politikā.
   Vienlaicīgi šī prognoze ataino ES ekonomikas joprojām lēno pielāgošanās spēju un zemo izaugsmes
   potenciāla līmeni. Tādēļ ir būtiski pilnībā izmantot ekonomisko apstākļu uzlabošanos, lai panāktu
   būtisku virzību „lēmumu pieņemšanas nepilnību” novēršanā saistībā ar pretrunu starp paredzētajiem
   un visbeidzot pieņemtajiem strukturālo reformu pasākumiem. Pašreizējo saimnieciskās darbības
   uzplaukumu varētu atbalstīt ar saprātīgu makroekonomikas politiku, kā arī mērķtiecīgi īstenojot visas
   izaugsmi veicinošās ekonomikas reformas, kas norādītas 2003. – 2005. gada Ekonomikas politikas
   vispārīgajās pamatnostādnēs.
   3.        DESMIT      JAUNO DALĪBVALSTU IEKĻAUŠANA             2003. – 2005.    GADA    EKONOMIKAS
             POLITIKAS VISPĀRĪGAJĀS PAMATNOSTĀDNĒS
   Kipras, Čehijas, Igaunijas, Ungārijas, Latvijas, Lietuvas, Maltas, Polijas, Slovākijas un Slovēnijas
   pievienošanās 2004. gada 1. maijā būs galvenais notikums Eiropas Savienības vēsturē.
   Paplašināšanās ieguldījums jaunajā ekonomikas dinamikā veicinās savstarpēju ekonomikas
   nostiprināšanos. Tiek lēsts, ka jauno dalībvalstu izaugsmes potenciāls ir apmēram 4 procenti gadā, kas,
   inter alia, atspoguļo būtisko attīstību, kādu tās pēdējos gados panākušas strukturālo un institucionālo
   reformu ziņā. Iekšējais tirgus paplašināsies, apvienojot 455 miljonus iedzīvotāju. Neatkarīgi no
   līdzšinējās attīstības jāatzīst, ka šo valstu sākuma pozīcija ir atšķirīga un ka topošās dalībvalstis
   sākotnēji veidos tikai 5 procentus no Eiropas Savienības IKP. Topošo dalībvalstu, kuru vidējais
   ienākumu līmenis nesasniedz pat pusi no šā rādītāja 15 valstu Eiropas Savienībā (skat. 1. grafiku),
   galvenais uzdevums ir nodrošināt īstu konverģenci ilgākā laika posmā, vienlaicīgi panākot nominālu
   konverģenci tuvākā laikā vai vidējā termiņā.
LV                                                     4                                                    LV
 ---pagebreak---                                  1. grafiks. IKP uz vienu iedzīvotāju 2003. gadā (ES-15 = 100)
                  90
                  80
                  70
                  60
                  50
                  40
                  30
                  20
                  10
                   0
                         CY      SI       MT         CZ       HU        SK       AC10      PL EE LT LV
                     Avots: Komisijas dienesti (Statistikas birojs, strukturālie rādītāji)
   Jauno dalībvalstu strukturālie uzdevumi pamatā neatšķiras no pašreizējo dalībvalstu uzdevumiem, pat
   ja daži no tiem prasa lielāku ieguldījumu 3. Līdz ar to esošā ekonomikas politikas stratēģija ir plaši
   piemērojama. Ņemot vērā šīm valstīm uzlikto uzdevumu mērogu, ir būtiski rast pienācīgu līdzsvaru
   dažādu politikas prasību starpā. Piemēram, ņemot vērā joprojām nepabeigto strukturālo pāreju uz
   tirgus ekonomiku, kura orientēta uz mūsdienīgiem pakalpojumiem, vairumam topošo dalībvalstu ir
   jāīsteno politika, kas atbalsta īstu konverģenci. ES dos būtisku ieguldījumu īstajā konverģencē,
   investējot līdzekļus atpalikušajos reģionos, izmantojot kohēzijas fondus un struktūrfondus, kā arī ar
   Eiropas Investīciju bankas starpniecību. Tomēr valstu budžetu uzdevums ir arī pildīt svarīgas
   finansēšanas prasības, kuras saistītas ar nepieciešamību atjaunināt materiālā un cilvēkresursu kapitāla
   bāzi, un finanšu iestādēm būs jātiek galā ar augošajiem izdevumiem, kuru pamatā ir pārejas reformu
   izpilde, vienlaicīgi nodrošinot fiskālo precizitāti. Vienlaicīgi un ievērojot sākotnējo vidējo budžeta
   deficītu apmēram 6 procentu apmērā no IKP, būs svarīgi nodrošināt vajadzīgo valsts finanšu
   konsolidāciju, lai nostiprinātu makroekonomikas stabilitāti.
   Turpmāk tekstā ir aplūkota esošā ekonomikas politikas stratēģija un uzsvērtas tās pamatnostādnes vai
   darbības jomas, kurās īpaši apstākļi topošajās dalībvalstīs rada vajadzību pēc ilgāka izlīdzināšanas
   perioda. Jāuzsver, ka topošo dalībvalstu starpā ir ievērojamas atšķirības. Pienācīgi ņemot vērā
   atšķirības šo valstu ekonomikas rādītāju, perspektīvu, struktūru un iestāžu starpā, šīs precizētās
   redakcijas II daļā ir sniegti specifiski ieteikumi katrai topošajai dalībvalstij.
   3.1       Uz izaugsmi un stabilitāti vērsta makroekonomikas politika
   Saprātīgai makroekonomikas politikai ir izšķiroša nozīme izaugsmes un nodarbinātības uzturēšanā un
   cenu stabilitātes saglabāšanā. Jaunajām dalībvalstīm, līdzīgi kā jau esošajām, jāpanāk līdzsvarota
   izaugsme, kurā pilnībā tiek izmantots izaugsmes potenciāls. Turklāt makroekonomikas politikai visās
   topošajās dalībvalstīs arī jābūt tādai, kas nodrošina atbalstu atlikušajai strukturālajai pārejai uz
   ekonomiku, kura vairāk vērsta uz pakalpojumiem.
   3
            „Eiropas Ekonomika”, neregulārs izdevums, Nr. 4, „Galvenie strukturālie uzdevumi topošajās
            dalībvalstīs: topošo dalībvalstu integrācija Kopienas ekonomikas politikas koordinācijas procesos”,
            Ekonomikas politikas komiteja, 2003. gada jūlijs.
LV                                                                      5                                       LV
 ---pagebreak---    Jaunajām dalībvalstīm būs jāpanāk stingrs sinerģisms starp strukturālajām reformām un
   makroekonomikas politiku, kas nodrošina pamatu stabilitātei. Kopējā ekonomikas un monetārās
   politikas satvarā svarīga loma ir maiņas kursu režīmiem, un tiem jābūt vērstiem uz īstu un noturīgu
   nominālo konverģenci. Dalība valūtas maiņas mehānismā (ERM II) pēc pievienošanās varētu palīdzēt
   īstenot šos centienus. Droša monetārā politika ļaus turpmāk samazināt ilgtermiņa procentu likmes, kas
   veicinās gan ļoti vajadzīgo investīciju līmeņa pieaugumu, gan fiskālo konsolidāciju.
   Attiecībā uz vajadzību „panākt un saglabāt sakārtotu budžeta stāvokli” ir jāsaskaņo nepieciešamais
   budžeta konsolidācijas ātrums un pienācīga fiskālā nostāja pārejas atbalstam. Jauno dalībvalstu
   budžeta uzraudzība sāksies ar to konverģences programmu pārbaudi. Īpaša uzmanība tiks pievērsta
   valstu specifiskajiem apstākļiem un jo īpaši sākotnējam budžeta stāvoklim, iesāktajām strukturālajām
   pārejām ekonomikā un iespējamiem riskiem, ko rada pašreizējās tekošā konta svārstības un ievērojams
   kredītu pieaugums. No ekonomikas viedokļa raugoties, dažos gadījumos būtu lietderīgi ievērot
   vairākgadu izlīdzināšanas periodu, labojot deficītu, kas pārsniedz 3 procentus. Tas ļautu jaunajām
   dalībvalstīm noturīgi konsolidēt savas valsts finanses, vienlaicīgi pabeidzot ekonomikas
   pārstrukturēšanu. Valsts izdevumu efektivitāti kopumā ievērojami uzlabot ir iespējams, inter alia,
   novirzot valsts izdevumus uz izaugsmi veicinošiem, rentabliem ieguldījumiem materiālajā un cilvēku
   kapitālā, kā arī zinātniskajā izpētē un jauninājumos. Turklāt nodokļu pamata paplašināšana attiecībā uz
   darbaspēku un nodokļu iekasēšanas uzlabojumi, lai nodrošinātu pienācīgus ieņēmumus, varētu
   veicināt darbaspēka nodokļu likmju (arī augsto sociālās apdrošināšanas iemaksu likmju)
   samazināšanu.
                            1. tabula. Jauno un pašreizējo dalībvalstu makroekonomikas
                                                         rādītāji 2003. gadā
                                                                             JD10                   ES15
                        IKP pieaugums (faktiskais, %
                                                                           3.6                      0.8
                        gadā)
                        Inflācija (% gadā)                                 2.1                      2.0
                        Tekošais konts (% no IKP)                         -3.7                      0.2
                        Bezdarbs (%)                                     14.3                       8.0
                        Valsts budžeta bilance (% no
                                                                          -5.7                     -2.6
                        IKP)
                        JD10 = desmit topošās dalībvalstis.
                        Avots: Komisijas dienesti (arī Statistikas birojs, strukturālie rādītāji).
   Jaunajās dalībvalstīs vidējais tekošā konta deficīts 2003. gadā bija apmēram 4½ procenti no IKP, kas
   atspoguļo izaugsmes procesu un ievērojamu plaisu starp iekšzemes uzkrājumiem un ieguldījumiem.
   Tādēļ viens no galvenajiem makroekonomikas politikas uzdevumiem dažām topošajām dalībvalstīm ir
   saglabāt relatīvi augstu tekošā konta deficītu robežās, kurās var nodrošināt saprātīgu ārējo
   finansējumu. Šajā ziņā, lai samazinātu tekošā konta deficītu, svarīgi būs fiskālie ierobežojumi un
   nepieciešamība izvairīties no cikliskas politikas, jo tās finansēšana varētu kļūt sarežģītāka, tiklīdz
   pilnībā būs pabeigts privatizācijas process.
   Stabila makroekonomikas vide prasa nominālo algu palielinājumu, kas ir saskaņā gan ar cenu
   stabilitāti, gan ieguvumiem no produktivitātes. Topošajās dalībvalstīs no algu veidošanas viedokļa
   svarīgi ir arī atbalstīt ekonomikas pārstrukturēšanu, laujot algām labāk atspoguļot atšķirības vietējā
   darba tirgus apstākļos dažādos uzņēmumos, nozarēs, reģionos un profesijās. Turklāt faktiskajai algu
   attīstībai ir jāatbalsta ārējā konkurētspēja jaunajās dalībvalstīs, ņemot vērā nepieciešamību piesaistīt
   ārvalstu tiešos ieguldījumus.
LV                                                                    6                                     LV
 ---pagebreak---      3.2      Ekonomiskās reformas Eiropas izaugsmes potenciāla veicināšanai
     Attiecīga ienākumu līmeņa sasniegšana ir ilgtermiņa process. Ļoti svarīgi būs mazināt plaisu starp
     topošajām dalībvalstīm un 15 dalībvalstu ES gan nodarbinātības rādītāju, gan produktivitātes līmeņa
     ziņā. Esošās pamatnostādnes, kuras vērstas uz „vairāk un labākām darbavietām" un „produktivitātes
     un uzņēmējdarbības dinamikas palielināšanu”, vislabāk var īstenot, ja to dara visaptveroši un
     koordinēti.
     Nodarbinātības politikas iespējamais ieguldījums ir atspoguļots esošajās pamatnostādnēs, kuras ir
     vērstas uz to, lai „darbs atmaksātos”, un uz strādājošo cilvēku piesaistīšanu darbavietām ar atbilstošu
     algu, jo īpaši attiecībā uz zemas kvalifikācijas darbiniekiem un tiem, kas dzīvo nabadzīgākos reģionos.
     Topošajās dalībvalstīs situācija darba tirgū ir ievērojami sliktāka, tajās nodarbinātības rādītāji ir
     statiski vai pat krītas, savukārt bezdarba līmenis ir augsts (tam ir raksturīga saglabāšanās ilgtermiņā un
     koncentrācija jaunu cilvēku vidū), neaktīvu personu skaits - liels, kā arī pastāv ievērojama mēroga ēnu
     ekonomika. Tādēļ ir svarīgi, lai politikas pasākumi būtu koncentrēti nelielā skaitā prioritāro jomu,
     kurām, iespējams, būtu vislielākā ietekme uz darba tirgus rādītājiem: nodrošināt, lai patiesā algu
     attīstība atspoguļotu produktivitātes izaugsmi; uzlabot finansiālos stimulus darbam, reformēt nodokļu
     un pabalstu sistēmas; veicināt cilvēku kapitāla veidošanos; uzsākt pienācīgas darba tirgus noteikumu
     reformas. Nodarbinātības politikai ir jāatbalsta nepārtrauktais process, kura rezultātā notiek lielas
     strukturālas pārmaiņas nodarbinātības sastāvā pa nozarēm un reģioniem.
                                                          2. grafiks. Nodarbinātības un produktivitātes līmeņi ES dalībvalstīsun topošajās
                                                                                dalībvalstīs (2002. gads)
                                                          140
                                                          130
                                                                                LU         IE
                Labour productivity per person employed
                                                          120
                                                                               IT
                                                          110                                          BE         FR
                                                                                EU 15        FI                NL
                                                          100
                                                                                ES                                                      DK
                                                                                AT
                                                            90                       MT    EL                                             UK       SE
                                                                                DE        CY
                          EU-15 = 100 (2002)
                                                            80
                                                            70                                                     SI
                                                            60                             HU                           CZ PT
                                                                                SK
                                                            50                            AC-10
                                                                         PL                            LV                                 Lisbon target
                                                            40                                         LT    EE
                                                            30
                                                                 50                 55            60            65             70                    75        80
                                                                                Employment rate as % of working age population
                                                                 Avots: Komisijas dienesti (Statistikas birojs, strukturālie rādītāji).
     Jaunajām dalībvalstīm būs svarīgi vienlaicīgi gan palielināt nodarbinātības rādītājus, gan uzlabot
     produktivitātes pieaugumu (skat. 2. grafiku). Šo valstu ekonomikas nepārtraukta pārstrukturēšana ir
     līdzeklis, lai uzlabotu zemo produktivitātes līmeni. Pārejot no specializācijas darbībās ar zemu
     pievienoto vērtību un/vai zemām darba izmaksām uz darbībām ar augstāku pievienoto vērtību, jāņem
     vērā pašreizējās salīdzinošās priekšrocības. Paaugstinātajai ekonomikas integrācija iekšējā tirgū un
     papildu pasākumiem konkurences veicināšanai ekonomikā vajadzētu paātrināt pārstrukturēšanas
     procesu jaunajās dalībvalstīs. Pieaugošā konkurence prasa paātrināt privatizāciju, samazināt kontrolētu
     cenu izmantošanu, atvieglot reglamentējošo pasākumu slogu uzņēmējiem un nodrošināt lielāku
LV                                                                                7                                                      LV
 ---pagebreak---    atbalstu uzņēmējdarbībai. Šajā sakarā jānostiprina centrālo iestāžu un pašvaldību kompetence
   piemērot tiesību aktus, jo īpaši attiecībā uz likumiem par uzņēmumu ienākšanu tirgū un iziešanu no tā.
LV                                                      8                                                 LV
 ---pagebreak---                             2. tabula. Jauno un pašreizējo dalībvalstu ekonomiskie rādītāji
                                                                2003. gadā
                                                                                JD10                  ES15
                                                      1
                         IKP uz vienu iedzīvotāju                              48.7                  100
                         Produktivitāte uz vienu nodarbināto 2                 53.6                  100
                                                                    3
                         Nodarbinātības līmenis (2002. gadā)                   55.9                 64.3
                         Ieguldījumi uzņēmējdarbībā (% no
                                                                               17.9                 17.2
                         IKP) 4
                         Ārvalstu tiešie ieguldījumi kopā (% no
                                                                                5.0                  4.4
                         IKP) 5
                         Pētījumu un attīstības izdevumi (% no
                                                                               0.83                 1.98
                         IKP) 6
                         1                                        2
                           Pēc pirktspējas līmeņa, ES15=100. IKP, izteikts kā pirktspējas līmenis uz vienu
                         nodarbināto personu, ES15=100.3 Kopējais bezdarba līmenis – nodarbinātās personas
                         vecumā no 15 līdz 64 gadiem kā daļa no iedzīvotāju kopskaita tajā pašā vecuma grupā,
                         2002. gads. 4 Privātā sektora bruto ieguldījumi pamatkapitālā, 2001. gads – attiecībā uz
                         JD10 un 2002. gads – attiecībā uz ES15. 5 2002. 6 Bruto iekšzemes izdevumi par
                         pētījumiem un attīstību, 2001. gads.
                         Avots: Komisijas dienesti (arī Statistikas birojs, strukturālie rādītāji).
   Produktivitātes pieaugumu turpmāk veicinās tas, ka jaunās dalībvalstis sāk īstenot uz zinātnes atziņām
   balstītu ekonomiku, kura ir Lisabonas stratēģijas uzmanības centrā. Arī Eiropas Izaugsmes iniciatīvā ir
   uzsvērts, cik būtiski ir ieguldīt līdzekļus sistēmās un pētījumos, lai veicinātu izaugsmi, labāk apvienotu
   paplašināto Eiropu un uzlabotu produktivitāti un konkurētspēju. Jaunajām dalībvalstīm pētījumu un
   attīstības izplatība un tehnoloģiju pārņemšana ir tikpat svarīga kā ieguldījumi pētījumos un attīstībā,
   lai paātrinātu pāreju uz darbībām ar augstāku pievienoto vērtību. Šajos centienos būtiski ir saglabāt
   augstu ārvalstu tiešo ieguldījumu līmeni, kā arī paaugstināt izglītības un apmācības sistēmu spēju
   reaģēt uz mainīgajām darba tirgus vajadzībām. Izglītības un apmācības sistēmu reformas un
   ieguldījumi vides tehnologijās arī palīdzētu sekmēt pāreju uz inovatīvām, ar padziļinātām zināšanām
   saistītām darbībām.
   Attīstītiem, veiksmīgi funkcionējošiem kapitāla tirgiem ir būtiska nozīme ietaupījumu izvietošanā un
   novirzīšanā uz ienesīgiem ieguldījumiem un ieguldītāju uzticības nostiprināšanā. Lai gan kapitāla tirgi
   topošajās dalībvalstīs kopš 20. gs. 90. gadu sākuma ir auguši (gan apjoma, gan vērtības ziņā), tie
   kopumā ir mazāk attīstīti nekā vairumā pašreizējo dalībvalstu (izņemot Kipru un Maltu). Finanšu
   pakalpojumu strauja integrācija vienotajā tirgū, ātri transponējot un īstenojot visu acquis šajā jomā,
   būs jo īpaši svarīga, lai atbalstītu veiksmīgas un pienācīgi kapitalizētas finanšu nozares attīstību un
   saglabātu līdzvērtīgus darbības noteikumus finanšu iestādēm paplašinātā ES. Turklāt kapitāla tirgu
   vairumā jauno dalībvalstu raksturo augsts banku starpniecības līmenis (parasti pārsniedzot 80
   procentus no finanšu aktīvu kopapjoma Viduseiropā un Baltijas valstīs) un plaši izplatītas ārvalstu
   banku īpašumtiesības (izņemot Kipru un Slovēniju), savukārt dažās notiek citu finanšu starpnieku,
   piemēram, pensiju fondu (piemēram, Polijā), strauja attīstība. Šajā sakarā jaunajām dalībvalstīm būs
   sevišķi svarīgi turpināt savas finanšu uzraudzības kārtības stiprināšanu un uzlabot pārrobežu sadarbību
   finanšu uzraudzībā un finanšu krīžu pārvarēšanā.
   3.3        Ilgtspējības stiprināšana
   Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnēs ievērojams uzsvars ir likts uz nepieciešamību
   nodrošināt noturīgu izaugsmi ES, integrējot ekonomikas, sociālo un vides ilgtspējību ekonomikas
   politikas stratēģijā.
   Līdzīgi kā 15 dalībvalstu ES, sabiedrības novecošana izvirzīs līdzīgus uzdevumus ekonomikas
   ilgtspējai arī jaunajās dalībvalstīs. Ja to vispārējā sākuma pozīcija ir labāka (vairumā gadījumu ar
LV                                                                    9                                           LV
 ---pagebreak---    zemākiem parādiem), demogrāfiskā aina, iespējams, radīs ievērojamākas ekonomiskās (un sociālās)
   sekas.
               3. tabula. Jauno un pašreizējo dalībvalstu ilgtspējības rādītāji
                                                   2003. gadā
                                                                      JD10                  ES15
               Valdības parāds (2003., % no IKP)                   42.2                   64.0
               Bezdarbs vecāku darbinieku vidū 1                   30.4                   40.1
               Ilgtermiņa bezdarbs     1
                                                                     8.1                  3.0
               Siltumnīcefekta gāzu emisijas 2                        69                   98
               Enerģijas intensitāte    3
                                                                    709                  194
               1
                 Dati par 2002. gadu. 2 Dati par 2001. gadu, 1990. bāzes gads = 100. 3 Enerģijas
               patēriņš 2001. gadā, dalīts ar IKP nemainīgās cenās, naftas kilogramu ekvivalents
               uz 1000 eiro.
               Avots: Komisijas dienesti (arī Statistikas birojs, strukturālie rādītāji).
   Tā kā darbavietām ir svarīga loma cilvēku nabadzības un sociālās atstumtības mazināšanā, vispārēja,
   saprātīga ekonomikas politika ir nozīmīgs ieguldījums sociālajā noturībā. Jaunajās dalībvalstīs papildu
   uzsvars jāliek uz sociālās aizsardzības sistēmu modernizāciju un darbaspēka prasmju uzlabošanu, lai
   paaugstinātu līdzdalības rādītājus un veicinātu mobilitāti. Šajā sakarā īpaša uzmanība jāpievērš
   zemajiem nodarbinātības rādītājiem gan jaunāku, gan vecāku darbinieku vidū. Jānovērš izteikta
   reģionāla neatbilstība, galvenokārt nodrošinot efektīvus ieguldījumus un atbilstošu algu diferencēšanu
   (kas atspoguļo produktivitātes atšķirības). Turklāt jāuzlabo uzņēmējdarbības vide, jo īpaši, palielinot
   resursus valsts pārvaldē. Tam vajadzētu arī sekmēt ES struktūrfondu un kohēzijas fondu izmantošanas
   efektivitāti.
   Lielāki ieguldījumi enerģētikas un transporta infrastruktūrā, kas vajadzīgi vairumā jauno dalībvalstu, ir
   vērsti uz to, lai samazinātu enerģijas un transporta izmantošanas ietekmi uz vidi un uzlabotu
   energoefektivitāti. Šādi ieguldījumi būs ļoti nozīmīgi, jo topošo dalībvalstu enerģijas intensitāte
   pārsniedz pašreizējo dalībvalstu enerģijas intensitāti gandrīz 4 reizes (skat. 3. tabulu), neraugoties uz
   uzlabojumiem par 6% gadā pēdējā desmitgadē. Lēmumos par ieguldījumiem būs jo īpaši svarīgi
   pilnībā ņemt vērā videi nodarītā kaitējuma izmaksas, arī samazinot enerģijas subsīdijas un ieviešot
   attiecīgus nodokļus un maksājumus, piemēram, par enerģijas patēriņu un/vai transporta izmantošanu.
LV                                                                      10                                   LV
 ---pagebreak---    II.        EKONOMIKAS POLITIKAS PAMATNOSTĀDNES KONKRĒTĀM VALSTĪM
   II daļa satur precizētu piezīmju redakciju Vācijai, Grieķijai, Francijai, Itālijai, Nīderlandei, Portugālei
   un Apvienotajai Karalistei. Tajā ir ietvertas arī piezīmes desmit jaunajām Eiropas Savienības
   dalībvalstīm.
   2003. gada 26. jūnijā Padome pieņēma ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes laikaposmam
   no 2003. gada līdz 2005. gadam attiecībā uz pašreizējām dalībvalstīm. Minētajās pamatnostādnēs
   esošie ieteikumi valstīm kopumā paliek spēkā, lai gan dažus ir nepieciešams precizēt, ņemot vērā
   korekcijas budžeta politikas jomā.
   Svarīgi atzīmēt, ka pat tad, ja ir veikti pasākumi, kas daļēji vai pat pilnībā attiecas uz minēto ieteikumu
   īstenošanu, šis ieteikums nav precizēts līdz brīdim, kamēr nav veikts tā ietekmes pilns novērtējums.
   Dažādu vadlīniju ieviešanas gaita un raksturs ir izvērtēts ikgadējā Izpildes ziņojumā.
   1.         Beļģija
   Nav precizējumu.
   2.         Dānija
   Nav precizējumu.
   3.         Vācija
   Viens no Vācijas uzdevumiem ir „steidzami samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu
   zem 3 procentiem no IKP un turpināt valdības līdzekļu nepārtrauktu konsolidāciju”. Lai to sasniegtu,
   Vācijai Ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu 2003. gada versijā tika ieteikts:
   • nodrošināt precīzu budžeta izpildi un ieviest paziņotos vai kompensācijas pasākumus 2003. gadā,
       kuru apjoms ir 1 procents no IKP, un izbeigt pašreizējo pārmērīga budžeta deficīta situāciju
       vēlākais līdz 2004. gadam (6. ieteikums);
   • samazināt cikliski koriģēto deficītu par vismaz vienu procentu punktu no IKP laika posmā no
       2003. gada beigām līdz 2005. gadam (7. ieteikums).
   Šie divi ieteikumi ir līdzīgi tiem, kurus 2003. gada 21. janvārī Padome adresēja Vācijai saskaņā ar
   Līguma 104. panta 7. punktu. 2003. gada 18. novembrī Komisija pieņēma divus ieteikumus, balstoties
   attiecīgi uz 104. panta 8. un 9. punktu, lai Padome pieņemtu lēmumu, (1) ka Vācijas īstenotā rīcība
   nav bijusi pietiekama, lai apturētu pārmērīga budžeta deficīta pieaugumu, un (2) brīdinātu Vāciju veikt
   nepieciešamos pasākumus, lai samazinātu vispārējo valsts budžeta deficītu zem 3 procentiem no IKP
   vēlākais 2005. gadā. 2003. gada 25. novembrī Padome nepieņēma divus Komisijas ieteikumus, bet to
   vietā pieņēma secinājumu kopumu, kas, cita starpā, atbalstīja Vācijas saistības samazināt cikliski
   koriģēto deficītu par 0,6 procentiem no IKP 2004. gadā un par 0,5 vai vairāk procentiem no IKP
   2005. gadā ar mērķi nodrošināt, ka 2005. gadā vispārējais valsts budžeta deficīts ir mazāks par
   3 procentiem no IKP. Savā atzinumā par Vācijas stabilitātes programmas 2003. gada precizēto
   redakciju4 Padome atkārtoti apstiprināja šos secinājumus.
   Šo notikumu kontekstā un ņemot vērā, ka budžeta plāni periodam pēc 2005. gada ir nozīmīgs apjoms,
   kas tiek veidots laika periodā, ko aptver Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes (cita starpā,
   daudzgadu stabilitātes programmās), 6. un 7. ieteikuma teksts tiek aizvietots ar tekstu šādā redakcijā:
   4
            OV C 68, 18.3.2004.
LV                                                      11                                                     LV
 ---pagebreak---    „6.         sasniegt ikgadēju cikliski koriģētā deficīta samazinājumu 0,6 procentu apmērā no IKP
               2004. gadā un vismaz 0,5 vai vairāk procentu apmērā no IKP 2005. gadā ar mērķi
               nodrošināt, ka 2005. gadā vispārējais valsts budžeta deficīts ir mazāks par 3 procentiem no
               IKP (vispārīgās vadlīnijas (GL) 1);
   7.          ja ekonomiskās aktivitātes pieaugums ir lielāks nekā pašreiz tiek sagaidīts, novirzīt
               ieņēmumus, kas pārsniedz plānotos, deficīta samazināšanai un paātrināt cikliski koriģētā
               deficīta samazināšanos;
   7bis        nodrošināt, ka budžeta konsolidācija turpinās arī turpmākajos gados, kas seko 2005. gadam,
               proti, nepārtraukti samazinot cikliski koriģēto budžeta deficītu par vismaz 0,5 vai, ja
               nepieciešams, vairāk procentu punktiem no IKP gadā, lai panāktu valdības finanšu vidēja
               termiņa situāciju, kas tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu, un samazināt deficīta rādītāju
               (GL 1).”
   4.          Grieķija
   Viens no Grieķijas uzdevumiem ir „nodrošināt valsts līdzekļu ilgtermiņa ilgtspējību sabiedrības
   novecošanas kontekstā, jo īpaši ņemot vērā augsto valsts budžeta deficīta rādītāju”. Lai to sasniegtu,
   Ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu 2003. gada versijā Grieķijai, cita starpā, tika ieteikts:
   • nodrošināt efektīvu valdības tekošo primāro izdevumu kontroli, noteikti risinot izdevumu
       neelastīgās daļas, piemēram, algu fonda, problēmu (2. ieteikums).
   2003. gada fiskālie dati parāda, ka vispārējais valsts budžeta deficīts ir tikai nedaudz mazāks par
   3 procentiem no IKP atsauces vērtības. Tas, neskatoties uz pozitīvo atšķirību starp potenciālo un
   faktisko IKP, parāda ievērojamu deficīta palielināšanos salīdzinājumā ar 2002. gadu, atspoguļojot
   Grieķijas fiskālās politikas ciklisko, ekspansīvo raksturu. Attiecībā uz 2004. gadu pastāv atklāts risks,
   ka deficīta atsauces vērtība var tikt pārkāpta. Grieķija aizvien tālāk novirzās no budžeta situācijas, kas
   ir tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu.
   Ņemot vērā šos notikumus, 2. ieteikuma teksts tiek aizvietots ar tekstu šādā redakcijā:
   „2.         kamēr nav sasniegta vidēja termiņa situācija, kas ir tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu,
               nodrošināt uzlabojumu cikliski koriģēta budžeta bilancē vismaz 0,5 procentu apmērā no IKP
               gadā, īpaši caur efektīvu valdības tekošo primāro izdevumu kontroli, un būt gatavībā veikt
               turpmākus pasākumus, lai izvairītos no pārmērīga budžeta deficīta parādīšanās (GL 1).”
   5.          Spānija
   Nav precizējumu.
   6.          Francija
   Viens no Francijas uzdevumiem ir „steidzami samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu zem
   3 procentiem no IKP un nodrošināt nepārtrauktu valdības līdzekļu konsolidāciju”. Lai to sasniegtu,
   Ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu 2003. gada versijā Francijai tika ieteikts:
   • sasniegt ievērojami lielāku uzlabojumu attiecībā uz cikliski koriģēto deficītu 2003. gadā nekā
       pašreiz ir plānots (1. ieteikums);
   • īstenot pasākumus, kas nodrošina, ka cikliski koriģētais deficīts 2004. gadā tiek samazināts par 0,5
       vai vairāk procentiem no IKP, lai panāktu, ka kopējie uzlabojumi no 2003. gada līdz 2004. gadam
       ir pietiekoši, lai samazinātu nominālo deficītu zem 3 procentiem vēlākais 2004. gadā
       (2. ieteikums);
LV                                                     12                                                     LV
 ---pagebreak---    • ierobežot vispārējo valdības bruto parādu līdz 2003. gada IKP rādītājam (3. ieteikums).
   Šie trīs ieteikumi bija līdzīgi tiem, kurus Padome adresēja Francijai 2003. gada 3. jūnijā saskaņā ar
   Līguma 104. panta 7. punktu. Attiecīgi 2003. gada 8. un 23. oktobrī Komisija pieņēma divus
   ieteikumus, balstoties attiecīgi uz 104. panta 8. un 9. punktu, lai Padome pieņemtu lēmumu, (1) ka
   Francija nav veikusi efektīvus pasākumus, reaģējot uz 3. jūnija ieteikumu, un (2) brīdinātu Franciju
   veikt nepieciešamos pasākumus, lai samazinātu valsts budžeta deficītu zem 3 procentiem no IKP
   vēlākais 2005. gadā. 2003. gada 25. novembrī Padome nepieņēma divus Komisijas ieteikumus, bet tā
   vietā pieņēma secinājumu kopumu, kas, cita starpā, atbalstīja Francijas pieņemtās saistības samazināt
   cikliski koriģēto deficītu par 0,8 procentiem no IKP 2004. gadā un par 0,6 vai vairāk procentiem no
   IKP 2005. gadā, lai nodrošinātu, ka vispārējais valsts budžeta deficīts ir mazāks par 3 procentiem no
   IKP 2005. gadā. Savā atzinumā par Francijas stabilitātes programmas 2003. gada precizēto redakciju5
   Padome atkārtoti apstiprināja un turpmāk izskaidroja šos secinājumus.
   Šo notikumu kontekstā un ņemot vērā, ka budžeta plāni periodam pēc 2005. gada ir nozīmīgs apjoms,
   kas tiek veidots laika periodā, ko aptver Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes (cita starpā,
   daudzgadu stabilitātes programmās), 1., 2. un 3. ieteikuma teksts tiek aizvietots ar tekstu šādā
   redakcijā:
   „1.        sasniegt ikgadēju cikliski koriģētā budžeta samazinājumu par 0,8 procentiem no
              IKP 2004. gadā un vismaz par 0,6 vai vairāk procentiem no IKP 2005. gadā, lai nodrošinātu,
              ka vispārējais valsts budžeta deficīts ir mazāks par 3 procentiem no IKP 2005. gadā (GL 1);
   2.         ja ekonomiskās aktivitātes pieaugums ir lielāks nekā pašreiz tiek sagaidīts, novirzīt
              ieņēmumus, kas pārsniedz plānotos, deficīta samazināšanai, un paātrināt cikliski koriģētā
              deficīta samazināšanos, ieviešot papildu pasākumus. Turklāt jebkurš budžeta pārpalikums,
              kas rodas sakarā ar lēnāku izdevumu pieaugumu nekā bija plānots, ir jānovirza deficīta
              samazināšanai;
   3.         nodrošināt, ka budžeta konsolidācija turpinās arī nākamajos gados, kas seko 2005. gadam,
              respektīvi, nepārtraukti samazinot cikliski koriģēto budžeta deficītu par vismaz 0,5 vai vairāk
              procentu punktiem no IKP gadā, ja tas ir nepieciešams, lai sasniegtu valdības finanšu vidēja
              termiņa situāciju, kas tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu, un samazināt deficīta rādītāju
              (GL 1).”
   7.         Īrija
   Nav precizējumu.
   8.         Itālija
   Viens no Itālijas uzdevumiem ir „steidzami konsolidēt valsts finanses”. Lai to sasniegtu, Ekonomikas
   politikas vispārējo pamatnostādņu 2003. gada versijā Itālijai tika ieteikts:
   • kamēr nav panākta vidēja termiņa situācija, kas ir tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu,
       nodrošināt cikliski koriģēta deficīta samazināšanos par vismaz 0,5 procentiem no GDP gadā,
       aizvietojot vienreizējos pasākumus ar pasākumiem, kuriem ir pastāvīgs raksturs (1. ieteikums).
   2003. gada fiskālie dati parāda, ka vispārējais valsts budžeta deficīts bija 2,4 procenti no IKP, kas ir
   saglabājies gandrīz tādā pašā līmenī kā 2002. gadā (2,3 procenti). Vājas ekonomiskās izaugsmes
   kontekstā valsts varas iestādes, lai ierobežotu deficītu, ir turpinājušas balstīties uz pagaidu
   pasākumiem. Ir novērtēts, ka šādi pasākumi ir uzlabojuši budžeta rezultātu par nedaudz vairāk kā
   5
            OV C 43, 19.2.2004.
LV                                                       13                                                   LV
 ---pagebreak---    2 procentu punktiem no IKP (apmēram 1,5 procentu punkti 2002. gadā). Ievērojami zemāki procentu
   izdevumi salīdzinājumā ar pagājušo gadu arī palīdzēja novērst lielāku deficīta pieaugumu. 2004. gadā,
   paļaujoties uz vienreizējiem pasākumiem, kas tiks samazināti uz pusi, pastāv acīmredzams risks, ka
   var tikt pārsniegti 3 procenti no IKP deficīta atsauces vērtības. Atšķirībai starp potenciālo un faktisko
   IKP saglabājoties nemainīgai, cikliski koriģētas bilances attīstība arī ir nelabvēlīga. Labojumi virzienā
   uz situāciju, kas tuva līdzsvaram cikliski koriģētā izteiksmē, ir turpmāk atlikti.
   Ņemot vērā šo attīstību, 1. ieteikuma teksts tiek aizvietots ar tekstu šādā redakcijā:
   „1.         kamēr nav sasniegta vidēja termiņa pozīcija, kas ir tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu,
               nodrošināt uzlabojumu cikliski koriģēta budžeta bilancē vismaz 0,5 procentu apmērā no IKP
               gadā, aizvietojot vienreizējos pasākumus ar pasākumiem ar pastāvīgu raksturu, un būt
               gatavībā veikt turpmākus pasākumus, lai izvairītos no pārmērīga budžeta deficīta parādīšanās
               (GL 1).”
   9.          Luksemburga
   Nav precizējumu.
   10.         Nīderlande
   Viens no Nīderlandes uzdevumiem ir „nākamajos gados ieviest budžeta korekcijas, ņemot vērā vājāku
   potenciālo izaugsmi, un izmaksas, kas budžetā rodas iedzīvotāju novecošanas dēļ”. Lai to sasniegtu,
   Ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu 2003. gada versijā Nīderlandei tika ieteikts:
   • turpināt valdības izdevumu saglabāšanu skaidri noteiktās robežās, kas noteiktas reālā izteiksmē, kas
       atbilst budžeta situācijai, kas ir tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu (1. ieteikums).
   2003. gada fiskālie dati parāda, ka vispārējais valsts budžeta deficīts saglabājās tikai nedaudz zem
   3 procentiem no IKP atsauces vērtības. Tas ir saistīts ar strauju ekonomikas lejupslīdi, kas noveda pie
   lielāka deficīta pieauguma nekā bija gaidīts, neatkarīgi no ievērojamā fiskālo ietaupījumu kopuma.
   2004. gadā pastāv risks, ka 3 procenti no IKP deficīta atsauces vērtības varētu tikt pārsniegti. Taču,
   ņemot vērā atšķirības starp potenciālo un faktisko IKP palielināšanos, cikliski koriģētas bilances
   attīstība ir labvēlīgāka. Cikliski koriģētā izteiksmē labojumi virzienā uz situāciju, kas ir tuva
   līdzsvaram, ir sagatavošanas stadijā.
   Ņemot vērā šos notikumus, 1. ieteikuma teksts tiek aizvietots ar tekstu šādā redakcijā:
   „1.         turpināt valdības izdevumu saglabāšanu skaidri noteiktās robežās, kas noteiktas reālā
               izteiksmē, kas atbilst vidēja termiņa budžeta situācijai, kas ir tuva līdzsvaram vai uzrāda
               pārpalikumu, un būt gatavībā veikt turpmākus pasākumus, lai izvairītos no pārmērīga
               budžeta deficīta parādīšanās (GL 1 un 14).”
   11.         Austrija
   Nav precizējumu.
   12.         Portugāle
   Viens no Portugāles uzdevumiem ir „paātrināt valsts līdzekļu konsolidāciju un risināt valdības
   izdevumu straujās dinamikas jautājumu“. Lai to sasniegtu, Ekonomikas politikas vispārējo
   pamatnostādņu 2003. gada versijā Portugālei, cita starpā, tika ieteikts:
LV                                                       14                                                  LV
 ---pagebreak---    • nodrošināt valsts budžeta deficīta turpmāku samazināšanos 2003. gadā saskaņā ar plānoto un tam
       sekojošo cikliski koriģētā deficīta samazināšanos par vismaz 0,5 procentiem no IKP gadā, lai
       panāktu budžeta situāciju, kas ir tuvu līdzsvaram (1. ieteikums).
   2003. gada fiskālie dati uzrāda vispārēju valsts budžeta deficītu 2,8 procentu apmērā no IKP, kas
   tādējādi atbilst Padomes 2002. gada 5. novembra ieteikumam, kas adresēts Portugālei saskaņā ar
   Līguma 104. panta 7. punktu, kas pieprasīja, lai vēlākais līdz 2003. gadam valsts budžeta deficīta
   apjoms būtu mazāks par 3 procentiem no IKP atsauces vērtības. Lielā negatīvā atšķirība starp
   potenciālo un faktisko IKP, kas saistīta ar ekonomisko lejupslīdi 2003. gadā, ievērojami aizkavēja
   budžeta konsolidācijas procesu, jo 2003. gada laikā masveidā samazinājās nodokļu ieņēmumi
   (izslēdzot vienreizējo pasākumu attiecībā uz nodokļu maksājumu un sociālo iemaksu kavējumu
   realizāciju). Lai gan valdības darbība attiecībā uz izdevumu plānoto ierobežošanu kopumā ir bijusi
   veiksmīga (t. i., tekošie primārie izdevumi turpināja samazināties no 8,9 procentiem 2001. gadā līdz
   7.8 procentiem 2002. gadā un līdz 4,1 procentam 2003. gadā), lejupslīdes radīto nodokļu ieņēmumu
   deficīta rezultātā valdība lielā mērā paļāvās uz vienreizējiem pasākumiem jau otro gadu pēc kārtas
   (attiecīgi, 1,5 un 2,1 procents no IKP 2002. gadā un 2003. gadā). Attiecībā uz 2004. gadu pastāv
   noteikts risks, ka deficīta atsauces vērtība var atkal tikt pārsniegta, ņemot vērā lēno izaugsmi un tikai
   daļēju līdz šim plānoto 2003. gadā pieņemto ievērojamas daļas vienreizējo pasākumu aizvietošanu.
   Ņemot vērā šos notikumus, 1. ieteikuma teksts tiek aizvietots ar tekstu šādā redakcijā:
   „1.        kamēr nav panākta vidēja termiņa situācija, kas ir tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu,
              nodrošināt uzlabojumu cikliski koriģētajā budžeta bilancē vismaz 0,5 procentu apmērā no
              IKP gadā, aizvietojot vienreizējos pasākumus ar pasākumiem ar pastāvīgu raksturu, un būt
              gatavībā veikt turpmākus pasākumus, lai izvairītos no tā, ka deficīts atkārtoti pārsniedz
              3 procentus no IKP atsauces vērtības (GL 1).”
   13.        Somija
   Nav precizējumu.
   14.        Zviedrija
   Nav precizējumu.
   15.        Apvienotā Karaliste
   2003. gada fiskālie dati uzrāda vispārēju valsts budžeta deficītu 3,2 procentu apmērā no IKP, kas
   pārsniedz 3 procentu no IKP atsauces vērtības. 2003. gadā budžeta situācija pasliktinājās vairāk nekā
   bija plānots, galvenokārt sakarā ar zemākiem tiešo nodokļu ieņēmumiem, nekā bija prognozēts. Vidējā
   laika posmā tiek prognozēts, ka budžeta un cikliski koriģētais deficīts samazināsies tikai nedaudz zem
   2 procentiem, ņemot vērā plānoto izdevumu nepārtrauktu palielināšanos, kuras mērķis ir risināt valsts
   sektora nepietiekamo investīciju un publisko pakalpojumu nepietiekamas sniegšanas jautājumu. Taču
   prognozētā deficīta attīstība neparedz pietiekošu drošības robežu, lai ar normālām makroekonomikas
   svārstībām novērstu to, ka tiek pārsniegti 3 procenti no IKP atsauces vērtības. Turklāt attiecībā uz
   budžeta prognozēm pastāv risks, ko rada ieņēmumu rādītāja pieņemtais autonomais pieaugums.
   Ņemot vērā šos notikumus, Apvienotā Karalistei salīdzinājumā ar Ekonomikas politikas vispārējo
   pamatnostādņu 2003. gada versiju ir šāds papildu uzdevums, proti:
   Nostiprināt budžeta situāciju, lai nodrošinātu valsts līdzekļu stabilitāti
   Lai nostiprinātu budžeta situāciju, lai nodrošinātu valsts līdzekļu stabilitāti, Apvienotajai Karalistei ir
   ieteikts:
LV                                                     15                                                      LV
 ---pagebreak---    „6.      uzlabot cikliski koriģēto situāciju, lai konsolidētu valsts līdzekļus, kas vidējā laika posmā
   atbilst budžeta situācijai, kas ir tuva līdzsvaram vai uzrāda pārpalikumu, un būt gatavībā veikt
   turpmākus pasākumus, lai censtos izvairīties no pārmērīga deficīta parādīšanās (GL 1).”
LV                                                    16                                                  LV
 ---pagebreak---    16.        Kipra
   Šī neliela apjoma ekonomika ar tūrismu kā galveno pamatu parādījusi zināmu elastību, ņemot vērā tās
   sarežģīto starptautisko vidi. Pirmkārt, stabilu un augstu faktiskā IKP pieaugumu vidēji 4,2 procentu
   apmērā laika posmā no 1997. gada līdz 2001. gadam sekmēja iekšzemes pieprasījums un valsti
   apmeklējošo tūristu skaita lielais pieaugums. Taču pēc 2001. gada 11. septembra ekonomiku ietekmēja
   kritums tūrisma nozarē, kas bija saistīts ar starptautiskiem terora draudiem, karu Afganistānā un Irākā,
   SARS, un lejupslīde turpinājās 2003. gadā. Tādējādi izaugsme samazinājās uz pusi, taču sakarā ar
   pieticīgo iekšzemes pieprasījumu tā joprojām 2002. gadā un 2003. gadā sasniedza 2 procentus. Taču
   šis rādītājs ir mazāks par potenciālo izaugsmi.
   Salīdzinoši labo izaugsmi veicināja tirgus ekonomika, kurā dominē privātais sektors un, cita starpā,
   augsti attīstīta finanšu un juridiskā sistēma, vispārēji piesardzīga ekonomiskā politika un elastīgs darba
   tirgus. Darba tirgū pastāv gandrīz pilna nodarbinātība un augsts līdzdalības līmenis; un, bezdarba
   rādītājam svārstoties no 3 līdz 5 procentiem, Kiprai faktiski nav ar nodarbinātību saistītu problēmu.
   Tajā pat laikā krīze attiecībā uz (masu) tūrismu Kiprā ir parādījusi pieaugošo ekonomisko atkarību no
   šīs nozares, kamēr tradicionālie eksporta ieņēmumu avoti, īpaši rūpniecības nozarē, uzrāda strukturālu
   pazemināšanos. Tādējādi Kipra var būt ieinteresēta palielināt savu diversifikāciju attiecībā uz
   darbībām ar augstāku pievienoto vērtību. Lai to sasniegtu, Kipra var paātrināt pāreju uz zināšanām
   balstītu ekonomiku un turpināt vienkāršot uzņēmējdarbības vidi.
   Fiskālās konsolidācijas plāns tika ieviests 1999. gadā, un tas tika pārskatīts un paplašināts turpmākajos
   gados. Taču fiskālā situācija 2002. gadā un 2003. gadā atkal pasliktinājās, un konsolidācija tika
   faktiski atcelta, jo deficīts pieauga attiecīgi līdz 4,6 procentiem un 6,3 procentiem no IKP. Ekspansīvā
   fiskālā nostāja 2003. gadā veicināja iekšzemes pieprasījuma pieaugumu un tekošā konta deficīta
   plānoto pieaugumu līdz 4,4 procentiem no IKP. Valdība plāno atkārtoti risināt šī un nākamo gadu
   fiskālā deficīta jautājumu, tādējādi strādājot virzienā uz labvēlīgāka politikas kopuma izveidošanu un
   tekošā konta deficīta samazināšanas atbalstīšanu.
   Politikai Kiprā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas konverģences sasniegšanu jo īpaši attiecībā
   uz valsts līdzekļu konsolidāciju. Gan turpmākai valsts līdzekļu konsolidācijai, gan pieaugošās
   atkarības no tūrisma pārvaldīšanai ir nepieciešama atbalsta politika, kas palīdz nodrošināt stabilu
   izaugsmi vidējā un ilgākā laika posmā. Tam jo īpaši ir nepieciešama izaugsmes un nodarbinātības
   bāzes stiprināšana, un Kiprai būtu jāturpina tās turpmākā pāreja uz zināšanām balstītu ekonomiku.
   Ņemot vērā iepriekšminēto, Kiprai ir divi galvenie uzdevumi:
   • nodrošināt vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos;
   • palielināt ekonomikas diversifikāciju attiecībā uz darbībām ar augstāku pievienoto vērtību.
   Nodrošināt vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos
   Fiskālā konsolidācija 2002. un 2003. gadā strauji pasliktinājās. Sākotnējais fiskālās konsolidācijas
   plāns, kas tika ieviests 1999. gadā, tika parakstīts 2001. gadā un vēlreiz 2002. gadā. Tā mērķis bija
   samazināt deficītu līdz 2,0 procentiem no IKP līdz 2002. gadam, sasniedzot fiskālo līdzsvaru līdz
   2005. gadam. Taču lēnāka izaugsme 2002. gadā plānoto 2,6 procentu no IKP vietā izraisīja iztrūkumu
   budžetā 4.6 procentu apmērā no IKP. 2003. gadā turpinājās problēmas, kas bija saistītas ar ilgstošu
   pieticīgu izaugsmi un iezīmēto ieņēmumu samazināšanos, ko izraisīja izvairīšanās no nodokļu
   maksāšanas, tajā pat laikā pieaugot aizsardzības un ekspansīvu pasākumu izdevumiem, kurus ieviesa,
   lai kompensētu samazinātu ārējo pieprasījumu. Tas faktiski izraisīja konsolidācijas programmas
   ieviešanas apturēšanu, un valsts budžeta deficīts 2003. gadā sasniedza 6,3 procentus no IKP.
   Ekspansīvā fiskālā nostāja veicināja iekšzemes pieprasījuma pieaugumu un ilgstošu relatīvi augstu
   2003. gadam plānoto tekošā konta deficītu 4,4 procentu apmērā no IKP. Valdība plāno atkārtoti risināt
   fiskālā deficīta jautājumu, tādējādi virzoties uz labvēlīgāka politikas kopuma izveidošanu un atbalstu
LV                                                        17                                                  LV
 ---pagebreak---    tekošā konta deficīta samazināšanai. Lai atsāktu fiskālo konsolidāciju, ir nepieciešama nozīmīgu
   korektīvo pasākumu īstenošana. Visaptverošas fiskālas reformas rezultātā ir jāuzlabojas valsts līdzekļu
   kvalitātei, un tai ir jābūt pabeigtai līdz 2004. gada beigām. Šīs reformas veicinās turpmāku deficīta
   samazināšanos un palīdzēs noturēt tekošā konta deficītu ilgtspējīgās robežās, ja privātie neto
   uzkrājumi atkal kļūtu mazāk izdevīgi.
   Palielināt ekonomikas diversifikāciju attiecībā uz darbībām ar augstāku pievienoto vērtību
   Lai gan tūrisms veido apmēram 15-20 procentus no IKP un nodarbinātības, šī ekonomika ir parādījusi
   zināmu elastību, ņemot vērā sarežģītu starptautisko vidi. Taču ilgtermiņa perspektīvā Kipra varētu būt
   ieinteresēta uzlabot tūrisma darbības un attīstīt citus pasākumus ar pievienoto vērtību. Šajā sakarā
   Kipras valdība ir uzsākusi virkni reformu, lai veicinātu pāreju uz zināšanām balstītu ekonomiku.
   Neatkarīgi no tā, zemais pētniecības un attīstības izdevumu līmenis, īpaši privātajā sektorā, un ar IT
   saistītu prasmju trūkums joprojām var būt par kavēkli. Visbeidzot, gan e-komercija, gan
   mājsaimniecību skaits, kurām ir interneta pieslēgums, ir samērā ierobežots.
   Labāka uzņēmējdarbības vide ir svarīgs nosacījums produktu tirgus efektivitātes uzlabošanai.
   Pirmkārt, Kipras tautsaimniecībā dominē mazi ģimenes uzņēmumi, kuru attīstību daļēji var kavēt
   pieeja finanšu līdzekļiem. Otrkārt, konkurence ar tīkliem saistītās nozarēs joprojām ir ierobežota.
   Piemēram, elektroenerģijas tirgū joprojām nav veikta pārvades sistēmas operatora sadalīšana.
   2003. gada novembrī telekomunikāciju un pasta pakalpojumu regulators izdeva divus rīkojumus, kas
   pavirzīja uz priekšu, taču nepabeidza abonentlīnijas sadalīšanu šajās nozarēs. Visbeidzot, joprojām
   pastāv barjeras, kas kavē pieejamību gaisa transporta tirgum, un ir pilnībā jāievieš acquis jūrniecības
   nozarē.
   Specifiski ieteikumi Kiprai
   Lai izpildītu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai nodrošinātu vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos, Kiprai ir ieteikts:
   1.         samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu drošā un noturīgā veidā vairāku gadu struktūras
              ietvaros saskaņā ar Padomes lēmumiem, kas pieņemami gaidāmā budžeta uzraudzības
              pasākuma kontekstā (GL 1).
   Lai palielinātu ekonomikas diversifikāciju attiecībā uz darbībām ar augstāku pievienoto vērtību, Kiprai
   ir ieteikts:
   2.         pastiprināt pasākumus, lai paaugstinātu kvalificēta cilvēkkapitāla atbilstību, veicinātu
              pētniecību un attīstību, jo īpaši privātajā sektorā, un uzlabotu apstākļus informācijas un
              komunikācijas tehnoloģiju izplatīšanās veicināšanai (GL 9, 13);
   3.         turpināt uzņēmējdarbības un nodokļu vides vienkāršošanu (GL 11).
LV                                                    18                                                   LV
 ---pagebreak---    17.       Čehija
   Pēc ekonomiskās lejupslīdes 1997. un 1998. gadā Čehijas ikgadējais reālais IKP pieaugums vidēji
   sastādīja 3 procentus, izņemot 2003. gadu, kad valsti skāra lieli plūdi un IKP pieaugums sasniedza tika
   2 procentus. SPCI inflācija sasniedza ļoti zemu līmeni (1,4 procenti 2002. gadā un –0,1 procents
   2003. gadā), un monetārās iestādes neiekļāvās inflācijas mērķī. Izaugsmi ir veicinājuši
   pārstrukturēšanas pasākumi, taču izlaide vēl nav sasniegusi tās prognozēto potenciālu. Galvenais
   pārstrukturēšanas process notika banku sektorā. Banku sektora pārstrukturēšanu pavadīja ievērojamas
   fiskālās izmaksas, jo valsts pārņēma banku bilanču nedrošos aktīvus. Turklāt fiskālo politiku līdz
   nesenam laikam varēja raksturot kā atslābinātu, kas radīja vispārējā valsts budžeta deficīta strauju
   pieaugumu. Ekspansīvā fiskālā nostāja sekmēja iekšzemes pieprasījuma strauju attīstību un aizvien
   vairāk patēriņa virzītu tekošā konta deficīta pieaugumu līdz vairāk kā 6 procentiem no IKP.
   Politikai Čehijā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas konverģences sasniegšanu, jo īpaši,
   attiecībā uz valsts līdzekļu konsolidāciju. Salīdzinājumā ar citām jaunajām dalībvalstīm, Čehijas
   ekonomiku ir raksturojusi salīdzinoši zema izaugsme. Tādējādi valsts līdzekļu turpmāko konsolidāciju
   ir jāatbalsta ar politiku, kas veicina izaugsmi vidējā un ilgākā laika posmā. Šim mērķim īpaši ir
   vajadzīgi pasākumi, lai risinātu atlikušos strukturālos trūkumus īpaši darba tirgū un uzņēmējdarbības
   vidē, un paātrinātu pāreju uz zināšanām balstītu ekonomiku. Ņemot vērā iepriekšminēto, Čehijai ir
   četri galvenie uzdevumi:
   • steidzami nodrošināt turpmāku vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos un valsts
       finanšu ilgtermiņa stabilitāti,
   • turpināt darba tirgus strukturālo problēmu risināšanu,
   • uzlabot apstākļus ātrākam produktivitātes pieaugumam,
   • veicināt uzņēmējdarbības un mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) attīstību.
   Steidzami nodrošināt turpmāku vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos
   un valsts finanšu ilgtermiņa stabilitāti
   Vispārējais valsts budžeta deficīts pieauga no 6,4 procentiem no IKP 2002. gadā līdz 12,9 procentiem
   no IKP 2003. gadā6, tādējādi veicinot tekošā konta deficīta turpmāku pasliktināšanos. 2003. gadā
   valdība ieviesa fiskālās konsolidācijas programmu, kuras mērķis bija samazināt vispārējo valsts
   budžeta deficītu līdz 4 procentiem no IKP 2006. gadā. Fiskālā konsolidācija veicinās turpmāku
   deficīta samazināšanos un palīdzēs atgriezt tekošā konta deficītu noturīgākās robežās, ja privātie neto
   uzkrājumi atkal kļūtu mazāk izdevīgi.
   Taču valsts līdzekļu kvalitātes uzlabošana lielā mērā būs atkarīga no fiskālās reformas īstenošanas.
   Ļoti nozīmīga fiskālās reformas iezīme ir pārmaiņas institucionālajā satvarā, ieviešot vidēja termiņa
   izdevumu plānošanas struktūru un uz rezultātu orientētu budžetu. Jo īpaši izdevumu struktūrām būtu
   jāmazina centrālās valdības stimulus sniegt valsts garantijas, kas joprojām ir nozīmīgs fiskālā riska
   faktors. Papildus tam, ņemot vērā valsts pārvaldē īstenoto decentralizāciju, budžeta noteikumu
   trūkums reģionālā un vietējā līmenī nozīmē risku fiskālās situācijas stabilitātei nākotnē. Kā pozitīvu
   apstākli ir vērts pieminēt, ka savos reformu plānos nākamajiem gadiem valdība neparedz samazināt
   valsts investīciju izdevumu daļu procentos no IKP.
   6
            Šis deficīts lielā mērā ir radies sakarā ar vienu aprēķināto valsts garantiju, kuras apjoms ir apmēram 6,3
            procenti no IKP.
LV                                                           19                                                        LV
 ---pagebreak---    Kas attiecas uz valsts līdzekļu ilgtermiņa ilgtspējību, par galveno uztraukuma iemeslu kalpo papildu
   budžeta izdevumi un strauji augošie sociālās drošības un veselības aprūpes izdevumi. Lai gan
   pašreizējais valsts parāda līmenis nav augsts, iepriekšminēto lietu attīstība pēdējo gadu laikā sekmēja
   tā strauju pieaugumu (no 25,2 procentiem no IKP 2001. gadā līdz 37,6 procentiem no IKP
   2003. gadā).
   Turpināt darba tirgus strukturālo problēmu risināšanu
   Laika periodā no 1990. gada līdz 2002. gadam Čehijas darba tirgus piedzīvoja nozīmīgas strukturālas
   pārmaiņas. Primārajā sektorā nodarbināto personu īpatsvars samazinājās no 12,4 procentiem līdz
   4,8 procentiem no darbaspēka un sekundārajā sektorā - no 45.1 procentiem līdz 39,6 procentiem, un
   pakalpojumu sfērā tas palielinājās no 42,5 procentiem līdz 55,6 procentiem. 2002. gada beigās
   bezdarba līmenis bija 7,3 procenti, un kopš tā laika tas pieauga un 2003. gada ceturtajā ceturksnī
   sasniedza 8,1 procentus. Papildus pārstrukturēšanas procesam, iespējams, ka bezdarba pieaugumu
   valstī ietekmēs valsts līdzekļu reforma, saskaņā ar kuru laika periodā no 2004. gada līdz 2006. gadam
   ik gadu tiks zaudēti 2 procenti darba vietu valsts sektorā. Arodbiedrību ietekme uz darba samaksas
   veidošanos ir maza. Pārrunu process par darba samaksas jautājumu ir decentralizēts, darba samaksu
   galvenokārt nosakot uzņēmumu līmenī. Pārrunu koordinēšana uzņēmumu un nozaru līmenī ir vāja.
   Neskatoties uz to, ka nodarbinātības līmenis ir augsts (65,5 procenti 2002. gadā) un bezdarba līmenis
   ir apmēram ES vidējā rādītāja līmenī, Čehijas darba tirgum ir vairāki strukturāli trūkumi. Pirmkārt,
   bezdarba atšķirības reģionālajā līmenī ir ļoti lielas. Bezdarba līmenis strukturāli vājos reģionos ir
   vairāk kā četras reizes augstāks nekā Prāgā, un dažos reģionos tas pārsniedz 25 procentus. Otrkārt,
   ilgstošo (ilgāk par vienu gadu) bezdarbnieku īpatsvars ir ļoti augsts, jo līdz 2003. gadam tas sasniedza
   40,3 procentus. Papildus tam vidējais reģistrēšanās periods nodarbinātības iestādēs kļūst ilgāks.
   Treškārt, jauniešu (cilvēku vecumā līdz 25 gadiem) bezdarbnieku līmenis ir ļoti augsts. Vidējais
   bezdarba līmenis jauniešu vidū bija gandrīz 23 procenti ar nozīmīgām atšķirībām reģionālajā
   griezumā.
   Kas attiecas uz darbaspēka piedāvājumu, ilgtermiņa bezdarbs un zema profesionālā elastība izriet no
   bremzējošiem faktoriem, kas sakņojas nodokļu un pabalstu sistēmā, neattīstītā mūžizglītības
   programmu sistēmā un trūkumos izglītības un mācību sistēmās. Kas atteicas uz pēdējo, tās
   nepietiekošā apmērā nodrošina prasmes, kas ir piemērotas darba tirgus vajadzībām, jo īpaši uz
   zināšanām balstītas ekonomikas prasībām. Čehijas darba tirgus strukturālie trūkumi atspoguļo arī
   zemu ģeogrāfisko mobilitāti, kas ir divu pamata trūkumu rezultāts: pirmkārt, mājokļu cenu regulēšana
   vājina mājokļu piedāvājuma iniciatīvas reģionos, kur tiek radītas darba vietas. Un otrkārt, vāja
   transporta infrastruktūra palielina pārvietošanās izmaksas un rada šķēršļus investīcijām un jaunu
   uzņēmumu veidošanai strukturāli vājos reģionos.
   Kas attiecas uz darbaspēka pieprasījumu, veselības un sociālās apdrošināšanas iemaksu augstajam
   līmenim varētu būt negatīva ietekme. Veselības un sociālās apdrošināšanas iemaksu kopējais līmenis
   ir sasniedzis 47,5 procentus no bruto darba samaksas, no kura ¼ maksā darba ņēmēji un apmēram ¾ -
   darba devēji.
   Uzlabot apstākļus ātrākam produktivitātes pieaugumam
   Produktivitātes pieaugums Čehijā bija salīdzinoši zems. Laika periodā no 1996. gada līdz 2002. gadam
   darba produktivitāte ik gadu pieauga par 2,1 procentu, kas ir zemākais līmenis jauno dalībvalstu vidū.
   Turklāt produktivitātes līmenis salīdzinājumā ar ES līmeni (apmēram 55 procenti no 15 valstu Eiropas
   Savienības vidējā rādītāja 2003. gadā) joprojām ir ļoti zems. Faktori, kas veicina šādu situāciju, varētu
   būt izglītības sistēmas ierobežotā elastība, pētniecības un attīstības un inovāciju zemā efektivitāte un
   informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) lietošanas zemais līmenis. Izglītības un mācību
   sistēmas ierobežotā elastība, reaģējot uz prasībām attiecībā uz pārmaiņām prasmēs, atspoguļojas kā
   kvalifikācijas neatbilstība darba tirgum. Izglītības līmenis (iedzīvotāji vecumā no 22 līdz 24 gadiem ar
   vismaz vidusskolas izglītību procentos) ir ļoti augsts (92 procenti), taču absolventu ar augstāko
   izglītību īpatsvars ir viens no zemākajiem ES. Neskatoties uz samērā augstu izdevumu līmeni
LV                                                     20                                                    LV
 ---pagebreak---    pētniecībai un attīstībai salīdzinājumā ar citām jaunajām dalībvalstīm, rezultātā esošā inovatīvā
   darbība, ko mēra ar patentu skaitu, ir ļoti zema, norādot uz pētniecības un attīstības zemo efektivitāti.
   Izskatās, ka starp pētniecības iestādēm (piemēram, universitātes un Čehijas Zinātņu akadēmija) un
   privāto sektoru pastāv tikai ierobežota sadarbība. Atzīstot to kā problēmu, valdība pieņēma Nacionālo
   pētniecības un attīstības politiku no 2004. gada līdz 2008. gadam, lai veicinātu pētniecību un attīstību,
   taču rezultāti lielā mērā būs atkarīgi no tās ieviešanas pilnībā.
   Veicināt uzņēmējdarbību un mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) attīstību
   Neskatoties uz progresu labi funkcionējošas konkurences sistēmas izveidošanā un pastāvīgu attīstību
   likumdošanas vidē, izskatās, ka uzņēmējdarbības attīstībai Čehijā saglabājas nopietni šķēršļi. Tas, cita
   starpā, ir atspoguļots zemajā IKP īpatsvarā, ko veido MVU (mazāk nekā 40 procenti). Kopējais
   uzņēmumu veidošanas līmenis kā procentuāla attiecība no visiem uzņēmumiem ir samērā zems
   salīdzinājumā ar citām jaunajām dalībvalstīm.
   Faktori, kas veicina šādu situāciju, ir uzņēmējdarbības vides vājās puses, kurām ir neproporcionāli
   lielāka ietekme uz MVU, piemēram, attiecībā uz noteikumiem un to ieviešanu, pārmērīgs
   administratīvais slogs uzņēmumiem un ierobežota pieejamība finansēm. Jauna uzņēmuma veidošanas
   administratīvais process ir ļoti ilgstošs un sarežģīts. Uzņēmēji bieži kritizē Komercreģistra nereti
   neefektīvo un necaurredzamo darbību. Arī bankrota procedūru regulējošā likumdošana nedod iespēju
   efektīvi izstāties no tirgus vai pārstrukturēt problemātiskos uzņēmumus. Pašreiz izstrādes stadijā
   atrodas atsevišķi likumdošanas priekšlikumi, kas risinātu dažas no minētajām problēmām, taču
   progress ir lēns. Neskatoties uz tiesnešu kvalifikācijas uzlabojumiem, likumu īstenošanas kvalitāte un
   savlaicīgums joprojām ir nopietna vājā puse. Turklāt jauni uzņēmumi uzskata, ka ir ļoti sarežģīti atrast
   ārējus finansēšanas avotus.
   Specifiski ieteikumi Čehijai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai nekavējoties nodrošinātu vispārējā valsts budžeta deficīta turpmāku noturīgu samazināšanos un
   valsts finanšu ilgtermiņa stabilitāti, Čehijai ir ieteikts:
   1.         samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu drošā un noturīgā veidā vairāku gadu struktūras
              ietvaros saskaņā ar Padomes lēmumiem, kas pieņemami gaidāmā budžeta uzraudzības
              pasākuma kontekstā (GL 1);
   2.         reformēt veselības aprūpes un pensiju sistēmas, lai nodrošinātu to finanšu ilgtspēju, jo īpaši,
              lai cīnītos ar demogrāfiskās slodzes rādītāju sagaidāmo pieaugumu, un veikt pasākumus, lai
              samazinātu fiskālo risku, kas izriet no iespējamo saistību apjoma pieauguma; un nodrošināt,
              ka tiek palielināti stimuli strādāt, lai tiktu samazinātas augstās sociālas politikas iemaksu
              likmes (GL 4, 14 un 16).
   Lai turpinātu darba tirgus strukturālo problēmu risināšanu, Čehijai ir ieteikts:
   3.         stiprināt darba tirgus piedāvājumu, reformējot nodokļu un pabalstu sistēmu, lai likvidētu
              bremzējošos faktorus un palielinātu darba un profesionālo mobilitāti, samazinot prasmju
              neatbilstību, nodrošinot pārkvalificēšanās pasākumu un citas aktīvas darba tirgus politikas
              efektivitāti, atceļot ierobežojumus mājokļu tirgū un uzlabojot transporta infrastruktūru (GL
              4, 7, 8 un 13).
   Lai uzlabotu apstākļus ātrākam produktivitātes pieaugumam, Čehijai ir ieteikts:
LV                                                        21                                                  LV
 ---pagebreak---    4.        uzlabot izglītības un mācību sistēmu efektivitāti un kvalitāti, un to reaģēšanu uz izmaiņām
             prasībās attiecībā uz prasmēm (GL 13);
   5.        uzlabot pētniecības un attīstības un inovatīvās darbības efektivitāti, veicināt zināšanu
             nodošanu ar tiešo ārvalstu investīciju (ĀTI) starpniecību un atbalstīt zināšanu izplatīšanos
             (GL 13).
   Lai veicinātu uzņēmējdarbību un MVU attīstību, Čehijai ir ieteikts:
   6.        uzlabot uzņēmējdarbības klimatu, jo īpaši likvidējot administratīvos šķēršļus, uzlabojot un
             īstenojot tiesisko regulējumu un palielinot pieejamību finansēm (GL 11 un 12).
LV                                                    22                                                  LV
 ---pagebreak---    18.        Igaunija
   Vāja ārējā pieprasījuma apstākļos makroekonomikas situācija Igaunijā 2003. gadā saglabājās stabila,
   taču tekošā konta deficīts palielinājās līdz 13,7 procentiem no IKP. IKP pieaugumam 4,8 procentu
   apmērā pamatā bija apjomīgas investīcijas un privātā patēriņa pieaugums. Pēdējo virzīja stingra
   kredītu ekspansija, augstāka darba samaksa un pieticīgs nodarbinātības pieaugums. Uz ieilguša
   investīciju lēnuma fona eurozonā kapitālizdevumi Igaunijā strauji pieauga vairāk kā par
   11 procentiem, pateicoties ĀTI stabilam pieplūdumam un zemām procentu likmēm. Inflācija, kas
   2001. gada vidū pieauga līdz gandrīz 7 procentiem, 2003. gadā samazinājās līdz 1,3 procentiem.
   Vispārējais valsts budžeta pārpalikums uz stingru pasākumu un uzlabotas nodokļu iekasēšanas rēķina
   un neatkarīgi no parlamenta apstiprinātajiem papildu izdevumiem palielinājās līdz 1,8 procentiem no
   IKP 2002. gadā un līdz 2,6 procentiem 2003. gadā. Dažas vietējās pašvaldības turpināja īstenot
   spiedienu uz valsts finansēm.
   Politikai Igaunijā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas konverģences sasniegšanu un tekošā konta
   deficīta samazināšanu. Fiskālai politikai var būt nozīmīga ietekme uz tekošo kontu, kamēr strukturālā
   politika, īpaši tā, kas mērķēta uz produktivitātes uzlabošanu un konkurences paaugstināšanu, var
   paaugstināt ekonomikas izaugsmes potenciālu, un savukārt turpmāk uzlabot uzkrājumu-ieguldījumu
   bilanci un tekošo kontu. Papildus tam, darba tirgus un, precīzāk, augstais bezdarba līmenis valsts varas
   iestādēm joprojām ir nozīmīgs uzdevums, kas ir nākamais pēc ekonomikas pārstrukturēšanas pēc
   neatkarības atgūšanas. Ņemot vērā iepriekšminēto, Igaunijai ir četri galvenie uzdevumi:
   • risināt ievērojamā tekošā konta deficīta jautājumu, ko varētu sekmēt atbilstoša fiskālā politika,
   • risināt darba tirgus strukturālās problēmas,
   • uzlabot apstākļus produktivitātes paaugstināšanai,
   • attīstīt efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs.
   Risināt ievērojamā tekošā konta deficīta jautājumu, ko varētu sekmēt atbilstoša fiskālā
   politika
   Neatbilstība starp iekšzemes un ārvalstu pieprasījumu atspoguļojās lielā pieprasījumā pēc importa
   (pieaugums 7,9 procentu apmērā) un relatīvi inertā eksportā (pieaugums 4,2 procentu apmērā), kam
   sekoja tekošā konta deficīta pasliktināšanās līdz 13,7 procentiem no IKP 2003. gadā. Liels vienreizējo
   posteņu skaits, galvenokārt attiecībā uz investīciju importu, un negatīva ieņēmumu bilance veidoja
   lielu deficīta daļu, kamēr kapitāla kontā saglabājās pārpalikums, pateicoties ĀTI stabilam
   pieplūdumam. Zemais valsts parāda līmenis (apmēram 5 procenti no IKP) un valsts pozitīvais
   kredītreitings palīdz mazināt tūlītējas bažas par stabilitāti attiecībā uz tekošā konta deficīta
   finansēšanu. Papildus tam, centrālā valdība ir uzkrājusi „stabilitātes rezervi” 9 procentu apmērā no
   IKP, ko finansē budžeta pārpalikuma un ieņēmumiem no privatizācijas kopš 1997. gada.
   Tādējādi strukturālā politika, kas palielina Igaunijas preču un pakalpojumu ārējo konkurētspēju,
   galvenokārt strauji uzlabojot valsts infrastruktūru, kā arī ar investīcijām cilvēkkapitālā, īpaši
   koncentrējoties uz valsts nelabvēlīgajiem reģioniem, ir būtiska, lai vidējā laika posmā mērķtiecīgi
   samazinātu šo Igaunijas ekonomikas galveno makroekonomikas nesamērību.
   Piesardzīgas fiskālās politikas ieviešanas turpināšana spēlē galveno lomu tekošā konta deficīta
   jautājuma risināšanā. Tajā laikā, kad vispārējais valsts budžeta pārpalikums pieauga no 1,8 procentiem
   no IKP 2002. gadā līdz 2,6 procentiem no IKP 2003. gadā, dažas vietējās pašvaldības turpināja īstenot
   spiedienu uz valsts finansēm ar budžeta samazinājumu gan 2002. gadā, gan 2003. gadā. Neatkarīgi no
   pēdējo gadu budžeta fiskālā pārpalikuma un zemā valsts parāda līmeņa plāni par papildu izdevumiem
   un nodokļu samazināšanu līdztekus saistībām attiecībā ar ES tuvākajā nākotnē radīs lielāku spiedienu
LV                                                      23                                                  LV
 ---pagebreak---    uz budžetu. Tas var turpmāk samazināt nacionālos uzkrājumus un tādējādi negatīvi ietekmēt vispārējo
   politikas kopumu, īpaši ņemot vērā ļoti augsto tekošā konta deficītu. Kopumā Igaunijas vispārējās
   valsts budžeta bilancei tuvāko gadu laikā būtu jāsaglabājas līdzsvarā vai ar pārpalikumu, pat ar
   zināmiem fiskāliem atvieglojumiem. Turklāt ļoti iespējams, ka fiskālās politikas atvieglojumi ES
   dalības pirmo pāris gadu laikā sakritīs ar ekonomisko uzplaukumu. Nevar izslēgt paredzētās fiskālās
   politikas nostājas ciklisko efektu. Tādējādi vidēja laika posma fiskālās politikas programmas
   ieviešanai Igaunijā ir vajadzība piesardzīga un elastīga pieeja.
   Risināt darba tirgus strukturālās problēmas
   Apstākļi Igaunijas darba tirgū pēc valsts neatkarības atgūšanas ir pakāpeniski pasliktinājušies.
   Ekonomikas pārstrukturēšana un tā rezultātā radusies prasmju neatbilstība, šķiet, ir galvenie iemesli
   bezdarba pieaugumam līdz 14,5 procentiem līdz 2000. gada vidum (pamatojoties uz Starptautiskās
   darba organizācijas definīciju). Nodarbinātības līmenis, kas samazinājās no 65 procentiem 1997. gadā
   līdz 60,6 procentiem 2000. gadā, pirmo reizi kopš valsts neatkarības atgūšanas palielinājās līdz
   61,1 procentiem 2002. gadā, dodot ieguldījumu darba tirgus apgrozījumā, kā rezultātā bezdarba
   līmenis 2002. gadā samazinājās līdz 10,3 procentiem. Taču šis uzlabojums bija pieticīgo
   nodarbinātības sniegto labumu un ekonomiski aktīvo iedzīvotāju skaita samazināšanās rezultāts;
   nodarbinātība periodā no 1997. gada līdz 2002. gadam palielinājās par 2 procentiem, ekonomiski
   aktīvo iedzīvotāju skaitam samazinoties par gandrīz 2,5 procentiem.
   Laikā no 1997. gada līdz 2002. gadam pieaugošais bezdarbs tika saistīts ar nepārtrauktu ilgtermiņa
   bezdarbnieku un bezdarbnieku, kuri nemeklē darbu, jo tic, ka darba tirgū nav vakanču, vai arī nav tādu
   vakanču, kurām tie var kvalificēties, īpatsvara pieaugumu, kā rezultātā notika strukturālā bezdarba
   līmeņa pieaugums. Taču to cilvēku daļa, kas bija bez darba vairāk nekā gadu, samazinājās līdz
   41 procentiem no bezdarbnieku skaita 2002. gadā vai gandrīz līdz tam pašam līmenim, kas bija
   1997. gadā pēc ievērojamas palielināšanās līdz 60 procentiem šī perioda laikā. Jebkurā gadījumā
   ilgākā laika posmā bez darba esošo personu skaits joprojām saglabājas īpaši augsts, norādot uz to, ka
   lielam skaitam bezdarbnieku nav prasmju, kas nepieciešamas, lai integrētos atpakaļ darba tirgū.
   Reģionālās atšķirības joprojām pastāv, un bezdarbs valsts ziemeļu daļā saglabājas ievērojami augstā
   līmenī (apmēram 19 procenti no darbaspēka) salīdzinājumā ar dienvidu daļu (8,5–9 procenti)
   Uzlabot apstākļus produktivitātes paaugstināšanai
   Produktivitātes līmenis Igaunijā salīdzinājumā ar ES vidējo (42 procenti no 15 valstu Eiropas
   Savienības līmeņa 2002. gadā) joprojām ir ļoti zems. Lai gan laika periodā no 1997. gada līdz
   2000. gadam darba produktivitātes pieaugums saglabājās stabils (7 procenti gadā), kopš 2000. gada tas
   ir samazinājies. produktivitātes pieaugumu nākotnē varētu kavēt divi galvenie faktori: darbaspēka
   kvalifikācijas trūkums un pētniecības un attīstības un inovāciju zemais līmenis. Šie divi faktori arī
   izskaidro, ka ĀTI galvenokārt ir koncentrētas jomās, kurās nav nepieciešama nopietna pētniecība un
   attīstība vai kvalifikācija.
   Darbaspēka kvalifikācijas trūkums ir izglītības sistēmas neefektivitātes rezultāts, jo valsts izdevumi
   izglītībai ir salīdzinoši augsti (6,7 procenti no IKP 2000. gadā). Īpaši satraucošs ir tas fakts, ka
   izglītības sistēma nav pietiekoši tuvināta darba tirgus vajadzībām, tādējādi radot neatbilstību.
   Arī atbilstoši veidotai pētniecības un attīstības politikai var būt svarīga loma produktivitātes
   pieauguma veicināšanā. Pašreiz pētniecības un attīstības izdevumi Igaunijā ir salīdzinoši zemā līmenī,
   kas ir zemāks nekā citās Eiropas valstīs (0,8 procenti no IKP 2001. gadā), un pētniecība un attīstība
   privātajā sektorā ir zemākajā līmenī starp jaunajām dalībvalstīm. Daļēji tas ir noticis, pateicoties
   vājajai saiknei starp akadēmisko sektoru un uzņēmējiem. Šajā jomā tika apstiprināta jauna stratēģija,
   kas paredz nozīmīgu kopēju pētniecības un attīstības izdevumu palielinājumu laika periodā no
   2002. gada līdz 2006. gadam.
LV                                                     24                                                 LV
 ---pagebreak---    Attīstīt efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs
   Lai gan Igaunijā ir sākusies ar tīkliem saistītu nozaru liberalizācija, konkurence elektroenerģijas tirgū
   joprojām ir ļoti ierobežota. Valsts ir panākusi ilgu pārejas posmu šī sektora liberalizācijai, ņemot vērā
   tās atkarību no degakmens kā elektrības ražošanas avota. Ir uzsākusies degakmens nozares
   pārstrukturēšana, taču sasniegtais progress plānotajā tirgus liberalizācijā ir ierobežots. Elektroenerģijas
   tirgū dominē valstij piederošs vertikāli integrēts uzņēmums, kas veic piegādes, ražošanas, monopola
   pārvades un sadales funkcijas. Deklarētā pašreizējā tirgus atvēršana 10 procentu apmērā ir mazāka par
   tirgus atvērtības pakāpi daļā citu jauno dalībvalstu. Viens no visnozīmīgākajiem elektroenerģijas tirgus
   liberalizācijas šķēršļiem ir valsts varas iestāžu ieviestie stingrie importa licencēšanas noteikumi.
   Enerģijas regulatora neatkarības nodrošināšana arī ir svarīga, ņemot vērā, ka uzņēmums, kas darbojas
   elektroenerģijas tirgū, pieder valstij.
   Šīs problēmas ir mazāk akūtas gāzes un telekomunikāciju nozarē. Gāzes tirgus ir privatizēts un atvērts,
   un tajā darbojas viens piegādātājs. Arī telekomunikāciju tirgus ir liberalizēts. Taču var rasties
   atsevišķās problēmas, jo tīkla īpašnieks darbojas arī kā sadalītājs.
   Specifiski ieteikumi Igaunijai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai risinātu ievērojamā tekošā konta deficīta jautājumu, ko varētu sekmēt atbilstoša fiskālā politika,
   Igaunijai ir ieteikts:
   1.         ieviest fiskālo politiku, kas saskan ar Padomes pieņemamajiem lēmumiem gaidāmā
              budžeta uzraudzības pasākuma kontekstā (GL 1), un kas ir saskaņā ar mērķi
              izvairīties no cikliskas politikas, kas var palielināt ārējo nesamērību (GL 2).
   Lai risinātu darba tirgus strukturālās problēmas, Igaunijai ir ieteikts:
   2.         pieņemt politiku ar īpašu uzsvaru uz ilgtermiņa bezdarbnieku reintegrāciju, īpaši reģionos,
              kurus visbūtiskāk skāra ekonomikas pārstrukturēšana, veicinot profesionālo izglītību un
              mūžizglītību un izveidojot efektīvu institucionālo satvaru, kas atbalsta darba vietu veidošanu
              (GL 4, 6 un 8);
   3.         mudināt sociālos partnerus nodrošināt, ka darba samaksas attīstība, tai skaitā izmaiņas tiesību
              aktos attiecībā uz minimālo darba samaksu, nekavē nodarbinātības pieaugumu un neaptur
              darba tirgus atveseļošanos (GL 3 un 5).
   Lai uzlabotu apstākļus produktivitātes paaugstināšanai, Igaunijai ir ieteikts:
   4.         uzlabot izglītības sistēmu un profesionālo mācību efektivitāti un kvalitāti, lai samazinātu
              prasmju neatbilstību darba tirgus prasībām (GL 13);
   5.         ieviest 2001. gadā apstiprināto pētniecības un attīstības stratēģiju un jo īpaši veicināt biznesa
              sektora lielāku iesaistīšanos pētniecības un attīstības finansēšanā (GL 13).
   Lai attīstītu efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs:
   6.         turpināt elektroenerģijas tirgus liberalizāciju, stiprināt regulatora neatkarību un nodrošināt
              efektīvu konkurenci telekomunikāciju nozarē (GL 9).
LV                                                      25                                                      LV
 ---pagebreak---    19.       Ungārija
   Pēc salīdzinoši augstā faktiskā IKP pieauguma 3,5 procentu apmērā 2002. gadā faktiskā IKP
   pieaugums 2003. gadā samazinājās zem 3 procentiem. Lai gan bezdarba līmenis šajā valstī starp
   topošajām dalībvalstīm ir viszemākais, līdzdalības līmenis salīdzinājumā ar ES vidējo ir ļoti zems.
   Nopietni strukturāli trūkumi darba tirgū padara nodarbinātības līmeņa paaugstināšanu par sarežģītu
   uzdevumu: jo īpaši to vidū ir reģionālās mobilitātes trūkums, prasmju neatbilstība darba tirgus
   vajadzībām un pabalstu sistēmas radītie bremzējošie faktori. Augsta līmeņa noturīgas konverģences
   sasniegšanai ir vajadzīga konkurētspējas atgūšana un uzturēšana pastāvīgā augstā līmenī. Atgriešanās
   pie pamatotas reālas darba samaksas attīstības un investīciju veicinošas vides veidošana tādējādi ir
   izšķiroši pasākumi, lai nodrošinātu līdzsvarotu izaugsmi vidējā laika posmā.
   Pēc augstā fiskālā deficīta 9,3 procentu apmērā no IKP 2002. gadā fiskālā politika 2003. gadā atkal
   kļuva ierobežojoša. Taču vispārējais valsts budžeta deficīts joprojām sasniedza 5,9 procentus no IKP.
   Fiskālā deficīta mērķa nozīmīgais pārsniegums pēdējo divu gadu laikā sekmēja patēriņa veicināta
   tekošā konta deficīta pieaugumu virs 5,5 procentiem no IKP. Kopā ar citām problēmām
   makroekonomikas politikā kopumā (tādām kā augstais reālās darba samaksas pieaugums un ļoti
   augstas procentu likmes) un lielai maiņas kursa nepastāvībai, tas noveda pie uzticības zaudēšanas
   finanšu tirgum un vispārējās konkurētspējas zaudējuma.
   Politikai Ungārijā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas konverģences sasniegšanu, jo īpaši, kas
   attiecas uz valsts līdzekļu konsolidāciju. Ungārija ieviesa dažas strukturālās reformas un ir ievērojami
   panākusi ES. Taču pastāv atsevišķas jomas, kurās valstij ir izvirzīti turpmāki uzdevumi. Ungārijai
   jācenšas veikt pasākumus, lai celtu izglītības sistēmas efektivitāti un veicinātu pētniecību un attīstību
   ar mērķi sasniegt augstāku produktivitāti. Ir nepieciešams turpmāk uzlabot konkurenci ar tīkliem
   saistītās nozarēs un stiprināt regulatoru neatkarību. Ņemot vērā iepriekšminēto, Ungārijai ir pieci
   galvenie uzdevumi:
   • nodrošināt vispārīgā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos,
   • palielināt nodarbinātības līmeni un risināt darba tirgus strukturālās problēmas,
   • veicināt izmaksu konkurenci, ieviešot politiku, kas stimulē darba samaksas pieauguma tempa
       palēnināšanos,
   • uzlabot apstākļus produktivitātes paaugstināšanai,
   • attīstīt efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs.
LV                                                     26                                                    LV
 ---pagebreak---    Nodrošināt vispārīgā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos
   Pēc augstā deficīta 9,3 procentu apmērā no IKP 2002. gadā fiskālā politika 2003. gadā atkal kļuva
   ierobežojoša. Taču vispārējais valsts budžeta deficīts joprojām bija 5,9 procenti no IKP. Lai gan
   2004. gadā ir paredzēta turpmāka deficīta samazināšanās, sākuma pozīcija 2004. gadam noteiktā
   deficīta mērķa sasniegšanai ir diezgan sarežģīta. Lai gan, sākotnēji paredzot visaptverošas valsts
   līdzekļu reformas, ievērojams izdevumu pozīciju skaits 2004. gada budžetā vispār netika pārskatīts un
   joprojām izskatās, ka tās nav bijušas aplūkotas konsolidācijas plānos. Tikmēr ir plānots, ka ietaupījumi
   radīsies galvenokārt no tekošo un ekspluatācijas izdevumu samazināšanas. Iepriekšējā ekspansīvā
   fiskālā nostāja līdzās augstam reālās darba samaksas pieaugumam sekmēja iekšzemes pieprasījuma
   strauju attīstību un aizvien vairāk patēriņa virzītu tekošā konta deficīta pieaugumu līdz nedaudz vairāk
   kā 5,5 procentiem no IKP. Augstā valdības sektora aizņēmumu līmeņa samazināšana arī ir izšķirošs
   faktors, lai uzlabotu tekošā konta stāvokli. Nevar sagaidīt, ka mājsaimniecību ietaupījumi būs
   pietiekoši, lai finansētu privāto ieguldījumu (ieskaitot tos, kas ir saistīti ar iestāju ES) pieaugumu. Tiek
   sagaidīts, ka tas radīs turpmāku spiedienu uz tekošo kontu. Pat tekošā konta deficīta saglabāšana
   pašreizējā līmenī, vienlaicīgi pieļaujot ieguldījumus, tādējādi prasītu papildu budžeta ierobežošanu.
   Atgriešanās pie ilgtspējīgas politikas ir jābalsta uz valsts līdzekļu konsolidāciju Ungārijā.
   Palielināt nodarbinātības līmeni un risināt darba tirgus strukturālās problēmas
   Ungārijā ir viens no zemākajiem bezdarba rādītājiem starp topošajām dalībvalstīm (5,8 procenti
   2003. gadā). Taču to pavada inerts darbaspēks un zems līdzdalības līmenis (59,7 procenti 15 līdz 64
   gadu vecuma robežās 2002. gadā) salīdzinājumā ar ES vidējo līdzdalības līmeni. Rezultātā zemais
   bezdarba līmenis neatspoguļo būtisku atsvešināšanos no darba tirgus un augsto pasivitātes līmeni, jo
   īpaši starp iedzīvotājiem, kas ir darbspējīgā vecuma beigu posmā.
   Darba tirgu raksturo arī strukturāli trūkumi. Reģionālās atšķirības visvairāk var novērot pieaugošās
   urbanizācijas veidā un uz austrumu-rietumu ass ar mazāk attīstītu infrastruktūru un augstāku bezdarba
   līmeni valsts austrumu daļā. Iekšējā mobilitāte salīdzinājumā ar starptautisko ir maza, un galvenie
   kavēkļi šeit ir mājokļi un transports. Turklāt būtisks bezdarbnieku skaits ir jauniešu vidū (jauniešu
   bezdarbnieku līmenis ir 11,4 procenti).
   Veicināt izmaksu konkurenci, ieviešot politiku, kas stimulē darba samaksas pieauguma
   tempa palēnināšanos
   Lai gan Ungārijas izmaksu konkurētspēja nedaudz uzlabojās 2003. gada sākumā, tā ir uzrādījusi
   būtisku pasliktināšanos laikā no 2000. gada līdz 2002. gadam. Izmaksu konkurētspējas pasliktināšanās
   daļēji bija strauja darba samaksas pieauguma rezultāts. Reālais darba samaksas pieaugums pēdējos
   trijos gados pārsniedza produktivitātes pieaugumu, ko ietekmēja minimālās darba samaksas
   pieaugums un valsts sektors, kā arī korporatīvā sektora aizkavēta pielāgošanās jaunajai zemas
   inflācijas videi. Lai gan darba samaksas pieauguma temps palēninājās gada beigās, reālā darba
   samaksa joprojām pieauga par 9,2 procentiem 2003. gadā (par 7,3 procentiem privātajā sektorā un
   12,7 procentiem valsts sektorā). Tas negatīvi ietekmēja izmaksu konkurētspēju un izraisīja
   nodarbinātības samazināšanos atsevišķos zemi kvalificēta darba tirgus segmentos. Kaut arī šis process
   sekmēja pārmaiņas rūpnieciskās ražošanas struktūrā virzienā uz augsti kvalificētu darbaspēku,
   pieaugošās darbaspēka izmaksas uz vienu vienību izraisīja valsts vispārējās konkurences pozīcijas
   pasliktināšanos ne tikai darbietilpīgās darbībās.
   Uzlabot apstākļus produktivitātes paaugstināšanai
   Produktivitātes pieaugums kopš 2000. gada ir samazinājies, lai gan tas ir saglabājās nedaudz virs jauno
   dalībvalstu vidējā rādītāja. Lai gan darbaspēka produktivitātes pieaugums 2000. gadā bija 4,2 procenti,
   2003. gadā tas samazinājās līdz 2,4 procentiem. Faktori, kas ietekmēja produktivitātes pieauguma
LV                                                      27                                                      LV
 ---pagebreak---    palēnināšanos, bija relatīvi zemais pētniecības un attīstības līmenis (0,95 procenti no IKP 2001. gadā),
   izglītības sistēmas neefektivitāte un uzņēmējdarbības vides nestabilitāte.
   Lai gan ir veikti atsevišķi pasākumi, lai uzlabotu izglītības sistēmas elastību ar mērķi labāk pielāgot to
   darba tirgus mainīgajām vajadzībām, darba tirgū joprojām pastāv „vidēji kvalificētu” un augsti
   kvalificētu darbinieku trūkums. Studentu skaits doktorantūras programmās pieaug, taču daudzi no
   viņiem pārtrauc studijas pirms diploma iegūšanas. Augstskolu absolventu skaits zinātnes un
   tehnoloģijas jomā uz 1000 iedzīvotājiem (vecumā no 20 līdz 29 gadiem) pēdējo gadu laikā ir
   samazinājies: 2001. gadā tas bija 3,7, kas ir viens no zemākajiem rādītājiem ES. Kas attiecas uz
   pētniecības un attīstības jomu, atpaliek lietišķā pētniecība, kas daļēji ir saistīts ar zemo privāto
   pētniecības un attīstības izdevumu līmeni un ierobežoto sadarbību starp uzņēmumiem un
   pētnieciskiem institūtiem. Valsts izdevumi pētniecībai un attīstībai arī ir salīdzinoši zemi ne tikai kā
   daļa no IKP, bet arī kā kopējo valsts budžeta izdevumu daļa (2001. gadā valdības izdevumi pētniecībai
   un attīstībai bija 0,9 procenti no kopējiem valdības izdevumiem). Cits faktors, kas varētu negatīvi
   ietekmēt produktivitātes pieaugumu, ir bieži mainīgā politika. Pēdējo desmit gadu laikā noteikumi un
   valdības stratēģijas bieži vien ir mainītas, kas samazināja politikas prognozējamību un uzticēšanos
   valdībai, kā arī aizkavēja ilgtermiņa plānošanu.
   Attīstīt efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs
   Lai gan lielākajā ar tīkliem saistītu nozaru daļā ir uzsākta liberalizācija, efektīva konkurence šajās
   nozarēs joprojām ir ierobežota. Viens no visvairāk liberalizētiem tirgiem ir telekomunikāciju tirgus.
   Lai gan pat šajā tirgū konkurenci ierobežo bijušā valsts uzņēmuma stingrā dominējošā pozīcija fiksēto
   sakaru tirgū un daļēji duopolistiskā situācija mobilo sakaru tirgū. Elektroenerģijas un gāzes tirgus ir
   atvērts lieliem pasūtītājiem. Taču ilgtermiņa iepirkuma līgumi un mazā starpsavienojumu jaudu
   pieejamība turpina radīt šķēršļus konkurencei elektroenerģijas tirgū. Visbeidzot dažās no šīm nozarēm
   valsts ir saglabājusi savas spējas iejaukties tīklu regulatoru darbībās. Tas atteicas uz elektroenerģijas
   un gāzes tirgu, kur valdībai ir iespēja ietekmēt cenas.
   Specifiski ieteikumi Ungārijai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai nodrošinātu vispārīgā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos, Ungārijai ir ieteikts:
   1.         samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu drošā un noturīgā veidā vairāku gadu struktūras
              ietvaros saskaņā ar Padomes lēmumiem, kas pieņemami gaidāmā budžeta uzraudzības
              pasākuma kontekstā (GL 1).
   Lai palielinātu nodarbinātības līmeni un risinātu darba tirgus strukturālās problēmas, Ungārijai ir
   ieteikts:
   2.         stiprināt darbaspēka piedāvājumu, likvidējot šķēršļus reģionālajai mobilitātei ar atbilstošu
              pasākumu mājokļu un pārvadājumu politikas jomā ieviešanu un maznodrošināto grupu
              (etniskās minoritātes, invalīdi un bezpajumtnieki) iesaistīšanās (atgriešanās) veicināšanu
              darba tirgū (GL 7 un 8);
   3.         nodrošināt, ka nodokļu un pabalstu sistēmas atbalsta nodarbinātību un piedāvā stimulus
              ienākšanai vai palikšanai darba tirgū (princips - lai „darbs atmaksātos”) – augstais
              darbaspēka nodokļu slogs būtu turpmāk jāsamazina (GL 4).
   Lai veicinātu izmaksu konkurenci, ieviešot politiku, kas stimulē darba samaksas pieauguma tempa
   palēnināšanos, Ungārijai ir ieteikts:
LV                                                     28                                                     LV
 ---pagebreak---    4.         atbalstīt darba samaksas noteikšanas reformu, kas ļautu darba samaksai labāk atspoguļot
              produktivitāti. Veicināt daudzgadējus darba samaksas līgumus ar sociālajiem partneriem, lai
              uzturētu reālās darba samaksas attīstību atbilstoši produktivitātes pieaugumam (GL 5).
   Lai uzlabotu apstākļus produktivitātes paaugstināšanai, Ungārijai ir ieteikts:
   5.         veicināt privātā sektora lielāku iesaistīšanos pētniecības un attīstības un inovāciju procesā,
              stiprināt saikni starp uzņēmējiem un pētniecības institūtiem, nodrošināt pietiekamus resursus,
              lai uzlabotu pētniecības kvalitāti un atbalstīt zināšanu nodošanu ar ĀTI starpniecību (GL 13);
   6.         uzlabot izglītības sistēmas efektivitāti, paaugstināt tās elastīgumu, lai to labāk pielāgotu
              vajadzībām, un nodrošināt pietiekamus resursus profesionālai apmācībai un izglītībai (GL
              13);
   7.         nodrošināt normatīvo aktu un valdības politikas stabilitāti, lai izveidotu atbalstošu
              uzņēmējdarbības vidi (GL 11).
   Lai attīstītu efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs, Ungārijai ir ieteikts:
   8.         turpināt ar tīkliem saistītu nozaru liberalizāciju, palielināt konkurences efektivitāti un tīklu
              regulatoru neatkarību (GL 9).
LV                                                      29                                                     LV
 ---pagebreak---    20.        Latvija
   Neskatoties uz ārējiem apstākļiem, pēdējos gados Latvijā reģistrētie ekonomikas rādītāji bija labi. Ir
   sagaidāms, ka IKP pieaugumam arī turpmāk vidējā termiņā būs raksturīgs potenciālais pieaugums 5-6
   % gadā. Jo īpaši noturīgs bijis privātais patēriņš un kopējie ieguldījumi pamatkapitālā, kas ir pozitīvi
   faktori izaugsmei. Neskatoties uz augsto privātā patēriņa pieaugumu, inflācija palika mērena. Strauji ir
   attīstījusies ārējā tirdzniecība, un sakarā ar to, ka ievedumi pārsniedz izvedumus, tekošā konta deficīts
   ir pieaudzis līdz 9,3 % no IKP 2003. gadā, un ir sagaidāms, ka tas vidējā termiņā saglabāsies šādā
   augstā līmenī. Latvija ir panākusi vērā ņemamu progresu strukturālo reformu īstenošanā pēdējos
   gados, taču joprojām ir dažas problēmas, kuras tad, ja tās paliks nerisinātas, var vājināt tās spēju arī
   turpmāk nodrošināt noturīgu izaugsmi.
   Bezdarba līmenis ir nedaudz pazeminājies un ir būtiski atšķirīgs dažādos reģionos. Vienmērīgai darba
   tirgus darbībai kaitē virkne strukturālu problēmu, tostarp neatbilstīgas izglītības un mācību sistēmas,
   kvalifikāciju neatbilstības un zems ģeogrāfiskas mobilitātes līmenis. Konkurence Latvijas tirgos ir
   strauji pieaugusi sakarā ar to, ka vairums valsts uzņēmumu tika privatizēti, un valsts atbalsta līmenis
   joprojām ir zemāks nekā vidēji ES. Dažas ar konkurenci saistītas problēmas joprojām ir aktuālas
   galvenokārt tīkla rūpniecības nozarēs. Lai gan Latvija izmanto priekšrocības, ko nodrošina zemās
   darbaspēka izmaksas un nodokļi, raizes sagādā zemais darbaspēka produktivitātes līmenis.
   Lejupējā tendence attiecībā uz valsts budžeta deficītu tika pārtraukta 2002. gadā, kad tas no 1,6 %
   2001. gadā pieauga līdz 3 % no IKP. Negaidītais nodokļu ieņēmumu pieaugums 2003. gadā un
   valdības izdevumu stingra uzraudzība palīdzēja samazināt valsts budžeta deficītu līdz 1,8 %, un ir
   plānots, ka deficīts 2004. gadā būs 2 % no IKP. Tomēr Latvijas situācija nodokļu jautājumā ir atkarīga
   no stingras apņemšanās nodrošināt budžeta disciplīnu; tādējādi Latvijas nodokļu politiku raksturo
   cikliskums. No otras puses, valsts parāds joprojām ir zems - 15,6 % no IKP.
   Mērķim, kas noteikts Latvijā pieņemtajām politikām, būtu jābūt augsta līmeņa ilgtspējīgas
   konverģences mērķim, jo īpaši valsts finanšu stabilizēšanas jautājumā. Valsts finanšu turpmāka
   stabilizēšana un risinājumi tam, lai novērstu to, ka Latvijas cilvēkresursi netiek izmantoti pietiekamā
   mērā, atbalstāmi ar politikām, kas sekmē turpmāku noturīgu attīstību vidējā termiņā un ilgtermiņā.
   Šajā sakarā jo īpaši ir jāgādā par to, lai nostiprinātu un dažādotu izaugsmi un nodarbinātības bāzi,
   sekmējot uzņēmējdarbības klimatu. Turklāt ir jāgādā par to, lai kāpinātu produktivitātes līmeni, un
   Latvijai būtu jāveic priekšdarbi eventuālajai pārejai uz sabiedrību, kuras pamatā ir zinātnes atziņas.
   Ievērojot iepriekš teikto, Latvijai ir četri būtisku uzdevumi.
   • Risināt tekošā konta deficīta jautājumu, sakarā ar ko savu ieguldījumu varētu dot atbilstīga nodokļu
       politika,
   • Uzlabot apstākļus produktivitātes kāpināšanai,
   • Risināt strukturālās problēmas darba tirgū,
   • Gādāt par to, lai tīkla rūpniecības nozarēs būtu reāla konkurence.
   Risināt tekošā konta deficīta jautājumu, sakarā ar ko savu ieguldījumu varētu dot atbilstīga
   nodokļu politika
   Pieprasījums Latvijā pēc ievestajām precēm joprojām pārsniedz ārējo pieprasījumu pēc Latvijas
   precēm, tādējādi tekošā konta deficīts ir pieaudzis līdz 9,3 % no IKP 2003. gadā. Eksporta pieaugums
   2002. un 2003. gadā bija būtisks, neskatoties uz starptautisko lejupslīdi; tomēr ievedumi pieauga pat
   vēl straujāk nekā izvedumi. Nākamajos pāris gados ir sagaidāms, ka tirdzniecības bilance vēl vairāk
   pasliktināsies, sakarā ar noturīgām un arvien pieaugošām vajadzībām pēc ieguldījumiem, jo
   ekonomikā attīstība un pārstrukturēšanās turpinās. Tas izraisīs tekošā konta deficīta pieaugumu. Lai
   gan 2003. gadā eksporta cenas pieauga straujāk nekā importa cenas, tirdzniecības rādītāji neliecina par
LV                                                       30                                                  LV
 ---pagebreak---    pastāvīgām labvēlīgām pārmaiņām pēdējo gadu laikā, tādējādi vairojot neskaidrību attiecībā uz tekošā
   konta potenciālajām problēmām nākotnē.
   Pieticīgās pārmaiņas nodokļu stabilizēšanā pārtrauca fiskālā lejupslīde 2002. gadā, neskatoties uz
   Latvijas ekonomikas pārliecinošo izaugsmi. Līdz ar to valsts fiskālais deficīts pieauga līdz 3 % no
   IKP. Kaut arī Latvijas iestādes turpina īstenot savu apņemšanos līdzsvarot budžetu vidējā termiņā,
   pašreizējās nodokļu situācijas cikliskums, kā arī ierobežotās valdības iespējas kāpināt nodokļu
   ieņēmumus straujas ekonomiskās izaugsmes laikposmā pasliktina Latvijas situāciju, kurā tai būs
   jāapmierina izdevumu vajadzības saistībā ar pievienošanos ES un NATO. Arī šīs izdevumu vajadzības
   var saasināt tekošā konta deficītu. Ņemot vērā vāju ārējo pieprasījumu un augsto pieprasījumu pašu
   mājās, raizes dara izdevumu pieaugums 2002. gada beigās, kā arī fiskālās situācijas vājināšanās.
   Galvenais jautājums, kas risināms ekonomikas politikai, ir novērst cikliskumu fiskālās situācijas
   stimulēšanā, kas varētu “sakarsēt” iekšējo pieprasījumu un saasināt tekošā konta deficītu.
   Uzlabot apstākļus produktivitātes kāpināšanai
   Latvijas darba produktivitātes rādītājs ir zemākais ES (nesasniedz 40 % no vidējā rādītāja 15
   dalībvalstu ES). Laikposmā no 1995. gada līdz 2003. gadam vērojams relatīvs pieaugums
   salīdzinājumā ar vidējo rādītāju ES, bet pēdējos gados tā pieauguma ātrums ir mazinājies. Latvijas
   produktivitātes rādītājus ietekmē vairāki faktori. Vispirms, lai gan reformas ir sāktas, izglītības sistēma
   joprojām cieš no problēmām, kas saistītas ar efektivitāti, saturu un ārējām partnerattiecībām, un
   saikni starp augstāko izglītību un rūpniecības nozarēm joprojām nevar uzskatīt par pieņemamu.
   Otrkārt, P&A – jo īpaši uzņēmumu ieguldījums P&A – un jaunrades darbības ir pieticīgas gan tāpēc,
   ka trūkst finansējuma, gan tāpēc, ka vairumā Latvijas uzņēmējsabiedrību darbības vēriens nav
   pietiekams, lai veiktu pētniecības darbības. Produktivitātes pieaugumu kavē arī zemais
   uzņēmējdarbības līmenis, jo uzņēmējdarbībā ir jāsaskaņojas ar smagiem vietējiem noteikumiem,
   jāpārvar ar finansējuma nepieejamības grūtības un jāpielāgojas jaunizveidotai uzņēmējdarbības
   kultūrai. Neskatoties uz uzņēmējdarbībā veikto ieguldījumu augstajiem līmeņiem, produktivitātes
   līmeņi joprojām nepieaug zema kapitāla uzkrājuma dēļ un joprojām relatīvi zemā fiziskās
   infrastruktūras līmeņa dēļ. Visi šie faktori palīdz izskaidrot, kāpēc Latvija joprojām specializējas zemu
   tehnoloģiju nozarēs un tranzīta darbībās, tādējādi nenodrošinot augstu pievienoto vērtību.
   Risināt strukturālās problēmas darba tirgū
   Latvijas darba tirgu raksturo virkne strukturālas dabas trūkumu, tostarp galvenais trūkums ir augstas
   reģionālas atšķirības nodarbinātībā, kā arī augsts ilgtermiņa un jauniešu bezdarba īpatsvars.
   Līdzdalības līmenis 2002. gadā sasniedza 68,8 % un nodarbinātības līmenis bija 60,5 %. Bezdarba
   līmenis bija 12,1 % 2002. gada beigās, un 2003. gadā tas pazeminājās.
   Darba tirgus netraucētai darbībai traucē virkne problēmu. Pirmkārt, cilvēkresursu izmantojums
   nepietiekamā mērā ir saistīts ar sliktu klimatu uzņēmējdarbībā. Latvijā ir zemākais uzņēmējdarbības
   sākšanas rādītājs ES, kas norāda uz to, ir jāsekmē uzņēmējdarbība un jāattīsta mazie un vidējie
   uzņēmumi, tādējādi sekmējot nodarbinātības bāzi. Otrkārt, Latvijā darbaspēka nodokļi ir augsti un
   neveicina oficiālu darbu. Turklāt, ņemot vērā zemās algas, pat niecīgi sociālie pabalsti padara darbu
   vai atgriešanos darbā par lēmumu, kas dārgi maksā un tāpēc attur darba tirgus līdzdalību. Treškārt,
   augstais bezdarba līmenis zināmā mērā atspoguļo kvalifikāciju neatbilstības darbaspēka piedāvājumā
   un pieprasījumā. Turklāt izglītības sistēma nespēj apmierināt pieprasījumu pēc elastīgākām un
   modernākām apmācības formām. Kādu laiku atpakaļ Latvijas iestādes ierosināja vispārēju izglītības
   sistēmas reformu, lai labāk pielāgotu to tirgus ekonomikas prasībām, tomēr šīs reformas izpilde var
   būt dārga un ilga. Visbeidzot, reģionālās atšķirības nodarbinātībā un bezdarbs ir sekas zemai
   ģeogrāfiskai mobilitātei, kuru var kāpināt, uzlabojot transporta infrastruktūru.
   Gādāt par to, lai tīkla rūpniecības nozarēs būtu reāla konkurence.
LV                                                      31                                                     LV
 ---pagebreak---    Pavisam nesen veikti pasākumi tīkla rūpniecības nozaru liberalizēšanai, pilnā mērā liberalizējot balss
   telekomunikācijas 2003. gadā un pakāpeniski liberalizējot citas tīkla rūpniecības nozares tā, lai
   panāktu atbilstību ES tiesību aktiem. Visās tīkla rūpniecības nozarēs joprojām dominē attiecīgie esošie
   uzņēmumi - no kuriem daži pakāpeniski tiek privatizēti - neizjūtot praktiski nekādu konkurenci un
   izmantojot to, ka faktiski nav nekādu iespēju izvēlēties piegādātāju. Šādai zemas efektivitātes
   konkurencei ir vairāki iemesli. Dažos gadījumos tehniski un praktiski šķēršļi kavē konkurences
   attīstību kā tas ir telekomunikāciju gadījumā, kur vietējo sakaru līniju nodalīšana, nesēju atlase un
   numuru pāradresācija kavējas. Dažos citos gadījumos pilnā mērā nav ieviests efektīvākās konkurences
   tiesiskais pamats, piemēram, energoapgādē. Cits zemas efektivitātes konkurences cēlonis ir tīklu
   nošķirtība. Latvijas dzelzceļus Baltijas kaimiņvalstu starpā nevar uzskatīt par attīstītiem, tāpat
   kā par tādiem nevar uzskatīt dzelzceļus, kas minētās valstis savieno ar citām Eiropas valstīm. Gāzes
   nozarē Latvijas tirgū joprojām dominē daži importētāji, un tā de facto ir atkarīga no Krievijas gāzes
   piegādēm. Visbeidzot, energoapgādes jomā Baltijas valstu un pārējo dalībvalstu savstarpējā pārrobežu
   savienojamība var būt nepietiekama, lai apmierinātu ilgtermiņa pieprasījumu.
   Konkrēti ieteikumi Latvijai
   Lai atrisinātu iepriekš iezīmētos jautājumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas kā tās ir
   paredzētas Ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai risinātu ievērojamo tekošā konta deficītu, kura novēršanai savs noguldījums būtu sniedzams
   attiecīgai fiskālai politikai, ir ieteicams, lai Latvija veiktu turpmāk norādītos soļus.
   1.         Uz daudziem gadiem ticami un ilgtspējīgi jāsamazina valsts deficīts atbilstīgi lēmumiem, ko
              pieņēmusi Padome, ievērojot gaidāmo budžeta uzraudzību (1. un 2. vispārējā nostādne)
   Lai radītu apstākļus arvien pieaugošai produktivitātei, ir ieteicams, lai Latvija veiktu turpmāk
   norādītos soļus.
   2.         Ir jāuzlabo izglītības un apmācību sistēmu efektivitāte, kvalitāte un pieejamība, un tām ir
              jābūt lielākā mērā jāsaskan ar darba tirgus vajadzībām (13. un 14. vispārējā nostādne)
   3.         Ir jāsekmē P&A un jauninājumi, jo īpaši uzņēmējdarbības sektorā (13. un 14. vispārējā
              nostādne).
   4.         Ir jāveicina uzņēmējdarbības kultūra (11. vispārējā nostādne).
   Lai risinātu strukturālas problēmas darba tirgū, ir ieteicams, lai Latvija veiktu turpmāk norādītos soļus.
   5.         Ir jāpārskata nodokļu un pabalstu sistēma, lai nodrošinātu, ka darbs maksā dārgāk, jo īpaši
              gādājot par lielāko sociālo izdevumu efektivitāti (4. vispārējā nostādne).
   6.         Lielākā uzmanība ir jāpievērš darbaspēka pieejamības nostiprināšanai, rūpējoties par to, lai
              darbaspēka kvalifikācijas vairāk atbilstu darba tirgus prasībām, un sekmējot darbaspēka
              mobilitāti, jo īpaši uzlabojot transporta infrastruktūru (7. un 13. vispārējā nostādne).
   Lai nodrošinātu reālu konkurenci tīkla rūpniecības nozarēs, ir ieteicams, lai Latvija veiktu turpmāk
   norādītos soļus.
   7.         Ir jānosaka juridiski pasākumi, lai sekmētu reālu konkurenci tīkla rūpniecības nozarēs, un
              jānostiprina regulatora nozīme (9. vispārējā nostādne).
   8.         Ir jāgādā par to, lai lielākā mērā būtu nodrošināta savstarpēja savienošanās ar citiem Eiropas
              tīkliem (9. vispārējā nostādne).
LV                                                         32                                                 LV
 ---pagebreak---    21.        Lietuva
   Neskatoties uz vāju ārējo vidi, makroekonomikas situācija Lietuvā pēdējos divus gadus ir bijusi īpaši
   stabila. Faktiskā IKP pieaugums strauji palielinājās līdz 8,9 procentiem 2003. gadā, ko galvenokārt
   sekmēja lielas investīcijas un privātais patēriņš, lai gan eksporta pieaugums saglabājās liels. Liels
   nomināli efektīvs lita vērtības pieaugums līdz ar stabilu produktivitātes pieaugumu, kas samazināja
   darba samaksa inflāciju, izraisīja cenu līmeņa pazemināšanos. Samazinājums (ko mēra SPCI)
   2003. gadā bija 1,1 procenta apmērā. Stabila ekonomiskā izaugsme pozitīvi atspoguļojās darba tirgū,
   lai gan augstais bezdarbs joprojām ir Lietuvas ekonomikas galvenā vājā puse.
   Vispārīgā vadības budžeta deficīta samazināšanās tendence, kas aizsākās 2000. gadā, tika pārtraukta
   2003. gadā, kad deficīts nedaudz pieauga no 1,4 procentiem 2002. gadā līdz 1,7 procentiem no IKP.
   2004. gada budžetā tika apstiprināts ievērojams tekošo un kapitālizdevumu pieaugums, kas daļēji ir
   saistīts ar iestāšanos ES, un tā rezultātā tiek sagaidīts turpmākais deficīta pieaugums. Sagaidāms, ka
   fiskālā konsolidācija tiks pabeigta 2005. gadā. Pieticīgs budžeta deficīts iepriekšējos gados ir devis
   ieguldījumu stabila tekošā konta deficīta uzturēšanā, kas lielā mērā tiek finansēts no ārvalstu tiešajiem
   ieguldījumiem. Valūtas piesaiste ir pierādījusi sevi kā veiksmīgs monetārās politikas nominālais
   enkurs, kas sniedz ieguldījumu makroekonomikas stabilizācijā un vēsturiski zemās inflācijas likmēs.
   Uzlabota makroekonomikas stabilitāte pieļāva procentu likmju samazinājumu dažu pēdējo gadu laikā,
   veicinot augstu iekšzemes kredītu pieaugumu un rezultātā – strauju ieguldījumu un patēriņa
   pieaugumu.
   Politikai Lietuvā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas konverģences sasniegšanu. Uztraukumu
   rada darba tirgus. Augstā bezdarba rādītāja samazināšana un valsts līdzekļu turpmāka konsolidācija
   būs izšķirošas, lai paaugstinātu makroekonomikas stabilitāti vidējā laika posmā. Lai sasniegtu strauju
   un ilgstošu konverģenci ar ES ekonomiku, sevišķi svarīgi ir saglabāt Lietuvas konkurētspēju. Lai
   saglabātu pašreizējo produktivitātes pieauguma tendenci, kas ir vajadzīga, lai novērstu ievērojamo
   produktivitātes atšķirību starp Lietuvu un ES vidējo rādītāju, būs nepieciešams turpināt strukturālas
   reformas. Šajā ziņā ir vajadzīga izglītības sistēmas pielāgošana darba tirgus vajadzībām un pētniecības
   un attīstības un inovāciju attīstīšana, lai sekmētu ļoti nepieciešamo progresu attiecībā uz pāreju uz
   zināšanām balstītu ekonomiku. Ņemot vērā iepriekšminēto, Lietuvai ir četri galvenie uzdevumi:
   • risināt darba tirgus strukturālās problēmas,
   • uzturēt zemu vispārīgā valsts budžeta deficīta līmeni,
   • uzlabot apstākļus produktivitātes paaugstināšanai,
   • attīstīt efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs.
   Risināt darba tirgus strukturālās problēmas
   Neskatoties uz acīmredzamiem uzlabojumiem darba tirgū pēdējo divos gados, bezdarba līmenis
   2003. gadā saglabājās augsts - 12,7 procentu apmērā, un tajā pastāv galvenās strukturālās vājās puses.
   Lielas reģionālās atšķirības ir acīmredzamas, atsevišķos rajonos reģistrētais bezdarbs ir apmēram
   20 procenti. Bezdarba līmenis jauniešu vidū 2002. gadā saglabājās augsts - 23 procenti, turpretī
   ilgtermiņa bezdarba līmenis saglabājās 7 procentu līmenī. Gandrīz 17 procenti no strādājošajiem ir
   nodarbināti zemas produktivitātes lauksaimniecības nozarē, kur, iespējams, notiks nozīmīgas
   darbaspēka pārmaiņas, kas radīs augšupejošu spiedienu uz bezdarbu nākamajos gados.
   Galvenie darba tirgus strukturālie trūkumi ir saistīti ar ierobežoto profesionālo un ģeogrāfisko
   darbaspēka mobilitāti, neatbilstību starp prasmju piedāvājumu un pieprasījumu un izglītības
   nepilnībām. Neskatoties uz augstu līdzdalības līmeni austākajā izglītībā, lietuviešu darbaspēka
   profesionālās kvalifikācijas bieži ir jomās, kas patiesībā neatbilst pašreizējam pieprasījumam pēc
LV                                                     33                                                    LV
 ---pagebreak---    prasmēm. Tādās jomās kā informāciju tehnoloģijas, vadība un atsevišķas inženierzinātnes parādās
   darbaspēka trūkums. Saiknes stiprināšana starp izglītības iestādēm un uzņēmējiem varētu palīdzēt
   labāk pielāgot profesionālo apmācību un augstāko izglītību pašreizējām vajadzībām. Tajā pašā laikā
   mūžizglītības pasākumi, kas ir būtiski, lai paaugstinātu darbaspēka spēju pielāgoties nākotnes
   prasībām, pašreiz atrodas vienā no zemākajiem līmeņiem starp topošajām dalībvalstīm. Turpmāki
   centieni uzlabot arodmācību kvalitāti un pieejamību būtu labvēlīgi jo īpaši mazāk attīstītajos reģionos.
   Zemi kvalificētu darbinieku īpatsvars bezdarbnieku skaitā pieprasa pievērst īpašu uzmanību mācību
   pasākumiem šīs kategorijas darbiniekiem. Izglītības infrastruktūras uzlabošana, jo īpaši nabadzīgākos
   reģionos sniegtu ieguldījumu labāku pamatnosacījumu izveidošanā ieguldījumu piesaistīšanai un
   palielinātu darbaspēka spējas un vēlmi pārvietoties. Turpmāki centieni uzlabot uzņēmējdarbības vidi
   palīdzētu izveidot darba vietas un kompensēt štatu samazināšanu, kas ir rūpniecības un
   lauksaimniecības pārstrukturēšanas rezultāts. Ir jāracionalizē bezdarbnieka pabalstu sistēma;
   bezdarbnieka pabalsta apmērs nav saistīts ar iepriekš saņemto algu, apdrošināšanas segums nav skaidri
   definēts normatīvajos aktos, un saikne starp iemaksām un bezdarba apdrošināšanas sistēmas
   pabalstiem nav skaidra.
   Uzturēt zemu vispārīgā valsts budžeta deficīta līmeni
   Varas iestādes ir pieturējušās pie pieņemtajiem fiskālās konsolidācijas plāniem. Tādējādi vispārīgais
   valsts budžeta deficīts samazinājās no 5,7 procentiem no IKP 1999. gadā līdz 1,4 procentiem
   2002. gadā. Taču deficīts mainīja savu samazināšanās tendenci un nedaudz palielinājās līdz
   1,7 procentiem 2003. gadā. Ņemot vērā augstākus ieņēmumus nekā bija sagaidīts 2003. gada pirmajā
   pusē, valdība nolēma novirzīt līdzekļus papildu izdevumiem ar budžeta grozījumu palīdzību
   2003. gada jūlijā. Grozījumu rezultātā būtiski pieauga tekošie izdevumi, kas aizkavēja deficīta
   turpmāku samazināšanos 2003. gadā; galvenokārt tas notika uz kompensāciju rēķina par zaudējumiem
   no rubļu ietaupījumiem7 (apmēram 0,4 procenti no IKP) un lauksaimniecības subsīdiju veidā
   (0,2 procenti no IKP). 2004. gada budžets paredz turpmāku deficīta palielinājumu galvenokārt saistībā
   ar valsts investīciju pieaugumu un lielākiem izdevumiem, kas saistīti ar sociālās nodrošināšanas
   sistēmu un darba samaksu valsts sektorā, kā arī ar nozīmīgām pensiju reformas pārejas izmaksām.
   Izdevumu radītais spiediens, ko vairo lielas ieguldījumu vajadzības, apjomīgas fiskālās saistības un
   iespējamās saistības, nozīmē valsts līdzekļu konsolidācijas risku vidējā laika posmā.
   Neskatoties uz centieniem uzlabot nodokļu sistēmu, situācija attiecībā uz nodokļu iekasēšanu varētu
   būt labāka. Valdības ieņēmumi procentos no IKP ir samazinājušies no 38,1 procenta 1998. gadā līdz
   33,8 procentiem 2002. gadā, savukārt izdevumi lielākoties ir saglabājušies stabili. Papildu izdevumi
   budžeta plāniem bieži tiek piešķirti gada otrajā pusē, kas aizkavē valsts līdzekļu ātrāku konsolidāciju.
   Cikliskas fiskālās politikas nostāja var ietvert atsevišķus riskus, kad papildu izdevumu spiedieni
   pastiprinās. Lai gan zemais budžeta deficīts pēdējos gados palīdzēja mazināt spiedienu uz tekošo
   kontu, fiskālai politikai, iespējams, būs liela nozīme, mazinot potenciālo privātā sektora uzkrājumu-
   ieguldījumu bilances pasliktināšanos, ko varētu veicināt pašreizējā straujā kredītu pieauguma
   dinamika.
   Uzlabot apstākļus produktivitātes paaugstināšanai
   Lietuvas produktivitātes pieaugums pēc Krievijas krīzes 1999. gadā bija augsts, taču produktivitātes
   līmenis joprojām ir ļoti zems - 42 procenti no 15 valstu ES vidējā rādītāja. Arī neseno augsto
   produktivitātes pieaugumu, šķiet, daļēji ir radījuši vienreizēji pasākumi, patiecoties labākai pašreizējo
   resursu izmantošanas spējai. 2002. gadā IKP līmenis uz vienu iedzīvotāju bija 39 procenti no 15 valstu
   ES vidējā rādītāja un, lai samazinātu ienākumu atšķirības ar ES, ir vajadzīga augsta un noturīga
   7
            Valdība apņēmās kompensēt iedzīvotājiem zaudējumus no rubļu ietaupījumiem pirmajos pārejas gados
            un atjaunot īpašumtiesības vai izmaksāt naudas kompensācijas par nekustamo īpašumu, kas tika
            konfiscēts padomju laikos. Nesamaksātās summas 2003. gada beigās veidoja aptuveni 6,7 procentus no
            IKP.
LV                                                     34                                                      LV
 ---pagebreak---    izaugsme. Šajā ziņā kavēklis ir izglītības sistēmas nepilnības un zemais pētniecības un attīstības un
   inovāciju līmenis.
   Pirmkārt, neskatoties uz augstiem valsts izdevumiem izglītībai un augstu augstskolu absolventu skaitu,
   pastāv neatbilstība starp prasmēm, kuras tiek iegūtas izglītības un mācību sistēmās, un vajadzībām
   uzņēmējdarbības sektorā, kā tas ir aprakstīts pirmajā galvenajā uzdevumā. Valdība gatavo programmu
   izglītības stratēģijas ieviešanai līdz 2012. gadam, taču, tautsaimniecības struktūrai attīstoties,
   iespējams, būs vajadzīgi turpmāki pasākumi, lai pielāgotu izglītības un mācību sistēmas nākotnes
   vajadzībām. Otrkārt, liela pašreizējās tautsaimniecības struktūras daļa balstās uz zemas tehnoloģijas
   darbībām. Struktūras izmaiņām būs nepieciešama lielāka pētniecība un attīstība un vairāk inovāciju,
   kuru līmenis pašreiz ir starp zemākajiem starp jaunajām dalībvalstīm. Augsta ĀTI līmeņa uzturēšana
   varētu darboties kā katalizators caur zināšanu nodošanu un tādējādi veicināt ātrākas strukturālās
   izmaiņas ekonomikā virzienā uz augstākas pievienotās vērtības nozarēm un uzlabotu produktivitāti.
   Fiziskās infrastruktūras turpmākā attīstība arī varētu sniegt ieguldījumu augsta produktivitātes
   pieauguma uzturēšanā. IT izdevumi ir nedaudz pieauguši no ļoti zema līmeņa, un zema IT pielietošana
   var būt kavējošs faktors produktivitātes uzlabošanai.
   Attīstīt efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs
   Neskatoties uz ierobežojumu atcelšanu lielākajā daļā ar tīkliem saistītu nozaru, efektīva konkurence
   joprojām ir vāja visos no tiem, izņemto mobilos telefonsakarus un sauszemes transportu. Fiksēto
   telefonsakaru tirgus tika pilnībā liberalizēts 2003. gada janvārī, taču uzņēmums joprojām ir vienīgais
   dalībnieks šajā tirgū. Izskatās, ka telefonsakaru tirgus regulatoram joprojām nav atbilstošu līdzekļu, lai
   efektīvi veicinātu konkurenci. ES tiesību aktu ieviešana dzelzceļa tirgus atvēršanas jomā vēl nav
   pabeigta, infrastruktūra ir slikti attīstīta, jo īpaši savstarpējs savienojums ar Poliju.
   Enerģētikas tirgu atvēršana ir radījusi dažus acīmredzamus labumus patērētājiem, un gan piegāde, gan
   sadalē pastāv augsti koncentrācijas rādītāji. 2002. gadā elektroenerģijas tirgus tika atvērts lielajiem
   patērētājiem, kas atbilst elektroenerģijas patēriņa ceturtajai daļai. Ir paredzēta turpmāka pakāpeniska
   ierobežojumu atcelšana, un pašreiz notiek elektroenerģijas piegādātāju privatizācija. Taču apmēram 80
   procenti no visas elektroenerģijas, kas tiek ražota atomelektrostacijā, un savstarpēju savienojumu
   kapacitātes trūkums ar citām topošajām dalībvalstīm kavē integrāciju ar ES elektroenerģijas tirgu. Arī
   gāzes tirgus lieliem aptērētājiem ir liberalizēts, kas atbilst 80 procentiem patēriņa. Taču tirgū ir maz
   neatkarīgu dalībnieku, un nav savstarpēja savienojuma ar Rietumeiropas gāzes tīklu.
   Specifiski ieteikumi Lietuvai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai risinātu darba tirgus strukturālās problēmas, Lietuvai ir ieteikts:
   1.         veicināt reģionālo mobilitāti un samazināt prasmju neatbilstību, nodrošinot izglītības,
              pārkvalifikācijas pasākumu un citas aktīvas darba tirgus politikas efektivitāti (GL 4, 7 un 8);
   2.         uzlabot nodokļu un nodevu kombinēto stimulējošo efektu (GL 4).
   Lai uzturētu zemu vispārīgā valsts budžeta deficīta līmeni, Lietuvai ir īpaši ieteikts:
   3.         īstenot zemu budžeta deficītu drošā un noturīgā veidā vairāku gadu struktūras ietvaros
              saskaņā ar Padomes lēmumiem, kas jāpieņem gaidāmā budžeta uzraudzības pasākuma
              kontekstā (GL 1);
LV                                                          35                                                LV
 ---pagebreak---    4.         izvairīties no cikliskas fiskālās politikas, kas kavē vispārējā valsts budžeta deficīta turpmāku
              samazināšanos, jo īpaši izvairoties no budžeta grozījumiem, ar kuriem tiek piešķirti papildu
              izdevumi kā atbilde uz augstākiem ieņēmumiem nekā tika sagaidīts (GL 2).
   Lai uzlabotu apstākļus produktivitātes paaugstināšanai, Lietuvai ir ieteikts:
   5.         uzlabot izglītības un mācību sistēmu efektivitāti un kvalitāti un to reaģēšanu uz darba tirgus
              vajadzībām (GL 13);
   6.         veicināt pētniecību un attīstību un inovācijas, stiprināt saiknes starp pētniecības institūtiem
              un privāto sektoru un atbalstīt zināšanu nodošanu caur ĀTI un lielāku IT pielietošanu (GL
              13).
   Lai attīstītu efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs, Lietuvai ir ieteikts:
   7.         īstenot liberalizāciju un ieviest efektīvu konkurenci enerģijas, telekomunikāciju un dzelzceļa
              tirgū (GL 9).
   8.         radīt un uzlabot savstarpēju savienojumu kapacitāti ar ES kaimiņvalstīm (GL 9).
LV                                                        36                                                   LV
 ---pagebreak---    22.        Malta
   Maltas ekonomikas pastiprināti atvērtais raksturs, lielā atkarība no ieņēmumiem no tūrisma un tās
   mazais izmērs padara ekonomiku par īpaši jūtīgu attiecībā pret ārējiem ekonomiskiem un
   ģeopolitiskiem triecieniem. Sarežģītā starptautiskā ekonomiskā vide pēdējos divos gados un valsts
   sektora pārstrukturēšana nesa līdzi pieticīgu ekonomikas izaugsmi, ko lielā mērā veicināja lielais
   valsts patēriņš. Faktiskā IKP pieaugums pašreiz ir daudz zemāks nekā tika potenciāli vērtēts.
   Neskatoties uz gauso ekonomisko izaugsmi, bezdarba līmenis pagājušajā gadā laika periodā no
   janvāra līdz oktobrim būtiski nepieauga (5,7 procenti 2003. gada oktobrī), lai gan nākamajos mēnešos
   ir sagaidāma neliela pasliktināšanās, kas saistīta ar kuģu būvniecības, ražošanas un tūrisma nozares
   pārstrukturēšanu. Maltas vispārējo progresu acquis ieviešanā nav pavadījuši sasniegumi būtisku
   ekonomisku reformu ieviešanā uz iestāšanās Eiropas Savienībā fona 2004. gada maijā. Valsts sektora,
   valsts atbalsta un subsīdiju samazināšana, pensiju un veselības sistēmas reforma ir atliktas, negatīvi
   ietekmējot ekonomikas izaugsmi, nodarbinātības palielināšanu un valsts līdzekļus. Salīdzinoši zems
   nodarbinātības līmenis, īpaši sieviešu vidū, joprojām ir uztraukumu pamatā. Sakarā ar ne pārāk
   lielajiem centieniem konsolidēt valsts līdzekļus zemāks IKP pieaugums 2003. gadā nekā tika
   prognozēts un valsts izdevumu pieaugums vēl vairāk palielinājuši vispārējo valsts budžeta deficītu,
   izdarot spiedienu uz tekošā konta bilanci. Politikai Maltā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas
   konverģences sasniegšanu, jo īpaši, atteicībā uz valsts līdzekļu konsolidāciju. Paturot prātā
   iepriekšminēto, ir jāatgūst pensiju un veselības sistēmas reformas virzītājspēks. Neskatoties uz zināmu
   progresu, konkurences līmenis atsevišķās jomās joprojām ir nepietiekošs, un ir jāīsteno privatizācija.
   Ņemot vērā iepriekšminēto, Maltai ir trīs galvenie uzdevumi:
   • nodrošināt vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos un valsts līdzekļu ilgtermiņa
       stabilitāti,
   • palielināt nodarbinātību, īpaši sieviešu vidū,
   • veicināt efektīvu konkurenci, ņemot vērā vietējās maza izmēra ekonomikas īpašās raksturīgās
       iezīmes.
   Nodrošināt vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos un valsts finanšu
   ilgtermiņa stabilitāti.
   Lai risinātu augstā vispārējā valsts budžeta deficīta jautājumu, valdība plāno īstenot pasākumu virkni
   un stiprināt nodokļu iekasēšanu, lai palielinātu ieņēmumus. Interesanti atzīmēt, ka tiek sagaidīts, ka
   nenodokļu ieņēmumi pieaugs ātrāk nekā nodokļu ieņēmumi. Galvenokārt tas ir pateicoties
   ieņēmumiem no ārvalstu reģistrācijas shēmas un ES budžeta kompensācijām Kopenhāgenas paketes
   ietvaros. Kas attiecības uz tiešajiem nodokļiem, piecu līmeņu nodokļu grupas (līdz šim brīdim – trīs
   līmeņu grupas) ieviešanas un ar nodokļiem apliekamā ienākuma sliekšņa paaugstināšanas rezultātā
   tiek plānots zināms samazinājums.
   Kas attiecas uz izdevumiem, risku valsts līdzekļu ilgtspējai veido augstie tēriņi valsts sektorā
   strādājošo darba samaksai, pensiju un veselības aizsardzības izdevumi. Attiecībā uz tekošajiem
   izdevumiem papildus subsīdiju samazināšanai ir vēlama pabalstu un citu palīdzības programmu
   apropriāciju lielāka kontrole. Taču, ņemot vērā pastāvīgas vajadzības pēc infrastruktūras
   modernizācijas un jaunas infrastruktūras izbūves, kapitālizdevumi var noturēt kopējos izdevumus
   augstā līmenī (apmēram 50 procenti no IKP), lai gan 2006. gadā tiek prognozēts kritums (līdz
   46,6 procenti no IKP).
   Sabiedrības novecošana ir nozīmīgs valsts līdzekļu ilgtermiņa stabilitātes fiskālais risks, jo īpaši,
   pateicoties salīdzinoši augstam valdības parāda līmenim. Sagaidāmais demogrāfiskās slodzes rādītāja
   pieaugums posmā no 2000. gada līdz 2050. gadam (no 18 procentiem līdz 38,6 procentiem) būs
LV                                                     37                                                  LV
 ---pagebreak---    nozīmīgs fiskāls spiediens uz valsts finansēm nākotnē. Lai gan tiek plānota pensiju shēmas 1. pīlāra
   reforma, nav skaidrs, kad to ieviesīs.
   Nesamaksāto valsts garantiju nozīmīgais apjoms (22 procenti no IKP 2002. gadā) apdraud valdības
   fiskālo pozīciju. Valdība plāno ierobežot jauno garantiju izsniegšanu nākotnē (samazinājums līdz
   15 procentiem no IKP 2006. gadā), kas veicams, striktāk ieviešot budžeta noteikumus, kas regulē
   garantiju izsniegšanu. Tam vajadzētu sekmēt plānoto vidēja termiņa netiešo iespējamo saistību līmeņa
   samazinājumu un mazināt pašreizējā riska izpausmi, kas izriet no izsniegtajām atbalsta vēstulēm vai
   kredītu atvieglojumiem.
   Palielināt nodarbinātību, īpaši sieviešu vidū
   Maltas darba tirgus izskatās pietiekoši elastīgs, lai piemērotos ekonomiskiem triecieniem, neradot
   ilgus augsta bezdarba periodus. Taču salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju nodarbinātības līmenis
   2003. gada septembrī (53,7 procenti) bija zems. Relatīvi zemais nodarbinātības līmenis saistāms ar
   zemo sieviešu nodarbinātības līmeni (33,1 procents), savukārt attiecīgais rādītājs vīriešiem
   (74,2 procenti) bija augstāks par ES vidējo rādītāju. Kopējā un sieviešu nodarbinātības līmeņa
   paaugstināšanai ir īpaši svarīga nozīme, lai paplašinātu sociālās nodrošināšanas iemaksu bāzi, ņemot
   vērā sabiedrības novecošanu. Šajā ziņā, lai veicinātu sieviešu līdzdalību, nesen ir veikti atsevišķi
   pasākumi, jo zemais sieviešu klātbūtnes rādītājs darba tirgū zināmā mērā pastāv pateicoties kultūras
   faktoriem, kurus ilgā laikā būtu nepieciešams pārvarēt.
   Tā kā valdība apzinās sieviešu līdzdalības palielināšanas nozīmīgumu dzimstības līmeņa
   samazināšanās un sabiedrības situācijā, Nodarbinātības un industriālo attiecību likumā (ERA) iekļauto
   iniciatīvu mērķis ir sieviešu līdzdalības palielināšana; likums stājās spēkā 2002. gada decembrī, un to
   papildināja astoņi normatīvie akti (viens no tiem ir Noteikumi par tiesībām uz vecāku atvaļinājumu
   (Parental Leave Entitlement Regulation)). Citas iniciatīvas šajā jomā ir bērnu pieskatīšanas shēma
   (Childminding Scheme), Dzimumu līdztiesības darbības plāns un dzimumu izlīdzināšana valsts
   dienestā. Turklāt privatizācijas procesa pabeigšana un valsts sektora samazināšana var sekmēt
   efektīvāku resursu izvietošanu par labu privātam sektoram un palielināt ekonomisko efektivitāti un
   nodarbinātību.
   Augsti algu nodokļi kropļo gan darbaspēka pieprasījumu, gan piedāvājumu, novirzot darbību uz ēnu
   ekonomiku. Atšķirība starp minimālo darba samaksu un pabalstu bezdarba gadījumā, īpaši lielākām
   ģimenēm, ir ļoti zema un mazina stimulus strādāt. Priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas, kas
   izmantotas kā līdzeklis valsts sektora uzņēmumu pārstrukturēšanai, arī ir jāierobežo, orientējot
   veicamos pasākumus uz pārkvalificēšanu. ERA satur regulējumu arī attiecībā uz nepilnu darba laiku
   strādājošajiem un fiksēta termiņa pakalpojumu līgumiem, lai palielinātu darba tirgus elastību.
   Profesionālās izglītības darbības ir palielinājušās kopš 2001. gada, kad tika nodibināta Maltas
   Mākslas, zinātnes un tehnoloģijas koledža, taču ir jāveic turpmāki pasākumi, lai uzlabotu sekmju
   līmeni vidusskolas izglītībā un samazinātu agri skolu atstājošo skolēnu skaitu. 2003. gadā tika
   izveidoti trīs institūti mehānikas, inženierzinātņu, lauksaimniecības uzņēmējdarbības un sabiedrisko
   pakalpojumu jomā. Svarīgi atzīmēt īpaši augstus sasniegumus vidusskolas izglītības zemākajā līmenī
   un ļoti zemus sasniegumus augstākajā vidusskolas un augstskolas līmenī.
   Veicināt efektīvu konkurenci, ņemot vērā vietējās maza izmēra ekonomikas īpašās
   raksturīgās iezīmes
   Ir ieviests ievērojams reformu skaits, lai Maltas ekonomikā palielinātu konkurenci. Tīkla rūpniecības
   nozarēs telekomunikāciju sektors tagad ir liberalizēts, kamēr pasta pakalpojumu sektors tiek atvērts.
   Gaisa transporta jomā sakarā ar starptautisku tendenci tika atcelts pasažieru servisa darbību monopols.
   Attiecībā uz jūras transportu ir jāpabeidz acquis ieviešana. Dažās Maltas ekonomikas nozarēs, tādās kā
   kviešu malšana, lopbarības graudi un kuģu būve, konkurence ir vāja, kur saistībā ar pāstrukturēšanas
   procesu ir jāsamazina valsts atbalsts.
LV                                                     38                                                  LV
 ---pagebreak---    Specifiski ieteikumi Maltai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai nodrošinātu vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos un valsts līdzekļu ilgtermiņa
   stabilitāti, Maltai ir ieteikts:
   1.          samazināt valsts budžeta deficītu drošā un noturīgā veidā daudzgadu struktūras ietvaros
               saskaņā ar Padomes lēmumiem, kas pieņemami gaidāmā budžeta uzraudzības pasākuma
               kontekstā (GL 1).
   Lai palielinātu nodarbinātību, īpaši sieviešu vidū, Maltai ir ieteikts:
   2.          racionalizēt nodokļu-pabalstu sistēmas savstarpēju mijiedarbību, lai stiprinātu stimulus
               strādāt, un samazināt nodokļus, lai uzlabotu darbaspēka konkurētspēju (GL 4).
   3.          uzlabot vidusskolas izglītības un profesionālās apmācības kvalitāti (GL 8).
   4.          stiprināt darbaspēka pārkvalificēšanos, lai uzlabotu tā pielāgošanās spējas darba zaudēšanas
               gadījumā un veicināt vidēja vecuma sieviešu atgriešanos darbā (GL 8).
   Veicināt efektīvu konkurenci, ņemot vērā vietējās maza izmēra ekonomikas īpašās raksturīgās
   iezīmes, Maltai ir ieteikts:
   5.          īstenot pasākumus, lai palielinātu konkurenci atsevišķās nozarēs, tādās kā tīkla ražošanas
               nozares, pārtikas nozares un kuģubūve (GL 9).
LV                                                      39                                                  LV
 ---pagebreak---    23.        Polija
   Pēc 1990. gados reģistrētas stabilas izaugsmes Polija 2001. – 2002. gadā piedzīvoja strauju
   ekonomisko lejupslīdi. Kopš 2002. gada beigām ir notikusi pakāpeniska ekonomikas atveseļošanās, un
   faktiskā IKP pieaugums 2003. gadā sasniedza 3,7 procentus. Tiek lēsts, ka 2004. gadā pieaugums,
   iespējams, sasniegs apmēram 4,5 procentus.
   Neskatoties uz pēdējos gados sasniegtu ievērojamu progresu, Polija joprojām saskaras ar nopietnām
   strukturālām problēmām, kas var pasliktināt tās spēju palikt uz stabilas izaugsmes ceļa. Kopš
   1999. gada Bezdarba līmenis ir strauji pieaudzis, un pašreiz tas ir apmēram 20 procenti, kas ir
   augstākais rādītājs starp topošajām dalībvalstīm. Paralēli tam, nodarbinātības līmenis ir izteikti krities
   un gandrīz puse no iedzīvotājiem darbspējas vecumā ir bez darba. Darba tirgus veiksmīgu
   funkcionēšanu kavē vairākas strukturālas problēmas, tai skaitā ierobežota darba samaksas reaģēšana
   uz darba nosacījumiem, nodokļu un pabalstu sistēmas bremzējošie faktori, prasmju neatbilstība darba
   tirgus pieprasījumam un zema ģeogrāfiskā mobilitāte.
   Kopš 2000. gada Polijas fiskālā pozīcija ciklisko faktoru un fiskālās politikas atslābuma rezultātā ir
   ievērojami pasliktinājusies. Vispārējais valsts budžeta deficīts pieauga no 1,8 procentiem no IKP
   2000. gadā līdz 3,6 procentiem 2002. gadā. Ilgu laiku valsts varas iestādes ir izrādījušas zināmu
   nevēlēšanos risināt fiskālās problēmas, tai skaitā strauji pieaugošo parāda līmeni. Valsts finanšu
   reforma, ko valdība pieņēma šī gada sākumā, paredz būtiskus izdevumu samazinājumus, taču atliek
   vajadzīgo korekciju līdz 2005. gadam.
   Politikai Polijā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas konverģences sasniegšanu, jo īpaši, attiecībā
   uz valsts līdzekļu konsolidāciju. Turklāt uz stabilitāti orientētu makroekonomikas politiku ir
   nepieciešams papildināt ar strukturālām reformām, kuru mērķis ir uzlabot Polijas izaugsmes rādītājus.
   Papildus cilvēkresursu mazai izmantošanai salīdzinoši zemais produktivitātes līmenis ierobežo Polijas
   ekonomikas spēju palielināt gan faktisko, gan potenciālo izlaides pieaugumu. Lai risinātu šo
   jautājumu, ir nepieciešami ilgstoši centieni, lai pilnveidotu izglītības un mācību sistēmu un arī, lai
   izveidotu labvēlīgus apstākļus pētniecībai un attīstībai un tehnoloģijas pārnesei. Papildus tam,
   ekonomikai, īpaši lauksamniecības sektoram, ir vajadzīga lielāka pārstrukturēšanās, un pastāv iespējas
   uzlabot uzņēmējdarbības vidi. Ņemot vērā iepriekšminēto, Polijai ir pieci galvenie uzdevumi:
   • steidzami risināt dziļi iesakņojušās strukturālās problēmas darba tirgū,
   • nodrošināt vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos un valsts finanšu ilgtermiņa
       stabilitāti,
   • uzlabot apstākļus produktivitātes pieaugumam,
   • paātrināt ekonomikas pārstrukturēšanu un paātrināt privatizāciju rūpniecībā,
   • uzlabot uzņēmējdarbības vidi.
   Steidzami risināt dziļi iesakņojušās strukturālās problēmas darba tirgū
   Polijai ir visaugstākais bezdarba līmenis (19,8 procenti 2002. gadā) un viszemākais nodarbinātības
   līmenis (51,5 procenti) starp topošajām dalībvalstīm. Nodarbinātības līmenis vecu cilvēku un jauniešu
   vidū ir ļoti zems. Turklāt Polijas darba tirgum ir šādas iezīmes: augsts jauniešu bezdarba līmenis,
   augsts ilgstoša bezdarba līmenis, ievērojamas atšķirtības starp reģioniem un liela bezdarbnieku daļa
   lauku teritorijās.
   Darba tirgus veiksmīgu funkcionēšanu kavē vairākas strukturālas problēmas. Pirmkārt, bezdarba
   koncentrēšanās noteiktos reģionos un starp atsevišķām grupām daļēji atspoguļo nepilnīgu darba
   samaksas koriģēšanu atbilstoši reģionālām atšķirībām produktivitātes ziņā un individuālu prasmju
   līmenim. Darba samaksas noteikšanas procesam trūkst elastīguma, un, jo īpaši, līdz šim tas ir pierādījis
   sevi kā neefektīvs, izmantojot darba samaksas disciplīnu valsts uzņēmumos un vispārējā valsts
LV                                                     40                                                     LV
 ---pagebreak---    sektorā. Turklāt, valstī noteiktā minimālā darba samaksa ir augsta salīdzinājumā ar vidējo darba
   samaksu vairākos reģionos un tādējādi veicina augstu bezdarba līmeni jauniešu un zemi kvalificētu
   darbinieku vidū.
   Otrkārt, darba nodokļa slogs Polijā ir liels un kalpo par kavēkli oficiālam darbam. Papildus tam,
   nodokļu un pabalstu sistēmas kopējie rezultāti padara strādāšanu vai atgriešanos darbā par dārgu
   lēmumu un tādējādi neveicina darba tirgus līdzdalību. Atbilstības kritēriju pastiprināšana attiecībā uz
   invaliditātes pensijām un pakāpeniska priekšlaicīgas pensionēšanas pabalstu likvidēšana būtu pirmais
   solis uz strādāšanas veicināšanu.
   Treškārt, augstais bezdarba līmenis zināmā mērā atspoguļo prasmju neatbilstības starp darbaspēka
   piedāvājumu un pieprasījumu. Turklāt izglītības līmenis pieaugušo vidū ir salīdzinoši zems. Polijas
   varas iestādes nesen uzsāka visaptverošas izglītības sistēmas reformas īstenošanu, lai labāk pielāgotu
   to tirgus ekonomikas prasībām. Visbeidzot, bezdarba un nodarbinātības reģionālās atšķirības ir arī
   zemas ģeogrāfiskas mobilitātes rezultāts, ko varētu uzlabot, reformējot mājokļu tirgu un uzlabojot
   transporta infrastruktūru.
   Nodrošināt vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos un valsts finanšu
   ilgtermiņa stabilitāti
   Kopš 2000. gada Polijas fiskālā pozīcija ir ievērojami pasliktinājusies, un tas tikai daļēji ir noticis
   ciklisku iemeslu dēļ. Vispārējais valsts budžeta deficīts sasniedza 3,6 procentus no IKP 2002. gadā un
   tiek lēsts, ka tas turpmāk pieaugs līdz 4,1 procentiem 2003. gadā. Fiskālā ekspansija pēdējo divu gadu
   laikā lielā mērā ir notikusi pateicoties fiskālās nostājas atslābināšanai. Tiek sagaidīts, ka fiskālā
   politika 2004. gadā saglabāsies cikliska. Nesen valdība pieņēma valsts līdzekļu reformu, kas laika
   periodā no 2004. gada līdz 2007. gadam paredz ietaupījumus no izdevumiem sociālajām vajadzībām
   un administratīvajiem izdevumiem. Taču saglabājas nenoteiktība attiecībā uz pilnas fiskālās reformas
   paketes apstiprināšanu parlamentā. Valsts budžeta deficīta turēšana grožos arī ir izšķiroša, lai uzturētu
   tekošā konta deficītu noturīgā līmenī, īpaši gadījumā, kad privātā sektora tekošajam ietaupījumu-
   investīciju pārpalikumam nākamajos gados vajadzētu strauji samazināties.
   Fiskālo datu pasliktināšanās kopā ar privatizācijas palēnināšanos radīja strauju valsts budžeta deficīta
   pieaugumu kopš 2001. gada. Lai gan parāda līmenis joprojām pēc starptautiskiem standartiem ir
   salīdzinoši zems, tas strauji pieaug un tuvojas slieksnim, kas iedarbinās korektīvos mehānismus
   saskaņā ar fiskālajiem noteikumiem, kas izklāstīti Polijas Konstitūcijā un Valsts finanšu likumā.
   Ņemot vērā valdības pieaugošās vajadzības pēc aizņēmumiem, budžeta pakļautību ārvalstu valūtu
   riskam un iespējamo saistību radītam riskam, parāda dinamika ir galvenais uztraukuma iemesls.
   Iespējamās saistības potenciāli rada nopietnu risku valsts līdzekļu ilgtspējīgumam. Valsts uzņēmumi
   sektoros, kuros pastāv vajadzība pēc pārstrukturēšanās, ir nozīmīgs šādu saistību avots. Neapmaksāto
   garantiju apjoms strauji pieaug un nākamajos gados radīs spiedienu uz valsts līdzekļiem.
   Demogrāfiskā struktūra Polijā joprojām ir salīdzinoši labvēlīga. Tomēr pensiju sistēma 1999. gadā tika
   pakļauta nozīmīgai reformai, lai pielāgotu to demogrāfiskām un darbaspēja pārmaiņām un mazinātu
   sagaidāmā straujā demogrāfiskās slodzes rādītāja pieauguma (no 18 procentiem 2000. gadā līdz
   50 procentiem 2050. gadā) radītās sekas.
   Uzlabot apstākļus produktivitātes pieaugumam
   Neskatoties uz mērenu produktivitātes pieaugumu periodā no 1995. gada līdz 2002. gadam,
   darbaspēka produktivitāte uz vienu nodarbināto personu Polijā bija mazāka par pusi no 15 valstu ES
   rādītāja 2002. gadā un zemāka par jauno dalībvalstu vidējo rādītāju. Izaugsmes process tomēr vēl nav
   apmierinošs. Šo salīdzinoši zemo produktivitātes līmeni var izskaidrot ar vairākiem faktoriem.
LV                                                    41                                                     LV
 ---pagebreak---    Pirmkārt, lauksamniecībā, sektorā ar īpaši zemu produktivitātes līmeni, pastāv augsts bezdarba
   īpatsvars. Jaunu firmu augšanas grūtības un mobilitātes trūkums var palēnināt strādājošo pāreju no
   lauksaimniecības uz citām darbībām. Otrkārt, Polija atrodas zem vidējā 15 valstu ES līmeņa attiecībā
   uz investīcijām IKT un pētniecībā un attīstībā. Zemais privātā sektora investīciju līmenis pētniecībā un
   attīstībā ir īpaši problemātisks (firmas finansē tikai 30 procentus no kopējiem izdevumiem pētniecībai
   un attīstībai). Iepriekšminētie iemesli ietver nepietiekošu sadarbību starp pētniecības iestādēm un
   uzņēmējiem, augsti kvalificēta cilvēkkapitāla trūkumu un faktu, ka attiecībā uz firmām, īstermiņa
   finanšu apsvērumiem ir lielāka nozīme par ilgtermiņa interesēm. Darbaspēka prasmju palielināšana arī
   ir sasniedzama, veicinot augstāko izglītību un mūžiglītību. Zema produktivitāte ir saistītā ar
   strukturālām problēmām darba tirgū, īpaši ar neatbilstību starp izglītības sistēmā mācītajām prasmēm
   un tām, kas tiek pieprasītas tirgū, kopā ar vajadzību pēc investīcijām fiziskajā infrastruktūrā.
   Paātrināt ekonomikas pārstrukturēšanu un paātrināt privatizāciju rūpniecībā
   Pēc lēna starta privatizācija sasniedza kulmināciju 2000. gadā (kā to apliecina ĀTI pieaugums līdz
   5,7 procentiem no IKP, ko veicināja daži vienreizēji privatizācijas darījumi), taču kopš tā laika
   privatizācijas process atkal ir palēninājies, jo vispievilcīgākie aktīvi jau ir izpārdoti. Tradicionālās
   nozares paliek valsts īpašumā (starp tiem ir ieguves rūpniecība, ķīmijas rūpniecība, aizsardzības
   nozare un dzelzceļš). Šajās nozarēs Polijas valdība pirms privatizācijas ir veicinājusi konsolidācijas
   politiku ar mērķi radīt „nacionālos čempionus”, kas spēj konkurēt ES tirgos. Spiediens ierobežot
   īstermiņa sociālo pārrāvumu un ar sociālajiem partneriem un atsevišķiem ministriem nepieciešamās
   konsultācijas palēnina privatizācijas procesu. Tā rezultātā privatizējamo firmu pievilcīgums ir
   ievērojami samazināts, bieži vien atbaidot potenciālos investorus. Tomēr pastāv pierādījums, ka ĀTI
   pieplūdums ir devis ieguldījumu rūpniecības nozares pārstrukturēšanā un uzlabojis eksporta spēju un
   sadales tīklus. Daļēji tas ir tāpēc, ka pēc privatizācijas stratēģiskie investori ir ienesuši ievērojamu
   pamatkapitālu un zinātību savos uzņēmumus, kā rezultātā ievērojami pieauga produktivitāte.
   Ir uzsākta elektrības un gāzes sektora liberalizācija. Vietējie un tālsarunu telekomunikāciju
   pakalpojumi tika pilnībā liberalizēti 2002. gada janvārī un starptautiskie pakalpojumi – kopš
   2003. gada janvāra. Taču konkurences līmenis ar tīkliem saistītās nozarēs nav apmierinošs. Gāzes
   sektorā pašreiz vispār nepastāv sadalīšana. Telekomunikāciju jomā uzņēmuma īpašnieks ir saglabājis
   savu dominējošo pozīciju tirgū. Cenas starptautiskām telefonsarunām ir vienas no augstākajām. Bez
   tam Konkurences birojs vairākkārt ir konstatējis, ka uzņēmuma īpašnieks ir vainīgs savas dominējošās
   pozīcijas izmantošanā konkurentiem par sliktu.
   Valsts atbalsts saglabājas augstā līmenī (nodokļu un sociālās apdrošināšanas iemaksu kavējumu
   formā), un valsts īpašumā esošiem uzņēmumiem ir lieli parādi citiem uzņēmumiem, kaitējot šo
   uzņēmumu finansēm. Attiecībā uz ieviešanas raksturojumu ir konstatēti trūkumi glābšanas un
   pastrukturēšanas atbalstā, kā arī pētniecības un attīstības atbalsta sniegšanā.
   Uzlabot uzņēmējdarbības vidi
   Polija, pateicoties nesen īstenotām reformām, ir sasniegusi ievērojamu progresu liela MVU sektora
   attīstībā. Īpaši jāatzīmē, ka tiek veidots jauns uzņēmumu reģistrs, izveidojot „vienas pieturas aģentūru”
   firmām no 2004. gada 1. janvāra. Ar 2004. gada janvāri tiek piemērots uzņēmuma ienākuma nodoklis
   19 procentu apmērā. Visbeidzot, 2003. gadā tika pieņems jauns maksātnespējas likums, padarot
   bankrota procedūru par atbilstīgu modernas tirgus ekonomikas prasībām. MVU sektors nodrošina
   apmēram divas trešdaļas darba vietu un pusi no IKP un eksporta Polijā. Taču MVU saskaras ar
   izaugsmes grūtībām. Neskatoties uz nesen īstenotajām reformām uzņēmējdarbības atbalstam, firmas
   pēc to lieluma joprojām ir mazas, un uzņēmējdarbības vide vēl aizvien var tikt uzlabota. Tas ir
   cilvēkkapitāla, darbaspēka mobilitātes trūkuma dēļ, neattīstītas infrastruktūras (īpaši ceļu un
   telekomunikāciju tīkli), lielā nodokļu sloga (īpaši sociālās apdrošināšanas iemaksas) un likviditātes
   ierobežojumu dēļ. Šie faktori ierobežo uzņēmumu veidošanu un izaugsmi. Tādēļ pastāv bažas, ka
   iepriekšminētās problēmas var samazināt Polijas pievilcīgumu ārvalstu investoru acīs (ĀTI).
LV                                                      42                                                   LV
 ---pagebreak---    Specifiski ieteikumi Polijai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai steidzami risinātu dziļi iesakņojušās strukturālās problēmas darba tirgū, Polijai jo īpaši ir ieteikts:
   1.          palielināt darba samaksas noteikšanas procesa elastīgumu, lai nodrošinātu, ka darba samaksa
               labāk atspoguļo atšķirības produktivitātē starp prasmēm, uzņēmumiem un reģioniem. (GL
               5);
   2.          samazināt darbaspēka nodokļu slogu vienlaicīgi ar centieniem paplašināt darbaspēka
               nodokļu bāzi un uzlabot nodokļu iekasēšanas un ieviešanas sistēmas efektivitāti, un reformēt
               nodokļu un pabalstu sistēmas, lai likvidētu finanšu kavēkļus strādāšanai, jo īpaši, lielus
               pasivitātes slazdus precētiem pāriem, un paaugstināt sociālajām vajadzībām paredzēto
               izdevumu efektivitāti (GL 4);
   3.          stiprināt darbaspējas piedāvājumu, īstenojot pasākumus attiecībā uz darbaspēka
               kvalifikācijas pielāgošanu darba tirgus prasībām un likvidējot šķēršļus reģionālai mobilitātei
               īpaši ar mājokļu tirgus reformas un transporta infrastruktūras uzlabojumu starpniecību (GL 7
               un 13).
   Lai nodrošinātu vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos un valsts finanšu ilgtermiņa
   stabilitāti, Polijai ir ieteikts:
   4.          samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu drošā un noturīgā veidā vairāku gadu struktūras
               ietvaros saskaņā ar Padomes lēmumiem, kas pieņemami gaidāmā budžeta uzraudzības
               pasākuma kontekstā (GL 1 un 2).
   5.          pārraudzīt pensiju sistēmas reformu, lai pretdarbotos sagaidāmā straujā demogrāfiskās
               slodzes rādītāja pieaugumam, un veikt pasākumus, lai samazinātu fiskālo risku, ko rada
               iespējamo saistību apjoma palielināšanās (GL 15 un 16).
   Lai uzlabotu apstākļus produktivitātes pieaugumam, Polijai ir ieteikts:
   6.          īstenot un pastiprināt centienus, lai uzlabotu izglītības un mācību sistēmas efektivitāti un
               kvalitāti un tās reaģēšanu uz mainīgām prasībām attiecībā uz prasmēm (GL 13).
   7.          veicināt pētniecību un attīstību un inovācijas, jo īpaši privātajā sektorā un atbalstīt zināšanu
               nodošanu caur ĀTI (GL 13).
   Lai paātrinātu ekonomikas pārstrukturēšanu un paātrinātu privatizāciju rūpniecībā, Polijai ir ieteikts:
   8.          samazināt valsts atbalsta kopējo līmeni, pārorientējot atbalstu uz horizontāliem mērķiem
               (GL 9 un 14).
   9.          veicināt ienākšanu tirgū un efektīvu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs, īstenojot lielāku
               nacionālo tirgu savienojamību (GL 9).
   Lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi, Polijai ir ieteikts:
   10.         turpināt administratīvā sloga samazināšanu, vienkāršojot regulējumu un atbalstot MVU
               izaugsmi jo īpašo uzlabojot pieejamību finansēm (GL 11).
LV                                                      43                                                      LV
 ---pagebreak---    24.        Slovākija
   Pēc stabilizācijas izraisītās lejupslīdes 1998. gadā Slovākijas faktiskā IKP pieaugums ir nepārtraukti
   paātrinājies un 2003. gadā jau otro gadu pēc kārtas pārsniedza 4 procentus. Neskatoties uz to, izlaide
   vēl nav pilnībā sasniegusi savu prognozēto potenciālu.
   Izaugsmi ir veicinājušas padziļinātas strukturālas reformas. Kā galvenos piemērus šeit var minēt
   pārstrukturēšanu un privatizāciju banku un nefinanšu sektorā. Taču tam bija arī bija sava cena:
   bezdarba līmenis 2001. gadā pieauga līdz vairāk kā 19 procentiem un joprojām ir apmēram
   17 procentu līmenī. Plašs strukturālu trūkumu klāsts darba tirgū – īpaši reģionālās mobilitātes trūkums,
   pabalstu sistēmas radītie kavēkļi, darba samaksas neelastīgums un prasmju neatbilstība pieprasījumam
   – ir kavējis tā atpakaļ uzņemšanas spēju, un tikai tagad ir uzsākta šo trūkumu novēršana.
   Vēl nesen valsts līdzekļu reformas ir bijušas ļoti ierobežotas, kā arī vispārējais valsts budžeta deficīts
   strauji pieauga līdz vairāk kā 7 procentiem no IKP 2002. gadā, kas bija vēlēšanu gads. Ekspansīvā
   fiskālā nostāja sekmēja iekšzemes pieprasījuma strauju attīstību un aizvien vairāk patēriņa virzītu
   tekošā konta deficīta pieaugumu par vairāk kā 8 procentiem no IKP. Kopš 2002. gada pie varas esošā
   valdība ir ķērusies pie fiskālā deficīta cēloņu novēršanas, tādējādi veicinot tekošā konta deficīta
   nozīmīgu samazināšanos 2003. gadā.
   Politikai Slovākijā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas konverģences sasniegšanu, jo īpaši,
   attiecībā uz valsts līdzekļu konsolidāciju. Gan turpmāko valsts finanšu konsolidāciju, gan risinājumus
   Slovākijas cilvēkresursu pārāk mazas izmantošanas problēmai ir nepieciešams atbalstīt ar politiku, kas
   palīdz nodrošināt stabilu izaugsmi vidējā un ilgtermiņā. Tam, jo īpaši, ir nepieciešama izaugsmes un
   nodarbinātības bāzes stiprināšana un diversifikācija, uzlabojot uzņēmējdarbības klimatu ar
   likumdošanas, tiesu un administratīvās spējas pilnveidošanas starpniecību. Turklāt ir jāpaaugstina
   produktivitātes līmenis, un Slovākijai vajadzētu sagatavoties pārejai uz zināšanām balstītu ekonomiku.
   Ņemot vērā iepriekšminēto, Slovākijai ir četri galvenie uzdevumi:
   • nodrošināt turpmāku vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos,
   • turpināt risināt dziļi iesakņojušās strukturālās problēmas darba tirgū,
   • uzlabot uzņēmējdarbības vidi un atbalstīt uzņēmējdarbību,
   • uzlabot apstākļus produktivitātes pieaugumam.
   Nodrošināt turpmāku vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos
   Vispārējais valsts budžeta deficīts samazinājās no 7,2 procentiem no IKP 2002. gadā līdz
   prognozētajiem 5 procentiem no IKP 2003. gadā, tādā veidā veicinot tekošā konta deficīta nozīmīgu
   samazināšanos. Valsts līdzekļu reformas visaptverošās darba kārtības lielākā daļa ir jau pieņemta. Šīs
   reformas veicinās turpmāku deficīta samazināšanos un palīdzēs noturēt tekošā konta deficītu
   ilgtspējīgās robežās, ja privāti neto uzkrājumi atkal kļūtu mazāk izdevīgi. Reformu apjoms un ātrums
   ir bijis ievērojams. Taču tās noved arī pie nozīmīgām neskaidrībām attiecībā uz budžeta izpildi
   2004. gadā un turpmāk. Riski, jo īpaši, izriet no nodokļu reformas fundamentālā rakstura, sevišķi
   vienotas ieņēmumu nodokļa likmes 19 procentu apmērā ieviešanas uzņēmumiem un indivīdiem. Šīs
   reformas padara ieņēmumu prognozes par samērā nenoteiktām. Neskaidrības pastāv arī attiecībā uz
   izdevumiem, tai skaitā attiecībā uz turpmākiem veselības aprūpes reformas pasākumiem. Bez tam
   ievērojama daļa no plānotā ieņēmumu samazinājuma balstās uz plānotiem zemākiem procentu
   izdevumiem, pamatojoties uz veiksmīgu nominālu konverģenci.
LV                                                     44                                                     LV
 ---pagebreak---    Turpināt risināt dziļi iesakņojušās strukturālās problēmas darba tirgū
   Nodarbinātības līmenis Slovākijā ir viens no zemākajiem (apmēram 57 procenti), un bezdarba līmenis
   ir otrais lielākais (pašreiz apmēram 17 procenti) starp topošajām dalībvalstīm. Nodarbinātības līmenis
   ir izteikti zems vecuma grupā virs 55 gadiem. Bezdarbs ir koncentrēts jauniešu vidū (zem 24 gadiem)
   un zemi kvalificētu darbinieku vidū. Pastāv lielas atšķirības starp reģioniem. Pamatā esošie darba
   tirgus strukturālie trūkumi ir daudzšķautņaini, un pašlaik to novēršana ir noteiktāka.
   Stimulus strādāt un pamest ēnu ekonomiku nostiprina sociālo pabalstu un pensiju reformas, tai skaitā
   pensionēšanās vecuma palielināšana līdz 62 gadiem, kas tomēr ir relatīvi zems līmenis. Reģionālo
   mobilitāti veicina finansiāls atbalsts regulāri braukājošajiem un mājokļu pabalsti, taču mobilitāte
   joprojām ir ierobežota, jo transporta infrastruktūra un mājokļu tirgus funkcionēšana uzlabojas
   pakāpeniski. Prasmju neatbilstība pieprasījumam vēl aizvien kavē īpaši ilgtermiņa bezdarbnieku
   atpakaļintegrēšanos, lai gan pārkvalificēšanās pasākumi tiek pastiprināti. Joprojām zemā līmenī esošā
   izglītības sistēmas pielāgošana tirgus ekonomikas prasībām veicina stabilu bezdarbu jauniešu vidū.
   Darba vietu radīšanu ir sekmējuši nesen darba kodeksā veiktie labojumi, kas pieļauj elastīgākas darba
   attiecības. Taču darba samaksas noteikšanas mehānisms vēl nav pietiekami elastīgs, un tas pietiekoši
   neņem vērā uzņēmumam raksturīgos apstākļus. Īpaši iespēja administratīvi attiecināt kolektīvas
   vienošanās par darba samaksu uz uzņēmumiem, kas nav piedalījušies pārrunās, ir pretstatā šim
   mērķim. Papildus tam, minimālai darba samaksai var būt negatīva ietekme uz darbaspēka
   pieprasījumu, un tā var nepietiekoši atspoguļot vietēja darba tirgus apstākļus.
   Slovākijas tālejošā ienākuma nodokļa reforma, kas tika uzsākta 2004. gadā, stiprinās gan darba vietu
   radīšanu, gan vēlēšanos strādāt. Salīdzinājumam kombinētās veselības un sociālo iemaksu likmes ir
   pazeminātas tikai nedaudz līdz joprojām ļoti augstam līmenim, kas ir gandrīz 48 procenti no bruto
   algas.
   Uzlabot uzņēmējdarbības vidi un atbalstīt uzņēmējdarbību
   Pēdējo gadu laikā valdība ir veikusi vairākus pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot uzņēmējdarbības vidi.
   Jauna uzņēmuma dibināšanas procedūra ir ievērojami vienkāršota un saīsināta. Tiek izstrādāts jauns
   bankrota procedūru regulējošs tiesību akts, kuram vajadzētu aizstāt pašreizējo sistēmu, saskaņā ar kuru
   bankrota procedūras ilgums ir pārlieku liels un kas īstenībā nepieļauj iespēju pārstrukturēt grūtībās
   nonākušus uzņēmumus. Uzņēmējdarbības vidi turpmāk stiprināja, piemēram, būtisks cenu
   liberalizācijas paātrinājums 2003. gadā un jauna nodrošinājuma likuma ieviešana.
   Neskatoties uz šiem pilnveidojumiem, šķiet, ka uzņēmējdarbībai Slovākijā joprojām pastāv svarīgi
   šķēršļi. Kopējā jaunu uzņēmumu veidošanās intensitāte ir samērā zema. Saskaņā ar uzņēmēju
   aptaujām pamata vājā puse ir juridiskās nenoteiktības pakāpe. Tā izcelsme rodama bieži
   nepietiekamajā un nestabilajā likumdošanas ietvarā, vājā likumu ieviešanā, kas bieži vien cieš no
   kvalitātes, savlaicīguma un caurredzamības trūkuma.
   Uzlabot apstākļus produktivitātes pieaugumam
   Saglabājot samērā augstu darba spēka produktivitātes pieaugumu, produktivitātes līmenis joprojām ir
   zems (apmēram 58 procenti no ES vidējā 2003. gadā). Faktori, kas veicina šo situāciju, ir izglītības
   sistēmas pielāgojamības trūkums savienojumā ar zemiem izdevumiem izglītībai un vāju pētniecības un
   attīstības un inovāciju darbību.
   Izglītības sistēma atbilstoši nereaģē uz darba tirgus vajadzībām. Tas jo īpaši attiecas uz vidusskolas
   izglītību, kuras rezultāts bieži vien ir absolventi ar novecojušām prasmēm. Turklāt augstskolu
   absolventu īpatsvars ir ļoti zems. Augstais ilgtermiņa bezdarbnieku īpatsvars izvirza papildu
   uzdevumu profesionālajām un mācību programmām. Piedevām, izdevumi izglītībai 2001. gadā
LV                                                    45                                                   LV
 ---pagebreak---    noslīdēja līdz vienam no viszemākajiem līmeņiem starp jaunajām dalībvalstīm. Atbildot uz šīm
   problēmām, valdība ir spērusi pirmos soļus virzienā uz sistēmas racionalizēšanu, tās efektivitātes
   uzlabošanu un finansējuma avotu palielināšanu.
   2002. gadā izdevumi pētniecībai un attīstībai veidoja tikai 0,59 procentus no IKP, kas ir mazāk nekā
   lielākajā daļā kandidātvalstu. Inovatīvā darbība, ko mēra ar patentu pieteikumu skaitu, ir ļoti zema.
   Valdība ir īstenojusi dažus pasākumus, lai uzlabotu situāciju attiecībā uz pētniecību un attīstību
   (piemēram, pilnveidojot likumdošanu pētniecībai un attīstībai), un ir apņēmusies palielināt pētniecības
   un attīstības atbalstam pieejamos valsts resursus.
   Specifiski ieteikumi Slovākijai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai nodrošinātu turpmāku vispārējā valsts budžeta deficīta noturīgu samazināšanos, Slovākijai ir
   ieteikts:
   1.         samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu drošā un noturīgā veidā vairāku gadu struktūras
              ietvaros saskaņā ar Padomes lēmumiem, kas pieņemami gaidāmā budžeta uzraudzības
              pasākuma kontekstā (GL 1).
   Lai turpinātu risināt dziļi iesakņojušās strukturālās problēmas darba tirgū, Slovākijai jo īpaši ir ieteikts:
   2.         stiprināt darbaspēka piedāvājumu, likvidējot šķēršļus reģionālai mobilitātei un samazinot
              prasmju neatbilstību, tajā pašā laikā nodrošinot pārkvalifikācijas pasākumu un citas aktīvas
              darba politikas efektivitāti (GL 4, 7 un 8),
   3.         radīt papildu pieprasījumu pēc darbaspēka, paredzot vairāk elastīguma darba samaksas
              noteikšanas mehānismā (GL 5 un 18),
   4.         samazināt ļoti augstās kombinētās veselības un sociālo iemaksu likmes, ievērojot vispārējos
              budžeta konsolidācijas ierobežojumus, jo īpaši, ar papildu veselības aprūpes sistēmas
              reformas pasākumu starpniecību un apsverot papildu korekciju ieviešanu nefondēto pensiju
              sistēmas pīlārā, īpaši turpmāku pensionēšanās vecuma palielināšanu (GL 4 un 16).
   Lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi un atbalstīt uzņēmējdarbību, Slovākijai ir ieteikts:
   5.         stiprināt likumdošanas ietvaru, kas atbalsta uzņēmējdarbību, un pilnveidot tā ieviešanu, jo
              īpaši, pieņemot jauno bankrota procedūru regulējošo tiesību aktu un palielinot tiesu sistēmas
              spēju un caurredzamību (GL 11 un 12).
   Lai uzlabotu apstākļus produktivitātes pieaugumam, Slovākijai ir ieteikts:
   6.         pilnveidot izglītības un mācību sistēmas efektivitāti un kvalitāti un tās reaģēšanu uz
              mainīgajām prasībām pēc prasmēm (GL 13),
   7.         veicināt pētniecību un attīstību un inovācijas un atbalstīt zināšanu pārnesi caur ĀTI (GL 13).
LV                                                      46                                                       LV
 ---pagebreak---    25.        Slovēnija
   Pēdējo desmit gadu laikā Slovākija ir uzrādījusi stabilu izaugsmi; reālais IKP kopš 1993. gada ir
   nepārtraukti pieaudzis par 3-5 procentiem. Pēc nesenā palēninājuma tiek prognozēts, ka IKP
   pieaugums palielināsies un pakāpeniski tuvosies potenciālajam izlaides pieaugumam, kas tiek
   prognozēts apmēram 4 procentu apmērā.
   Neskatoties uz lielā mērā veselīgu ekonomiku un uzslavas cienīgiem sasniegumiem daudzās politikas
   jomās, joprojām pastāv atsevišķas vājās puses. Lai gan inflācija pēdējo divu gadu laikā ir strauji
   samazinājusies, samērā augsta inflācija (5,7 procenti 2003. gadā) vēl aizvien ir uztraukuma iemesls, un
   tās samazināšana ir atzīta par galveno politikas uzdevumu. Valdība ir izstrādājusi atbilstošu politiku,
   lai samazinātu inflāciju noturīgā veidā, ar mērķi radīt apstākļus veiksmīgai iestājai ES. Tā ir ieviesusi
   strukturālas reformas, kuru uzdevums ir veicināt cenu liberalizāciju. Pašreiz kontrolētās cenas veido
   16 procentus no patērētāju cenu indeksa – viszemākais īpatsvars no visām topošajām dalībvalstīm.
   Taču ņemot vērā neefektīvu konkurenci starp sabiedrisko pakalpojumu sniedzējiem un nepietiekamu
   elastīgumu gan finanšu sektorā, gan darba tirgū, pastāvīgu inflācijas samazināšanu joprojām ir
   nepieciešams apstiprināt.
   Ekonomikas pārstrukturēšanas process ir negatīvi ietekmējis situāciju darba tirgū; nodarbinātība
   ražošanas nozarē ievērojami samazinājās periodā no 1996. gada līdz 2000. gadam. Darbaspēka
   pārvietošanās no šīs nozares uz pakalpojumu nozari kalpoja par amortizatoru ekonomiskai un sociālai
   spriedzei, kamēr priekšlaicīga pensionēšanās tika izmantota, lai samazinātu kopējā bezdarba
   pieaugumu. Lai gan kopējais priekšstats par Slovēnijas darba tirgu ir pozitīvs, tajā pastāv strukturālā
   bezdarba problēmas. Ilgtermiņa bezdarbnieku proporcija ir augsta, jo īpaši vecāku, zemi kvalificētu
   darbinieku vidū. Turklāt uztraukuma iemesls ir zemais nodarbinātības līmenis vecumā virs 55 gadiem,
   jo īpaši, kas attiecas uz uzdevumiem, kas rodas sabiedrības novecošanas rezultātā.
   Lai izveidotu vajadzīgās darba iespējas un veicinātu līdzdalību darba tirgū, kas, savukārt, novedīs pie
   uzlabotas ekonomiskās situācijas nākotnē, ir nepieciešami nepārtraukti pasākumi, lai veicinātu
   uzņēmējdarbību, stimulētu privātā sektora inovatīvo spēju un stiprinātu efektīvu konkurenci visos
   tautsaimniecības segmentos. Politikai Slovēnijā ir jābūt vērstai uz augsta līmeņa noturīgas
   konverģences sasniegšanu. Ņemot vērā iepriekšminēto, Slovēnijai ir četri galvenie uzdevumi:
   • samazināt inflāciju noturīgā veidā,
   • paaugstināt nodarbinātības līmeni, īpaši vecāku darbinieku vidū,
   • uzlabot apstākļus produktivitātes pieaugumam,
   • veicināt efektīvu konkurenci visos ekonomikas segmentos un īpaši ar tīkliem saistītās nozarēs.
   Samazināt inflāciju noturīgā veidā
   Lai gan inflācija samazinās, tā joprojām ir samērā augsta. 2003. gadā inflācijas līmenis sastādīja
   5,7 procentus, kas ir mazāk nekā 7,5 procenti iepriekšējā gadā. Notiekošā samazināšanās ir labvēlīgs
   process, lai gan izskatās, ka tā daļēji ir piedēvējama īpašiem faktoriem – tie, kas saistīti ar kontrolēto
   cenu griestu celšanos un netiešiem nodokļiem, kā arī ar biežām korekcijām attiecībā uz akcīzes
   nodevu naftai. Inflācijas spiedienu turpina veicināt konkurences trūkums dažādās nozarēs, neelastīgs
   darba tirgus un joprojām plaši izplatīti indeksācijas mehānismi. Turklāt inflācijas saglabāšanos veicina
   citi svarīgi faktori; piekāpīga monetārā politika un, jo īpaši, vienmērīga, taču tagad lēnāka, valūtas
   devalvācija pastiprina inflācijas inertumu.
   Gatavojoties iestājai Eiropas Savienībā, valdība padarīja inflāciju par politikas prioritāti un atbilstoši
   pieņēma koordinētus pretinflācijas politikas pasākumus. Tika ieviests visaptverošs cenu kontroles
LV                                                     47                                                     LV
 ---pagebreak---    plāns, kas regulēja kontrolēto cenu celšanos un nodokļu pārmaiņas tādā veidā, lai tās nepārsniegtu
   inflācijas līmeni gada beigās. Kas attiecas uz mērķi virzīties uz vispārīgu ekonomikas deindeksāciju,
   solis uz priekšu tika sperts 2003. gadā, oficiāli atceļot procentu likmes indeksāciju („bāzes procentu
   likme” jeb TOM) un sociālo vienošanos par jaunu darba samaksas korekcijas metodi. Attiecībā uz
   darba samaksu valsts sektorā jau ir ieviesta progresīvā indeksācija, kas stājās spēkā 2004. gada jūlijā,
   turpretim attiecībā uz privāto sektoru šādu politiku ir nepieciešams pārrunāt. Bez tam ir nepieciešams
   elastīgi koriģēt valsts finanšu nostāju. Ilgstošas deflācijas un uzlabotas ekonomiskās situācijas
   nodrošināšanai ir nepieciešama arī straujāka strukturālo reformu ieviešana.
   Paaugstināt nodarbinātības līmeni, īpaši vecāku darbinieku vidū
   Nodarbinātības līmenis Slovēnijā – 63,4 procenti 2002. gadā, kas ir tuvu ES vidējam rādītājam – ir
   viens no augstākajiem starp topošajām dalībvalstīm. Arī bezdarba līmenis, nepārtraukti samazinoties
   kopš 1998. gada, 2002. gadā sasniedza 6,0 procentu līmeni un ierindojās starp zemākajiem grupā.
   Tomēr tā ilgtermiņa komponente ir liela un sastāda apmēram 60 procentus galvenokārt vecāku, zemi
   kvalificētu darbinieku vecumā virs 55 gadiem vidū. Līdztekus citām darba tirgū pastāvošām
   strukturālām neatbilstībām (bezdarbs jauniešu, invalīdu vidū, atšķirības bezdarba rādītājā starp
   dzimumiem, bezdarbnieku zemais izglītības līmenis, lielas atšķirības starp reģioniem) vecāku cilvēku
   nodarbinātības palielināšana ir identificēts kā svarīgs uzdevums. 2002. gadā bezdarba līmenis personu
   vecumā no 55 līdz 64 gadiem vidū bija 3 procenti, kamēr nodarbinātības līmenis sastādīja
   24,5 procentus, kas salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju, 40,1 procents, ir ļoti zems. Tas ir maza
   pensionēšanās vecuma rezultāts, kas 2001. gadā bija tikai 57 gadi. Ekonomikas pārstrukturēšana
   piespieda salīdzinoši jaunus cilvēkus doties pensijā (vai kļūt par bezdarbniekiem). 2000. gadā ieviestās
   pensiju reformas rezultātā pensionēšanās vecums jau tika nedaudz paaugstināts. Taču attiecīgā
   reformas ietekme tikai pakāpeniski atspoguļosies augstākā nodarbinātības līmenī vecāku cilvēku vidū.
   Tiek sagaidīts, ka turpinās pastāvēt liela atšķirība starp nodarbinātības līmeni vecāku cilvēku vidū
   Slovēnijā un ES.
   Tādējādi nodarbinātības politikas galvenā virzība ir risināt bezdarba problēmu vecāku cilvēku vidū un
   stimulēt aktīvos veidos viņu nodarbinātības palielināšanos. Tas ir jo īpaši svarīgi, ņemot vērā
   pieaugošo finanšu nenoturīgumu, kas ir nelabvēlīgas demogrāfiskās situācijas rezultāts. Tiek sagaidīts,
   ka demogrāfiskās slodzes rādītājs palielināsies no 20 procentiem 2000. gadā līdz 38 procentiem
   2025. gadā un 66 procentiem 2050. gadā. Turklāt, strādāšanas un aktīvas darba dzīves veicināšana ir
   svarīgs priekšnosacījums cīņā ar nabadzību un sociālo izstumtību.
   Uzlabot apstākļus produktivitātes pieaugumam
   Produktivitātes līmenis, lai gan tas ir otrais lielākais starp jaunajām dalībvalstīm, ir daudz mazāks par
   15 valstu ES vidējo rādītāju (69,5 procenti 2003. gadā). Darba produktivitātes pieaugums Slovēnijā
   periodā no 1995. gada līdz 1999. gadam bija samērā straujš, un ikgadējs pieaugums vidēji sastādīja
   4,8 procentus. Taču pēc tam tas palēninājās (vidēji par 2 procentiem no 1999. gada līdz 2002. gadam),
   novietojot Slovēniju starp topošajām dalībvalstīm ar vismazākajiem sasniegumiem šajā laika periodā.
   Divi elementi var kavēt daudz straujāku produktivitātes attīstību:
   Pirmkārt, aktīvās sabiedrības daļas uzņēmējdarbība saglabājas samērā zemā līmenī īpaši tāpēc, ka
   administratīvais logs, kas ietekmē gan uzņēmumu veidošanu, gan esošos uzņēmumus, joprojām ir
   liels. Ir jau izdarīti centieni vienkāršot jaunu uzņēmumu veidošanās procedūras. Taču uzņēmējdarbību
   regulējošo likumdošanu un administratīvo vidi varētu turpmāk uzlabot, jo joprojām pastāv
   birokrātiskas un garas procedūras, kā arī sarežģījumi zemes iegādei rūpnieciskajām vajadzībām
   Otrkārt, pētniecības un attīstības izdevumiem trūkst efektivitātes attiecībā uz zinātības nodošanu
   privātajam sektoram, patentēšanu un produktu vai procesu inovāciju. Ar izdevumiem pētniecībai un
   attīstībai, kas sasniedz 1,6 procentus no IKP 2001. gadā, Slovēnija ierindojas pirmajā vietā starp
   jaunajām dalībvalstīm, bet joprojām atrodas zem ES vidējā līmeņa. Slovēnija arī ierindojas pirmajā
   vietā starp jaunajām dalībvalstīm attiecībā uz patentu pieteikumiem Eiropas Patentu birojā, taču tās
LV                                                      48                                                   LV
 ---pagebreak---    sniegums šajā jomā (41 uz vienu miljonu iedzīvotāju 2001. gadā) ir daudz zemāks par ES vidējo
   līmeni. Papildus tam privātajā sektorā salīdzinājumā ar valsts sektoru nodarbināto pētnieku īpatsvars
   (attiecīgi viena trešdaļa un divas trešdaļas), un inovatīvā darbība ir nenozīmīga augsto tehnoloģiju
   nozarē.
   Veicināt efektīvu konkurenci visos ekonomikas segmentos un īpaši ar tīkliem saistītās
   nozarēs
   Slovēnija ir virzījusies uz pieaugošu liberalizāciju produktu tirgos un tīkla ražošanas nozarēs, taču ir
   nepieciešams veicināt efektīvu konkurenci. Jo īpaši, lai gan Konkurences aizsardzības birojam ir dotas
   adekvātas pilnvaras kontrolēt ierobežojošas vienošanās un jebkuru dominējošas pozīcijas ļaunprātīgu
   izmantošanu un apvienošanās, tā administratīvās spējas gan finanšu, gan cilvēkresursu izteiksmē nav
   pietiekošas, lai nodrošinātu tā atbilstošu funkcionēšanu. Bez tam pašreizējie tiesību akti nedod iespēju
   tam noteikt biedējošus naudas sodus par konkurenci izkropļojošu rīcību.
   Pēdējos gados Slovēnija ir aizsākusi savu tīklu ražošanas nozaru liberalizāciju. Telekomunikāciju
   jomā tirgus tika atvērts 2001. gadā, un neatkarīga regulējoša aģentūra tika izveidota 2002. gadā. Taču
   efektīva konkurence vēl nav parādījusies fiksēto telefonsakaru iekšzemes zvaniem, kur uzņēmumam
   joprojām pieder 100 procenti no tirgus daļas. Tīklu starpsavienojumu augstās cenas kopā ar regulētiem
   zemiem cenu līmeņiem gan vietējiem, gan starptautiskiem zvaniem ir galvenās barjeras jaunu
   operatoru ienākšanai fiksētajos telefonsakaros. Kas attiecas uz enerģētikas sektoru, lieli
   elektroenerģijas patērētāji (66 procenti no elektroenerģijas patēriņa Slovēnijā) var brīvi izvelēties savu
   piegādātāju, un kopš 2020. gada lielākajiem ir atļauts iepirkt elektroenerģiju no ārvalstīm. Taču
   starptautiskās apmaiņas apjoms ir ierobežots līdz maksimums 20 procentiem no kopēja
   elektroenerģijas patēriņa. Gāzes sektorā kopš 2003. gada 1. janvāra lielākie patērētāji var brīvi
   izvēlēties savu piegādātāju (sastādot 50 procentu no gāze patēriņa Slovēnijā), taču praksē viņi nevar
   pārslēgties uz citu piegādātāju līdz 2007. gadam noslēgto ilgtermiņa līgumu dēļ ar uzņēmuma
   īpašnieku.
   Specifiski ieteikumi Slovēnijai
   Lai risinātu iepriekš aprakstītos uzdevumus, ir vajadzīgas plašas strukturālas reformas, kas ir
   izklāstītas vispārīgajās vadlīnijās (GL) ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu I daļā.
   Lai samazinātu inflāciju ilgtspējīgā veidā, Slovēnijai ir ieteikts:
   1.         pastiprināt strukturālas reformas, kas mērķētas uz kontrolēto cenu liberalizāciju, un sekmētu
              turpmāku deindeksāciju, jo īpaši darba samaksas noteikšanas mehānismā (GL 5).
   Lai paaugstinātu nodarbinātības līmeni, īpaši vecāku strādnieku vidū, Slovēnijai ir ieteikts:
   2.         pārskatīt nodokļu un pabalstu sistēmas, koncentrējoties uz vecāku darbinieku līdzdalību
              darba tirgū, un pārskatīt pasākumus, kas veicina aktīvu novecošanu ar mūžiglītības darbību,
              kā arī risināt neatbilstības starp īslaicīgiem un pastāvīgiem darba apstākļiem (GL 4, 8).
   Lai uzlabotu apstākļus produktivitātes pieaugumam, Slovēnijai ir ieteikts:
   3.         turpmāk samazināt laiku un izmaksas, kas nepieciešamas, lai izveidotu jaunu uzņēmumu, un
              vienkāršot administratīvas procedūras, kas ietekmē uzņēmējdarbību (GL 11),
   4.         veicināt pētniecību un attīstību un inovācijas privātajā sektorā un pilnveidot augstākās
              izglītības sistēmas kvalitāti (GL 13).
   Lai veicinātu efektīvu konkurenci visos ekonomikas segmentos un īpaši ar tīkliem saistītās nozarēs,
   Slovēnijai ir ieteikts:
LV                                                         49                                                 LV
 ---pagebreak---    5. stiprināt Konkurences aizsardzības biroja administratīvo kapacitāti, atvieglot jaunu
      konkurentu ienākšanu tīklu ražošanas nozarēs un sekmēt zemes iepirkšanu rūpnieciskajām
      vajadzībām (GL 9).
LV                                          50                                               LV