title: 2011/136/ES: Komisijas Ieteikums ( 2011. gada 1. marts ) par datu aizsardzības noteikumu īstenošanas pamatnostādnēm Sadarbības sistēmā patērētāju tiesību aizsardzībai ( CPCS )

text:
               2.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 57/44

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2011. gada 1. marts)
   par datu aizsardzības noteikumu īstenošanas pamatnostādnēm Sadarbības sistēmā patērētāju tiesību aizsardzībai (CPCS)
   (2011/136/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 27. oktobra Regulas (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā (Regula par sadarbību patērētāju tiesību aizsardzības jomā) (1) (turpmāk “CPC regula”), mērķis ir veicināt sadarbību patērētāju aizsardzības tiesību aktu īstenošanas jomā vienotajā tirgū, izveidot valstu īstenošanas iestāžu tīklu ES līmenī (turpmāk “CPC tīkls”) un noteikt struktūru un vispārējus nosacījumus, saskaņā ar kuriem dalībvalstu īstenošanas iestādēm ir jāsadarbojas, lai aizsargātu patērētāju kopīgās ekonomiskās intereses.

               (2)

               Sadarbība starp valstu īstenošanas iestādēm ir būtiska vienotā tirgus efektīvai darbībai, un šajā pārrobežu CPC tīklā ikviena iestāde var sazināties ar citām iestādēm, lai lūgtu palīdzību ES patērētāju aizsardzības tiesību aktu iespējamo pārkāpumu izmeklēšanā.

               (3)

               Sadarbības sistēmas patērētāju tiesību aizsardzībai (turpmāk “CPCS”) mērķis ir nodrošināt valstu īstenošanas iestādēm iespēju drošā un aizsargātā vidē apmainīties ar informāciju par iespējamiem patērētāju aizsardzības tiesību aktu pārkāpumiem.

               (4)

               Dalībvalstu savstarpējai informācijas apmaiņai, kas notiek ar elektronisku līdzekļu starpniecību, ir jāatbilst personas datu aizsardzības noteikumiem, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvā 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (2) (turpmāk “Datu aizsardzības direktīva”) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulā (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (3) (turpmāk “Datu aizsardzības regula”).

               (5)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pantā ir atzītas tiesības uz datu aizsardzību. Ar tādām informācijas sistēmām kā CPCS jānodrošina, ka ir skaidri dažādie pienākumi un saistības, ko pilda Komisija un dalībvalstis attiecībā uz noteikumiem par datu aizsardzību, un ka datu subjektu rīcībā ir informācija un viegli pieejami mehānismi, lai tie varētu izmantot savas tiesības.

               (6)

               Ir lietderīgi izstrādāt pamatnostādnes par datu aizsardzības noteikumu īstenošanu CPCS (turpmāk “pamatnostādnes”), lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti datu aizsardzības noteikumi, apstrādājot datus CPCS.

               (7)

               Īstenošanas ierēdņi jāmudina sazināties ar savu valstu datu aizsardzības uzraudzības iestādēm, lai saņemtu norādījumus un palīdzību jautājumā par to, kā vislabāk īstenot šīs pamatnostādnes atbilstīgi valsts tiesību aktiem un vajadzības gadījumā nodrošināt, ka attiecībā uz apstrādes darbībām CPCS valsts līmenī tiek īstenotas paziņošanas un iepriekšējas pārbaudes procedūras.

               (8)

               Ļoti ieteicams piedalīties apmācības nodarbībās, ko Komisija plāno organizēt, lai palīdzētu īstenot šīs pamatnostādnes.

               (9)

               Komisija ir jāinformē par pamatnostādņu īstenošanu ne vēlāk kā divus gadus pēc šā ieteikuma pieņemšanas. Pēc minētās informācijas saņemšanas Komisijai jāveic CPCS pastāvošās datu aizsardzības situācijas sīkāks novērtējums un jānosaka, vai ir nepieciešami papildu instrumenti, tostarp reglamentējoši pasākumi.

               (10)

               Jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu, ka CPCS dalībniekiem un lietotājiem tiek atvieglināta pamatnostādņu īstenošana. Valsts datu aizsardzības iestādēm un Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājam ir jāveic datu aizsardzības aizsargpasākumu izstrādes un īstenošanas pārraudzība saistībā ar CPCS.

               (11)

               Pamatnostādnes papildina Komisijas Lēmumu 2007/76/EK (4), un tajās ņemts vērā atzinums, ko sniegusi Darba grupa personu aizsardzībai attiecībā uz personas datu apstrādi, kas izveidota ar Datu aizsardzības direktīvas 29. pantu (5), un atzinums, ko sniedzis Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (6) (turpmāk “EDAU”), kas izveidots ar Datu aizsardzības regulas 41. pantu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Dalībvalstīm jāievēro pielikumā sniegtās pamatnostādnes.

      Briselē, 2011. gada 1. martā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         John DALLI

      (1)  OV L 364, 9.12.2004., 1. lpp.

      (2)  OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.

      (3)  OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.

      (4)  OV L 32, 6.2.2007., 192. lpp.

      (5)  Atzinums Nr. 6/2007 par datu aizsardzības jautājumiem saistībā ar Sadarbības sistēmu patērētāju tiesību aizsardzības jomā (CPCS) 01910/2007/EN – WP 139 – pieņemts 2007. gada 21. septembrī.

      (6)  EDAU Atzinums 2010-0692.

      PIELIKUMS

         Pamatnostādnes par datu aizsardzības noteikumu īstenošanu Sadarbības sistēmā patērētāju tiesību aizsardzībai (CPCS)

      1.   IEVADS
      Sadarbībai starp valstu patērētāju tiesību aizsardzības iestādēm ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pareizu darbību, jo efektīvas tiesību aktu īstenošanas trūkums pārrobežu lietās iedragā patērētāju uzticību, traucējot pieņemt pārrobežu piedāvājumus, tādējādi arī samazinot viņu uzticību vietējam tirgum, kā arī rada konkurences izkropļojumus.

         CPCS ir IT rīks, kas izveidots saskaņā ar CPC regulu, un tas nodrošina strukturētu mehānismu informācijas apmaiņai starp valstu patērētāju tiesību aizsardzības iestādēm, kas ietilpst CPC tīklā. Tas ļauj valsts iestādei sazināties ar citām CPC tīklā ietilpstošām valsts iestādēm, lai saņemtu palīdzību ES patērētāju aizsardzības tiesību aktu iespējamo pārkāpumu izmeklēšanā un atklāšanā un īstenošanas darbību veikšanā ar mērķi izbeigt nelikumīgu komercpraksi, ko pārdevēji un piegādātāji īsteno attiecībā uz citās ES valstīs dzīvojošiem patērētājiem. Informācijas pieprasījumi un saziņa starp kompetentajām valsts iestādēm ar CPC regulas piemērošanu saistītos jautājumos notiek, izmantojot CPCS.

         CPC regulas mērķis ir uzlabot patērētāju aizsardzības tiesību aktu īstenošanu iekšējā tirgū, ES līmenī izveidojot valstu īstenošanas iestāžu tīklu, un izveidot nosacījumus dalībvalstu savstarpējai sadarbībai. CPC regulā ir noteikts, ka šāda informācijas apmaiņa un savstarpējas palīdzības pieprasījumi starp valstu īstenošanas iestādēm jāveic, izmantojot šim nolūkam īpaši paredzētu datu bāzi. Līdz ar to CPCS ir izveidota ar mērķi atvieglināt šo administratīvo sadarbību un informācijas apmaiņu, lai nodrošinātu ES patērētāju aizsardzības tiesību aktu īstenošanu.
      Sadarbība paredzēta tikai attiecībā uz to tiesību aktu pārkāpumiem Kopienā, kuri ir minēti CPC regulas pielikumā un aizsargā patērētāju kopīgās ekonomiskās intereses.
      2.   PAMATNOSTĀDŅU DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶIS
      Šo pamatnostādņu mērķis ir risināt centrālo jautājumu par to, kā nodrošināt efektīvu un produktīvu sadarbību starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm, vienlaikus ievērojot pamattiesības uz privātumu un personas datu aizsardzību.
      Datu aizsardzības direktīvā (1) personas dati ir definēti kā visa informācija, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisku personu; identificējama persona ir tāda persona, kuru var tieši vai netieši identificēt, jo īpaši pēc identifikācijas numura vai pēc viena vai vairākiem šai personai raksturīgiem fiziskās, fizioloģiskās, garīgās, ekonomiskās, kultūras vai sociālās identitātes faktoriem.
      Tā kā valstu īstenošanas ierēdņi (lietu izskatītāji), kuri ir CPCS lietotāji, ne vienmēr var būt datu aizsardzības lietpratēji un pietiekami pārzināt datu aizsardzības prasības, kas noteiktas attiecīgās valsts datu aizsardzības tiesību aktos, ir ieteicams sniegt CPCS lietotājiem pamatnostādnes, kurās izskaidrota CPCS darbība no praktiskā datu aizsardzības viedokļa, kā arī sīki izklāstīti sistēmā iekļautie aizsardzības pasākumi un iespējamie riski, kas saistīti ar sistēmas lietošanu.
      Šo pamatnostādņu mērķis ir aptvert visus svarīgākos datu aizsardzības jautājumus saistībā ar CPCS un lietotājdraudzīgā veidā sniegt skaidrojumu, kuru var izmantot visi CPCS lietotāji. Tomēr tās nesniedz izsmeļošu CPCS datu aizsardzības seku analīzi.
      Lai pārliecinātos, ka šie ieteikumi atbilst valsts datu aizsardzības tiesību aktu prasībām, ir ieteicams apspriesties ar dalībvalsts datu aizsardzības iestādēm. No šīm valstu datu aizsardzības iestādēm CPCS lietotāji var iegūt arī papildu palīdzību un ieteikumus atbilstības nodrošināšanai datu aizsardzības prasībām. Šo iestāžu saraksts un to kontaktinformācija, kā arī tīmekļa vietņu adreses ir pieejamas tīmekļa vietnē:
      http://ec.europa.eu/justice_home/fsj/privacy/nationalcomm/#eu
      Ir jāpaskaidro, ka personas datu apstrāde ir jāveic saskaņā ar Datu aizsardzības direktīvā paredzētajiem īpašajiem principiem un nosacījumiem. Piemērojot regulu, lietu izskatītājiem ir tiesības apmainīties ar datiem, tostarp ar personas datiem, izmantojot CPCS, ja datu apstrādes mērķis ir pārtraukt to ES patērētāju aizsardzības tiesību aktu pārkāpumus, kas uzskaitīti CPC regulas pielikumā. Tomēr pirms šādu datu apstrādes ir rūpīgi jāizvērtē, vai datu aizsardzības principi ir ievēroti un vai CPC regulas mērķus nav iespējams sasniegt bez datu apstrādes.
      Tādēļ lietu izskatītājiem, kam ir piekļuve CPCS, katrā konkrētajā gadījumā pirms personu datu apstrādes būs jāveic šāds novērtējums (2). Pamatnostādņu mērķis ir palīdzēt lietu izskatītājiem veikt šo novērtējumu, sniedzot dažus datu aizsardzības pamatprincipus, kas jāņem vērā.
      Pamatnostādņu mērķis ir arī izskaidrot dažus CPCS struktūras sarežģītos aspektus, kas attiecas uz kopīgām apstrādes operācijām un kopīgām pārbaudes tiesībām, nosakot Komisijas un dalībvalstu kompetento iestāžu kā CPCS datu apmaiņas “līdzkontrolētāju” pienākumus.
      3.   CPCS – IT RĪKS SADARBĪBAI ĪSTENOŠANAS JOMĀ

         CPCS ir IT rīks, kuru izstrādājusi un kura darbību uztur Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm. CPCS mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm praktiski īstenot ES patērētāju aizsardzības tiesību aktus. To izmanto CPC tīkls, kurā ietilpst dalībvalstu un EEZ valstu norīkotas valsts iestādes, lai sadarbotos un apmainītos ar informāciju ar patērētāju aizsardzības tiesību aktu īstenošanu saistītos jautājumos atbilstīgi CPC regulai.

         CPC regulas 10. pantā noteikts, ka:

         “Komisija uztur elektronisku datu bāzi, kurā glabā un apstrādā informāciju, ko tā saņem saskaņā ar 7., 8. un 9. pantu. Šī datu bāze ir pieejama lasīšanai vienīgi kompetentajām iestādēm. (…)”

         CPC regulas 12. panta 3. punktā papildus norādīts:

         “Palīdzības lūgumus iesniedz un visu informācijas apmaiņu veic rakstiski, izmantojot standarta veidlapu, un nosūta elektroniski, izmantojot 10. pantā paredzēto datu bāzi.”

         CPCS atvieglina sadarbību un informācijas apmaiņu attiecībā uz to direktīvu un regulu pārkāpumiem Kopienas teritorijā, kas minētas CPC regulas pielikumā, kurā apspriesti dažādi temati, tostarp negodīga komercprakse, tālpārdošana, patēriņa kredīti, kompleksie ceļojumi, negodīgi līgumu noteikumi, daļlaiks, elektroniskā tirdzniecība un citi temati. CPCS nevar izmantot informācijas apmaiņai par tiesiskiem jautājumiem, kuri nav norādīti šajā pielikumā.
      Piemēri:

                  I.

                  Beļģijā reģistrēts tirgotājs izmanto negodīgus nosacījumus savos darījumos ar patērētājiem, kuri dzīvo Francijā, tādējādi pārkāpjot Direktīvu par negodīgiem līguma noteikumiem. Patērētāju tiesību aizsardzības iestāde Francijā var izmantot CPCS, lai pieprasītu patērētāju tiesību aizsardzības iestādei Beļģijā veikt pret tirgotāju visus nepieciešamos īstenošanas pasākumus, kas Beļģijā ir pieejami, lai nekavējoties izbeigtu Kopienā notiekošu pārkāpumu.

                  II.

                  Patērētāju tiesību aizsardzības iestāde Dānijā saņem sūdzības par to, ka konkrēta tīmekļa vietne izmanto krāpniecisku un maldinošu komercpraksi, kas kaitē patērētājiem. Tīmekļa vietne ir reģistrēta Zviedrijā. Dānijas patērētāju tiesību aizsardzības iestādei ir vajadzīga ar šo tīmekļa vietni saistīta informācija. Tā var izmantot CPCS, lai pieprasītu informāciju Zviedrijas patērētāju tiesību aizsardzības iestādei, kurai ir pienākums to sniegt.

            Dalībvalstis augšupielādē informāciju, kas tiek saglabāta CPCS; tai var piekļūt dalībvalstis, kam attiecīgā informācija ir adresēta, un Komisija var izdzēst šo informāciju (3). CPCS izmanto kā informācijas glabātavu un līdzekli datu apmaiņai ar efektīvas un drošas sakaru sistēmas starpniecību.
      No datu aizsardzības viedokļa šādas datu bāzes izveidošana vienmēr rada noteiktu risku personas datu aizsardzības pamattiesībām, proti, lielāka datu apjoma apmaiņa, nekā ir nepieciešams efektīvai sadarbībai; tādu datu uzglabāšana, kas bija jāizdzēš; tādu datu turēšana, kas vairs nav precīzi vai ir nepareizi; nespēja nodrošināt datu subjektu tiesību un datu kontrolieru pienākumu ievērošanu. Tādēļ šādi riski ir jānovērš, nodrošinot, ka CPCS lietotāji ir labi informēti un apmācīti par datu aizsardzības noteikumiem un spēj nodrošināt atbilstību attiecīgajiem datu aizsardzības tiesību aktiem.
      4.   DATU AIZSARDZĪBAS TIESISKĀ UN UZRAUDZĪBAS SISTĒMA
      Datu aizsardzības jomā kopš 1995. gada Eiropas Savienībā pastāv vispāratzīta tiesiskā sistēma – Datu aizsardzības direktīva (4), kurā reglamentēta personas datu apstrāde dalībvalstīs, un Datu aizsardzības regula (5), kurā reglamentēta personas datu apstrāde Eiropas Savienības iestādēs un struktūrās. Tas, kuru tiesību aktu piemērot, pašreiz ir atkarīgs no tā, kas ir konkrētais CPCS dalībnieks vai lietotājs.
      Komisijas īstenotās apstrādes darbības ir reglamentētas Datu aizsardzības regulā, savukārt apstrādes darbības, ko veic lietu izskatītāji kompetentajās valsts īstenošanas iestādēs, reglamentētas valstu tiesību aktos, ar kuriem transponē Datu aizsardzības direktīvu.
      Komisija un izraudzītās kompetentās iestādes ir divi galvenie CPCS dalībnieki ar noteiktiem pienākumiem, un kā līdzkontrolētājiem tām ir pienākums paziņot un iesniegt savas apstrādes darbības attiecīgām uzraudzības iestādēm iepriekšējai pārbaudei un nodrošināt datu aizsardzības noteikumu ievērošanu. Neskatoties uz to, valsts tiesību aktos, ar kuriem transponēta Datu aizsardzības direktīva, var iekļaut atkāpes no paziņošanas un iepriekšējās pārbaudes prasībām.
      Tiesību aktu saskaņošana datu aizsardzības jomā tika veikta, lai nodrošinātu augstu datu aizsardzības līmeni un lai aizsargātu fizisko personu pamattiesības, bet vienlaikus atļautu personas datu brīvu plūsmu starp dalībvalstīm. Tā kā valstu īstenošanas pasākumu ietekmē var būt pieņemti atšķirīgi noteikumi un lai nodrošinātu atbilstību datu aizsardzības noteikumiem, CPCS lietotājiem ir ļoti ieteicams apspriest šīs pamatnostādnes ar savas valsts datu aizsardzības iestādēm, jo var atšķirties noteikumi, piemēram, attiecībā uz fiziskām personām sniedzamo informāciju vai pienākumu paziņot datu aizsardzības iestādēm par noteiktām datu apstrādes operācijām.
      ES datu aizsardzības tiesiskās sistēmas būtiska iezīme ir tā, ka to uzrauga neatkarīgas datu aizsardzības iestādes. Iedzīvotājiem ir tiesības iesniegt sūdzības šīm iestādēm un ātri atrisināt savus ar datu aizsardzību saistītos jautājumus, nevēršoties tiesā. Personas datu apstrādi valstu līmenī uzrauga valsts datu aizsardzības iestādes, bet personas datu apstrādi Eiropas iestādēs uzrauga Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) (6). Attiecīgi Komisiju uzrauga EDAU, bet citus CPCS lietotājus – valsts datu aizsardzības iestādes.
      5.   KAS IR KAS CPCS? KOPĪGAS PĀRBAUDES TIESĪBAS

         CPCS ir kopīgu apstrādes operāciju un kopīgu pārbaudes tiesību uzskatāms piemērs. Lai gan tikai dalībvalstu kompetentās iestādes vāc, reģistrē, izpauž personas datus un apmainās ar tiem, Komisija ir atbildīga par šo datu uzglabāšanu savos serveros un par datu dzēšanu no tiem. Komisijai nav piekļuves šiem personas datiem, taču tā tiek uzskatīta par sistēmas administratori un operatori.
      Tādējādi dažādu uzdevumu un pienākumu sadalījumu starp Komisiju un dalībvalstīm var rezumēt šādi:

                  —

                  Katra kompetentā iestāde ir datu kontrolieris attiecībā uz savu datu apstrādes darbībām.

                  —

                  Komisija nav sistēmas lietotāja, bet gan tās operatore, kura, pirmkārt, ir atbildīga par sistēmas struktūras uzturēšanu un drošību. Tomēr Komisijai ir arī piekļuve brīdinājumiem, atbildes informācijai un citai ar konkrētu lietu saistītai informācijai (7). Tādējādi Komisija var uzraudzīt CPC regulas un CPC regulā uzskaitīto patērētāju aizsardzības tiesību aktu piemērošanu un apkopot statistikas informāciju saistībā ar šiem pienākumiem. Vienlaikus Komisijai nav piekļuves informācijai, kas iekļauta savstarpējās palīdzības un izpildes pieprasījumos, jo tie ir adresēti vienīgi tām dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kuras izskata konkrēto lietu. Neskatoties uz minēto, CPC regulā ir paredzēta Komisijas palīdzība kompetentajām iestādēm konkrētu strīdu izskatīšanā (8), kā arī iespēja uzaicināt Komisiju piedalīties saskaņotā izmeklēšanā, kurā iesaistītas vairāk nekā divas dalībvalstis (9).

                  —

                     CPCS dalībnieki ir līdzatbildīgi par datu apstrādes likumīgumu, informācijas sniegšanu, piekļuves tiesībām, iebildumiem un labojumiem.

                  —

                  Komisija un katra kompetentā iestāde kā kontrolieri atbild par to, lai noteikumi, saskaņā ar ko tās veic savas datu apstrādes darbības, atbilstu datu aizsardzības noteikumiem.

            6.   CPCS DALĪBNIEKI UN LIETOTĀJI

         CPCS ir dažādi piekļuves profili – piekļuve datu bāzei ir ierobežota un piešķirta tikai noteiktai kompetentās iestādes amatpersonai (autentificēts lietotājs), un to nevar nodot citai personai. Piekļuvi CPCS var piešķirt tikai tām amatpersonām, par kurām dalībvalstu kompetentās iestādes ir paziņojušas Komisijai. Lai iekļūtu sistēmā, ir nepieciešama pieteikšanās/parole, kuru var iegūt vienotais sadarbības birojs.
      Visa informācija, ko sniedz par konkrētu lietu, tostarp visi pielikumi, kas pievienoti šajā lietā sagatavotajai CPCS datnei, ir pieejama tikai to kompetento iestāžu lietotājiem, kuras šo informāciju ir pieprasījušas vai kurām šī informācija ir pieprasīta. Vienotie sadarbības biroji var izlasīt tikai galveno informāciju par lietu, lai varētu noteikt kompetento iestādi, kurai ir jāpārsūta pieprasījums. Tie nevar izlasīt konfidenciālus dokumentus, kas pievienoti pieprasījumam vai brīdinājumam.
      Izpildes lietās vispārīga informācija tiek izplatīta lietotājiem visās kompetentajās iestādēs, par kurām ir paziņots kā par atbildīgajām par tiesību aktu pārkāpumiem. Informāciju izplata, izmantojot paziņojumus. Šajos paziņojumos jāsniedz plašs lietas izklāsts un jāizvairās no personas datu iekļaušanas. Var būt izņēmumi no šā noteikuma, piemēram, pārdevēja vai piegādātāja vārds (ja tā ir fiziska persona).
      Komisijai nav piekļuves informācijas un izpildes pieprasījumiem vai konfidenciāliem dokumentiem, bet tā saņem paziņojumus un brīdinājumus.
      7.   DATU AIZSARDZĪBAS PRINCIPI, KO PIEMĒRO INFORMĀCIJAS APMAIŅĀ

         CPCS lietotāji dalībvalstīs var apstrādāt personas datus vienīgi atbilstīgi nosacījumiem un saskaņā ar principiem, kas noteikti Datu aizsardzības direktīvā. Datu kontrolierim ir jānodrošina, ka personas datu apstrāde CPCS notiek saskaņā ar datu aizsardzības principiem.
      Ir jāņem vērā arī tas, ka uz CPCS attiecas konfidencialitātes un datu aizsardzības noteikumi. Konfidencialitātes noteikumus un dienesta noslēpuma glabāšanas noteikumus var attiecināt uz visiem datiem, turpretī datu aizsardzības noteikumi attiecas tikai uz personas datiem.
      Ir svarīgi atcerēties, ka CPCS lietotāji dalībvalstīs ir atbildīgi par daudzām citām apstrādes darbībām un var nebūt lietpratēji datu aizsardzības jomā. Prasībām par datu aizsardzības ievērošanu CPCS nevajag būt nepamatoti sarežģītām vai radīt pārmērīgu administratīvo slogu. Tām arī nav jāatbilst vienotam paraugam. Šajās pamatnostādnēs sniegti personas datu apstrādes ieteikumi, un jāatceras, ka ne visi CPCS iekļautie dati ir personas dati.
      Pirms informācijas augšupielādes CPCS īstenošanas ierēdņiem ir jāapsver, vai nosūtāmie personas dati ir absolūti nepieciešami, lai sasniegtu produktīvas sadarbības mērķus, kā arī tas, kam šie personas dati tiek sūtīti. Īstenošanas ierēdnim ir jāpajautā pašam sev, vai saņēmējam šāda informācija ir absolūti nepieciešama brīdinājuma vai savstarpējās palīdzības pieprasījuma mērķu sasniegšanai.
      Turpmākā datu aizsardzības pamatprincipu saraksta mērķis ir palīdzēt īstenošanas ierēdņiem, kam ir piekļuve CPCS, veikt gadījumsecīgu novērtējumu par to, vai ar personas datu apstrādi saistītie datu aizsardzības noteikumi, sistēmā apstrādājot personas datus, vienmēr tiek ievēroti. Īstenošanas ierēdņiem ir jāņem vērā arī tas, ka attiecībā uz turpmāk minēto datu aizsardzības principu piemērošanu valsts līmenī var pastāvēt izņēmumi un ierobežojumi, un viņiem ieteicams apspriesties ar savas valsts datu aizsardzības iestādēm (10).

         Kādi datu aizsardzības principi ir jāievēro?

      Galvenie datu aizsardzības principi, kas jāatceras, veicot personas datu apstrādi, ir noteikti Datu aizsardzības direktīvā. Tā kā šī direktīva ir transponēta valstu tiesību aktos, lietu izskatītājiem ir jāapspriežas ar savas valsts datu aizsardzības uzraudzības iestādēm par turpmāk minēto principu piemērošanu, un viņiem ieteicams izpētīt, vai attiecībā uz šo principu piemērošanu pastāv izņēmumi vai ierobežojumi.

         Pārredzamības princips

      Saskaņā ar Datu aizsardzības direktīvu datu subjektam ir tiesības būt informētam par savu personas datu apstrādi. Personas datu apstrādātājam ir jānorāda savs vārds un adrese, datu apstrādes mērķis, datu saņēmēji un visa cita informācija, kas vajadzīga, lai nodrošinātu godprātīgu datu apstrādi (11).
      Datus drīkst apstrādāt, tikai ievērojot šādus nosacījumus (12):

                  —

                  datu subjekts ir devis savu piekrišanu,

                  —

                  datu apstrāde vajadzīga līguma noslēgšanai vai izpildei,

                  —

                  datu apstrāde vajadzīga juridisku saistību izpildei,

                  —

                  datu apstrāde vajadzīga, lai aizsargātu datu subjekta būtiskas intereses,

                  —

                  datu apstrāde vajadzīga sabiedrības interesēs realizējama uzdevuma izpildei vai personas datu apstrādātājam vai trešai personai, kurai dati tiek atklāti, piešķirto oficiālo pilnvaru realizācijai,

                  —

                  datu apstrāde vajadzīga personas datu apstrādātāja vai trešo personu, kurām dati tiek atklāti, likumīgo interešu ievērošanai.

         Tiesiskuma un godīguma princips

      Personas datus nedrīkst vākt vai apstrādāt negodīgi vai nelikumīgi, kā arī izmantot tos mērķiem, kas neatbilst CPC regulā minētajām vajadzībām. Lai apstrāde būtu tiesiska, lietu izskatītājiem ir jāpārliecinās, ka viņiem ir skaidri iemesli, kas pamato apstrādes nepieciešamību. Datu apstrāde jāveic konkrētiem, precīzi formulētiem un likumīgiem nolūkiem, un datus nedrīkst tālāk apstrādāt ar šiem nolūkiem nesavienojamā veidā (13). Tas var būt noteikts vienīgi CPC regulā.
      Lai apstrāde būtu godīga, datu subjekti ir jāinformē par viņu datu apstrādes mērķiem un par tiesībām piekļūt datiem, labot tos un iebilst.

         Proporcionalitātes, precizitātes un uzglabāšanas perioda princips

      Datiem ir jābūt proporcionāliem, adekvātiem, attiecīgiem un ne pārmērīgā apjomā attiecībā uz nolūkiem, kādiem tie savākti un/vai tālāk apstrādāti. Jānodrošina, ka dati ir precīzi un vajadzības gadījumā atjaunināti; jāveic visi atbilstīgie pasākumi, lai nodrošinātu to datu dzēšanu vai labošanu, kuri nav precīzi vai ir nepilnīgi attiecībā uz mērķiem, kādiem tie tika vākti vai kādiem nolūkiem tos turpmāk apstrādā; personas dati ir jāglabā formā, kas ļauj identificēt datu subjektus, ne ilgāk, kā vajadzīgs nolūkiem, kādos dati ir savākti vai kādos tos apstrādā. Ir jānodrošina atbilstīgi aizsargpasākumi tiem personas datiem, ko uzglabā ilgāku laika periodu izmantošanai vēstures, statistikas vai zinātnes mērķiem.
      Lietu izskatītājiem ir jāapsver, vai informācija, ko tie apstrādā, ir absolūti nepieciešama attiecīgo mērķu sasniegšanai.

         Nolūka ierobežošanas princips

      Personas datiem jābūt vāktiem konkrētos, precīzi formulētos un likumīgos nolūkos, tos nedrīkst tālāk apstrādāt ar šiem nolūkiem nesavienojamā veidā, un par tiem ir jāinformē datu subjekts. Lietu izskatītāji drīkst apstrādāt personas datus tikai tad, ja šādai rīcībai ir skaidrs nolūks, t. i., ja CPC regulā ir noteikts juridisks iemesls, pamatojoties uz kuru datus drīkst nosūtīt.

         Piekļuves tiesības

      Saskaņā ar Datu aizsardzības direktīvu (14) datu subjektiem ir tiesības saņemt informāciju par to, ka viņu personas dati tiek apstrādāti, par datu apstrādes mērķiem, datu saņēmējiem un par to, ka viņiem ir īpašas tiesības, t. i., tiesības uz informāciju un uz datu labošanu. Datu subjektam ir tiesības piekļūt visiem uz viņu attiecināmiem datiem. Datu subjektam ir tiesības arī pieprasīt datu labošanu, dzēšanu vai piekļuves noslēgšanu, ja dati ir nepilnīgi vai neprecīzi vai ja šo datu apstrāde neatbilst datu apstrādes noteikumiem (15).

         Konfidenciāli dati

      Aizliegts apstrādāt datus, kas atklāj personas rasi, etnisko izcelsmi, politiskos uzskatus, reliģisko vai filozofisko pārliecību, piederību pie arodbiedrībām, kā arī datus, kas attiecas uz veselību, seksuālo dzīvi, nodarījumiem un sodāmību. Tomēr Datu aizsardzības direktīvā (16) ir noteikti daži izņēmuma gadījumi, kad konfidenciālus datus drīkst apstrādāt saskaņā ar noteiktiem nosacījumiem (17). Tā kā CPCS lietotāji var nonākt situācijā, kad tiem ir jāapstrādā konfidenciāli dati (18), attiecībā uz šādiem datiem ir ieteicams ievērot piesardzību. CPCS lietotājiem ir vēlams apspriesties ar savas valsts datu aizsardzības iestādi par to, vai uz konfidenciālu datu apstrādi attiecas izņēmumi.

         Izņēmumi

      Datu aizsardzības direktīvā ir paredzēti daži izņēmumi, ja tas nepieciešams noziedzīgu nodarījumu novēršanai, izmeklēšanai, atklāšanai vai kriminālvajāšanai. Tas, vai šādi izņēmumi ir iespējami un ciktāl tos var piemērot, lietu izskatītājiem ir jānovērtē, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem (19). Ja šādus izņēmumus plānots piemērot, tos ir ieteicams skaidri norādīt katras kompetentās iestādes paziņojumā par personas datu aizsardzību.

         Datu aizsardzības principu piemērošana

      Piemērojot šos datu aizsardzības principus CPCS darbībā, ir jāņem vērā šādi ieteikumi:

                  1.

                     CPCS drīkst izmantot tikai CPC regulā noteiktajiem mērķiem. CPC regulas 13. panta 1. punktā ir noteikts, ka paziņotu informāciju var lietot tikai tam, lai nodrošinātu patērētāju interešu aizsardzības tiesību aktu ievērošanu. Šie tiesību akti ir uzskaitīti CPC regulas pielikumā.

                  2.

                  No savstarpējās palīdzības pieprasījuma vai brīdinājuma iegūto informāciju īstenošanas ierēdņiem ir ieteicams izmantot vienīgi ar konkrēto lietu saistītām vajadzībām, stingri ievērojot datu aizsardzības juridiskās prasības un iepriekš nosakot apstrādes vajadzību saistībā ar izmeklēšanām, kas veiktas plašākās sabiedrības interesēs.

                  3.

                  Nosūtot datus, īstenošanas ierēdņiem katrā konkrētajā gadījumā ir jānovērtē, kam vajadzētu saņemt apstrādājamo informāciju.

                  4.

                     CPCS lietotājiem ir rūpīgi jāizraugās jautājumi, ko tie uzdod savstarpējās palīdzības pieprasījumā, un tie nedrīkst pieprasīt vairāk datu, nekā nepieciešams. Tas jādara ne tikai tādēļ, lai ievērotu datu kvalitātes principus, bet arī – lai samazinātu administratīvo slogu.

                  5.

                  Datu aizsardzības direktīvā (20) ir noteikts, ka personas datiem jābūt precīziem un atjauninātiem. Kompetentajai iestādei, kas sniegusi informāciju, ir ieteicams piedalīties CPCS uzglabāto datu precizitātes nodrošināšanā. CPCS ir papildināta ar uznirstošajiem paziņojumiem, kas regulāri atgādina lietu izskatītājiem par to, ka jāpārbauda, vai personas dati ir precīzi un atjaunināti.

                  6.

                  Praktisks veids, kā informēt datu subjektus par viņu tiesībām, ir iekļaut šo informāciju tīmekļa vietnes vispārējā paziņojumā par konfidencialitāti. Katrai kompetentajai iestādei ir ieteicams savā tīmekļa vietnē ievietot paziņojumu par konfidencialitāti. Katram paziņojumam par konfidencialitāti jāatbilst visiem informācijas sniegšanas pienākumiem, kā noteikts Datu aizsardzības direktīvā, tajos ir jāiekļauj saite uz tīmekļa vietni ar Komisijas paziņojumu par konfidencialitāti un jāsniedz papildu informācija, tostarp kompetentās iestādes kontaktinformācija, kā arī informācija par valstī pastāvošajiem ierobežojumiem attiecībā uz piekļuves tiesībām vai tiesībām saņemt informāciju. Visi iesaistītie datu kontrolieri ir atbildīgi par to, lai paziņojumi par konfidencialitāti tiktu publicēti.

                  7.

                  Datu subjekti var pieprasīt piekļuvi saviem personas datiem un šo datu labošanu un dzēšanu no vairāk nekā viena avota. Lai gan katra kompetentā iestāde kā datu kontrolieris ir atbildīga par savām datu apstrādes operācijām, attiecībā uz pieprasījumiem pārrobežu lietās ir jāreaģē saskaņoti. Šādās lietās kompetentajām iestādēm ir ieteicams informēt citas iesaistītās kompetentās iestādes par pieprasījuma saņemšanu.
                  Ja kompetentā iestāde uzskata, ka pieprasījuma apstiprināšana var nelabvēlīgi ietekmēt citu kompetento iestāžu veikto izmeklēšanu vai izpildes procedūru, pirms pieprasījuma apstiprināšanas tai ir jālūdz šīm iestādēm sniegt atzinumu.
                  Datu subjekts var iesniegt pieprasījumu arī Komisijai. Komisija var apstiprināt pieprasījumu tikai tad, ja tai ir piekļuve pieprasītajiem datiem. Saņemot pieprasījumu, Komisijai ir jāapspriežas ar kompetento iestādi, kura sniegusi informāciju. Ja netiek pausti iebildumi vai kompetentā iestāde neatbild pienācīgā termiņā, Komisija var pieņemt lēmumu par pieprasījuma apstiprināšanu, pamatojoties uz Datu aizsardzības regulu. Komisijai ir jālūdz arī to kompetento iestāžu atzinums, kuru izmeklēšanu vai izpildes pasākumus var nelabvēlīgi ietekmēt pieprasījuma apstiprināšana. Komisijai jāizskata, vai papildu tehnisko pasākumu iekļaušana CPCS nevarētu atvieglināt šādu procesu.

                  8.

                     CPC īstenošanas Lēmumā 2007/76/EK paredzēts, ka CPCS tiek izveidoti datu lauki, kuros norāda uzņēmumu direktoru vārdus un uzvārdus. Īstenošanas ierēdņiem jānovērtē, vai šāda veida personas datu iekļaušana ir nepieciešama lietas izskatīšanai. Nepieciešamība iekļaut uzņēmuma direktora vārdu un uzvārdu tam paredzētajā datu laukā ir jānovērtē katrā konkrētā gadījumā pirms informācijas augšupielādes CPCS un brīdinājuma vai savstarpējās palīdzības pieprasījuma nosūtīšanas citai kompetentajai iestādei.

                  9.

                     CPC īstenošanas Lēmumā 2007/76/EK noteikts, ka kompetentajai iestādei, kura augšupielādē informāciju vai izpildes pieprasījumus vai brīdinājumus, ir jānorāda, vai šī informācija tiks apstrādāta konfidenciāli. Tas jādara par katru konkrēto gadījumu. Arī iestādei, kura saņēmusi pieprasījumu, ir jānorāda, vai tās sniegtā informācija ir jāapstrādā konfidenciāli. CPCS ir paredzēta noklusējuma vērtības funkcija attiecībā uz gadījumiem, kad, lai piekļūtu dokumentiem, ir jāsaņem skaidra atļauja no CPCS lietotājiem, ko tie sniedz, atceļot konfidencialitātes karodziņu.

            8.   CPCS UN DATU AIZSARDZĪBA

         Datu aizsardzībai draudzīga vide

         CPCS ir izstrādāta, ievērojot datu aizsardzības tiesību aktu prasības:

                  —

                     CPCS izmanto s-TESTA (Eiropas telemātikas pakalpojumu tīkls drošai apmaiņai starp valsts pārvaldes iestādēm). Tā ir uzticama un droša platforma komunikācijai starp Eiropas un valstu pārvaldes iestādēm, kas tiek pārvaldīta. s-TESTA tīkls balstās uz īpašu privātu infrastruktūru, kas ir pilnībā nošķirta no interneta. Sistēmas struktūrā ir iekļauti atbilstoši drošības pasākumi, lai to vislabākajā veidā aizsargātu tīkla vajadzībām. Tīklam piemēro drošības akreditāciju, lai to varētu izmantot tādas informācijas nosūtīšanai, kas klasificēta kā “EU Restricted”.

                  —

                  Ir īstenoti vairāki tehniski pasākumi: drošas un personalizētas paroles paziņotajām kompetentajām amatpersonām izraudzītajās iestādēs; droša tīkla (s-TESTA) izmantošana; iznirstošie paziņojumi, kas atgādina lietu izskatītājiem par to, ka personas datu apstrādē viņiem ir jāievēro datu apstrādes noteikumi; dažādu lietotāju profilu izveide, kas modulē piekļuvi informācijai atkarībā no lietotāja veida (kompetentā iestāde, vienotais sadarbības birojs vai Komisija); iespēja ierobežot piekļuvi dokumentiem, nosakot, ka tie ir konfidenciāli dokumenti, un paziņojums CPCS tīmekļa vietnē ar norādi uz datu aizsardzības noteikumiem.

                  —

                  Tādu noteikumu pieņemšana (21), kuros reglamentēti galvenie aspekti, lai nodrošinātu atbilstību datu aizsardzības principiem: skaidri dzēšanas noteikumi (kādus datus dzēš, kā un kad to dara); principi, kuros noteikti piekļuves veidi informācijai (pilnīga piekļuve ir tikai tieši iesaistītajām kompetentajām iestādēm, savukārt citiem ir piekļuve tikai vispārīgai informācijai).

                  —

                  Darbības pamatnostādnes (22), kurās sīkāk izskaidroti aspekti, kas jāņem vērā, aizpildot dažādus datu laukus, un šīs pamatnostādnes (23).

                  —

                  Gada pārskati, lai pārliecinātos, ka kompetentās iestādes pārbauda personas datu precizitāti (ir plānots izmantot tagus, taču šis plāns vēl nav īstenots) un ka lietas ir slēgtas un/vai dzēstas atbilstīgi noteikumiem, lai nodrošinātu, ka lietas netiek aizmirstas. Komisija kopā ar dalībvalstīm regulāri organizē to lietu sistemātisku pārbaudi, kuru apstrādes ilgums ir ievērojami lielāks par vidējo apstrādes ilgumu.

                  —

                  Savstarpējās palīdzības lietu automātiska dzēšana pēc pieciem gadiem kopš lietas slēgšanas atbilstīgi CPC regulai.

                  —

                     CPCS ir IT rīks, kurš tiek attīstīts ar mērķi panākt draudzīgu vidi datu aizsardzībai. Daudzi aizsargpasākumi jau ir iekļauti sistēmas struktūrā, kas tika izklāstīta iepriekš. Komisija ir gatava izstrādāt turpmākus uzlabojumus, ja tādi nepieciešami.

         Daži papildu norādījumi

         Cik ilgi lieta ir jāuzglabā, un kad to var slēgt un izdzēst?

      Izdzēst informāciju no CPCS var tikai Komisija (24), un parasti tā informāciju dzēš, pamatojoties uz kompetentās iestādes pieprasījumu. Šajā pieprasījumā kompetentajai iestādei ir jāpamato dzēšanas nepieciešamība. Vienīgais izņēmums ir izpildes pieprasījumi. Tos Komisija automātiski dzēš piecus gadus pēc tam, kad informācijas iesniedzēja iestāde ir slēgusi lietu.
      Noteikumi ar minētajiem termiņiem ir pieņemti, lai nodrošinātu tādu datu dzēšanu, kas vairs nav vajadzīgi, ir neprecīzi, izrādās nepamatoti un/vai ir uzglabāti maksimāli iespējamo uzglabāšanas laiku.

         Kāpēc datu uzglabāšanas periods ir pieci gadi?

      Uzglabāšanas perioda mērķis ir veicināt sadarbību starp valsts iestādēm, kas atbildīgas par patērētāju interešu aizsardzības aktu piemērošanu attiecībā uz Kopienā izdarītiem pārkāpumiem, veicināt iekšējā tirgus sekmīgu darbību, patērētāju intereses aizsargājošo tiesību aktu piemērošanas kvalitāti un konsekvenci, patērētāju ekonomisko interešu aizsardzības uzraudzību un piemērošanas standartu un saskaņotības paaugstināšanu. Uzglabāšanas perioda laikā pilnvaroti īstenošanas ierēdņi, kas strādā kompetentajai iestādei, kura iesākumā bija iesaistīta lietas izskatīšanā, var iepazīties ar lietu, lai noteiktu saistību starp iespējamiem atkārtotiem pārkāpumiem, tādējādi nodrošinot labāku un efektīvāku īstenošanu.

         Kādu informāciju var iekļaut diskusiju forumā?

      Diskusiju forums ir pievienots CPCS, un tas ir rīks, kas paredzēts informācijas apmaiņai attiecībā uz tādiem jautājumiem kā jaunas izpildes pilnvaras un paraugprakse. Lai arī īstenošanas ierēdņi reti izmanto diskusiju forumu, tas kopumā nav paredzēts ar konkrētām lietām saistītu datu apmaiņai, un tajā nedrīkst atsaukties uz personas datiem.

         Kādus datus var iekļaut īsajos kopsavilkumos un pievienotajos dokumentos?

         CPC īstenošanas Lēmumā 2007/76/EK ir noteikts datu lauks “pievienotie dokumenti”, ko paredzēts izmantot brīdinājumu un informācijas un izpildes pieprasījumu gadījumā. Īsie kopsavilkumi ir lauki, kuros jāizklāsta pārkāpums. Īsajos kopsavilkumos nav ieteicams norādīt personas datus, jo šā datu lauka mērķis ir nodrošināt pārkāpuma vispārīgu izklāstu. Pievienotajos dokumentos esošie personas dati, kas nav absolūti nepieciešami, ir jāaizklāj vai jāizņem no dokumentiem.

         Ko nozīmē “pamatotas aizdomas”, ka ir noticis pārkāpums?

      Jēdziena “pamatotas aizdomas” interpretācija ir atkarīga no valsts tiesību aktiem. Tomēr aizdomas par pārkāpumu ir jāiekļauj CPCS tikai tad, ja ir pierādījumi tam, ka pārkāpums ir noticis vai varētu būt noticis.

         Jautājums par datu nosūtīšanu trešām valstīm

         CPC regulā (25) ir noteikts, ka informāciju, kas sniegta saskaņā ar CPC regulu, dalībvalsts var sniegt arī trešās valsts iestādei, ar ko tā ir noslēgusi divpusēju palīdzības nolīgumu, ja vien tam ir piekritusi kompetentā iestāde, kas sākotnēji sniegusi šo informāciju, un ir ievēroti datu aizsardzības noteikumi.
      Kamēr Eiropas Savienība nav noslēgusi starptautisku nolīgumu par savstarpējās palīdzības sadarbības pasākumiem (26) ar trešo valsti, jebkurā divpusējā palīdzības nolīgumā ar konkrētu trešo valsti ir jāparedz pienācīgi datu aizsardzības pasākumi un jāziņo par šiem nolīgumiem attiecīgajām datu aizsardzības uzraudzības iestādēm iepriekšējas pārbaudes veikšanai, izņemot gadījumus, ja Komisija ir pārliecināta par to, ka trešā valsts nodrošina atbilstošu aizsardzības līmeni personas datiem, kas saņemti no Savienības saskaņā ar Datu aizsardzības direktīvas 25. pantu.

         (1)  2. panta a) punkts.

         (2)  Ir jāņem vērā, ka datu aizsardzības principi attiecas gan uz elektroniski uzglabātajiem datiem, gan uz datiem, ko uzglabā papīra formātā.

         (3)  Dzēšanas noteikumus sk. Lēmumā 2007/76/EK un dokumentā “Sadarbības tīkls patērētāju tiesību aizsardzības jomā. Darbības pamatnostādnes”.

         (4)  Direktīva 95/46/EK.

         (5)  Regula (EK) Nr. 45/2001.

         (6)  http://www.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/EDPS

         (7)  CPC Regulas (EK) Nr. 2006/2004 8., 9. un 15. pants.

         (8)  CPC Regulas (EK) Nr. 2006/2004 8. panta 5. punkts.

         (9)  CPC Regulas (EK) Nr. 2006/2004 9. pants.

         (10)  Direktīvas 95/46/EK 11. panta 2. punkts un 13. pants.

         (11)  Direktīvas 95/46/EK 10. un 11. pants.

         (12)  Direktīvas 95/46/EK 7. pants.

         (13)  Direktīvas 95/46/EK 6. panta 1. punkta b) apakšpunkts.

         (14)  Direktīvas 95/46/EK 10., 11. un 12. pants.

         (15)  Direktīvas 95/46/EK 12. pants.

         (16)  Direktīvas 95/46/EK 8. panta 2. punkts.

         (17)  Direktīvas 95/46/EK 8. pants.

         (18)  Lēmuma 2007/76/EK pielikuma 4. nodaļa.

         (19)  Atzinums Nr. 6/2007 par datu aizsardzības jautājumiem saistībā ar Sadarbības sistēmu patērētāju tiesību aizsardzības jomā (CPCS) 01910/2007/EN – WP 139 – pieņemts 2007. gada 21. septembrī, 24.–26. lpp.

         (20)  Direktīvas 95/46/EK 6. panta 1. punkta d) apakšpunkts.

         (21)  Lēmums 2007/76/EK.

         (22)  The Consumer Protection Cooperation Network: Operating Guidelines, ko 2010. gada 8. jūnijā pieņēmusi CPC komiteja.

         (23)  Šo pamatnostādņu saturs tiks iekļauts turpmākās CPCS jautājumiem veltītās mācībās.

         (24)  CPC Regulas (EK) Nr. 2006/2004 10. pants un CPC īstenošanas Lēmuma 2007/76/EK pielikuma 2. nodaļa.

         (25)  CPC Regulas (EK) Nr. 2006/2004 14. panta 2. punkts.

         (26)  CPC Regulas (EK) Nr. 2006/2004 18. pants.


title: Eiropas Centrālās bankas ieteikums ( 2010. gada 23. augusts ) Eiropas Savienības Padomei par Banca d’Italia ārējo revidentu (ECB/2010/11)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2010. gada 23. augusts)
   Eiropas Savienības Padomei par Banca d’Italia ārējo revidentu
   (ECB/2010/11)
   2010/C 233/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

                  Banca d’Italia pašreizējā ārējā revidenta pilnvaras beidzās pēc 2009. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ vajadzīgs iecelt ārējo revidentu laika posmam, kas sākas 2010. finanšu gadā.

               (3)

                  Banca d’Italia par savu ārējo revidentu no 2010. līdz 2015. finanšu gadam ir izvēlējusies PricewaterhouseCoopers SpA,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Banca d’Italia ārējo revidentu no 2010. līdz 2015. finanšu gadam iecelt PricewaterhouseCoopers SpA.

      Frankfurtē pie Mainas, 2010. gada 23. augustā

            ECB prezidents

         Jean-Claude TRICHET


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 30. maijs) par riska samazināšanas pasākumiem šādām vielām: hroma trioksīds, amonija dihromāts un kālija dihromāts (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 2326) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               18.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 158/65

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 30. maijs)
   par riska samazināšanas pasākumiem šādām vielām: hroma trioksīds, amonija dihromāts un kālija dihromāts
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 2326)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2008/455/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1993. gada 23. marta Regulu (EEK) Nr. 793/93 par esošo vielu riska faktoru novērtējumu un kontroli (1) un jo īpaši tās 11. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Ņemot vērā Regulu (EEK) Nr. 793/93, novērtēšanai saskaņā ar Komisijas 1997. gada 27. janvāra Regulu (EK) Nr. 143/97 par prioritāro vielu trešo sarakstu, kā paredzēts saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (2), par prioritārām identificētas šādas vielas:

                           —

                           hroma trioksīds,

                           —

                           amonija dihromāts,

                           —

                           kālija dihromāts.

               (2)

               Ziņotāja dalībvalsts, kas izraudzīta saskaņā ar šo regulu, ievērojot Komisijas 1994. gada 28. jūnija Regulu (EK) Nr. 1488/94, ar ko nosaka principus esošo vielu riska faktoru novērtēšanai attiecībā uz cilvēkiem un vidi saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (3), ir pabeigusi riska faktoru novērtēšanas pasākumus, kas attiecas uz šo vielu bīstamības novērtēšanu cilvēka organismam un videi, un ierosinājusi riska samazināšanas stratēģiju.

               (3)

               Notikušas apspriedes ar Toksikoloģijas, ekotoksikoloģijas un vides zinātnisko komiteju (SCTEE), un tā ir sniegusi atzinumus par ziņotājas dalībvalsts veikto riska novērtējumu. Atzinumi publicēti šīs zinātniskās komitejas tīmekļa vietnē.

               (4)

               Riska novērtējuma rezultāti un papildu informācija par risku ierobežošanas stratēģijām apkopoti attiecīgajā Komisijas paziņojumā (4).

               (5)

               Pamatojoties uz minētā novērtējuma rezultātiem, ir lietderīgi attiecībā uz šīm vielām ieteikt konkrētus pasākumus to radītā riska samazināšanai.

               (6)

               Riska samazināšanas pasākumi, kas ieteicami strādājošajiem, jāapsver to tiesību normu kontekstā, kas attiecas uz strādājošo aizsardzību, jo tās uzskata par pietiekamām, lai līdz vajadzīgajam līmenim samazinātu ar konkrētajām vielām saistītos riska faktorus.

               (7)

               Šajā ieteikumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kura izveidota saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 793/93 15. panta 1. punktu,

         AR ŠO IESAKA.
   1.   IEDAĻA
   HROMA TRIOKSĪDS

         (CAS Nr. 1333-82-0; Einecs Nr. 215-607-8)

   AMONIJA DIHROMĀTS

         (CAS Nr. 7789-09-05; Einecs Nr. 232-143-1)

   KĀLIJA DIHROMĀTS

         (CAS Nr. 7778-50-9; Einecs Nr. 231-906-6)

   Riska samazināšanas pasākumi strādājošajiem (1) un videi (2, 3, 4, 5, 6)

               1)

               Darba devējiem, kas izmanto hroma (VI) savienojumus pigmentu un krāsvielu ražošanai, metālu virsmas ķīmiskajai apstrādei, metālu galvaniskajiem pārklājumiem un par kodnēm vilnas krāsošanai, ir jāievēro metodiski norādījumi, kas nozarei valsts līmenī izstrādāti, pamatojoties uz praktiskām nesaistošām vadlīnijām, kuras Komisija pieņēmusi saskaņā ar Padomes Direktīvas 98/24/EK (5) 12. panta 2. punktu.

               2)

               Attiecīgo dalībvalstu kompetentās iestādes atļaujās, ko izdod saskaņā ar Direktīvu 2008/1/EK (6), par hroma(VI) savienojumiem paredz nosacījumus, emisijas robežvērtības vai tiem ekvivalentus parametrus vai tehniskus pasākumus, lai, ņemot vērā attiecīgo iekārtu tehniskos parametrus, ģeogrāfisko atrašanās vietu un vietējos vides apstākļus, to ekspluatācija notiktu saskaņā ar labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP).

               3)

               Dalībvalstīm stingri jāuzrauga LPTP ieviešana attiecībā uz hroma (VI) savienojumiem un LPTP informācijas apmaiņas satvarā jāinformē Komisija par visām svarīgākajām ar to saistītajām izstrādēm.

               4)

               Lai nodrošinātu vides riska novēršanu, attiecīgos gadījumos vietējās emisijas vidē jākontrolē saskaņā ar valsts noteikumiem.

               5)

               Īpaši attiecībā uz hroma (VI) savienojumu reducēšanu par hroma (III) savienojumiem izmantošanai miecēšanas šķīdumiem uz vietas ādu apstrādes uzņēmumos tiek ierosināts nākamajā redakcijā LPTP atsauces dokumentam ādu apstrādes uzņēmumiem iekļaut attiecīgas norādes par to, ka hroma (VI) savienojumu reducēšana uz vietas uzņēmumos par hroma (III) savienojumiem miecēšanas šķīdumu pagatavošanai nav uzskatāma par LPTP.

               6)

               Ūdenstilpēm gadījumos, kad hroma (VI) emisijas var radīt vides risku, attiecīgās dalībvalstis nosaka tādus vides kvalitātes standartus (EQS) un valsts līmeņa pasākumus piesārņojuma samazināšanai, kas nodrošina, ka līdz 2015. gadam tiek sasniegti vides kvalitātes standarti, kas noteikti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/60/EK (7).

         2.   IEDAĻA
   ADRESĀTI

               7)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm un visām nozarēm, kas minētās vielas importē, ražo, transportē, glabā, sagatavo preparātu veidā vai citādi pārstrādā, izmanto, iznīcina vai reģenerē.

      Briselē, 2008. gada 30. maijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Stavros DIMAS

      (1)  OV L 84, 5.4.1993., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (2)  OV L 25, 28.1.1997., 13. lpp.

      (3)  OV L 161, 29.6.1994., 3. lpp.

      (4)  OV C 152, 18.6.2008., 1. lpp.

      (5)  OV L 131, 5.5.1998., 11. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/30/EK (OV L 165, 27.6.2007., 21. lpp.).

      (6)  OV L 24, 29.1.2008., 8. lpp.

      (7)  OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2008/32/EK (OV L 81, 20.3.2008., 60. lpp.).


title: Padomes Ieteikums ( 2006. gada 14. marts ) atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (Septītais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2004. finanšu gadu

text:
               18.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 81/10

      PADOMES IETEIKUMS

   (2006. gada 14. marts)
   atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (Septītais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2004. finanšu gadu
   (2006/221/EK)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Ceturto ĀKK un EK konvenciju, kas parakstīta 1989. gada 15. decembrī Lomē un grozīta ar 1995. gada 4. novembrī Maurīcijā parakstīto nolīgumu,
   ņemot vērā Iekšējo nolīgumu 91/401/EEK par to, kā finansē un pārvalda Kopienas atbalstu, ko piešķir saskaņā ar Ceturto ĀKK un EK konvenciju (1) ar kuru izveido, cita starpā, Septīto Eiropas Attīstības fondu (Septītais EAF), un jo īpaši tā 33. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Finanšu Regulu 91/491/EEK (1991. gada 29. jūlijs), kas attiecas uz sadarbību attīstības finansēšanas jomā atbilstīgi Ceturtajai ĀKK un EK konvencijai (2) un jo īpaši tās 69. līdz 77. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar Septītā EAF darbībām līdz 2004. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas ziņojumu attiecībā uz 2004. finanšu gadu kopā ar Komisijas atbildēm (3),
   tā kā saskaņā ar minētā iekšējā nolīguma 33. panta 3. punktu Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par Septītā EAF finanšu pārvaldību pēc Padomes ieteikuma,
   tā kā Komisija vispārēji ir apmierinoši īstenojusi Septītā EAF darbības 2004. finanšu gadā,
   AR ŠO IESAKA, lai Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par Septītā EAF darbību īstenošanu attiecībā uz 2004. finanšu gadu.

      Briselē, 2006. gada 14. martā

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         K.-H. GRASSER

      (1)  OV L 229, 17.8.1991., 288. lpp.

      (2)  OV L 266, 21.9.1991., 1. lpp.

      (3)  OV C 301, 30.11.2005., 249. lpp.


title: Eiropas Centrālās bankas ieteikums ( 2008. gada 30. aprīlis ) — Eiropas Savienības Padomei par Eiropas Centrālās bankas ārējiem revidentiem (ECB/2008/2)

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS

   (2008. gada 30. aprīlis)
   Eiropas Savienības Padomei par Eiropas Centrālās bankas ārējiem revidentiem
   (ECB/2008/2)
   (2008/C 114/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un Eurosistēmas nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Pašreizējo ECB ārējo revidentu pilnvaru termiņš beidzās pēc 2007. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ vajadzīgs iecelt ārējo revidentu laika posmam, kas sākas 2008. finanšu gadā.

               (3)

               ECB par savu ārējo revidentu no 2008. līdz 2012. finanšu gadam ir izvēlējusies PricewaterhouseCoopers Aktiengesellschaft Wirtschaftsprüfungsgesellschaft,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par ECB ārējo revidentu no 2008. līdz 2012. finanšu gadam iecelt PricewaterhouseCoopers Aktiengesellschaft Wirtschaftsprüfungsgesellschaft.

      Frankfurtē pie Mainas 2008. gada 30. aprīlī

            ECB prezidents

         Jean-Claude TRICHET


title: Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums (2016. gada 24. marts), ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (ESRK/2016/3)

text:
               29.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/1

         EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS IETEIKUMS
   (2016. gada 24. marts),
   ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu
   (ESRK/2016/3)
   (2016/C 153/01)
   EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS VALDE,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (2010. gada 24. novembris) par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu (1) un jo īpaši tās 3. pantu un 16.–18. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (2), un jo īpaši tās 458. panta 8. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Lēmumu ESRK/2011/1 (2011. gada 20. janvāris), ar ko pieņem Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Reglamentu (3), un jo īpaši tā 15. panta 3. punkta e) apakšpunktu un 18.–20. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Lai nodrošinātu makrouzraudzības politikas saskaņotību un efektivitāti, makrouzraudzības politikas veidotājiem pienācīgi jāņem vērā atsevišķu dalībvalstu veikto makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekme un pamatotā gadījumā attiecībā uz to jāpieņem piemēroti savstarpēji makrouzraudzības politikas pasākumi.

               (2)

               Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikumā ESRK/2015/2 (4) noteiktajam regulējumam brīvprātīgai makrouzraudzības politikas pasākumu savstarpējai atzīšanai būtu jānodrošina, ka visi uz riska darījumu pamata noteiktie makrouzraudzības politikas pasākumi, kas aktivizēti vienā dalībvalstī, tiek savstarpēji atzīti citās dalībvalstīs.

               (3)

               Ņemot vērā jaunākos tiesību aktus Beļģijā, ar kuriem ievieš 5 procentu punktu riska svēruma palielinājumu, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestāžu, kas izmanto uz iekšējiem reitingiem balstītu (internal-ratings based; IRB) metodi, Beļģijas hipotēku kredītu riska darījumiem, Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Valde nolēmusi šo Beļģijas pasākumu iekļaut to makrouzraudzības politikas pasākumu sarakstā, kurus ieteikts savstarpēji atzīt saskaņā ar Ieteikumu ESRK/2015/2,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   1. IEDAĻA

      GROZĪJUMI

   Ieteikumu ESRK/2015/2 groza šādi:

               1)

               ar šādu punktu aizstāj 1. iedaļas C ieteikuma 1. punktu:

                           “1.

                           Attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts veikt tādu makrouzraudzības politikas pasākumu savstarpēju atzīšanu, kurus pieņēmušas citas attiecīgās iestādes un kurus ESRK ieteikusi savstarpēji atzīt. Tiek ieteikts savstarpēji atzīt šādus pasākumus:
                           Beļģija:

                                       —

                                       5 procentu punktu riska svēruma palielinājums, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestāžu, kas izmanto uz iekšējiem reitingiem balstītu metodi, Beļģijas hipotēku kredītu riska darījumiem, kā sīkāk aprakstīts pielikumā.”;

               2)

               Ieteikumam ESRK/2015/2 kā pielikumu pievieno šī ieteikuma pielikumā izklāstīto tekstu.

      Frankfurtē pie Mainas, 2016. gada 24. martā

            ESRK priekšsēdētājs

         Mario DRAGHI

      (1)  OV L 331, 15.12.2010., 1. lpp.

      (2)  OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.

      (3)  OV C 58, 24.2.2011., 4. lpp.

      (4)  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums ESRK/2015/2 (2015. gada 15. decembris) par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (OV C 97, 12.3.2016., 9. lpp.).

      PIELIKUMS

            “PIELIKUMS

               Beļģija

            5 procentu punktu riska svēruma palielinājums, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestāžu, kas izmanto uz iekšējiem reitingiem balstītu metodi (IRB kredītiestāžu), Beļģijas hipotēku kredītu riska darījumiem
            I.   Pasākuma apraksts

                        1.

                        Beļģijas pasākums ir 5 procentu punktu riska svēruma palielinājums, kuru IRB kredītiestādes piemēro Beļģijas hipotēku kredītu riska darījumu vērtībai. Proti, riska svērumu, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 154. panta 3. punktu aprēķina ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem riska darījumiem ar privātpersonām, palielina par 5 procentu punktiem. Piemēram, 10 procentu riska svērumu, kuru IRB kredītiestādes piemēro Beļģijas hipotēku kredītiem, palielina līdz 15 procentiem.

                  II.   Savstarpēja atzīšana

                        2.

                        Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 5. punktu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu attiecībā uz Beļģijas hipotēku kredītiem, kurus izsniegušas to attiecīgajās jurisdikcijās reģistrētu IRB kredītiestāžu iekšzemē licencētas filiāles, kuras atrodas Beļģijā. Šī punkta vajadzībām piemēro C ieteikuma 3. punktā noteikto termiņu.

                        3.

                        Ja nav citās dalībvalstīs esošu IRB kredītiestāžu ar Beļģijā reģistrētām filiālēm, kurām ir būtiski riska darījumi Beļģijas hipotēku tirgū, attiecīgās iestādes var nolemt nepiemērot Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 5. punktu. Ja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 9. punktu pieņemts jauns lēmums par Beļģijas pasākuma piemērošanas perioda pagarināšanu, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts izvērtēt situāciju un vajadzības gadījumā atzīt Beļģijas pasākumu.

                        4.

                        Attiecīgajām iestādēm tāpat tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu attiecībā uz tādu Beļģijas hipotēku kredītu hipotēkas vērtību, kurus to attiecīgajās jurisdikcijās reģistrētas IRB kredītiestādes tieši izsniedz pāri robežām. Saskaņā ar C ieteikuma 2. punktu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pēc apspriešanās ar ESRK piemērot to jurisdikcijā pieejamo makrouzraudzības politikas pasākumu, kura ietekme ir vislielākā mērā līdzvērtīga minētajam atzītajam pasākumam, t.sk. pieņemot lēmumu par uzraudzības pasākumiem un pilnvarām, kas noteikti Direktīvas 2013/36/ES VII sadaļas 2. nodaļas IV iedaļā. Lēmumu par līdzvērtīgu pasākumu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pieņemt sešu mēnešu laikā.

                        5.

                        Ja nav citās dalībvalstīs esošu IRB kredītiestāžu, kurām ir būtiski pārrobežu riska darījumi Beļģijas hipotēku tirgū, attiecīgās iestādes var nolemt neveikt savstarpējo atzīšanu. Ja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 9. punktu pieņemts jauns lēmums par Beļģijas pasākuma piemērošanas perioda pagarināšanu, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts izvērtēt situāciju un vajadzības gadījumā atzīt Beļģijas pasākumu.”


				|

		52013PC0385

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko atceļ Lēmumu 2010/286/ES par pārmērīga budžeta deficīta situāciju Itālijā /* COM/2013/0385 final - 2013/ () */

			   	Error! Not a valid link.
Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko atceļ Lēmumu 2010/286/ES par
pārmērīga budžeta deficīta situāciju Itālijā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 126. panta 12. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
tā kā:
(1)       Ar Padomes 2009. gada 2. decembra
Lēmumu 2010/286/ES[1],
pamatojoties uz Komisijas ieteikumu, tika noteikts, ka Itālijā
pastāv pārmērīgs budžeta deficīts. Padome atzīmēja,
ka 2009. gadam plānotais vispārējās valdības
budžeta deficīts ir 5,3 % no IKP, pārsniedzot Līgumā
noteikto atsauces vērtību 3 % no IKP, bet plānotais
vispārējās valdības bruto parāds 2009. gadā
ir 115,1 % no IKP, pārsniedzot Līgumā noteikto atsauces
vērtību 60 % no IKP[2].
(2)       Saskaņā ar LESD 126. panta
7. punktu un Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK)
Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras
īstenošanu[3],
3. panta 4. punktu Padome 2009. gada 2. decembrī,
pamatojoties uz Komisijas ieteikumu, pieņēma Itālijai
adresētu ieteikumu novērst pārmērīgo valsts budžeta
deficītu vēlākais līdz 2012. gadam. Ieteikums tika
publiskots.
(3)       Saskaņā ar 4. pantu
Līgumiem pievienotajā Protokolā par pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas procedūru Komisija sniedz datus
šīs procedūras īstenošanai. Piemērojot minēto
protokolu, dalībvalstīm saskaņā ar 3. pantu Padomes 2009. gada
25. maija Regulā (EK) Nr. 479/2009 par to, kā piemērot
Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienoto Protokolu par
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru[4], divreiz gadā, proti,
līdz 1. aprīlim un līdz 1. oktobrim,
jāpaziņo valdības budžeta deficīta un parāda dati un
citi saistītie rādītāji.
(4)       Apsverot, vai lēmums par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu būtu
jāatceļ, Padomei būtu jāpieņem lēmums,
pamatojoties uz paziņotajiem datiem. Turklāt lēmums par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu būtu
jāatceļ tikai tad, ja Komisijas prognozes liecina, ka prognožu
laikposmā budžeta deficīts nepārsniegs robežvērtību,
proti, 3 % no IKP[5].
(5)       Pamatojoties uz Komisijas (Eurostat)
datiem, kas sniegti saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 479/2009 14. pantu
pēc tam, kad Itālija līdz 2013. gada 1. aprīlim
paziņoja datus, kā arī pamatojoties uz 2013. gada stabilitātes
programmu, Komisijas dienestu 2013. gada pavasara prognozi un papildu
pasākumu izvērtējumu, kas pieņemti ar 2013. gada 21. maija
dekrētlikumu Nr. 54, var izdarīt šādus secinājumus:
–
pēc maksimālā apjoma sasniegšanas 5,5 %
apmērā no IKP 2009. gadā Itālijas
vispārējās valdības budžeta deficīts tika
pakāpeniski samazināts un sasniedza 3,0 % no IKP 2012. gadā,
kas bija Padomes noteiktais termiņš. Uzlabojumu pamatā bija
būtiska fiskālā konsolidācija, savukārt procentu
maksājumi 2012. gadā bija par 0,8 procentpunktiem no IKP
lielāki nekā 2009. gadā, un ekonomiskās
aktivitātes struktūras dēļ nodokļu ieņēmumi
bija mazāki;
–
stabilitātes programmā 2013.-2017. gadam,
ko Itālijas valdība pieņēma 2013. gada 10. aprīlī
un ko parlaments apstiprināja 7. maijā, plānota
deficīta neliela samazināšanās līdz 2,9 % no IKP 2013. gadā
un pēc tam – kritums līdz 1,8 % no IKP 2014. gadā.
Pieņemot, ka politika paliks nemainīga, Komisijas dienestu 2013. gada
pavasara prognozē tika paredzēts, ka deficīts 2013. gadā
būs 2,9 % no IKP un 2014. gadā tas būs 2,5 % no
IKP. Gan stabilitātes programmā, gan pavasara prognozē ir
ņemtas vērā sekas, ko rada 2013. gada 8. aprīļa
dekrētlikums Nr. 35, kurā paredzēta
vispārējās valdības sektora aizkavēto maksājumu,
kurus tas ir parādā privātiem piegādātājiem,
nomaksāšana 40 miljardu euro apmērā (jeb aptuveni 2,5 %
no IKP) laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam. Lai gan
šī summa nozīmē atbilstošu vispārējās
valdības parāda pieaugumu, tā ietekmē deficītu tikai
daļā, kas saistīta ar kapitāla izdevumiem.
Dekrētlikumā paredzēts, ka šie maksājumi 2013. gadā
ir 0,5 % no IKP, atbilstoši palielinot deficītu. Tajā ir
iekļauta arī drošības klauzula, kas ļauj valdībai
atlikt deficītu palielinošo atlikto maksājumu nomaksu vai
pieņemt korektīvus pasākumus, lai nodrošinātu 2013. gada
budžeta mērķa sasniegšanu;
–
Itālijas parlaments 7. maijā
oficiāli atbalstīja budžeta mērķus, kas izvirzīti 2013. gada
stabilitātes programmā. Jaunā valdība 17. maijā,
t. i., pēc pavasara prognozes, pieņēma oficiālu
deklarāciju, ar kuru tā apstiprināja šīs
apņemšanās un paziņoja par jaunu pasākumu pieņemšanu,
pilnībā ievērojot stabilitātes programmas budžeta
mērķus. Dekrētlikumā Nr. 54, kas tika pieņemts
tajā pašā datumā, ir izklāstīti jaunie pasākumi.
Tie ir šādi:
–
jūnijā paredzētā īpašuma
nodokļa, ko piemēro mājām, kurās īpašnieks
dzīvo (izņemot luksusa rezidences), kā arī
lauksaimniecības īpašumiem, maksājuma atlikšana, vienlaikus
paredzot saistības valdībai reformēt tiesību aktu
sistēmu nekustamā īpašuma nodokļu jomā. Drošības
klauzula, kura paredz, ka reforma ir jāveic, pilnībā
ievērojot budžeta mērķus primārā izteiksmē; turklāt,
ja budžeta ziņā neitrāla reforma netiek apstiprināta
līdz 2013. gada augusta beigām, atliktais īpašuma
nodokļa maksājums būs jānomaksā līdz 16. septembrim;

–
algu piemaksu shēmas paplašināšana,
attiecinot to uz nodarbinātajiem, kas nav jau tajā iekļauti 2013. gadā,
pārdalot pieejamos budžeta līdzekļus, kuri pārsniedz ar 2012. gada
darba tirgus reformu rezervētos līdzekļus;
–
kopumā tiek lēsts, ka jaunajiem
noteikumiem nav būtiskas ietekmes uz deficītu, ja tie tiks
konsekventi īstenoti. Tādējādi ir paredzēts, ka
budžeta deficīts saglabāsies zem atsauces vērtības 3 %
no IKP ilgtspējīgā veidā;
–
pēc uzlabošanās par gandrīz 2¾ procentpunktiem
no IKP kumulatīvā izteiksmē starp 2009. un 2012. gadu
ir gaidāms, ka strukturālā bilance, t.i., veicot korekcijas
attiecībā uz ekonomikas ciklu un atskaitot vienreizējos un citus
pagaidu pasākumus, turpinās uzlaboties par 1 procentpunktu 2013. gadā
(līdz aptuveni -½ % no IKP) un pēc tam nedaudz
pasliktināsies 2014. gadā, pieņemot, ka politika paliks
nemainīga;
–
parāda attiecība pret IKP
palielinājās par 10,6 procentpunktiem no 2009. gada
līdz 2012. gadam, proti, līdz 127,0 %, arī
tāpēc, ka Itālija piedalījās finanšu
palīdzībā, kas tiek sniegta citām eurozonas
dalībvalstīm. Tā kā saglabājas negatīvi cikliskie
apstākļi, tiek prognozēta valdības bruto parāda
palielināšanās līdz 131,4 % no IKP 2013. gadā un
līdz 132,2 % 2014. gadā, to ietekmē arī
laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam plānotā
aizkavēto maksājumu nomaksa, kas veido 2,5 procentpunktus no
IKP.
(6)       Padome atgādina, ka,
sākot no 2013. gada, kas ir gads pēc
pārmērīgā deficīta novēršanas, Itālijai
būtu jāvirzās uz vidējā termiņa mērķa
sasniegšanu atbilstošā tempā, arī ievērojot izdevumu
robežvērtību, un jāgūst pietiekami panākumi, lai
panāktu parāda kritērija ievērošanu saskaņā ar
Padomes 1997. gada jūlija Regulas (EK) Nr. 1467/97 par to,
kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūras īstenošanu, 2. panta 1.a punktu.
(7)       Saskaņā ar
Līguma 126. panta 12. punktu Padomes lēmums par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu
jāatceļ, ja Padome atzīst, ka pārmērīgs budžeta
deficīts attiecīgajā dalībvalstī ir novērsts.
(8)       Padome uzskata, ka
pārmērīgais budžeta deficīts Itālijā ir
novērsts un tāpēc Lēmums 2010/286/ES būtu
jāatceļ,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
No vispārējā
novērtējuma secināms, ka pārmērīgais budžeta
deficīts Itālijā ir novērsts.
2. pants
Ar šo atceļ Lēmumu 2010/286/ES.
3. pants
Šis lēmums ir adresēts Itālijas
Republikai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 125, 21.5.2010., 40. lpp.
[2]               Vispārējās valdības budžeta
deficīta un parāda rādītāji par 2009. gadu
vēlāk tika pārskatīti, nosakot attiecīgi
pašreizējos 5,5 % no IKP un 116,4 % no IKP.
[3]               OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.
[4]               OV L 145, 10.6.2009., 1. lpp.
[5]               Saskaņā ar “Specifikācijām par
Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un
pamatnostādnēm par stabilitātes un konverģences programmu
formātu un saturu”, 2012. gada 3. septembris. Sk.
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Komisijas Ieteikums ( 2006. gada 22. septembris ) par sauļošanās līdzekļu iedarbīgumu un ar to saistītajiem apgalvojumiem (izziņots ar dokumenta numuru K(2006) 4089)   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               26.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 265/39

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2006. gada 22. septembris)
   par sauļošanās līdzekļu iedarbīgumu un ar to saistītajiem apgalvojumiem
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2006) 4089)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2006/647/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. panta otro ievilkumu,
   tā kā:

               (1)

               Atbilstoši Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvas 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem (1) 1. panta 1. punktam sauļošanās līdzekļi ir kosmētikas līdzekļi.

               (2)

               Saskaņā ar Direktīvas 76/768/EEK 2. panta pirmo daļu Kopienas tirgū laistie kosmētikas līdzekļi parastos vai saprātīgi paredzamos lietošanas apstākļos nedrīkst apdraudēt cilvēku veselību, jo īpaši ņemot vērā produkta noformējumu, tā etiķeti un jebkuru tā lietošanas pamācību.

               (3)

               Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkts nosaka, ka dalībvalstīm jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu to, ka uz kosmētikas līdzekļu etiķetēm un to realizācijas un reklāmas pasākumos neizmanto tādus formulējumus, nosaukumus, firmas zīmes, attēlus un figurālas vai citas zīmes, kas norāda uz īpašībām, kādas šiem līdzekļiem nepiemīt.

               (4)

               Turklāt saskaņā ar Direktīvas 76/768/EEK 7.a pantu ražotājam vai viņa pārstāvim, vai personai, pēc kuras rīkojuma kosmētikas līdzeklis ir ražots, vai personai, kas ir atbildīga par importētā kosmētikas līdzekļa laišanu Kopienas tirgū, kontroles labad jāuztur informācija par apgalvotās kosmētikas līdzekļa ietekmes pierādījumu, ja tas ir pamatots ar šīs ietekmes vai šā produkta raksturu, attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm viegli pieejamā veidā.

               (5)

               Lai sekmētu augstu veselības aizsardzības līmeni, jāsniedz ieteikumi par Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkta noteikumu ietekmi uz apgalvojumiem attiecībā uz sauļošanās līdzekļu iedarbīgumu.

               (6)

               Lai gan nozarē jau ir veikti pasākumi šajā ziņā, būtu lietderīgi norādīt piemērus tam, kādus apgalvojumus nevajadzētu sniegt attiecībā uz sauļošanās līdzekļiem, piesardzības pasākumus, ko vajadzētu ievērot, un to, kādas lietošanas pamācības būtu ieteicamas attiecībā uz dažām apgalvotajām īpašībām.

               (7)

               Ir arī lietderīgi risināt dažus citus aspektus saistībā ar apgalvojumiem attiecībā uz sauļošanās līdzekļiem un šādu līdzekļu iedarbīgumu, proti, sauļošanās līdzekļu minimālo iedarbīgumu, lai nodrošinātu augstu sabiedrības veselības aizsardzības līmeni, un to, kā sauļošanās līdzekļu etiķetes saglabāt vienkāršas un saprotamas, lai palīdzētu patērētājam izvēlēties piemēroto līdzekli.

               (8)

               Saules radiācija, cita starpā, ir ultravioletais B starojums ar īsāku viļņa garumu (“UVB starojums”) un ultravioletais A starojums ar garāku viļņa garumu (“UVA starojums”). Ādas iekaisumu (“saules apdegumu”) un tā radīto ādas apsārtumu (eritēmu) galvenokārt izraisa UVB starojums. Runājot par vēža risku, lai gan to galvenokārt izraisa UVB starojums, nevar atstāt bez ievērības arī UVA starojuma radīto risku. Turklāt UVA starojums izraisa priekšlaicīgu ādas novecošanu. Pētījumi liecina arī par to, ka pārmērīga UVB un UVA starojuma iedarbība ietekmē ķermeņa imūnsistēmu.

               (9)

               Sauļošanās līdzekļi var iedarbīgi novērst saules apdegumu. Zinātniskie atklājumi liecina arī par to, ka sauļošanās līdzekļi var novērst bojājumus, kas saistīti ar ādas foto-novecošanu, un aizsargāt no starojuma izraisītas imūndepresijas. Epidemioloģiskie pētījumi liecina, ka, lietojot sauļošanās līdzekļus, var novērst dažus ādas karcinomas veidus.

               (10)

               Lai sauļošanās līdzekļiem būtu šādas aizsargājošas īpašības, tiem ir jāaizsargā gan pret UVB, gan pret UVA starojumu. Tāpēc, lai gan saules aizsarg-faktors attiecas tikai uz aizsardzību pret starojumu, kas izraisa eritēmu (galvenokārt pret UVB starojumu), sauļošanās līdzekļiem jānodrošina aizsardzība gan pret UVB, gan pret UVA starojumu.

               (11)

               Pat ļoti iedarbīgi sauļošanās līdzekļi, kas aizsargā gan pret UVB, gan UVA starojumu, nevar nodrošināt pilnīgu aizsardzību pret risku, ko veselībai rada ultravioletais (UV) starojums. Neviens sauļošanās līdzeklis nenodrošina pilnīgu ultravioletā starojuma filtru. Turklāt līdz šim nav iegūti neapstrīdami zinātniski pierādījumi tam, ka sauļošanās līdzekļu lietošana novērš melanomas rašanos. Tātad sauļošanās līdzekļiem nevajadzētu apgalvot vai radīt iespaidu, ka tie sniedz pilnīgu aizsardzību pret risku, ko rada pārmērīga ultravioletā starojuma iedarbība.

               (12)

               Tas jo īpaši attiecas uz saules staru iedarbību uz zīdaiņiem un maziem bērniem. Tā kā saules staru iedarbība bērnībā būtiski veicina ādas vēža attīstību vēlāk, sauļošanās līdzekļi nedrīkst radīt iespaidu, ka tie nodrošina pietiekamu aizsardzību zīdaiņiem un bērniem.

               (13)

               Lai neradītu maldīgu priekšstatu par sauļošanās līdzekļu īpašībām, jāsniedz atbilstoši brīdinājumi.

               (14)

               Pasaules Veselības organizācijas Starptautiskā Vēža izpētes aģentūra, pamatojoties uz vairākiem pētījumiem, ir uzsvērusi saikni starp pareizas sauļošanās līdzekļu lietošanas svarīgumu un apgalvotā saules aizsarg-faktora iedarbīgumu. Jo īpaši svarīgi ir ik pa brīdim atkārtoti uzklāt sauļošanās līdzekļus. Turklāt, lai panāktu aizsardzības līmeni, ko norāda saules aizsarg-faktors, sauļošanās līdzekļi jālieto tādā daudzumā, kas līdzinās testēšanas daudzumam, t.i., 2 mg/cm2 jeb 6 tējkarotes losjona (apmēram 36 grami) uz vidējas miesasbūves pieauguša cilvēka ķermeņa. Šis daudzums ir lielāks nekā tas, ko parasti lieto patērētāji. Lietojot sauļošanās līdzekļus mazākā daudzumā, nesamērīgi samazinās to sniegtā aizsardzība. Piemēram, ja lietoto daudzumu samazina uz pusi, aizsardzība var samazināties par divām trešdaļām.

               (15)

               Lai nodrošinātu augstu sabiedrības veselības aizsardzības līmeni, sauļošanās līdzekļiem pietiekoši iedarbīgi jāaizsargā pret UVB un UVA starojumu. Tāpēc sauļošanās līdzekļiem jānodrošina minimālā aizsardzība pret UVB un UVA starojumu. Lielākam saules aizsarg-faktoram (t.i., aizsardzība galvenokārt pret UVB starojumu) jāietver arī lielāka aizsardzība pret UVA starojumu. Tādējādi aizsardzībai pret UVA un UVB starojumu jābūt savstarpēji saistītai. Zinātnes atklājumi liecina, ka noteiktus bioloģiskus ādas bojājumus var novērst un samazināt, ja tumšo pigmentu noturības testā (t.i., pārbaudot galvenokārt UVA starojumu) izmērītā aizsarg-faktora attiecība ir vismaz 1/3 no aizsarg-faktora, kas noteikts, izmantojot saules aizsarg-faktora testēšanas metodi (t.i., pārbaudot galvenokārt UVB starojumu). Turklāt, lai nodrošinātu vispusīgu aizsardzību, dermatologu ieteiktais kritiskais viļņa garums ir vismaz 370 nm.

               (16)

               Lai nodrošinātu ieteiktās minimālās aizsardzības pret UVB starojuma reproducējamību un salīdzināmību, jāizmanto International Sun Protection Factor Test Method (2006) (“Starptautiskā saules aizsarg-faktora testa metode”), ko 2006. gadā aktualizēja Eiropas, Japānas, ASV un Dienvidāfrikas nozare. Lai novērtētu minimālo aizsardzību pret UVA starojumu, jāizmanto tumšo pigmentu noturības metode, kā to piemēro Japānas nozare un ir pārveidojusi Francijas Veselības aģentūra Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps, kā arī jāizmanto kritiskā viļņa garuma tests. Lai ieviestu Eiropas standartus šajā jomā, šīs testēšanas metodes ir iesniegtas Eiropas Standartizācijas komitejai (CEN) (2).

               (17)

               Lai gan šīs testēšanas metodes būtu jāizmanto kā pamata metode, priekšroka būtu jādod in-vitro testēšanas metodēm, ar kurām var iegūt līdzvērtīgus rezultātus, jo in-vivo metožu izmantošana nav vēlama ētisku apsvērumu dēļ. Nozarei jāstiprina tās centieni izstrādāt in-vitro testēšanas metodes, lai noteiktu aizsardzību pret UVB un UVA starojumu.

               (18)

               Apgalvojumiem attiecībā uz sauļošanās līdzekļu iedarbīgumu jābūt vienkāršiem, saturīgiem un pamatotiem uz vienādiem kritērijiem, lai palīdzētu patērētājam salīdzināt līdzekļus un izvēlēties atbilstošo līdzekli attiecīgajam saules iedarbības stiprumam un ādas tipam.

               (19)

               Jo īpaši nepieciešams panākt vienotu apgalvojumu formu attiecībā uz aizsardzību pret UVA starojumu, lai patērētājam būtu vieglāk izvēlēties līdzekli, kas aizsargā gan pret UVB, gan pret UVA starojumu.

               (20)

               Plaša skaitļu daudzveidība, ko izmanto uz etiķetēm, lai apzīmētu saules aizsarg-faktoru, neatbilst mērķim sniegt vienkāršus un saturīgus apgalvojumus. Aizsardzības palielinājums starp skaitļiem, kas to apzīmē, ir niecīgs, jo īpaši līdzekļiem ar augstu aizsarg-faktoru. Turklāt saules apdeguma gadījumā aizsardzība palielinās tikai lineāri, t.i., līdzeklis ar saules aizsarg-faktoru 30 nodrošina divreiz lielāku aizsardzību pret saules apdegumu nekā līdzeklis ar saules aizsarg-faktoru 15. Tomēr līdzeklis ar saules aizsarg-faktoru 15 absorbē 93 % UVB starojuma, bet līdzeklis ar saules aizsarg-faktoru 30–97 % UVB starojuma. Visbeidzot līdzekļi ar saules aizsarg-faktoru, kas lielāks par 50, nesniedz būtiski lielāku aizsardzību pret UV starojumu. Tāpēc skaitļu virkni, ar ko apzīmē saules aizsarg-faktoru uz etiķetēm, var samazināt, nemazinot patērētāja izvēli starp dažāda stipruma aizsardzību.

               (21)

               Etiķetes, kurās izmanto vienu no četrām kategorijām (“zema”, “vidēja”, “augsta” un “ļoti augsta”), sniedz vienkāršāku un saturīgāku informāciju par sauļošanās līdzekļu iedarbīgumu nekā daudz un dažādi skaitļi. Tāpēc šī kategorija būtu jānorāda uz etiķetes tikpat pamanāmā veidā kā saules aizsarg-faktors.

               (22)

               Patērētāji jāinformē par risku, ko rada pārmērīga saules iedarbība. Turklāt patērētajiem jāsniedz ieteikumi attiecībā uz piemērotāko sauļošanās līdzekļi, tā iedarbīguma izteiksmē, ņemot vērā saules iedarbības pakāpi un ādas tipu,

         AR ŠO IESAKA.
   1.   IEDAĻA
   TEMATS UN DEFINĪCIJAS

               1)

               Šis ieteikums sniedz vadlīnijas par sekojošo:

                           a)

                           2. iedaļā par Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkta piemērošanu attiecībā uz dažām sauļošanās līdzekļu īpašībām un apgalvojumiem par to iedarbīgumu;

                           b)

                           3., 4. un 5. iedaļā par sauļošanās līdzekļu minimālo iedarbīgumu, lai nodrošinātu augstu aizsardzības līmeni pret UVB un UVA starojumu, un par vienkāršām un saprotamām sauļošanās līdzekļu etiķetēm, lai patērētājam būtu vieglāk izvēlēties piemēroto līdzekli.

               2)

               Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

                           a)

                           “sauļošanās līdzeklis” ir jebkurš preparāts (piemēram, krēms, eļļa, želeja, izsmidzināms līdzeklis), kas paredzēts uzklāšanai uz cilvēka ādas un kura vienīgā vai viena no galvenajām funkcijām ir ādas aizsargāšana pret UV starojumu, absorbējot, izkliedējot vai atstarojot šo starojumu;

                           b)

                           “apgalvojums” ir jebkurš apgalvojums par sauļošanās līdzekļa īpašībām, kas izteikts tekstā, nosaukumos, preču zīmēs, attēlos un figurālās vai citās zīmēs, kas izmantotas uz sauļošanās līdzekļu etiķetēm, tos pārdodot un reklamējot;

                           c)

                           “UVB starojums” ir saules starojums 290–320 nm spektrā;

                           d)

                           “UVA starojums” ir saules starojums 320–400 nm spektrā;

                           e)

                           “kritiskais viļņa garums” ir tāds viļņa garums, kam integrētās optiskā blīvuma līknes daļa, sākot ar 290 nm, atbilst līdz 90 % no integrētās daļas starp 290 – 400 nm;

                           f)

                           “minimālā eritēmu izraisošā deva” ir enerģijas daudzums, kas izraisa eritēmu;

                           g)

                           “saules aizsarg-faktors” ir attiecība starp minimālo eritēmu izraisošo devu uz ādas, ko aizsargā sauļošanās līdzeklis, un minimālo eritēmu izraisošo devu uz tās pašas ādas, kas netiek aizsargāta;

                           h)

                           “UVA aizsarg-faktors” ir attiecība starp minimālo UVA devu, kas nepieciešama, lai izraisītu noturīgu tumšā pigmenta veidošanos uz ādas, ko aizsargā sauļošanās līdzeklis, un minimālo UVA devu, kas nepieciešama, lai izraisītu minimālu tumšo toni uz tās pašas ādas, kas netiek aizsargāta.

         2.   IEDAĻA
   AIZSARDZĪBA PRET UVA/UVB STAROJUMU, APGALVOJUMI, PIESARDZĪBAS PASĀKUMI, LIETOŠANAS PAMĀCĪBAS

               3)

               Lai ievērotu Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punktu, jāņem vērā šādas īpašības un apgalvojumi, kas minēti no 4. līdz 8. punktam.

               4)

               Sauļošanās līdzekļiem jānodrošina aizsardzība gan pret UVB, gan pret UVA starojumu.

               5)

               Nedrīkst sniegt apgalvojumus, kas liecinātu par šādām īpašībām:

                           a)

                           100 % aizsardzība pret UV starojumu (piemēram, “saules aizsarg-filtrs” vai “pilnīga aizsardzība”);

                           b)

                           jebkuros apstākļos nav nepieciešams uzklāt līdzekli atkārtoti (piemēram, “aizsardzība visu dienu”).

               6)

               Uz sauļošanās līdzekļiem jābūt brīdinājumam, kurā norādīts, ka tie nesniedz 100 % aizsardzību, un ieteikumiem par piesardzības pasākumiem, kas jāievēro papildus šo līdzekļu lietošanai. Tādi brīdinājumi var būt, piemēram:

                           a)

                           “Neuzturēties pārāk ilgi saulē, pat lietojot sauļošanās līdzekli”;

                           b)

                           “Neļaujiet zīdaiņiem un maziem bērniem atrasties tiešā saules iedarbībā”;

                           c)

                           “Pārmērīga saules iedarbība rada nopietnus draudus veselībai”.

               7)

               Sauļošanās līdzekļiem jāpievieno lietošanas pamācības, kas nodrošina to, ka apgalvojumi par šā līdzekļa iedarbīgumu, ir reāli īstenojami. Tādas pamācības var būt, piemēram:

                           a)

                           “uzklāt sauļošanās līdzekli pirms iziešanas saulē”;

                           b)

                           “ik pa laikam uzklāt atkārtoti, lai saglabātu aizsardzību, jo īpaši pēc svīšanas, peldēšanās vai slaucīšanās dvielī”.

               8)

               Sauļošanās līdzekļiem jāpievieno lietošanas pamācības, kas nodrošina, ka līdzeklis tiek uzklāts uz ādas pietiekamā daudzumā, lai panāktu šim līdzeklim apgalvoto iedarbīgumu. To var darīt, piemēram, norādot vajadzīgo daudzumu piktogrammā, attēlā vai pievienojot mērierīci. Sauļošanās līdzekļiem jāpievieno skaidrojums par risku, kas rodas, ja lieto mazāku daudzumu, piemēram: “Brīdinājums: lietojot mazāku daudzumu, aizsardzības līmenis ievērojami samazināsies”.

         3.   IEDAĻA
   MINIMĀLAIS IEDARBĪGUMS

               9)

               Sauļošanās līdzekļiem jānodrošina minimālā aizsardzības pakāpe pret UVB un UVA starojumu. Aizsardzības pakāpe jānosaka lietojot standartizētas, reproducējamas testēšanas metodes, ņemot vērā foto-degradāciju. Priekšroka jādod in-vitro testēšanas metodēm.

               10)

               Sauļošanās līdzekļiem jānodrošina šāda minimālā aizsardzības pakāpe:

                           a)

                           UVB aizsardzība, kas atbilst saules aizsarg-faktoram 6, ko iegūst, izmantojot International Sun Protection Factor Test Method (2006) testēšanas metodi, vai līdzvērtīga aizsardzības pakāpe, ko iegūst, izmantojot kādu no in-vitro metodēm;

                           b)

                           UVA aizsardzība, kas atbilst UVA aizsarg-faktoram attiecībā 1/3 no saules aizsarg-faktora, kas noteikts, izmantojot tumšo pigmentu noturības metodi, ko pārveidojusi Francijas Veselības aģentūra Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps, vai līdzvērtīga aizsardzības pakāpe, ko iegūst, izmantojot kādu no in-vitro metodēm;

                           c)

                           kritiskais viļņa garums 370 nm, kas iegūts, izmantojot kritiskā viļņa garuma testēšanas metodi.

         4.   IEDAĻA
   VIENKĀRŠI UN SATURĪGI APGALVOJUMI PAR IEDARBĪGUMU

               11)

               Apgalvojumiem par sauļošanās līdzekļu iedarbīgumu jābūt vienkāršiem, nepārprotamiem un saturīgiem, kā arī pamatotiem uz standartizētiem, reproducējamiem kritērijiem.

               12)

               Apgalvojumi par aizsardzību pret UVB un UVA starojumu jāsniedz tikai tad, ja šī aizsardzība atbilst 10. punktā noteiktajam līmenim vai pārsniedz to.

               13)

               Sauļošanās līdzekļu iedarbīgums jānorāda uz etiķetes, atsaucoties uz šādām kategorijām: “zema”, “vidēja”, “augsta” un “ļoti augsta”. Katrai no šīm kategorijām jāatbilst standartizētai aizsardzības pakāpei pret UVB un UVA starojumu.

               14)

               Jāierobežo skaitļu daudzveidība, ko izmanto uz etiķetēm, lai apzīmētu saules aizsarg-faktoru, tādējādi ļaujot vieglāk salīdzināt dažādus līdzekļus, nemazinot patērētāja izvēli. Katrai kategorijai un attiecīgajām etiķetēm ieteicams izmantot šādu skaitļu virkni saules aizsarg-faktora apzīmēšanai:

                           Norādītā kategorija

                           Norādītais saules aizsarg-faktors

                           Noteiktais saules aizsarg-faktors (noteikts ievērojot 10. punkta a) apakšpunktā ieteiktos principus)

                           Ieteicamais minimālais UVA aizsarg-faktors (noteikts, ievērojot 10. punkta b) apakšpunktā ieteiktos principus)

                           Ieteicamais minimālais kritiskais viļņa garums (noteikts, ievērojot 10. punkta c) apakšpunktā ieteiktos principus)

                           “Zema aizsardzība”

                           “6”

                           6–9,9

                           1/3 no norādītā saules aizsarg-faktora

                           370 nm

                           “10”

                           10–14,9

                           “Vidēja aizsardzība”

                           “15”

                           15–19,9

                           “20”

                           20–24,9

                           “25”

                           25–29,9

                           “Augsta aizsardzība”

                           “30”

                           30–49,9

                           “50”

                           50–59,9

                           “Ļoti augsta aizsardzība”

                           “50 +”

                           60 ≤

               15)

               Sauļošanās līdzekļa kategorija jānorāda uz etiķetes vismaz tikpat pamanāmā veidā kā saules aizsarg-faktors.

         5.   IEDAĻA
   INFORMĀCIJA PATĒRĒTĀJAM

               16)

               Patērētāji jāinformē par risku, kas saistīts ar pārmērīgu UV starojuma iedarbību, un par sauļošanās līdzekļu kategoriju, kas vajadzīga konkrētai saules iedarbības pakāpei un ādas tipam. Šādu informāciju var sniegt, piemēram, to publicējot valsts tīmekļa vietnēs, informācijas lapās vai paziņojumos presei.

         6.   IEDAĻA
   ADRESĀTI

               17)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 22. septembrī

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2006/65/EK (OV L 198, 20.7.2006., 11. lpp.).

      (2)  Eiropas Standartizācijas komitejai adresēts standartizācijas mandāts par saules aizsarglīdzekļu iedarbīguma pārbaudes metodēm, Mandāts M/389, 2006. gada 12. jūlijs.


title: Padomes Ieteikums ( 2010. gada 16. februāris ) atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (desmitais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu

text:
               20.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 45/17

         PADOMES IETEIKUMS
   (2010. gada 16. februāris)
   atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (desmitais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu
   (2010/104/ES)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā ĀKK un EK partnerattiecību nolīgumu, kas parakstīts Kotonū 2000. gada 23. jūnijā (1) un grozīts ar nolīgumu, kas parakstīts Luksemburgā 2005. gada 25. jūnijā (2),
   ņemot vērā Iekšējo nolīgumu starp dalībvalstu valdību pārstāvjiem, kas tiekas Padomes sanāksmē, par Kopienas palīdzības finansēšanu daudzgadu finanšu shēmā laikposmam no 2008. līdz 2013. gadam saskaņā ar ĀKK un EK partnerattiecību nolīgumu (3), turpmāk “Iekšējais nolīgums”, ar ko izveido, cita starpā, desmito Eiropas Attīstības fondu (desmitais EAF), un jo īpaši tā 11. panta 8. punktu,
   ņemot vērā Finanšu regulu (2008. gada 18. februāris), ko piemēro desmitajam Eiropas Attīstības fondam (4), un jo īpaši tās 142. līdz 144. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar desmitā EAF darbībām līdz 2008. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas ziņojumu attiecībā uz 2008. finanšu gadu kopā ar Komisijas atbildēm (5),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 11. panta 8. punktu Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par desmitā EAF finanšu pārvaldību pēc Padomes ieteikuma.

               (2)

               Desmitā EAF darbības 2008. finanšu gadā Komisija ir vispārēji īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA, lai Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par desmitā EAF darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu.

      Briselē, 2010. gada 16. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         E. SALGADO

      (1)  OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp.

      (2)  OV L 287, 28.10.2005., 4. lpp.

      (3)  OV L 247, 9.9.2006., 32. lpp.

      (4)  OV L 78, 19.3.2008., 1. lpp.

      (5)  OV C 269, 10.11.2009., 257. lpp.