title: Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Francijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2020. gada stabilitātes programmu 2020/C 282/10

text:
               26.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/62

      PADOMES IETEIKUMS
      (2020. gada 20. jūlijs)
      par Francijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2020. gada stabilitātes programmu
      (2020/C 282/10)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2019. gada 17. decembrī pieņēma gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju, tādējādi uzsākot 2020. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Komisija 2019. gada 17. decembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Francija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku.

                  (2)

                  2020. gada ziņojums par Franciju tika publicēts 2020. gada 26. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Francija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2019. gada 9. jūlijā (3) (“2019. gada valstij adresētie ieteikumi”), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Francijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2020. gada 26. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Francijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Šī nelīdzsvarotība it īpaši bija saistīta ar augstu valsts parādu un vāju konkurētspējas dinamiku, ko papildina zems ražīguma pieaugums, kam ir pārrobežu nozīme.

                  (3)

                  2020. gada 11. martā Pasaules Veselības organizācija Covid-19 uzliesmojumu oficiāli pasludināja par pasaules mēroga pandēmiju. Tā ir nopietna sabiedrības veselības ārkārtas situācija, kas skar iedzīvotājus, sabiedrību kopumā un ekonomiku. Tā pakļauj valstu veselības sistēmas smagai spriedzei, rada traucējumus globālajās piegādes ķēdēs, izraisa svārstīgumu finanšu tirgos, rada patērētāju pieprasījuma satricinājumus un negatīvi ietekmē dažādas nozares. Tā apdraud cilvēku darbvietas un ienākumus, kā arī uzņēmumu darbību. Tā ir izraisījusi ievērojamu ekonomikas satricinājumu, kam jau ir nopietnas sekas Savienībā. Komisija 2020. gada 13. martā pieņēma paziņojumu, kurā aicināja koordinēt rīcību, reaģējot uz krīzi ekonomikā, un iesaistīt visus dalībniekus valstu un Savienības līmenī.

                  (4)

                  Vairākas dalībvalstis ir izsludinājušas ārkārtas stāvokli vai ieviesušas ārkārtas pasākumus. Ārkārtas pasākumiem vajadzētu būt stingri samērīgiem, nepieciešamiem, ar ierobežotu ilgumu un saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Uz tiem būtu jāattiecina demokrātiskā pārraudzība un iespēja tos neatkarīgi pārskatīt tiesā.

                  (5)

                  2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu. Šī vispārējā izņēmuma klauzula, kas izklāstīta Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā, 6. panta 3. punktā, 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā un Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97 (4) 3. panta 5. punktā un 5. panta 2. punktā, atvieglo budžeta politikas koordināciju nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Komisija savā 2020. gada 20. marta paziņojumā pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 pandēmijas dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai, un aicināja Padomi apstiprināt šo secinājumu. Dalībvalstu finanšu ministri 2020. gada 23. martā piekrita Komisijas novērtējumam. Viņi bija vienisprātis, ka nopietnā ekonomikas lejupslīde prasa apņēmīgu, vērienīgu un koordinētu atbildi. Vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ar noteikumu, ka tas neapdraud fiskālo stabilitāti vidējā termiņā. Attiecībā uz korektīvo daļu Padome uz Komisijas ieteikuma pamata var arī nolemt pieņemt pārskatītu fiskālo trajektoriju. Vispārējā izņēmuma klauzula neaptur Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras. Tā ļauj dalībvalstīm atkāpties no budžeta prasībām, kas tiktu piemērotas parastā situācijā, un vienlaikus dod iespēju Komisijai un Padomei veikt vajadzīgos politikas koordinācijas pasākumus pakta ietvaros.

                  (6)

                  Ir jāturpina pasākumi, lai ierobežotu un kontrolētu Covid-19 pandēmijas izplatīšanos, stiprinātu valstu veselības sistēmu noturību, mazinātu pandēmijas sociālekonomiskās sekas, izmantojot atbalsta pasākumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām, un nodrošinātu pienācīgus veselības un drošības apstākļus darbavietās nolūkā atsākt saimniecisko darbību. Savienībai būtu pilnībā jāizmanto dažādie tās rīcībā esošie instrumenti, lai atbalstītu dalībvalstu centienus minētajās jomās. Vienlaikus dalībvalstīm un Savienībai būtu jāstrādā kopā, lai sagatavotu pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu atgriešanos pie mūsu sabiedrību un ekonomiku normālas darbības un ilgtspējīgas izaugsmes, citstarp integrējot zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi un mācoties no krīzes laikā gūtās pieredzes.

                  (7)

                  Covid-19 krīze ir apliecinājusi, ka iekšējais tirgus ir pietiekami elastīgs, lai spētu pielāgoties ārkārtas situācijām. Tomēr, lai nodrošinātu ātru un vienmērīgu pāreju uz ekonomikas atveseļošanas posmu, preču un pakalpojumu brīvu apriti un darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, būtu jāatceļ tie ārkārtas pasākumi, kas kavē iekšējā tirgus normālu darbību, tiklīdz tie vairs nav nepieciešami. Pašreizējā krīze rāda, ka veselības nozarē ir vajadzīgi krīžgatavības plāni. Starp svarīgākajiem elementiem plašāku krīžgatavības plānu izstrādē ir minamas uzlabotas iepirkuma stratēģijas, diversificētas piegādes ķēdes un būtiskāko materiālu stratēģiskās rezerves.

                  (8)

                  Savienības likumdevējs ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulām (ES) 2020/460 (5) un (ES) 2020/558 (6) jau ir grozījis attiecīgos tiesiskos regulējumus, lai dalībvalstīm ļautu mobilizēt visus neizmantotos līdzekļus no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem nolūkā novērst Covid-19 pandēmijas ārkārtējās sekas. Minētie grozījumi nodrošinās papildu elastīgumu, kā arī vienkāršotas un racionalizētas procedūras. Lai mazinātu spiedienu uz naudas plūsmu, dalībvalstis 2020.–2021. grāmatvedības gadā var arī izmantot 100 % līdzfinansējuma likmi no Savienības budžeta. Francija tiek mudināta pilnībā izmantot šīs iespējas, lai palīdzētu visvairāk skartajām personām un nozarēm.

                  (9)

                  Paredzams, ka Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās sekas reģionos izpaudīsies nevienādi, jo tiem ir dažādi specializācijas modeļi, jo īpaši reģionos, kas izteikti paļaujas uz tūrismu (piemēram, tālākajos reģionos) un plašākā nozīmē – uz tiešas saskares darījumiem ar patērētājiem. Tas rada būtisku risku, ka Francijā palielināsies reģionālās un teritoriālās atšķirības, tādējādi pastiprinot jau novēroto tendenci, proti, lēnām pieaugošās atšķirības starp galvaspilsētas reģionu, lielajām pilsētām un pārējo valsti, starp pilsētu un lauku teritorijām, kā arī starp metropoli un tālākajiem reģioniem. To papildina risks, ka uz laiku izirs konverģences process starp dalībvalstīm, tāpēc pašreizējā situācijā ir vajadzīga mērķtiecīga politiska atbildes reakcija.

                  (10)

                  Francija savu 2020. gada valsts reformu programmu iesniedza 2020. gada 7. maijā un 2020. gada stabilitātes programmu – 2020. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (11)

                  Uz Franciju šobrīd attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Francijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālais pieaugums (7) nepārsniedz 1,4 % 2019. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP). Komisijas kopējais novērtējums apstiprina būtisku novirzi no ieteiktās korekcijas virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķi 2019. gadā un 2018. un 2019. gadā, aplūkojot abus kopā. Tas ir būtisks faktors Komisijas ziņojumā, kas sagatavots saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu un kurā izvērtēta Francijas atbilstība parāda kritērijam 2019. gadā.

                  (12)

                  Valdība savā 2020. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies, proti, deficīts palielināsies no 3,0 % no IKP 2019. gadā līdz 9,0 % no IKP 2020. gadā. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā stabilizējās un bija 98,1 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu 2020. gadā tā palielināsies līdz 115,2 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.

                  (13)

                  Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – un atbilstoši saskaņotai Savienības mēroga pieejai –, Francija ir laikus noteikusi budžeta pasākumus, lai palielinātu savas veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un nozarēm. Saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu minētie budžeta pasākumi sasniedz 1,9 % no IKP. Starp minētajiem pasākumiem ir daļēja bezdarba shēmas finansēšana 1,1 % apmērā no IKP; papildu izdevumi 0,4 % apmērā no IKP, lai stiprinātu veselības aprūpes pakalpojumus, veselības apdrošināšanas pabalstus un veselības aprūpes personāla kompensācijas; solidaritātes fonda izveide 0,3 % apmērā no IKP, lai sniegtu tiešu atbalstu maziem un ļoti maziem uzņēmumiem, kā arī pašnodarbinātām personām. Turklāt Francija ir paziņojusi par pasākumiem, kas palīdzēs nodrošināt likviditātes atbalstu uzņēmumiem, neradot tiešu ietekmi uz budžetu, un saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmas prognozi tie sasniegs 17 % no IKP. Šie pasākumi ietver nodokļu un sociālo maksājumu atlikšanu attiecībā uz uzņēmumiem; nodokļu un PVN pārmaksas paātrinātu atmaksu; īpašas rezerves izveidi, lai tieši atbalstītu stratēģiskos uzņēmumus, izmantojot kapitālieguldījumus (3,1 % no IKP) un aizdevumu garantijas (13,9 % no IKP). Kopumā Francijas veiktie pasākumi atbilst pamatnostādnēm, kas sniegtas Komisijas 2020. gada 13. marta paziņojumā. Minēto ārkārtas pasākumu un fiskālo atbalsta pasākumu pilnīga īstenošana, kam sekotu fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kad to ļaus ekonomikas apstākļi, palīdzēs saglabāt fiskālo stabilitāti vidējā termiņā.

                  (14)

                  Pamatojoties uz Komisijas 2020. gada pavasara prognozi ar nemainīgas politikas pieņēmumu, Francijas vispārējās valdības budžeta bilance tiek prognozēta – 9,9 % apmērā no IKP 2020. gadā un – 4,0 % apmērā no IKP 2021. gadā. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2020. gadā sasniegs 116,5 % un 2021. gadā –111,9 %.

                  (15)

                  Komisija 2020. gada 20. maijā nāca klajā ar ziņojumu, kas sagatavots saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, jo Francija 2019. gadā nebija ievērojusi noteikumu par parādu un 2020. gadā plāno pārkāpt deficīta robežvērtību, kas ir 3 % no IKP. Kopumā Komisijas analīze liecina, ka Līgumā un Regulā (EK) Nr. 1467/97 noteiktais deficīta un parāda kritērijs nav izpildīts.

                  (16)

                  Francijas veselības aprūpes sistēma ļauj efektīvi sasniegt labus rezultātus. Tomēr Covid-19 krīze ir atklājusi trūkumus sistēmas sagatavotībā novērst pandēmiju. Starp tiem ir šādi trūkumi: a) grūtības nodrošināt, lai veselības aprūpes darbinieki, kritiski svarīgas preces un individuālie aizsardzības līdzekļi būtu viegli pieejami, un b) slēptas strukturālās problēmas. Attiecībā uz vispirms minētajām grūtībām, Francija mobilizēja medicīnas darbinieku un medicīnas palīgpersonāla, tostarp medicīnas studentu un pensionētu ārstu un medmāsu, kā arī aprīkojuma rezervi. Atbildes pasākumu koordinēšana visos veselības aprūpes sistēmas segmentos joprojām ir sarežģīts uzdevums. Attiecībā uz strukturālajām problēmām – tās ir izraisījis investīciju trūkums fiziskajā infrastruktūrā un cilvēkresursos, pakalpojumu organizācijas ierobežota pielāgošana un nepieciešamība uzlabot koordināciju starp privātā un publiskā sektora dalībniekiem. Sarežģījumus saasina pastāvošās reģionālās atšķirības. Piemēram, lai gan praktizējošo ārstu īpatsvars ir gandrīz Savienības vidējā rādītāja līmenī, aptuveni 18 % Francijas iedzīvotāju dzīvo apgabalos, kur piekļuve ģimenes ārstiem ir ierobežota. Ir nepieciešami turpmāki izlēmīgi centieni digitalizēt veselības aprūpes pakalpojumus, kas ir stūrakmens valdības izstrādātajā veselības aprūpes sistēmas pārveides stratēģijā. Covid-19 krīze liecina, ka pandēmijas laikā svarīga ir e-veselības, jo īpaši telemedicīnas, uzlabota izmantošana.

                  (17)

                  Covid-19 krīze negatīvi ietekmē Francijas darba tirgu un sociālos apstākļus. Neraugoties uz veiktajiem ierobežošanas pasākumiem, paredzams, ka bezdarbs 2020. gadā palielināsies līdz 10,1 % saskaņā ar Komisijas 2020. gada pavasara prognozi, bet pēc tam 2021. gadā tas samazināsies līdz 9,7 %. Šie pasākumi ietver saīsināta darbalaika shēmas grozīšanu un paplašināšanu, darba meklētāju tiesību pagaidu paplašināšanu, kā arī pasākumus, kas pieņemti, lai atbalstītu uzņēmumus un darba ņēmējus, un ar ko nodrošina sabiedrisko pakalpojumu un veselības aprūpes sistēmas darbību. Bažas joprojām rada pastāvīga darba tirgus segmentācija. 2019. gadā aptuveni divām trešdaļām jaunpieņemto darbinieku bija īstermiņa darba līgumi, proti, līguma termiņš nepārsniedza vienu mēnesi. Rādītājs pārejai no īstermiņa darba līguma uz beztermiņa darba līgumu ir viens no zemākajiem Savienībā. Bezdarbnieka pabalstu sistēmas (Unédic) nesenās reformas mērķis bija stiprināt sistēmas finansiālo ilgtspēju un risināt segmentācijas problēmu. Tomēr atsevišķi reformas posmi, kas saistīti ar kompensācijas noteikumiem, Covid-19 krīzes dēļ ir apturēti. Ņemot vērā situācijas pasliktināšanos, ir svarīgi nodrošināt, ka visiem darba meklētājiem neatkarīgi no iepriekšējā nodarbinātības statusa ir pieejami bezdarbnieka pabalsti, kā arī aktīvs atbalsts nodarbinātībai. Lai novērstu prasmju neatbilstību un uzlabotu darba tirgus noturību, būtu jāturpina centieni veicināt darbaspēka pārdali starp nozarēm. Pirms Covid-19 pandēmijas darba devēji arvien biežāk ziņoja par grūtībām atrast piemērotus kandidātus pieņemšanai darbā, norādot uz nepieciešamību veicināt prasmju pilnveidi un pārkvalifikāciju. Piemēram, lai gan prasmju nepietiekamība īpaši skar informācijas tehnoloģiju nozari, šīs jomas absolventi veido tikai 3,5 % no kopējā terciāro absolventu skaita.

                  (18)

                  Covid-19 krīzes kontekstā ir īpaši svarīgi nodrošināt kritiskās infrastruktūras darbību un preču brīvu apgrozību visā vienotajā tirgū, kā arī sadarbībā ar kaimiņvalstīm uzraudzīt un nodrošināt piegādes ķēžu pareizu darbību. Šajā nolūkā Covid-19 krīzes laikā pieņemto dažu zāļu eksporta ierobežojumu atcelšana palīdzēs saskaņoti un solidaritātes garā apmierināt iedzīvotāju vajadzības visā Savienībā, novērst piegādes ķēžu trūkuma un traucējumu risku un, visbeidzot, pavērs ceļu Savienības līmenī koordinētas Covid-19 izejas stratēģijas sekmīgai īstenošanai.

                  (19)

                  Francija ir pieņēmusi daudzas shēmas uzņēmumu likviditātes atbalstam, tostarp saskaņā ar pagaidu regulējumu valsts atbalsta pasākumiem, ar ko atbalsta ekonomiku pašreizējā Covid-19 uzliesmojuma situācijā (8). Šādu shēmu efektīva īstenošana ir būtiska, lai nodrošinātu, ka uzņēmumi un jo īpaši mazie un vidējie uzņēmumi (MVU) gūst labumu no tām. Izstrādājot un īstenojot minētos pasākumus, ir jāņem vērā banku sektora noturība.

                  (20)

                  Francijas vispārējā uzņēmējdarbības vide ir uzlabojusies, tomēr Francijai ir jāturpina centieni vienkāršot savu nodokļu sistēmu un samazināt administratīvo slogu uzņēmumiem, jo īpaši, ja tā vēlas sekmēt efektīvu ekonomikas atveseļošanu vidējā termiņā. Piemēram, saskaņā ar Komisijas novērtējumu, ko apliecināja ESAO 2018. gada produktu tirgus regulējuma rādītāji, neraugoties uz panākto progresu un vairāku pasākumu pieņemšanu pakalpojumu nozarē, regulatīvie ierobežojumi Francijā joprojām ir augstāki nekā citās dalībvalstīs, jo īpaši attiecībā uz komercpakalpojumiem, kas ietver lielu skaitu reglamentēto profesiju, un mazumtirdzniecību. Tā kā pakalpojumu nozare ir viena no visvairāk skartajām nozarēm, tai būs liela nozīme Covid-19 krīzes pārvarēšanā un atveseļošanas procesā pēc tās. Pārstrādājot prasības attiecībā uz piekļuvi pakalpojumu darbībām un to veikšanu, tiktu stimulēta inovācija, konkurence un profesionālā mobilitāte, nodrošinot pozitīvu vispārējo ekonomisko ietekmi. Regulatīvais elastīgums varētu arī veicināt mazumtirdzniecības darbības atjaunošanos pēc Covid-19 pandēmijas.

                  (21)

                  Lai veicinātu ekonomikas atveseļošanu, būs svarīgi pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un veicināt privātās investīcijas, tostarp veicot attiecīgas reformas. Tas varētu tikt apzināts Eiropas zaļā kursa prioritātēs, jo īpaši attiecībā uz mazoglekļa transporta iniciatīvām, atjaunojamajiem energoresursiem un ēku renovāciju. Kopā ar ekonomikas digitālo pārveidi tas varētu palīdzēt īstermiņā stimulēt atveseļošanu un nodrošināt rezultātus vidējā termiņā pēc Covid-19 krīzes, kā arī pavērt Francijai ceļu uz ilgtspējīgu un klimatneitrālu ekonomiku, vienlaikus veicinot tehnoloģisko līderību. Sagatavojot atveseļošanas pasākumus, darbs varētu balstīties uz Francijas Nacionālo enerģētikas un klimata plānu, kopīgu interešu projektiem un infrastruktūras attīstības plāniem. Turpmākas investīcijas enerģētikas infrastruktūrās, tostarp elektrotīklu starpsavienojumos, palīdzētu uzlabot Savienības iekšējā enerģijas tirgus integrāciju, vienlaikus palielinot konkurenci un veicinot atjaunojamo energoresursu izmantošanu. 2021.–2027. gada laikposmam paredzēto līdzekļu plānošana Taisnīgas pārkārtošanās fondam, kas aplūkots Komisijas priekšlikumā, varētu palīdzēt Francijai risināt dažas no problēmām, ko rada pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, jo īpaši teritorijās, kas ietvertas 2020. gada ziņojuma par valsti D pielikumā. Tas ļautu Francijai optimāli izmantot minēto fondu.

                  (22)

                  Pārvietošanās ierobežojumu laikā digitalizācija ir izrādījusies būtiska, lai saglabātu piekļuvi valdības, izglītības un medicīnas pakalpojumiem un saglabātu saimniecisko darbību, izmantojot tāldarbu un e-komerciju. Vidējā termiņā digitalizācija sniedz uzņēmumiem, jo īpaši MVU, lielākas iespējas atveseļoties un attīstīties, nodrošinot tiem kontaktus ar lielāku skaitu potenciālo klientu, uzlabojot ražošanas procesu efektivitāti un stimulējot inovāciju. Investīcijas digitalizācijā ietver atbilstošas infrastruktūras nodrošināšanu un plašākas sabiedrības, jo īpaši nodarbināto iedzīvotāju, digitālo prasmju uzlabošanu. Francijas plāns par ļoti ātrdarbīgu platjoslu (Plan France Très Haut Débit), šķiet, tiek pienācīgi īstenots pilsētu teritorijās. Tomēr citās teritorijās joprojām pastāv būtiskas atšķirības ļoti ātrdarbīga tīkla pārklājumā.

                  (23)

                  Francijai ir spēcīga pētniecības bāze un potenciāls iesaistīties konkrētos ar pētniecību un inovāciju saistītos pasākumos, lai reaģētu uz Covid-19 krīzi, tostarp vakcīnu un zāļu izstrādē. Covid-19 krīzes laikā un pēc tās ir nepieciešama pastiprināta sadarbība starp publisko un privāto sektoru pētniecības un inovācijas jomā. Vidējā termiņā investīcijas pētniecībā un inovācijā varētu veicināt produktivitātes pieaugumu, kā to norādījusi Francijas Valsts produktivitātes padome. Investīcijas ir nepieciešamas arī izaugsmi veicinošās nozarēs, lai ļautu uzņēmumiem izmantot iespējas, ko sniedz Eiropas ekonomikas pārveide.

                  (24)

                  Francijai adresētie ieteikumi, kas izklāstīti šajā ieteikumā (“2020. gada valstij adresētie ieteikumi”), pievēršas Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās ietekmes novēršanai un ekonomikas atveseļošanas veicināšanai, taču 2019. gada valstij adresētie ieteikumi attiecās arī uz reformām, kuras ir būtiskas, lai risinātu strukturālās problēmas vidējā līdz ilgākā termiņā. 2019. gada valstij adresētie ieteikumi nav zaudējuši aktualitāti un arī turpmāk tiks pārraudzīti visā nākamā gada Eiropas pusgadā. Tas ietver 2019. gada valstij adresētos ieteikumus, kas skar ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku. Visi 2019. gada valstij adresētie ieteikumi būtu jāņem vērā kohēzijas politikas finansējuma stratēģiskajā plānošanā pēc 2020. gada, tostarp pašreizējās krīzes ietekmes mazināšanas pasākumos un izejas stratēģijās.

                  (25)

                  Eiropas pusgads nodrošina satvaru pastāvīgai ekonomikas un nodarbinātības politikas koordinēšanai Savienībā un tādējādi var veicināt ekonomikas ilgtspēju. Dalībvalstis savās 2020. gada valsts reformu programmās ir izvērtējušas progresu, kas gūts ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) īstenošanā. Nodrošinot 2020. gada valstij adresēto ieteikumu pilnīgu īstenošanu, Francija sekmēs progresu IAM sasniegšanā un dos ieguldījumu kopīgos pūliņos nodrošināt konkurētspējīgu ilgtspēju Savienībā.

                  (26)

                  Cieša ekonomiku koordinācija ekonomiskajā un monetārajā savienībā ir būtiska, lai panāktu strauju atveseļošanos no Covid-19 pandēmijas ekonomiskās ietekmes. Francijai kā dalībvalstij, kuras valūta ir euro, būtu jānodrošina, ka tās politika turpina atbilst 2020. gada ieteikumiem eurozonai un tiek koordinēta ar politiku, ko īsteno pārējās dalībvalstis, kuru valūta ir euro, vienlaikus ņemot vērā Eurogrupas politiskās norādes.

                  (27)

                  Komisija 2020. gada Eiropas pusgada kontekstā ir veikusi Francijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2020. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2020. gada stabilitātes programmu, 2020. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti valstij adresētie ieteikumi, kas Francijai adresēti iepriekšējos gados. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Francijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (28)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2020. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (9) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

                  (29)

                  Padome ir izskatījusi 2020. gada valsts reformu programmu un 2020. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. 2020. gada valstij adresētajos ieteikumos ir ņemts vērā, ka Covid-19 pandēmijas apkarošana un ekonomikas atveseļošanas veicināšana ir pirmais nepieciešamais solis, kas ļaus koriģēt nelīdzsvarotību. 2020. gada valstij adresētie ieteikumi, kuri ir tieši vērsti uz makroekonomikas nelīdzsvarotību, ko Komisija konstatējusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 1., 3. un 4. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Francijai 2020. un 2021. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Ievērojot Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret Covid-19 pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku ar mērķi panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda ilgtspēju, vienlaikus veicinot investīcijas. Stiprināt veselības aprūpes sistēmas noturību, nodrošinot pietiekamu apgādi ar kritiski svarīgu medicīnisko aprīkojumu un līdzsvarotu veselības aprūpes darbinieku sadalījumu, kā arī ieguldot e-veselībā.

                  2.

                  Mazināt Covid-19 krīzes ietekmi uz nodarbinātību un sociālo jomu, tostarp veicinot prasmju apguvi un aktīvu atbalstu visiem darba meklētājiem.

                  3.

                  Nodrošināt uzņēmumu, jo īpaši mazo un vidējo uzņēmumu, likviditātes atbalsta pasākumu efektīvu īstenošanu. Pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un rosināt privātās investīcijas, lai sekmētu ekonomikas atveseļošanu. Ievirzīt investīcijas uz zaļo pārkārtošanos un digitālo pāreju, jo īpaši uz ilgtspējīgu transportu, tīru un efektīvu enerģijas ražošanu un izmantošanu, enerģētikas un digitālo infrastruktūru un pētniecību un inovāciju.

                  4.

                  Turpināt uzlabot normatīvo vidi, samazināt administratīvo slogu uzņēmumiem un vienkāršot nodokļu sistēmu.

         Briselē, 2020. gada 20. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            J. KLOECKNER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 301, 5.9.2019., 55. lpp.

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 (1997. gada 7. jūlijs) par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu (OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/460 (2020. gada 30. marts), ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013 un (ES) Nr. 508/2014 attiecībā uz īpašiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai piesaistītu investīcijas dalībvalstu veselības aprūpes sistēmās un citos to ekonomikas sektoros, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu) (OV L 99, 31.3.2020., 5. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/558 (2020. gada 23. aprīlis), ar ko Regulas (ES) Nr. 1301/2013 un (ES) Nr. 1303/2013 groza attiecībā uz īpašiem pasākumiem, lai nodrošinātu ārkārtas elastību Eiropas strukturālo un investīciju fondu izmantošanā, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (OV L 130, 24.4.2020., 1. lpp.).

         (7)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (8)  OV C 91I, 20.3.2020., 1. lpp.

         (9)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Horvātijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas 2020. gada konverģences programmu 2020/C 282/11

text:
               26.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/68

      PADOMES IETEIKUMS
      (2020. gada 20. jūlijs)
      par Horvātijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas 2020. gada konverģences programmu
      (2020/C 282/11)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2019. gada 17. decembrī pieņēma gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju, tādējādi uzsākot 2020. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Komisija 2019. gada 17. decembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Horvātija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2020. gada ziņojums par Horvātiju tika publicēts 2020. gada 26. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Horvātija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2019. gada 9. jūlijā (3) (“2019. gada valstij adresētie ieteikumi”), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Horvātijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2020. gada 26. februārī. No Komisijas veiktās analīzes ir secināms, ka Horvātijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība, kas saistīta ar valsts, privātā un ārējā parāda augsto līmeni zemas potenciālās izaugsmes kontekstā.

                  (3)

                  2020. gada 11. martā Pasaules Veselības organizācija Covid-19 uzliesmojumu oficiāli pasludināja par pasaules mēroga pandēmiju. Tā ir nopietna sabiedrības veselības ārkārtas situācija, kas skar iedzīvotājus, sabiedrību kopumā un ekonomiku. Tā pakļauj valstu veselības sistēmas smagai spriedzei, rada traucējumus globālajās piegādes ķēdēs, izraisa svārstīgumu finanšu tirgos, rada patērētāju pieprasījuma satricinājumus un negatīvi ietekmē dažādas nozares. Tā apdraud cilvēku darbvietas un ienākumus, kā arī uzņēmumu darbību. Tā ir izraisījusi ievērojamu ekonomikas satricinājumu, kam jau ir nopietnas sekas Savienībā. Komisija 2020. gada 13. martā pieņēma paziņojumu, kurā aicināja koordinēt rīcību, reaģējot uz krīzi ekonomikā, un iesaistīt visus dalībniekus valstu un Savienības līmenī.

                  (4)

                  Vairākas dalībvalstis ir izsludinājušas ārkārtas stāvokli vai ieviesušas ārkārtas pasākumus. Ārkārtas pasākumiem vajadzētu būt stingri samērīgiem, nepieciešamiem, ar ierobežotu ilgumu un saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Uz tiem būtu jāattiecina demokrātiskā pārraudzība un iespēja tos neatkarīgi pārskatīt tiesā.

                  (5)

                  2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu. Šī vispārējā izņēmuma klauzula, kas izklāstīta Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā, 6. panta 3. punktā, 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā un Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97 (4) 3. panta 5. punktā un 5. panta 2. punktā, atvieglo budžeta politikas koordināciju nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Komisija savā 2020. gada 20. marta paziņojumā pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 pandēmijas dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai, un aicināja Padomi apstiprināt šo secinājumu. Dalībvalstu finanšu ministri 2020. gada 23. martā piekrita Komisijas novērtējumam. Viņi bija vienisprātis, ka nopietnā ekonomikas lejupslīde prasa apņēmīgu, vērienīgu un koordinētu atbildi. Vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ar noteikumu, ka tas neapdraud fiskālo stabilitāti vidējā termiņā. Attiecībā uz korektīvo daļu Padome uz Komisijas ieteikuma pamata var arī nolemt pieņemt pārskatītu fiskālo trajektoriju. Vispārējā izņēmuma klauzula neaptur Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras. Tā ļauj dalībvalstīm atkāpties no budžeta prasībām, kas tiktu piemērotas parastā situācijā, un vienlaikus dod iespēju Komisijai un Padomei veikt vajadzīgos politikas koordinācijas pasākumus pakta ietvaros.

                  (6)

                  Ir jāturpina pasākumi, lai ierobežotu un kontrolētu Covid-19 pandēmijas izplatīšanos, stiprinātu valstu veselības sistēmu noturību, mazinātu pandēmijas sociālekonomiskās sekas, izmantojot atbalsta pasākumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām, un nodrošinātu pienācīgus veselības un drošības apstākļus darbavietās nolūkā atsākt saimniecisko darbību. Savienībai būtu pilnībā jāizmanto dažādie tās rīcībā esošie instrumenti, lai atbalstītu dalībvalstu centienus minētajās jomās. Vienlaikus dalībvalstīm un Savienībai būtu jāstrādā kopā, lai sagatavotu pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu atgriešanos pie mūsu sabiedrību un ekonomiku normālas darbības un ilgtspējīgas izaugsmes, citstarp integrējot zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi un mācoties no krīzes laikā gūtās pieredzes.

                  (7)

                  Covid-19 krīze ir apliecinājusi, ka iekšējais tirgus ir pietiekami elastīgs, lai spētu pielāgoties ārkārtas situācijām. Tomēr, lai nodrošinātu ātru un vienmērīgu pāreju uz ekonomikas atveseļošanas posmu, preču un pakalpojumu brīvu apriti un darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, būtu jāatceļ tie ārkārtas pasākumi, kas kavē iekšējā tirgus normālu darbību, tiklīdz tie vairs nav nepieciešami. Pašreizējā krīze rāda, ka veselības nozarē ir vajadzīgi krīžgatavības plāni. Starp svarīgākajiem elementiem plašāku krīžgatavības plānu izstrādē ir minamas uzlabotas iepirkuma stratēģijas, diversificētas piegādes ķēdes un būtiskāko materiālu stratēģiskās rezerves.

                  (8)

                  Savienības likumdevējs ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulām (ES) 2020/460 (5) un (ES) 2020/558 (6) jau ir grozījis attiecīgos tiesiskos regulējumus, lai dalībvalstīm ļautu mobilizēt visus neizmantotos līdzekļus no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (“ESI fondiem”) nolūkā novērst Covid-19 pandēmijas ārkārtējās sekas. Minētie grozījumi nodrošinās papildu elastīgumu, kā arī vienkāršotas un racionalizētas procedūras. Lai mazinātu spiedienu uz naudas plūsmu, dalībvalstis 2020.–2021. grāmatvedības gadā var arī izmantot 100 % līdzfinansējuma likmi no Savienības budžeta. Horvātija tiek mudināta pilnībā izmantot šīs iespējas, lai palīdzētu visvairāk skartajām personām un nozarēm.

                  (9)

                  Paredzams, ka Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās sekas atšķirīgu specializācijas modeļu dēļ būs ievērojamas un dažādos Horvātijas reģionos izpaudīsies nevienmērīgi. Īpaši cietīs piekrastes reģioni un salas, kas ir ievērojami atkarīgi no tūrisma. Tāpēc, ņemot vērā pašreizējo situāciju, ir vajadzīgi mērķtiecīgi politikas risinājumi.

                  (10)

                  Horvātija savu 2020. gada valsts reformu programmu un 2020. gada konverģences programmu iesniedza 2020. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (11)

                  Uz Horvātiju šobrīd attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un noteikums par parādu.

                  (12)

                  Valdība savā 2020. gada konverģences programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies no pārpalikuma 0,4 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā uz deficītu 6,8 % apmērā no IKP 2020. gadā, savukārt 2021. gadā tā uzlabosies, panākot deficītu 2,4 % apmērā no IKP. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā bija samazinājusies līdz 73,2 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada konverģences programmu 2020. gadā tā sasniegs 86,7 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.

                  (13)

                  Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – un atbilstoši saskaņotai Savienības mēroga pieejai –, Horvātija ir laikus noteikusi budžeta pasākumus, lai palielinātu savas veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un uzņēmumiem. Saskaņā ar 2020. gada konverģences programmu minētie budžeta pasākumi sasniedz 2,8 % no IKP. Divi galvenie pasākumi ir subsīdijas, ko izmaksā uzņēmumiem, lai tie saglabātu darbiniekus, un nodokļu atbrīvojumi, ko piešķir vissmagāk skartajiem uzņēmumiem. Turklāt Horvātija ir pieņēmusi pasākumus, kas palīdzēs nodrošināt likviditātes atbalstu uzņēmumiem, neradot tiešu ietekmi uz budžetu, un saskaņā ar 2020. gada konverģences programmas prognozi tie sasniegs 1,3 % no IKP. Minētie pasākumi ietver iedzīvotāju un uzņēmumu ienākuma nodokļa un sociālo iemaksu atlikšanu. Kopumā Horvātijas veiktie pasākumi atbilst pamatnostādnēm, kas sniegtas Komisijas 2020. gada 13. marta paziņojumā. Minēto ārkārtas pasākumu un fiskālo atbalsta pasākumu pilnīga īstenošana, kam sekotu fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kad to ļaus ekonomikas apstākļi, palīdzēs saglabāt fiskālo stabilitāti vidējā termiņā.

                  (14)

                  Pamatojoties uz Komisijas 2020. gada pavasara prognozi ar nemainīgas politikas pieņēmumu, Horvātijas vispārējās valdības budžeta bilance tiek prognozēta –7,1 % apmērā no IKP 2020. gadā un –2,2 % apmērā no IKP 2021. gadā. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP sasniegs 88,6 % 2020. gadā un nedaudz samazināsies – līdz 83,4 % no IKP – 2021. gadā.

                  (15)

                  Komisija 2020. gada 20. maijā nāca klajā ar ziņojumu, kas sagatavots saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, jo sagaidāms, ka Horvātija 2020. gadā pārkāps deficīta robežvērtību, kas ir 3 % no IKP. Kopumā Komisijas analīze liecina, ka Līgumā un Regulā (EK) Nr. 1467/97 noteiktais deficīta kritērijs nav izpildīts.

                  (16)

                  Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju, Horvātija ātri veica tālejošus pasākumus, lai aizsargātu savus iedzīvotājus un ierobežotu vīrusa izplatīšanos. Pandēmija (un ar to saistītie ierobežošanas pasākumi) izraisīja nopietnus uzņēmējdarbības traucējumus, kas negatīvi ietekmēja darba tirgu. Tiek lēsts, ka reālais IKP 2020. gadā samazināsies par 9,1 % un 2021. gadā pieaugs par 7,5 %, savukārt bezdarba līmenis saskaņā ar Komisijas 2020. gada pavasara prognozi 2020. gadā palielināsies līdz 10,2 % un 2021. gadā uzlabosies līdz 7,4 %. Būtiski skarta tiks tūrisma nozare, kas veido ļoti nozīmīgu Horvātijas ekonomikas daļu. Tajā pašā laikā Horvātijai bija jārisina arī 2020. gada 22. martā Zagrebā notikušās ievērojamās zemestrīces sekas. Lai mazinātu negatīvo ietekmi uz ekonomiku, Horvātija veica vairākus vērienīgus pasākumus, tostarp algu atbalsta pasākumus, atbrīvojumus no nodokļiem un sociālajām iemaksām un to atlikšanu, atbalstu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), papildu garantijas eksporta apdrošināšanai un moratorijus aizdevumu maksājumiem, kā arī īpašus pasākumus tūrismam un citām īpaši skartām nozarēm.

                  (17)

                  Covid-19 uzliesmojums ir pārbaudījums Horvātijas veselības sistēmas noturībai. Lai gan piekļuve veselības aprūpei Horvātijā kopumā ir laba, attāluma dēļ neapmierināto medicīnisko vajadzību līmenis ir viens no augstākajiem Savienībā. Līdzsvarotāks veselības aprūpes darbinieku un iestāžu ģeogrāfiskais sadalījums ļautu vieglāk piekļūt veselības aprūpes pakalpojumiem. Atbildības sadalījumu par veselības aprūpes iestādēm Horvātijā starp centrālo valdību un apgabalu pašpārvaldēm ir iespējams uzlabot. Centrālajai valdībai ir jāsedz apgabalu īpašumā esošo slimnīcu parādi, bet tās rīcībā ir ierobežoti līdzekļi, lai ietekmētu to pārvaldību. Ciešāka sadarbība starp centrālo valdību un apgabaliem ir būtiska, lai nodrošinātu kritiski svarīgu medicīnisko izstrādājumu piegādi un spētu veikt pasākumus Covid-19 izplatības ierobežošanai. E-veselības rīku izmantošana ļauj samazināt tiešos kontaktus starp veselības aprūpes darbiniekiem un pacientiem, vienlaikus samazinot infekciju risku. E-recepšu izmantošana ir plaši izplatīta, tomēr digitālu nosūtījumu un medicīnisko ierakstu proporcija ir ļoti maza.

                  (18)

                  Ekonomiskās aktivitātes palēnināšanās dēļ darba devējiem ir grūtības izmaksāt algas, un paredzams, ka tas palielinās bezdarba un nabadzības līmeni un teritoriālās atšķirības kļūs vēl izteiktākas. Tradicionāli līdzdalība aktīvos darba tirgus politikas pasākumos ir bijusi ļoti zema, taču pašreizējos apstākļos šādas programmas iegūst lielāku nozīmi. Lai sniegtu atbalstu darba devējiem un līdz minimumam samazinātu atlaišanas gadījumu skaitu, būtu jāpastiprina ne tikai šādi pasākumi, bet arī citas ierobežota termiņa atbalsta shēmas, jo īpaši saīsināta darba laika shēmas. Īstermiņā tās saglabā darbvietas, bet arī vidējā termiņā ir iespējams uzlabot atbilstību darba tirgus vajadzībām ekonomikas atveseļošanas posmā. Horvātijas valsts nodarbinātības dienestam būtu jāpastiprina centieni atbalstīt darbaspēku atbilstošu prasmju (piemēram, digitālo prasmju) attīstīšanā, jāizstrādā neaktīvo iedzīvotāju informēšanas stratēģijas un ar oficiālas nodarbinātības veicināšanu jāpalīdz apkarot nedeklarētu darbu. Bezdarbnieka pabalsts nenodrošina pienācīgu drošības tīklu atlaistajiem darbiniekiem, jo gan tvērums, gan adekvātums ir zems. Minimālā ienākuma pabalstu spēja samazināt nabadzību arī ir novērtēta kā vāja, ņemot vērā augstos nabadzības un sociālās atstumtības rādītājus, teritoriālās atšķirības un riska faktorus, kas saistīti ar vecumu, dzimumu un invaliditāti.

                  (19)

                  Bažas rada interneta savienojamības uzticamība. Mājsaimniecībās Horvātijā nav plaši izplatīta piekļuve ātrdarbīgam internetam mājās. Aptuveni 70 % mājsaimniecību izmanto fiksēto platjoslas pieslēgumu, un tikai 6 % mājsaimniecību izmanto vismaz 100 Mb/s fiksēto platjoslas pieslēgumu. Jo īpaši lauku apvidos tas varētu kavēt tāldarbu un attālinātas mācības, jo īpaši neaizsargātām grupām, piemēram, studentiem no nelabvēlīgā situācijā esošām ģimenēm vai personām ar invaliditāti. Pastāv risks, ka šīs grupas tiks izslēgtas no pēkšņās pārejas uz digitalizētāku sabiedrību. Ciešā sadarbībā ar sociālajiem partneriem būtu jāpastiprina alternatīvi darba režīmi, kuros izmanto digitālās tehnoloģijas, jo to darba ņēmēju īpatsvars, kuri strādā tāldarbā (6 līdz 7 %) ir tikai puse no Savienības vidējā rādītāja.

                  (20)

                  Darbaspēka trūkums ir pastāvīgi ietekmējis dažas ekonomikas nozares, galvenokārt prasmju trūkuma dēļ. Atbilstīgu prasmju, tostarp digitālo prasmju, apguves veicināšana sākotnējās izglītības un apmācības laikā un vēlāk, pārkvalificējoties un uzlabojot prasmes, varētu palielināt produktivitāti un novērst prasmju trūkumu. Visos līmeņos ir jāuzlabo izglītības un apmācības sistēmas kvalitāte un iekļautība, un ir jāturpina mācību programmu reforma. Digitālās izglītības ieviešana jau ir apliecinājusi savu vērtību Covid-19 krīzē; ir jāturpina attīstīt digitālās izglītības un apmācības infrastruktūru un materiālus, kā arī skolotāju, skolēnu un pieaugušo digitālās prasmes.

                  (21)

                  Horvātijai būtu jāatbalsta pastāvīga kredītu un cita finansējuma, tostarp nebanku finansējuma, plūsma ekonomiski dzīvotspējīgiem aizņēmējiem, kurus negatīvi ietekmē Covid-19 krīze. Horvātija ir pieņēmusi vairākas MVU paredzētas stimulu un atbalsta shēmas. Lai pārvarētu krīzi un atvieglotu atveseļošanu būtu jāturpina centieni nodrošināt ātru un pastāvīgu likviditātes atbalstu uzņēmumiem, izmantojot aizdevumus un garantijas, jo īpaši valsts garantijas, īpašu uzmanību pievēršot MVU. Uzņēmumi Horvātijā lielā mērā paļaujas uz banku aizdevumiem un naudas plūsmu, lai apmierinātu savas finansējuma vajadzības. Banku sistēma būtu jāatbalsta ar garantijām, lai finansējumu varētu saņemt jaunizveidoti MVU un uzlabotos piekļuve līdzekļiem. Izstrādājot un īstenojot minētos pasākumus, ir jāņem vērā banku sektora noturība. Atbrīvojums no nodokļu un sociālo iemaksu maksājumiem un to atlikšana arī ir palīdzējuši uzlabot uzņēmumu likviditāti.

                  (22)

                  Ir atjaunoti centieni samazināt administratīvo slogu un regulatīvos ierobežojumus. Tomēr uzņēmumu darbību kopumā joprojām kavē joprojām lielais regulatīvais un administratīvais slogs, piemēram, attiecībā uz atļaujām, ziņošanas prasībām – zināmā mērā – un nodokļu procedūrām. Administratīvā un finansiālā sloga apzināšana virzās uz priekšu, apspriežoties ar ieinteresētajām personām un izmantojot īpašu tīmekļa vietni, un tiek ieviesti pasākumi apgrūtinošāko pienākumu samazināšanai. Ļoti svarīgi ir arī nodrošināt netraucētu piekļuvi profesijām un to praktizēšanu, racionalizējot tiesisko regulējumu un saistītās administratīvās procedūras, jo īpaši MVU un mikrouzņēmumiem, tostarp individuālajiem uzņēmējiem. Ir veikta parafiskālo maksājumu pārskatīšana, un 2020. gada maijā valdība pieņēma pirmo rīcības plānu.

                  (23)

                  Lai veicinātu ekonomikas atveseļošanu, būs svarīgi pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un veicināt privātās investīcijas, tostarp, veicot attiecīgas reformas. Horvātijai būtu jāveicina investīcijas izaugsmi veicinošās nozarēs, tādējādi atbalstot zaļo pārkārtošanos un digitālo pāreju. Mūsdienīga un stabila digitālā infrastruktūra ir būtiska valsts pārvaldes un uzņēmumu digitālajai pārveidei. Digitālās pārejas priekšnoteikums ir investīcijas ļoti augstas veiktspējas tīklos, tostarp 5G tīklos. Investīcijām būtu jāatbalsta Horvātijas valsts enerģētikas un klimata plānā izklāstītie dekarbonizācijas un enerģētikas pārkārtošanas mērķi. Horvātijai ir īpaša vajadzība un iespēja ieguldīt ilgtspējīgā pilsētu un dzelzceļa transportā, energoefektivitātē, atjaunojamos enerģijas avotos un vides infrastruktūrā. Turklāt ūdens un atkritumu apsaimniekošanas jomā Horvātija ievērojami atpaliek no Savienības vidējā rādītāja, un ir vajadzīgas investīcijas, lai atbalstītu Horvātijas ekonomikas attīstību. Laikposmā no 2021. līdz 2027. gadam paredzēto līdzekļu plānošana Taisnīgas pārkārtošanās fondam, kas aplūkots Komisijas priekšlikumā, varētu palīdzēt Horvātijai risināt dažas no problēmām, ko rada pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, jo īpaši teritorijās, kas ietvertas 2020. gada ziņojuma par valsti D pielikumā. Tas ļautu Horvātijai optimāli izmantot minēto fondu.

                  (24)

                  Horvātijas valsts pārvaldes efektivitāte ir zemāka par Savienības vidējo rādītāju. Zema spēja izstrādāt un īstenot rīcībpolitikas un projektus kavē efektivitāti un samazina ātrumu, tostarp attiecībā uz ESI fondu īstenošanu, kuri Horvātijai sniedz lielu iespēju mazināt krīzes sekas un atbalstīt ekonomikas atveseļošanu. Jaunās stratēģiskās plānošanas sistēmas un paziņotās Valsts attīstības stratēģijas īstenošana nevirzās uz priekšu. Turklāt pastāv liela valsts pārvaldes teritoriālā sadrumstalotība un nelīdzsvarotība starp pienākumiem un resursiem vietējā līmenī. Tas veicina nevienlīdzīgu sabiedrisko pakalpojumu kvalitāti visā valstī un palielina administratīvās izmaksas.

                  (25)

                  Ievērojams neizskatīto lietu skaits un ilgstoša tiesvedība civillietās un komerclietās joprojām ietekmē uzņēmējdarbības vidi un maksātnespējas efektīvu atrisināšanu, savukārt problēmas saistībā ar krimināljustīcijas kvalitāti un efektivitāti kavē cīņu pret ekonomiskiem un finanšu pārkāpumiem. Ir panākts progress attiecībā uz senāko neizskatīto lietu izskatīšanu un elektroniskās saziņas izmantošanu tiesās, taču joprojām ir iespējami uzlabojumi.

                  (26)

                  Horvātijai adresētie ieteikumi, kas izklāstīti šajā ieteikumā (“2020. gada valstij adresētie ieteikumi”), pievēršas Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās ietekmes novēršanai un ekonomikas atveseļošanas veicināšanai, taču 2019. gada valstij adresētie ieteikumi attiecās arī uz reformām, kuras ir būtiskas, lai risinātu strukturālās problēmas vidējā līdz ilgākā termiņā. 2019. gada valstij adresētie ieteikumi nav zaudējuši aktualitāti un arī turpmāk tiks pārraudzīti visā nākamā gada Eiropas pusgadā. Tas ietver 2019. gada valstij adresētos ieteikumus, kas skar ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku. Visi 2019. gada valstij adresētie ieteikumi būtu jāņem vērā kohēzijas politikas finansējuma stratēģiskajā plānošanā pēc 2020. gada, tostarp pašreizējās krīzes ietekmes mazināšanas pasākumos un izejas stratēģijās.

                  (27)

                  Horvātijas finanšu sektors ir labi kapitalizēts un rentabls, turklāt aktīvu kvalitāte banku nozarē pēdējos gados ir uzlabojusies. Tomēr finanšu iestādes, visticamāk, saskarsies ar zināmu spriedzi, ņemot vērā to saskari ar nozarēm, kas ir visneaizsargātākās pret Covid-19 uzliesmojumu. Ir ieviesti pasākumi, lai mazinātu ierobežošanas pasākumu negatīvo ietekmi uz uzņēmumiem. Ir būtiski, lai šiem pasākumiem būtu pagaidu raksturs, tie būtu cieši saistīti ar slimības uzliesmojumu un atbilstīgi, lai palīdzētu atjaunot to uzņēmumu dzīvotspēju, kuri saskaras ar finansiālām grūtībām. Šāda pieeja atbalstīs uzņēmumus, neapdraudot Horvātijas panākto progresu tās finanšu nozares stabilitātes uzlabošanā.

                  (28)

                  Lai nodrošinātu atveseļošanos pēc Covid-19 krīzes un panāktu līdzekļu un resursu efektīvu, atbildīgu un pārredzamu piešķiršanu un sadali, ir svarīgi turpināt centienus stiprināt korupcijas novēršanas un sankciju sistēmu. Neraugoties uz vairāku rīcības plānu daļēju īstenošanu, korupcijas un interešu konfliktu problēmas joprojām ir plaši izplatītas uzņēmumos. Ir vajadzīgi turpmāki centieni stiprināt korupcijas novēršanas un sankciju sistēmu, lai nodrošinātu publisko līdzekļu pārredzamu un efektīvu izmantošanu. Ir vajadzīgi efektīvāki instrumenti korupcijas novēršanai un sodīšanai par to, jo īpaši vietējā līmenī. Joprojām ir jāuzlabo vietējo amatpersonu un vietējos publiskajos uzņēmumos iecelto personu pārraudzības mehānismi, kā arī jānodrošina, ka Interešu konfliktu komisija var pildīt savu būtisko preventīvo uzdevumu. Paredzams, ka 2020. gadā tiks sāktas iniciatīvas pārredzamības palielināšanai, piemēram, tiesnešu un prokuroru aktīvu publicēšana.

                  (29)

                  Eiropas pusgads nodrošina satvaru pastāvīgai ekonomikas un nodarbinātības politikas koordinēšanai Savienībā un tādējādi var veicināt ekonomikas ilgtspēju. Dalībvalstis savās 2020. gada valsts reformu programmās ir izvērtējušas progresu, kas gūts ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) īstenošanā. Nodrošinot 2020. gada valstij adresēto ieteikumu pilnīgu īstenošanu, Horvātija sekmēs progresu IAM sasniegšanā un dos ieguldījumu kopīgos pūliņos nodrošināt konkurētspējīgu ilgtspēju Savienībā.

                  (30)

                  Komisija 2020. gada Eiropas pusgada kontekstā ir veikusi Horvātijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2020. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2020. gada konverģences programmu, 2020. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti valstij adresētie ieteikumi, kas Horvātijai adresēti iepriekšējos gados. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Horvātijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (31)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2020. gada konverģences programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

                  (32)

                  Padome ir izskatījusi 2020. gada valsts reformu programmu un 2020. gada konverģences programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu. 2020. gada valstij adresētajos ieteikumos ir ņemts vērā, ka Covid-19 pandēmijas apkarošana un ekonomikas atveseļošanas veicināšana ir pirmais nepieciešamais solis, kas ļaus koriģēt nelīdzsvarotību. 2020. gada valstij adresētie ieteikumi, kuri ir tieši vērsti uz makroekonomikas nelīdzsvarotību, ko Komisija konstatējusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 1., 2., 3. un 4. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Horvātijai 2020. un 2021. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Ievērojot Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret Covid-19 pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku ar mērķi panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda ilgtspēju, vienlaikus veicinot investīcijas. Uzlabot veselības aprūpes sistēmas noturību. Veicināt veselības aprūpes darbinieku un iestāžu līdzsvarotu ģeogrāfisko sadalījumu, ciešāku sadarbību starp visiem pārvaldes līmeņiem un investīcijas e-veselības sistēmā.

                  2.

                  Stiprināt darba tirgus pasākumus un iestādes un uzlabot bezdarbnieka pabalstu un minimālo ienākumu shēmu adekvātumu. Palielināt piekļuvi digitālajai infrastruktūrai un pakalpojumiem. Veicināt prasmju apguvi.

                  3.

                  Turpināt pasākumus, lai nodrošinātu likviditāti MVU un pašnodarbinātām personām. Vēl vairāk samazināt parafiskālos maksājumus un ierobežojumus preču un pakalpojumu tirgus regulējumā. Pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un rosināt privātās investīcijas, lai sekmētu ekonomikas atveseļošanu. Koncentrēt investīcijas uz zaļo pārkārtošanos un digitālo pāreju, jo īpaši uz vides infrastruktūru, ilgtspējīgu pilsētas un dzelzceļa transportu, tīru un efektīvu enerģijas ražošanu un izmantošanu, kā arī ātrdarbīgu platjoslu.

                  4.

                  Stiprināt valsts pārvaldes efektivitāti un spējas izstrādāt un īstenot publiskus projektus un rīcībpolitikas centrālā un vietējā līmenī. Uzlabot tiesu sistēmas kvalitāti un efektivitāti.

         Briselē, 2020. gada 20. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            J. KLOECKNER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 301, 5.9.2019., 64. lpp.

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 (1997. gada 7. jūlijs) par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu (OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/460 (2020. gada 30. marts), ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013 un (ES) Nr. 508/2014 attiecībā uz īpašiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai piesaistītu investīcijas dalībvalstu veselības aprūpes sistēmās un citos to ekonomikas sektoros, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu) (OV L 99, 31.3.2020., 5. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/558 (2020. gada 23. aprīlis), ar ko Regulas (ES) Nr. 1301/2013 un (ES) Nr. 1303/2013 groza attiecībā uz īpašiem pasākumiem, lai nodrošinātu ārkārtas elastību Eiropas strukturālo un investīciju fondu izmantošanā, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (OV L 130, 24.4.2020., 1. lpp.).

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Itālijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2020. gada stabilitātes programmu 2020/C 282/12

text:
               26.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/74

      PADOMES IETEIKUMS
      (2020. gada 20. jūlijs)
      par Itālijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2020. gada stabilitātes programmu
      (2020/C 282/12)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2019. gada 17. decembrī pieņēma gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju, tādējādi uzsākot 2020. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Komisija 2019. gada 17. decembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Itālija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku.

                  (2)

                  2020. gada ziņojums par Itāliju tika publicēts 2020. gada 26. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Itālija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2019. gada 9. jūlijā (3) (“2019. gada valstij adresētie ieteikumi”), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Itālijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2020. gada 26. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Itālijā pastāv pārmērīga makroekonomikas nelīdzsvarotība. Jo īpaši liels valsts parāds un ieilgusi vājas produktivitātes dinamika norāda uz pārrobežu nozīmes riskiem, ņemot vērā augsto bezdarba līmeni un joprojām lielo ieņēmumus nenesošu aizdevumu (INA) apmēru.

                  (3)

                  2020. gada 11. martā Pasaules Veselības organizācija Covid-19 uzliesmojumu oficiāli pasludināja par pasaules mēroga pandēmiju. Tā ir nopietna sabiedrības veselības ārkārtas situācija, kas skar iedzīvotājus, sabiedrību kopumā un ekonomiku. Tā pakļauj valstu veselības sistēmas smagai spriedzei, rada traucējumus globālajās piegādes ķēdēs, izraisa svārstīgumu finanšu tirgos, rada patērētāju pieprasījuma satricinājumus un negatīvi ietekmē dažādas nozares. Tā apdraud cilvēku darbvietas un ienākumus, kā arī uzņēmumu darbību. Tā ir izraisījusi ievērojamu ekonomikas satricinājumu, kam jau ir nopietnas sekas Savienībā. Komisija 2020. gada 13. martā pieņēma paziņojumu, kurā aicināja koordinēt rīcību, reaģējot uz krīzi ekonomikā, un iesaistīt visus dalībniekus valstu un Savienības līmenī.

                  (4)

                  Vairākas dalībvalstis ir izsludinājušas ārkārtas stāvokli vai ieviesušas ārkārtas pasākumus. Ārkārtas pasākumiem vajadzētu būt stingri samērīgiem, nepieciešamiem, ar ierobežotu ilgumu un saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Uz tiem būtu jāattiecina demokrātiskā pārraudzība un iespēja tos neatkarīgi pārskatīt tiesā.

                  (5)

                  2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu. Šī vispārējā izņēmuma klauzula, kas izklāstīta Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā, 6. panta 3. punktā, 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā un Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97 (4) 3. panta 5. punktā un 5. panta 2. punktā, atvieglo budžeta politikas koordināciju nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Komisija savā 2020. gada 20. marta paziņojumā pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 pandēmijas dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai, un aicināja Padomi apstiprināt šo secinājumu. Dalībvalstu finanšu ministri 2020. gada 23. martā piekrita Komisijas novērtējumam. Viņi bija vienisprātis, ka nopietnā ekonomikas lejupslīde prasa apņēmīgu, vērienīgu un koordinētu atbildi. Vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ar noteikumu, ka tas neapdraud fiskālo stabilitāti vidējā termiņā. Attiecībā uz korektīvo daļu Padome uz Komisijas ieteikuma pamata var arī nolemt pieņemt pārskatītu fiskālo trajektoriju. Vispārējā izņēmuma klauzula neaptur Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras. Tā ļauj dalībvalstīm atkāpties no budžeta prasībām, kas tiktu piemērotas parastā situācijā, un vienlaikus dod iespēju Komisijai un Padomei veikt vajadzīgos politikas koordinācijas pasākumus pakta ietvaros.

                  (6)

                  Ir jāturpina pasākumi, lai ierobežotu un kontrolētu Covid-19 pandēmijas izplatīšanos, stiprinātu valstu veselības sistēmu noturību, mazinātu pandēmijas sociālekonomiskās sekas, izmantojot atbalsta pasākumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām, un nodrošinātu pienācīgus veselības un drošības apstākļus darbavietās nolūkā atsākt saimniecisko darbību. Savienībai būtu pilnībā jāizmanto dažādie tās rīcībā esošie instrumenti, lai atbalstītu dalībvalstu centienus minētajās jomās. Vienlaikus dalībvalstīm un Savienībai būtu jāstrādā kopā, lai sagatavotu pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu atgriešanos pie mūsu sabiedrību un ekonomiku normālas darbības un ilgtspējīgas izaugsmes, citstarp integrējot zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi un mācoties no krīzes laikā gūtās pieredzes.

                  (7)

                  Covid-19 krīze ir apliecinājusi, ka iekšējais tirgus ir pietiekami elastīgs, lai spētu pielāgoties ārkārtas situācijām. Tomēr, lai nodrošinātu ātru un vienmērīgu pāreju uz ekonomikas atveseļošanas posmu, preču un pakalpojumu brīvu apriti un darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, būtu jāatceļ tie ārkārtas pasākumi, kas kavē iekšējā tirgus normālu darbību, tiklīdz tie vairs nav nepieciešami. Pašreizējā krīze rāda, ka veselības nozarē ir vajadzīgi krīžgatavības plāni. Starp svarīgākajiem elementiem plašāku krīžgatavības plānu izstrādē ir minamas uzlabotas iepirkuma stratēģijas, diversificētas piegādes ķēdes un būtiskāko materiālu stratēģiskās rezerves.

                  (8)

                  Savienības likumdevējs ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulām (ES) 2020/460 (5) un (ES) 2020/558 (6) jau ir grozījis attiecīgos tiesiskos regulējumus, lai dalībvalstīm ļautu mobilizēt visus neizmantotos līdzekļus no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem nolūkā novērst Covid-19 pandēmijas ārkārtējās sekas. Minētie grozījumi nodrošinās papildu elastīgumu, kā arī vienkāršotas un racionalizētas procedūras. Lai mazinātu spiedienu uz naudas plūsmu, dalībvalstis 2020.–2021. grāmatvedības gadā var arī izmantot 100 % līdzfinansējuma likmi no Savienības budžeta. Itālija tiek mudināta pilnībā izmantot šīs iespējas, lai palīdzētu visvairāk skartajām personām un nozarēm.

                  (9)

                  Paredzams, ka Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās sekas nevienmērīgi izpaudīsies Itālijas reģionos un teritorijās saistībā ar ilgstošajām ekonomiskajām un sociālajām atšķirībām, atšķirīgo konkurētspējas potenciālu un to, cik liela ir atkarība no tūrisma. Tas rada risku, ka Itālijā paplašināsies reģionālās un teritoriālās atšķirības, pasliktinot neviendabīgās tendences starp mazāk attīstītiem reģioniem un attīstītākiem reģioniem, starp sociālajām perifērijām un pārējām pilsētas teritorijām, kā arī starp dažām pilsētas teritorijām un lauku apvidiem. To papildina risks, ka uz laiku izirs konverģences process starp dalībvalstīm, tāpēc pašreizējā situācijā ir vajadzīga mērķtiecīga politiska atbildes reakcija.

                  (10)

                  Itālija savu 2020. gada stabilitātes programmu iesniedza 2020. gada 30. aprīlī.

                  (11)

                  Uz Itāliju šobrīd attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un noteikums par parādu.

                  (12)

                  Valdība savā 2020. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies no deficīta 1,6 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā uz deficītu 10,4 % apmērā no IKP 2020. gadā. Paredzams, ka 2021. gadā deficīts samazināsies līdz 5,7 % no IKP. Pēc nostabilizēšanās 2019. gadā 134,8 % apmērā ir paredzams, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2020. gadā saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu palielināsies līdz 155,7 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība. Budžeta prognožu pamatā ir riski, proti, ievērojams publisko garantiju apjoms un valsts obligāciju ienesīguma svārstīgums.

                  (13)

                  Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – un atbilstoši saskaņotai Savienības mēroga pieejai –, Itālija ir laikus noteikusi budžeta pasākumus, lai palielinātu savas veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un nozarēm. Saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu minētie budžeta pasākumi 2020. gadā sasniedz 4,5 % no IKP. Šie pasākumi ietver stabilāku veselības aprūpes sistēmu un civilo aizsardzību, iekļaujošākas algu piemaksas shēmas un finansiālo atbalstu pašnodarbinātām personām un uzņēmumiem. Turklāt Itālija ir ieviesusi pasākumus, kuri palīdzēs nodrošināt likviditātes atbalstu uzņēmumiem, neradot tiešu ietekmi uz budžetu, tostarp nodokļu maksājumu atlikšanu un aizdevumu garantijas. Kopumā Itālijas veiktie pasākumi atbilst pamatnostādnēm, kas sniegtas Komisijas 2020. gada 13. marta paziņojumā. Minēto ārkārtas pasākumu un fiskālo atbalsta pasākumu pilnīga īstenošana, kam sekotu fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kad to ļaus ekonomikas apstākļi, palīdzēs saglabāt fiskālo stabilitāti vidējā termiņā.

                  (14)

                  Pamatojoties uz Komisijas 2020. gada pavasara prognozi ar nemainīgas politikas pieņēmumu, Itālijas vispārējās valdības budžeta bilance tiek prognozēta –11,1 % apmērā no IKP 2020. gadā un –5,6 % apmērā no IKP 2021. gadā. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP sasniegs 158,9 % 2020. gadā un 153,6 % 2021. gadā.

                  (15)

                  Komisija 2020. gada 20. maijā nāca klajā ar ziņojumu, kas sagatavots saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, jo Itālija 2019. gadā nebija ievērojusi noteikumu par parādu un 2020. gadā plāno pārkāpt deficīta robežvērtību, kas ir 3 % no IKP. Kopumā Komisijas analīze liecina, ka nav pietiekamu pierādījumu, lai secinātu, vai Līgumā un Regulā (EK) Nr. 1467/97 noteiktais parāda kritērijs ir izpildīts, savukārt deficīta kritērijs nav izpildīts.

                  (16)

                  Covid-19 pandēmija valsts veselības aprūpes sistēmai ir radījusi vēl nepieredzētu spriedzi, norādot uz strukturāliem trūkumiem un nepieciešamību palielināt sagatavotību, lai reaģētu uz krīzes situācijām. Neraugoties uz to, ka Itālijas veselības aprūpes sistēmas izdevumi ir zemāki par Savienības vidējiem rādītājiem, tai ir raksturīgi ļoti specializēti, kā arī kvalitatīvi universāli pakalpojumi, un tai kopumā ir izdevies nodrošināt piekļūstamu aprūpi. Tomēr jo īpaši Covid-19 pandēmijas sākumā veselības aprūpes sistēmas pārvaldības sadrumstalotība un koordinācija starp centrālajām un reģionālajām iestādēm palēnināja dažu ierobežošanas pasākumu īstenošanu. Reģionālo veselības aprūpes sistēmu reakcija uz krīzi galvenokārt balstījās uz ārkārtas mobilizāciju, jo īpaši veselības aprūpes darbinieku un vietējo sociālo dienestu mobilizāciju. Tas atsvēra fiziskās infrastruktūras ierobežojumus, veselības aprūpes darbinieku ierobežoto skaitu un tādu investīciju ierobežoto apjomu iepriekšējos gados, kuru mērķis bija uzlabot struktūras un pakalpojumus. Valdība pielika milzīgus pūliņus, lai mazinātu Covid-19 izraisītāja vīrusa izplatīšanos, atvieglotu slimnīcu noslogotību un radītu papildu aprūpes kapacitāti. Patlaban tiek izstrādāta ilgtermiņa ierobežošanas stratēģija, lai nodrošinātu drošu atgriešanos pie ražošanas darbībām. Papildus pārvaldības procesu un krīžgatavības plānu uzlabošanai politikas pasākumiem pēc Covid-19 būtu jātiecas mazināt publisko investīciju trūkumu veselības aprūpē. Vidējā termiņā līdz ilgtermiņā būs svarīgi izstrādāt stratēģisku investīciju plānu, lai uzlabotu veselības aprūpes sistēmas noturību un garantētu nepārtrauktu piekļūstamas aprūpes sniegšanu. Ņemot vērā pašreizējās prognozes par veselības aprūpes darbaspēku, prioritāte būtu jāpiešķir tādas politikas izstrādei, kas novērš šķēršļus veselības aprūpes darbaspēka apmācībai, darbā pieņemšanai un noturēšanai.

                  (17)

                  Ierobežošanas pasākumi, kas pieņemti, reaģējot uz Covid-19 krīzi, ļoti negatīvi ietekmē darba tirgu un sociālos apstākļus. Pirms krīzes sociālā situācija lēnām uzlabojās, lai gan nabadzības vai sociālās atstumtības, nodarbinātu personu nabadzības un ienākumu nevienlīdzības risks joprojām bija augsts, lielā mērā atšķiroties reģionālā līmenī. Ņemot vērā Covid-19 pandēmijas ietekmi un tās sekas, būtu jāstiprina sociālās drošības tīkli, lai nodrošinātu pienācīgu ienākumu kompensēšanu, neatkarīgi no nodarbinātības statusa, tostarp tiem, kas saskaras ar nepietiekamām iespējām piekļūt sociālajai aizsardzībai. Ienākumu kompensēšanas un atbalsta stiprināšana ir jo īpaši svarīga nestandarta nodarbinātības formu darba ņēmējiem un cilvēkiem, kas ir nelabvēlīgā situācijā. Tikpat svarīga ir tādu pakalpojumu nodrošināšana, kuri ir vērsti uz sociālo iekļaušanu un iekļaušanu darba tirgū. Jaunā minimālo ienākumu shēma, kas pēdējo gadu laikā ir sniegusi pabalstus vairāk nekā vienam miljonam mājsaimniecību (vidēji 513 EUR), var mazināt Covid-19 krīzes sekas. Tomēr varētu uzlabot tās darbību attiecībā uz neaizsargātajām grupām. Valdība pagaidu kārtā ieviesa papildu “ārkārtas pabalstu”, lai atbalstītu mājsaimniecības, kuras līdz šim nebija tiesīgas saņemt minimālos ienākumus. Cilvēki, kas ir nodarbināti ēnu ekonomikā, jo īpaši tādās nozarēs kā lauksaimniecība, pārtikas rūpniecība un mājokļu nozare, arī saskaras ar nepietiekamām iespējām piekļūt sociālajai aizsardzībai un ienākumu atbalstam. Lai risinātu šo problēmu, valdība nesen atviegloja noteikumus par nedeklarētu darba ņēmēju nodarbinātības statusa legalizēšanu un uzturēšanās atļauju iegūšanu vai pagarināšanu strādājošiem migrantiem. Izaugsmes perspektīvas kavē arī negatīvas demogrāfiskās tendences un intelektuālā darbaspēka aizplūšana. Papildus sarežģītākiem darba tirgus apstākļiem kvalitatīvu pakalpojumu trūkums veicina iedzīvotāju skaita samazināšanos dienvidu reģionos un lauku apvidos. Būtiski ir uzlabot piekļuvi e-pakalpojumiem, jo īpaši ierobežotas mobilitātes kontekstā.

                  (18)

                  Kopš Covid-19 krīzes sākuma Itālija veic pasākumus, lai mazinātu krīzes ietekmi uz nodarbinātību. Saīsināta darba laika shēmām (Cassa integrazione) ir bijusi liela nozīme, un paredzams, ka tā būs arī turpmāk. Attiecināmība ir paplašināta, iekļaujot mazos uzņēmumus un mikrouzņēmumus, kā arī visas ekonomikas nozares un darba ņēmējus. Turklāt ir izveidota atsevišķa (pagaidu) shēma pašnodarbinātām personām. Pirms Covid-19 krīzes darba tirgus apstākļi turpināja uzlaboties. 2019. gadā nodarbinātības līmenis sasniedza 64 %, kas bija visaugstākais jebkad reģistrētais rādītājs. Tomēr tas joprojām bija ievērojami zemāks par Savienības vidējo rādītāju. Bezdarba līmenis – tāpat kā citi darba tirgus neizmantotā darbaspēka potenciāla rādītāji – bija pastāvīgi augsts, un saskaņā ar Komisijas 2020. gada pavasara prognozi ir sagaidāms, ka 2020. gadā tas turpinās palielināties, sasniedzot 11,8 %, un 2021. gadā mazināsies līdz 10,7 %. Arī pagaidu darba līgumu īpatsvars bija augsts, lai gan kopš 2018. gada vidus darbvietu izveides pieaugumu veicināja pastāvīgas darbvietas. Turpmāk nolūkā veicināt ilgtspējīgu un iekļaujošu atveseļošanu ir ļoti svarīgi darba tirgū integrēt sievietes un neaktīvus jauniešus. Tika veikti daži pasākumi, lai stiprinātu valsts nodarbinātības dienestus un labāk integrētu tos ar sociālajiem pakalpojumiem, pieaugušo izglītību un profesionālo apmācību. Tomēr to darbā iekārtošanas spējas joprojām ir vājas un dažādos reģionos ļoti atšķiras. Arī darba devēju iesaiste joprojām ir neliela. Tā kā ierobežošanas pasākumi tiek pamazām atcelti, elastīgs darba režīms un tāldarbs var palīdzēt uzņēmumiem un darba ņēmējiem. Reaģējot uz Covid-19 krīzi, valdība pieņēma pagaidu pasākumus, kuru mērķis ir saskaņot privāto un darba dzīvi, piemēram, veicinot vieddarbu un īpašus atvaļinājumus un nodrošinot kuponus bērnu pieskatīšanai. Neraugoties uz nesenajiem centieniem, pasākumi vienlīdzīgu iespēju un darba un privātās dzīves līdzsvara politikas veicināšanai, kā arī agrīnas pirmsskolas izglītības un aprūpes un ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu piedāvājums par pieņemamu cenu joprojām ir vājš un nepietiekami integrēts.

                  (19)

                  Pašreizējā ārkārtas situācija arī norāda uz nepieciešamību uzlabot digitālo mācīšanos un digitālās prasmes, tostarp darbspējīga vecuma pieaugušajiem, un attālinātas mācības. Ir ļoti svarīgi investēt izglītībā un prasmēs, lai veicinātu viedu un iekļaujošu ekonomikas atveseļošanu un turpinātu zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi. Šajā ziņā izglītības un apmācības rezultāti joprojām ir liels izaicinājums Itālijai. Reģionos pastāv lielas atšķirības pamatprasmju apguvē, un priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas rādītājs krietni pārsniedz Savienības vidējo rādītāju (13,5 % salīdzinājumā ar 10,3 % 2019. gadā), jo īpaši attiecībā uz skolēniem, kuri dzimuši ārpus Savienības (33 %). Saistībā ar mobilitātes ierobežojumiem pastāv risks, ka reģionālās un teritoriālās atšķirības palielināsies. Šajā sakarā īpaši svarīgi ir ieguldīt attālinātās mācībās, kā arī digitālajā infrastruktūrā un pedagogu un izglītojamo prasmēs. Itālijā ir arī zemāks absolventu īpatsvars zinātnē un inženierzinātnēs salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju, un terciārās izglītības iegūšanas līmenis joprojām ir ļoti zems (27,6 % 2019. gadā). Turklāt Itālijas uzņēmumi mazāk iegulda darbinieku apmācībā attiecībā uz informācijas un komunikācijas tehnoloģijām salīdzinājumā ar līdzīgām valstīm. Bažas rada arī mazkvalificētu pieaugušo zemais līdzdalības līmenis apmācībā, ņemot vērā to, ka samazinās tādu darbvietu skaits, kurās nepieciešama zema kvalifikācija. Prasmju pilnveide un pārkvalifikācija joprojām ir tikpat izšķiroši svarīga kā iepriekš, lai nodrošinātu darba ņēmējus ar darba tirgum atbilstošām prasmēm un veicinātu taisnīgu pāreju uz digitālāku un ilgtspējīgāku ekonomiku.

                  (20)

                  Covid-19 krīze ir pastiprinājusi nepieciešamību atbalstīt uzņēmumu piekļuvi finansējumam. Itālija ir pieņēmusi vairākas shēmas uzņēmumu likviditātes plūsmas atbalstam, tostarp saskaņā ar pagaidu regulējumu valsts atbalsta pasākumiem, ar ko atbalsta ekonomiku pašreizējā Covid-19 uzliesmojuma situācijā (7). Šādu shēmu efektīva īstenošana, tostarp caur banku sistēmu virzītas garantijas, ir būtiska, lai nodrošinātu, ka visi uzņēmumi, jo īpaši mazie un vidējie uzņēmumi (MVU) un tie, kas darbojas visvairāk cietušajās nozarēs un ģeogrāfiskajās teritorijās, kā arī inovatīvi uzņēmumi gūst labumu no tām. Izstrādājot un īstenojot minētos pasākumus, ir jāņem vērā banku sektora noturība. MVU un inovatīvu uzņēmumu likviditāti var atbalstīt arī ar tiešām dotācijām un stimuliem uz tirgu balstītam finansējumam. Inovatīviem uzņēmumiem (bieži bez nodrošinājuma) ir grūtāk piekļūt kredītiem, un pašreizējā krīze šo situāciju varētu pasliktināt. Nodokļu un sociālo iemaksu atlikšana valstij ir palīdzējusi uzlabot uzņēmumu naudas plūsmas. Tomēr būtu jānovērš apstiprināto maksājumu kavējumi gan no pārvaldes iestādēm uzņēmumiem, gan uzņēmumu starpā, jo tie kavē visu uzņēmumu, jo īpaši mazo uzņēmumu, likviditāti.

                  (21)

                  Lai veicinātu ekonomikas atveseļošanu, būs svarīgi pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un veicināt privātās investīcijas, tostarp, veicot attiecīgas reformas. Investīcijas, kas atbalsta zaļo pārkārtošanos, būs jo īpaši svarīgas, lai atbalstītu ekonomikas atveseļošanu un palielinātu turpmāku noturību. Itālija ir ļoti neaizsargāta pret ārkārtēju laikapstākļu izraisītām un hidroģeoloģiskām katastrofām, tostarp sausumu un mežu ugunsgrēkiem. Lai notiktu Itālijas pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, ilgākā laikposmā būs nepieciešamas ievērojamas privātās un publiskās investīcijas, jo īpaši jaunā atjaunojamo energoresursu enerģijas ražošanā, elektroenerģijas infrastruktūrā un energoefektivitātē. Zaļā kursa investīcijas cīņai pret klimata pārmaiņām ir izklāstītas Itālijas valsts enerģētikas un klimata plānā. Tās ir būtiskas, lai novērstu klimata pārmaiņu radīto apdraudējumu, vienlaikus tās ir nozīmīgas Itālijas ekonomikas atveseļošanā un tās noturības stiprināšanā. Zaļā kursa investīcijām arī ir izšķiroša nozīme, lai samazinātu gaisa piesārņojuma ietekmi uz cilvēku veselību Itālijas pilsētās, jo īpaši Po baseina zonā. Ilgtspējīgas mobilitātes iniciatīvu īstenošana, piemēram, vietējo sabiedrisko autobusu aizstāšana ar jauniem, ir piemērs, kā risināt gan sastrēgumu, gan gaisa piesārņojuma problēmu. Ūdens un atkritumu apsaimniekošanas infrastruktūras nepilnības, jo īpaši dienvidu reģionos, ietekmē vidi un veselību, radot ievērojamas izmaksas un zaudētus ieņēmumus ekonomikai. Vispārīgāk runājot, noturība pret klimata pārmaiņām ir būtiska visai infrastruktūrai, tostarp veselības aprūpes infrastruktūrai. Tam nepieciešamas pielāgošanās stratēģijas. Pievēršanās tādiem ar vidi un klimata pārmaiņām saistītiem izaicinājumiem kā, piemēram, hidroloģiskie riski, ilgtspējīga mobilitāte pilsētās, energoefektivitāte, aprites ekonomika un rūpniecības pārveide, ir iespēja uzlabot ražīgumu, vienlaikus izvairoties no neilgtspējīgas prakses. Tajā pašā laikā ieguldījumi šādos projektos var palīdzēt radīt darbvietas un panākt atveseļošanu pēc krīzes. 2021.–2027. gadam paredzēto līdzekļu plānošana Taisnīgas pārkārtošanās fondam, kas aplūkots Komisijas priekšlikumā, varētu palīdzēt Itālijai risināt dažas no problēmām, ko rada pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, jo īpaši teritorijās, kas ietvertas 2020. gada ziņojuma par valsti D pielikumā. Tas ļautu Itālijai optimāli izmantot minēto fondu.

                  (22)

                  Covid-19 uzliesmojuma dēl noteiktie ierobežojumi ir uzskatāmi parādījuši, cik svarīgi ir ieguldīt ekonomikas digitalizācijā un cik nozīmīgas ir digitālās infrastruktūras. Itālijas uzņēmumu, jo īpaši MVU un mikrouzņēmumu, zemais digitālās intensitātes un digitālo zināšanu līmenis ir liedzis tiem piedāvāt e-komercijas un tāldarba režīma iespējas un nodrošināt un izmantot digitālos rīkus ierobežošanas pasākumu laikā. Ieguldījumi digitalizācijā un prasmēs, pastāvīgi un laikus īstenojot mērķtiecīgu valsts politiku, ir būtiski, lai uzlabotu e-uzņēmējdarbības modeļus un palīdzētu uzņēmumiem pielāgoties, kā arī palielinātu produktivitāti un konkurētspēju. Ir pierādījies, ka piekļuve ātrai un uzticamai digitālajai infrastruktūrai ir būtiska, lai nodrošinātu pamatpakalpojumu sniegšanu valdībā, izglītībā, veselības aprūpē un medicīnā, kā arī lai uzraudzītu un kontrolētu epidēmiju. Itālija joprojām atpaliek FTTP (optiskās šķiedras kabeļu nodrošināšana līdz telpām) pārklājuma ziņā lauku apvidos. Būtu jāpieņem konkrēti pasākumi, lai novērstu minēto trūkumu, kā arī vēl vairāk veicinātu FTTP izmantošanu.

                  (23)

                  Labi funkcionējoša pētniecības un inovācijas sistēma ir nepārtraukta, saskaņota un uz pierādījumiem balstīta politikas atbalsta rezultāts, ko papildina investīcijas un atbilstošs cilvēkkapitāls. Pašreizējā Covid-19 krīze ir skaidri parādījusi, ka vēl vairāk jāstiprina ātra datu apmaiņa starp pētniekiem, tostarp lietotāja bezmaksas piekļuve rezultātiem un pierādījumiem, kā arī atvērtajai zinātnei. Atvērtās zinātnes, kā arī zinātnes un uzņēmējdarbības sadarbība, neapšaubāmi ir svarīga, lai tirgū ieviestu pētījumu rezultātus, tostarp tos, kas vajadzīgi vakcīnu un terapiju jomā, balstoties uz Itālijas pieredzi medicīnas rūpniecības un pētniecības nozarē.

                  (24)

                  Efektīvai valsts pārvaldei ir izšķiroša nozīme, lai nodrošinātu, ka netiek aizkavēta to pasākumu īstenošana, kuri pieņemti ārkārtas situācijas risināšanai un ekonomikas atveseļošanas atbalstam. Sociālo pabalstu izmaksa, likviditātes pasākumi un steidzamāka investīciju īstenošana u. c. varētu nebūt efektīva, ja to kavēs trūkumi publiskajā sektorā. Trūkumi ietver ilgstošas procedūras, tostarp civillietās, zemu digitalizācijas līmeni un vāju administratīvo spēju. Procedūras un pārbaudes ir jāveic ātri situācijā, kurā tiek ievērojami palielināti publiskie resursi, lai atbalstītu saimniecisko darbību. Valsts pārvaldes iestāžu digitalizācija pirms Covid-19 krīzes bija nevienmērīga. Iestāžu un plašas sabiedrības mijiedarbība tiešsaistē bija zema. Reģionu un pašvaldību pārvaldīto administratīvo procedūru īpatsvars, kuras var pilnībā sākt un pabeigt digitāli, joprojām ir zems. Covid-19 krīze ir arī atklājusi publisko digitālo pakalpojumu sadarbspējas trūkumu. Lai veicinātu valsts pārvaldes operatīvo reaģētspēju, ir jāuzlabo un jāvienkāršo nozaru noteikumi un vienlaikus jālikvidē atlikušie šķēršļi konkurencei. Visbeidzot, efektīva tiesu sistēma ir ļoti svarīga pievilcīgai, investīcijām un uzņēmējdarbībai labvēlīgai ekonomikai, un tai būs izšķiroša nozīme atveseļošanas procesā, arī ļaujot īstenot efektīvas glābšanas un pārstrukturēšanas sistēmas.

                  (25)

                  Itālijai adresētie ieteikumi, kas izklāstīti šajā ieteikumā (“2020. gada valstij adresētie ieteikumi”), pievēršas Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās ietekmes novēršanai un ekonomikas atveseļošanas veicināšanai, taču 2019. gada valstij adresētie ieteikumi attiecās arī uz reformām, kuras ir būtiskas, lai risinātu strukturālās problēmas vidējā termiņā līdz ilgtermiņā. 2019. gada valstij adresētie ieteikumi nav zaudējuši aktualitāti un arī turpmāk tiks pārraudzīti visā nākamā gada Eiropas pusgadā. Tas ietver 2019. gada valstij adresētos ieteikumus, kas skar ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku. Visi 2019. gada valstij adresētie ieteikumi būtu jāņem vērā kohēzijas politikas finansējuma stratēģiskajā plānošanā pēc 2020. gada, tostarp pašreizējās krīzes ietekmes mazināšanas pasākumos un izejas stratēģijās.

                  (26)

                  Valdības pieņemtie pasākumi mājsaimniecību un uzņēmumu atbalstam arī palīdz saglabāt banku nozares kapitalizāciju un noturību pašreizējā sarežģītajā darbības vidē. Neraugoties uz pieņemtajiem riska mazināšanas pasākumiem, tostarp banku uzraudzības iestāžu nodrošināto prudenciālās uzraudzības elastību, Covid-19 pandēmija arī negatīvi ietekmē banku aktīvu kvalitāti visā Savienībā, un paredzams, ka tas turpināsies arī tuvākajās nedēļās un mēnešos, tostarp Itālijā. Tā rezultātā tiek ietekmēti INA samazināšanas centieni, arī tiesu darbības un samazinātas vērtības aktīvu restrukturizācijas darbību palēnināšanās dēļ. Šajā sakarā tas, ka tiek sekmēti ilgtspējīgi risinājumi dzīvotspējīgiem aizņēmējiem, kurus skārusi Covid-19 krīze, tostarp, izvairoties no juridiskiem automātiskiem procesiem, ir svarīgs priekšnoteikums aktīvu kvalitātes aizsardzībai. Vienlaikus, nodrošinot precīzu ziņošanu par aktīvu kvalitātes pasliktināšanos un piesardzīgiem kredītstandartiem, var arī palīdzēt atbalstīt INA sekundārā tirgus darbību un ierobežot negatīvu ietekmi uz esošām INA atsavināšanas iniciatīvām.

                  (27)

                  Efektīvai korupcijas novēršanai un sankciju piemērošanai par to var būt svarīga nozīme, lai nodrošinātu Itālijas atveseļošanu pēc Covid-19 krīzes. Pārredzamība publiskajā sektorā un jo īpaši pastiprinātas korupcijas apkarošanas pārbaudes var novērst organizētās noziedzības mēģinājumus iefiltrēties ekonomikas un finanšu apritē, izkropļot publiskā iepirkuma procedūras un plašākā nozīmē novirzīt investīcijām nepieciešamos publiskos resursus. Tajā pašā laikā publiskā iepirkuma procedūrām būtu jāpaliek efektīvām, līdzsvarojot nepieciešamību pēc rūpīgas uzraudzības un nepieciešamību pēc savlaicīguma. Nolēmuma pieņemšanas laiks krimināltiesu apelācijas instancēs joprojām rada bažas, bet parlamentā tiek apspriestas visaptverošas reformas, lai uzlabotu kriminālprocesus. Itālijas pretkorupcijas regulējums nesen ir pastiprināts, taču tas ir jāpabeidz, interešu konflikta gadījumā arī piemērojot sankcijas vēlētām valsts amatpersonām.

                  (28)

                  Eiropas pusgads nodrošina satvaru pastāvīgai ekonomikas un nodarbinātības politikas koordinēšanai Savienībā un tādējādi var veicināt ekonomikas ilgtspēju. Nodrošinot 2020. gada valstij adresēto ieteikumu pilnīgu īstenošanu, Itālija sekmēs progresu ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanā un dos ieguldījumu kopīgos pūliņos nodrošināt konkurētspējīgu ilgtspēju Savienībā.

                  (29)

                  Cieša ekonomiku koordinācija ekonomiskajā un monetārajā savienībā ir būtiska, lai panāktu strauju atveseļošanos no Covid-19 pandēmijas ekonomiskās ietekmes. Itālijai kā dalībvalstij, kuras valūta ir euro, būtu jānodrošina, ka tās politika turpina atbilst 2020. gada ieteikumiem eurozonai un tiek koordinēta ar politiku, ko īsteno pārējās dalībvalstis, kuru valūta ir euro, vienlaikus ņemot vērā Eurogrupas politiskās norādes.

                  (30)

                  Komisija 2020. gada Eiropas pusgada kontekstā ir veikusi Itālijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2020. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2020. gada stabilitātes programmu un to, kā īstenoti valstij adresētie ieteikumi, kas Itālijai adresēti iepriekšējos gados. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Itālijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (31)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2020. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (8) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

                  (32)

                  Padome ir izskatījusi 2020. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. 2020. gada valstij adresētajos ieteikumos ir ņemts vērā, ka Covid-19 pandēmijas apkarošana un ekonomikas atveseļošanas veicināšana ir pirmais nepieciešamais solis, kas ļaus koriģēt nelīdzsvarotību. 2020. gada valstij adresētie ieteikumi, kuri ir tieši vērsti uz makroekonomikas nelīdzsvarotību, ko Komisija konstatējusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 1., 2., 3. un 4. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Itālijai 2020. un 2021. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Ievērojot Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret Covid-19 pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku ar mērķi panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda ilgtspēju, vienlaikus veicinot investīcijas. Stiprināt veselības aprūpes sistēmas noturību un spējas tādās jomās kā veselības aprūpes darbinieki, kritiski svarīgs medicīniskais aprīkojums un infrastruktūra. Uzlabot koordināciju starp valsts un reģionālajām iestādēm.

                  2.

                  Nodrošināt pienācīgu ienākumu kompensēšanu un piekļuvi sociālajai aizsardzībai, jo īpaši nestandarta nodarbinātības formu darba ņēmējiem. Mazināt Covid-19 krīzes ietekmi uz nodarbinātību, tostarp, izmantojot elastīgu darba režīmu un aktīvu atbalstu nodarbinātībai. Stiprināt attālinātas mācības un prasmes, tostarp digitālajā jomā.

                  3.

                  Nodrošināt tādu pasākumu efektīvu īstenošanu, ar ko nodrošina likviditāti reālajai ekonomikai, tostarp MVU, inovatīviem uzņēmumiem un pašnodarbinātām personām, un novērš maksājumu kavējumus. Pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un rosināt privātās investīcijas, lai sekmētu ekonomikas atveseļošanu. Koncentrēt investīcijas uz zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi, jo īpaši uz tīru un efektīvu enerģijas ražošanu un izmantošanu, pētniecību un inovāciju, ilgtspējīgu sabiedrisko transportu, atkritumu un ūdens apsaimniekošanu, kā arī pastiprinātu digitālo infrastruktūru, lai nodrošinātu pamatpakalpojumu sniegšanu.

                  4.

                  Uzlabot tiesu sistēmas un valsts pārvaldes efektivitāti.

         Briselē, 2020. gada 20. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            J. KLOECKNER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 301, 5.9.2019., 69. lpp.

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 (1997. gada 7. jūlijs) par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu (OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/460 (2020. gada 30. marts), ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013 un (ES) Nr. 508/2014 attiecībā uz īpašiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai piesaistītu investīcijas dalībvalstu veselības aprūpes sistēmās un citos to ekonomikas sektoros, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu) (OV L 99, 31.3.2020., 5. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/558 (2020. gada 23. aprīlis), ar ko Regulas (ES) Nr. 1301/2013 un (ES) Nr. 1303/2013 groza attiecībā uz īpašiem pasākumiem, lai nodrošinātu ārkārtas elastību Eiropas strukturālo un investīciju fondu izmantošanā, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (OV L 130, 24.4.2020., 1. lpp.).

         (7)  OV C 91I, 20.3.2020., 1. lpp.

         (8)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.