title: Padomes Ieteikums (2020. gada 15. jūnijs), ar ko novērtē progresu, kuru iesaistītās dalībvalstis guvušas, lai izpildītu saistības pastāvīgajā strukturētajā sadarbībā (PESCO) 2020/C 204/01

text:
               18.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/1

      PADOMES IETEIKUMS
      (2020. gada 15. jūnijs),
      ar ko novērtē progresu, kuru iesaistītās dalībvalstis guvušas, lai izpildītu saistības pastāvīgajā strukturētajā sadarbībā (PESCO)
      (2020/C 204/01)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 46. panta 6. punktu,
      ņemot vērā Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību pievienoto Protokolu Nr. 10 par pastāvīgu strukturētu sadarbību, kas izveidota ar Līguma par Eiropas Savienību 42. pantu,
      ņemot vērā Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2315 (2017. gada 11. decembris), ar ko izveido pastāvīgo strukturēto sadarbību (PESCO) un nosaka iesaistīto dalībvalstu sarakstu (1),
      ņemot vērā Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos priekšlikumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Lēmuma (KĀDP) 2017/2315 4. panta 2. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts, ka Padomei ir jāpieņem lēmumi un ieteikumi, ar kuriem izvērtē ieguldījumu, ko iesaistītās dalībvalstis (IDV) sniegušas nolūkā izpildīt saistības, par kurām panākta vienošanās, saskaņā ar minētā lēmuma 6. pantā aprakstīto mehānismu.

                  (2)

                  Lēmuma (KĀDP) 2017/2315 6. panta 3. punktā ir paredzēts, ka uz Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos (“Augstais pārstāvis”) iesniegtā PESCO gada pārskata pamata Padomei reizi gadā ir jāpārskata, vai IDV turpina pildīt ciešākās saistības, kas ir minētas minētā lēmuma 3. pantā.

                  (3)

                  Padomes Ieteikuma (2018. gada 6. marts) par ceļvedi PESCO (2) īstenošanai 15. punktā ir paredzēts, ka, sākot no 2020. gada, Augstajam pārstāvim katra gada martā vai aprīlī būtu jāiesniedz gada pārskats, ņemot vērā pārskatītos un atjauninātos valsts īstenošanas plānus, ko IDV iesniegušas tā paša gada janvārī. Minētā ieteikuma 16. punktā ir paredzēts, ka Eiropas Savienības Militārajai komitejai būtu jāsniedz Politikas un drošības komitejai militāras konsultācijas un ieteikumi, lai tā līdz katra gada maijam varētu sagatavot Padomes pārskatu par to, vai IDV turpina pildīt ciešākās saistības.

                  (4)

                  Padomes Ieteikuma (2018. gada 15. oktobris) par secību, kādā izpildāmas ciešākās saistības pastāvīgās strukturētās sadarbības (PESCO) ietvaros, un ar ko nosaka precīzākus mērķus (3), 26. punktā ir paredzēts, ka Augstajam pārstāvim minētais ieteikums būtu jāņem vērā gada pārskatā par PESCO, kas palīdzēs novērtēt, kā katra IDV īsteno ciešākās saistības.

                  (5)

                  Lēmuma (KĀDP) 2017/2315 4. panta 2. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka Padomei ir jāpieņem lēmumi un ieteikumi, ar ko atjaunina un, ja nepieciešams, pastiprina minētā lēmuma pielikumā izklāstītās ciešākās saistības, ņemot vērā ar PESCO gūtos sasniegumus, lai atspoguļotu Savienības mainīgo drošības situāciju. Šādi lēmumi ir jāpieņem jo īpaši to posmu beigās, kas minēti Lēmuma (KĀDP) 2017/2315 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā, pamatojoties uz stratēģiskās pārskatīšanas procesu, kurā izvērtē PESCO saistību izpildi.

                  (6)

                  Padomes Ieteikuma (2019. gada 14. maijs), ar ko novērtē progresu, kuru iesaistītās dalībvalstis guvušas, lai izpildītu saistības pastāvīgajā strukturētajā sadarbībā (PESCO) (4), 14. punktā ir paredzēts, ka papildus PESCO īstenošanas stāvokļa aprakstam, tostarp par to, kā katra IDV ir pildījusi savas saistības saskaņā ar savu valsts īstenošanas plānu, Augstais pārstāvis tiek aicināts 2020. gada pārskatā nākt arī klajā ar pirmajiem priekšlikumiem stratēģiskās pārskatīšanas procesam pirmā PESCO posma (2018–2020) beigās, ņemot vērā citas attiecīgas ES iniciatīvas, ar kurām tiek sekmēta Savienības mērķu vērienīguma sasniegšana drošības un aizsardzības jomā.

                  (7)

                  Augstais pārstāvis 2020. gada 15. aprīlī Padomei sniedza savu gada pārskatu par stāvokli PESCO īstenošanā, tostarp par to, kā katra IDV pilda savas saistības saskaņā ar savu pārskatīto un atjaunināto valsts īstenošanas plānu.

                  (8)

                  Tādēļ Padomei, balstoties uz minēto, būtu jāpieņem ieteikums, ar ko novērtē progresu, kuru IDV guvušas, lai izpildītu saistības PESCO,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      I.   Mērķis un tvērums

                  1.

                  Šā ieteikuma mērķis ir, balstoties uz Augstā pārstāvja 2020. gada 15. aprīlī sniegto gada pārskatu par stāvokli PESCO īstenošanā (“gada pārskats”) un saskaņā ar IDV iesniegtajiem valsts īstenošanas plāniem, novērtēt IDV ieguldījumus ciešāko saistību īstenošanā, kuras tās ir uzņēmušās PESCO ietvaros.

                  2.

                  Pēc ieteikuma, ko Padome pieņēma 2019. gada 14. maijā, gada pārskatā ir iekļauta arī īpaša nodaļa par PESCO stratēģisko pārskatu pirmā PESCO posma (2018–2020) beigās un ir sniegti ieteikumi un priekšlikumi par saistībām, projektiem un procesiem, kā arī darba metodēm, kas tiek izskatīti šajā ieteikumā.

            II.   Konstatējumi un novērtējums

                  3.

                  Gada pārskats sniedz stabilu pamatu, lai novērtētu PESCO īstenošanas stāvokli, tostarp to, kā katra IDV pilda savas saistības saskaņā ar savu valsts īstenošanas plānu.

                  4.

                  Pievēršoties Eiropas pašreizējām un turpmākām drošības un aizsardzības vajadzībām, IDV, jo īpaši ar pašreizējiem un turpmākiem centieniem izpildīt savas ciešākās saistības, palīdz uzlabot Savienības spēju rīkoties kā drošības garantam un tās stratēģisko autonomiju un stiprina tās spēju sadarboties ar partneriem un aizsargāt savus iedzīvotājus.

                  5.

                  Kopumā Padome uzsver, ka IDV:

                              a)

                              apstiprināja pozitīvo virzību attiecībā uz saistībām, kas saistītas ar aizsardzībai paredzētiem budžetiem un aizsardzības investīciju izdevumiem. Tomēr vispārējais progress šajā posmā joprojām ir neliels, un, lai gan IDV Covid-19 krīzes dēļ saskaras ar finansiālām problēmām, tās tiek mudinātas piešķirt nepieciešamos resursus, lai turpmākajos gados vēl vairāk veicinātu šo pozitīvo tendenci. IDV tiek mudinātas arī turpmāk sniegt ieguldījumu Eiropas sadarbībā balstītā pieejā (piemēram, ar ekipējuma iepirkumiem un aizsardzības pētniecību un tehnoloģijām);

                              b)

                              tiek stingri mudinātas savos valsts aizsardzības plānošanas procesos kā orientācijas un lēmumu pieņemšanas elementu vairāk ņemt vērā un labāk izmantot ES aizsardzības plānošanas instrumentus, piemēram, Spēju attīstības plānu (CDP), kas ietver arī pamatmērķa procesa (HLGP) rezultātus, stratēģiskā konteksta lietas (SCC), koordinēto ikgadējo pārskatu par aizsardzību (CARD), kā arī citas iniciatīvas, piemēram, Eiropas aizsardzības rūpniecības attīstības programmu vai citus attiecīgus ES instrumentus. Šajā sakarā Padome uzsver, ka ir svarīgi, lai ES iestādes, aģentūras un struktūras un dalībvalstis vēl vairāk uzlabotu saskaņotību starp šiem instrumentiem un iniciatīvām, un vienlaikus atzīst, ka tie ir atšķirīgi un ka tiem ir atšķirīgs juridiskais pamats;

                              c)

                              tiek mudinātas panākt turpmāku progresu to saistību izpildē, kas saistītas ar to, lai savstarpēji tuvinātu savus aizsardzības līdzekļus, un regulāri pārskatīt plānus un mērķus, kas jāīsteno, jo īpaši, lai uzņemtos būtisku lomu spēju attīstīšanā Savienībā, tostarp CARD ietvaros, kaut arī atzīstot, ka tam ir vajadzīgi nepārtraukti centieni ilgākā termiņā. Padome atgādina, ka savā 2019. gada 14. maija ieteikumā tā norādīja, ka tad, ja prasības pārklājas, tiek un joprojām tiks nodrošināta rezultātu saskanība starp CARD un CDP, no vienas puses, un attiecīgajiem NATO procesiem, piemēram, NATO aizsardzības plānošanas procesu, no otras puses, vienlaikus atzīstot abu organizāciju atšķirīgo būtību un to attiecīgos pienākumus un dalībniekus. Padome mudina dalībvalstis vajadzības gadījumā turpināt diskusijas par šādu saskanību starp šiem procesiem;

                              d)

                              lai nekavējoties uzlabotu operatīvos rezultātus, būtu jāpastiprina centieni attiecībā uz saistībām, kas saistītas ar spēku pieejamības, izvietojamības un sadarbspējas stiprināšanu, tostarp pilnībā aizpildot ES kaujas vienību sarakstu, ātrās reaģēšanas datubāzi un vajadzību deklarācijas kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) misijām un operācijām. Jo īpaši, ir svarīgi, ka to ieguldījums KDAP misiju un operāciju atbalstīšanā būtu jāuzlabo kvalitatīvā un kvantitatīvā ziņā, arī ņemot vērā vissarežģītākās misijas. Ņemot vērā ciešākās saistības attiecībā uz IDV vērienīgo pieeju KDAP militāro misiju un operāciju kopīgam finansējumam, īstenošana ir saistīta ar Athena mehānisma pārskatīšanu un to, ka Padome izveido ierosināto Eiropas Miera mehānismu, ko pašlaik apspriež dalībvalstis;

                              e)

                              salīdzinājumā ar 2019. gadā iesniegtajiem atjauninātajiem valsts īstenošanas plāniem ir uzrādījušas ierobežotu progresu tādu pasākumu veikšanā, kuru mērķis ir novērst spēju trūkumus, kas apzināti ar CDP un CARD, tostarp novērtējumu par ietekmīgu spēju mērķu (HICG) īstenošanu, un tādēļ tām būtu jāapsver lielāku centienu uzņemšanās, lai valstu plānošanā prioritāri palielinātu Eiropas sadarbībā balstītas pieejas izmantošanu. IDV būtu arī jānorāda, kā to spēju attīstības projekti stiprina Eiropas aizsardzības tehnisko un rūpniecisko pamatu;

                              f)

                              vēl ir jāpastiprina centieni, lai attiecīgā gadījumā pildītu saistības attiecībā uz dalību galvenajās kopīgajās vai Eiropas ekipējuma programmās Eiropas Aizsardzības aģentūras satvarā.

                  6.

                  Ņemot vērā gada pārskatā iekļautos konstatējumus un ieteikumus attiecībā uz individuālajiem valsts īstenošanas plāniem, katra IDV tiek mudināta turpināt centienus un attiecīgi pārskatīt savu ieguldījumu ciešāko saistību izpildē.

                  7.

                  Ņemot vērā to, ka PESCO mērķis ir sekmēt Savienības mērķu vērienīguma sasniegšanu drošības un aizsardzības jomā, tostarp vissarežģītāko misiju īstenošanas nolūkā, ir jāturpina darbs, lai definētu “saskanīgu pilna spektra spēku paketi” atbilstīgi parametriem, kas minēti PESCO kopīgajā paziņojumā.

                  8.

                  Tā kā dalībvalstīm ir tikai “vienots spēku kopums”, ko tās var izmantot dažādās struktūrās, dalībvalstu spēju attīstīšana ES struktūrās palīdzēs arī stiprināt aizsardzības spējas, kas ir potenciāli pieejamas citām struktūrām, tostarp Apvienoto Nāciju Organizācijai un NATO.

            III.   Valsts īstenošanas plāni

                  9.

                  Lai gan valsts īstenošanas plānos sniegtās informācijas kvalitāte kopumā ir uzlabojusies, IDV tiek aicinātas vēl vairāk uzlabot sniegtās informācijas kvalitāti un nodrošināt tās atbilstīgu detalizācijas pakāpi, īpašu uzmanību pievēršot tam, lai izstrādātu īpašus un uz nākotni vērstus plānus par to, kā tās paredz veicināt ciešāko saistību izpildi un precīzāku PESCO mērķu sasniegšanu. Tā kā valsts īstenošanas plāniem būtu jānodrošina svarīgs pamats politiskai pārraudzībai, dinamikas saglabāšanai un pārredzamības nodrošināšanai starp IDV, Padome uzsver, ka ir jāuzlabo to politiskā dimensija, lai veicinātu politiskā līmeņa diskusijas par progresu, kas panākts, pildot ciešākās saistības.

                  10.

                  IDV tiek mudinātas turpināt iesaistīties divpusējos dialogos ar PESCO sekretariātu par savu turpmāko valsts īstenošanas plānu pārskatīšanu un atjaunināšanu un nolūkā nodrošināt savstarpēju pārredzamību un turpināt attīstīt saskaņotību un konsekvenci attiecībā uz informāciju, kas prasīta un ko sniedz saistībā ar PESCO.

            IV.   PESCO projekti

                  11.

                  Lielākā daļa no 47 projektiem, kas tiek izstrādāti PESCO ietvaros, tiek uzskatīti par tādiem, kas palīdz īstenot ES spēju attīstības prioritātes, un 24 no tiem ir tieši vērsti uz HICG, bet 12 – netieši. Trīs projekti jau ir sasnieguši sākotnējās operatīvās spējas (IOC), un plānots, ka 23 projekti IOC sasniegs 2020.–2023. gadā. Tomēr vairāk nekā divas trešdaļas (30) projektu joprojām ir to ideju izstrādes posmā, tostarp daži projekti, kas jau tika izveidoti 2018. gada martā un novembrī.

                  12.

                  Ņemot vērā 2020. gada 28. februāraPESCO projektu progresa ziņojumus Padomei, IDV tiek mudinātas koncentrēties uz savu projektu ātru un efektīvu īstenošanu, lai ciešāko saistību izpildei panāktu gaidītos rezultātus un produktus. IDV tiek arī mudinātas uzlabot un paātrināt procesus, kuru rezultātā tiek pieņemta ar projektu saistīta kārtība, lai ātrāk nodrošinātu lielāku skaidrību un noteiktību attiecībā uz jauniem projektiem. Padome arī atgādina, ka ir jāpastiprina PESCO projektu īstenošanas progresa pārskatīšanas process, izmantojot skaidrus, mērķorientētus un pārredzamus kritērijus, kas izstrādāti ciešā koordinācijā ar IDV. Turklāt tā uzsver, ka tad, ja projekta dalībnieces konstatē, ka projektu īstenošanā ir grūtības sasniegt rezultātus, šo projektu īstenošana būtu vai nu jāatsāk, vai jāizbeidz, lai nodrošinātu visu PESCO projektu atbilstību un uzticamību.

                  13.

                  Padome uzskata – lai varētu labāk novērtēt projektu progresu un apzināt sinerģijas, būtu jārīko tematiski darbsemināri par PESCO projektu pārvaldību un pasākumi par projektu progresu nolūkā veicināt turpmākas diskusijas starp IDV. Padome arī atzīst, ka ir jāuzlabo kopējā izpratne par terminiem un definīcijām attiecībā uz projektu izstrādi un pārvaldību. Turklāt PESCO sekretariātam arī turpmāk vajadzētu pēc pieprasījuma sniegt speciālās zināšanas un atvieglot sadarbību ar citiem ES aktoriem attiecībā uz iespējamām sinerģijām ar citiem ES instrumentiem un iniciatīvām, kas izstrādātas citās attiecīgās ES iestāžu sistēmās, lai nodrošinātu pārredzamību un iekļautību un izvairītos no nevajadzīgas dublēšanās.

                  14.

                  Padome uzsver, ka attiecīgā gadījumā un kad projekta dalībnieki, apsverot atbalsta nozīmes piešķiršanu PESCO sekretariātam, piekrīt, būtu jāapsver projektu kopu veidošana, projektu apvienošana vai sagrupēšana, lai palielinātu sinerģiju, to ietekmi un efektivitāti, taupītu resursus un novērstu dublēšanos.

                  15.

                  Lai apzinātu turpmākos PESCO projektu priekšlikumus, Padome iesaka turpināt par pamatu izmantot ES spēju attīstības prioritātes, par kurām panākta vienošanās un kuras izriet no CDP, un kuras ietver HICG, un kā īstenošanas norādes izmantot saistītās SCC. Turklāt CARD apkopotās analīzes un CARD ziņojuma konstatējumi būtu jāuzskata par soli uz priekšu, lai palīdzētu IDV apzināt sadarbības projektu iespējas, tostarp operatīvajā jomā. Padome uzsver, ka piemēroti PESCO projekti nākotnē varētu saņemt finansējumu no Eiropas Aizsardzības fonda (EAF), ja tie ir tiesīgi to saņemt.

                  16.

                  Lai gan IDV tiek mudinātas turpināt iesniegt projektu priekšlikumus, kas aptver plašu tematu klāstu, Padome arī aicina iesniegt projektu priekšlikumus ar operatīvāku ievirzi un vairāk īstermiņa ietekmi, pamatojoties uz jau esošajām spējām. Šajā nolūkā kopā ar IDV var izstrādāt precīzākus vai papildu kritērijus, lai atlasītu labāk izstrādātus projektu priekšlikumus, kuri tiešā veidā palīdz mazināt trūkumus, kas konstatēti CDP, tostarp HICG.

                  17.

                  Saskaņā ar tās 2019. gada jūnija secinājumiem par drošību un aizsardzību ES globālās stratēģijas kontekstā Padome sagaida, ka pēc iespējas drīz tiks pieņemts Padomes lēmums par vispārējiem nosacījumiem, pēc kuriem trešās valstis izņēmuma kārtā varētu uzaicināt piedalīties atsevišķos PESCO projektos saskaņā ar Lēmuma (KĀDP) 2017/2315 4. panta 2. punkta g) apakšpunktu un 9. pantu, PESCO paziņojumā sniegtajiem norādījumiem, kā arī Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/909 (5), ar ko nosaka kopēju pārvaldes noteikumu kopumu PESCO projektiem.

            V.   PESCO stratēģiskais pārskats

                  18.

                  IDV virzīts PESCO stratēģiskās pārskatīšanas process tika sākts 2019. gada decembrī, novērtējot PESCO ciešāko saistību izpildi, kā noteikts Lēmumā (KĀDP) 2017/2315. V daļā izklāstītajos priekšlikumos un ieteikumos ir ņemtas vērā dažādās diskusijas un komentāri, ko sniegušas IDV, tostarp gada pārskatā sniegtie ieteikumi.
                  Saistības

                  19.

                  Padome uzsver, ka pašreizējais ciešāko saistību kopums ir sevi apliecinājis kā stabilas pamatnostādnes, lai nodrošinātu PESCO konsekventu īstenošanu, un tādēļ šajā posmā to nevajadzētu mainīt. Tomēr Padome arī uzsver, ka ir jāpastiprina centieni, lai izpildītu šīs ciešākās saistības.

                  20.

                  Turklāt Padome uzsver, ka šogad veiktā PESCO stratēģiskās pārskatīšanas procesa ietvaros IDV ir jāvienojas par nākamā PESCO posma (2021–2025) mērķiem un konkrētiem rezultātiem, apsverot arī jaunas sadarbības jomas, ņemot vērā mainīgos drošības apstākļus, jo īpaši, bet ne tikai klimata pārmaiņas, hibrīddraudu apkarošanu, kiberdrošību, mākslīgo intelektu, ar kosmosu saistītos aspektus, enerģētisko drošību un jūras satiksmes drošību, kā arī par konkrētiem rezultātiem, kas jāsasniedz gan no spēju viedokļa, gan no operatīvā viedokļa. Turklāt būtu jāņem vērā apzinātās vidēja termiņa un ilgtermiņa sekas un problēmas, kādas rodas, reaģējot uz sarežģītām ārkārtas situācijām – tādām kā pandēmijas –, ko varētu risināt PESCO ietvaros. Pārskatot un atjauninot Padomes 2018. gada 15. oktobra ieteikumu par precīzākiem mērķiem, būtu jāņem vērā viss iepriekš minētais. Padome uzsver, ka šā procesa ietvaros ir jāizmanto PESCO stratēģiskā pārskatīšana, lai apzinātu tos projektus, kuri līdz 2025. gadam sāks sniegt konkrētus rezultātus.

                  21.

                  Padome uzsver, ka būtu jāturpina izskatīt iespējas, kā uzlabot turpmākos pasākumus pēc visu ciešāko saistību izpildes, tostarp politiskajā līmenī un ar Politikas un drošības komitejas (PDK) starpniecību, jo īpaši tur, kur progresu kā nepietiekamu bija novērtējis Augstais pārstāvis un uzsvērusi Padome, proti, attiecībā uz operatīvajām saistībām, kā arī saistībām, kas attiecas uz Eiropas sadarbības pieeju. Tiek arī mudināts veikt turpmākas diskusijas par progresa rādītājiem, kuri IDV varētu palīdzēt plānot ciešāko saistību izpildi un atvieglot progresa novērtēšanu, kā norādīts Padomes 2018. gada 15. oktobra ieteikuma 2. punktā.

                  22.

                  Padome uzsver, ka varētu apsvērt un sīkāk izpētīt inovatīvu stimulu iespējas, lai veicinātu PESCO operatīvo saistību izpildi, īpašu uzmanību pievēršot tam, lai uzlabotu spēku pieejamību KDAP misijām un operācijām, to izvietojamību un sadarbspēju. Tā uzsver, ka šajā nolūkā būtu jāņem vērā arī notiekošais darbs un jāsniedz informācija par turpmākiem centieniem attiecībā uz KDAP militāro misiju un operāciju kopīgo finansējumu.

                  23.

                  Padome uzsver, ka diskusijās par stratēģiskajiem orientieriem (Strategic Compass) un tās analīzi par ES līmeņa apdraudējumu, kas jāsniedz līdz 2020. gada beigām, būtu jānosaka skaidrāka ievirze ES iniciatīvām, tādām kā PESCO. Šis nepieciešamais process varētu vēl vairāk palīdzēt veidot kopīgo Eiropas drošības un aizsardzības kultūru, ko iedvesmo mūsu kopīgās vērtības un mērķi un kas respektē dalībvalstu drošības un aizsardzības politiku īpašo raksturu.

                  24.

                  Padome atzīst, ka ir jāturpina centieni, tostarp izmantojot PESCO stratēģisko pārskatīšanu, nodrošināt dažādu ES aizsardzības iniciatīvu (CARD, PESCO un nākotnes EAF) saskanību un koordināciju dalībvalstu stingrākā politiskā uzraudzībā un vadībā, tostarp ministru līmenī, bet vienlaikus atzīst, ka minētās iniciatīvas ir atšķirīgas un ka tām ir atšķirīgi juridiskie pamati.
                  Projekti

                  25.

                  Padome uzsver, ka PESCO projektu cikls būtu jāsaskaņo ar CARD ciklu, lai varētu izmantot tā konstatējumus un ieteikumus kā sadarbības projektu iespēju virzītāju un nodrošināt IDV uzlabotu sistēmu vērienīgāku projektu priekšlikumu iesniegšanai, tostarp operatīvajā jomā. Turklāt HLGP rezultāti ir īpaši svarīgi KDAP misijām un operācijām, un tas būtu jāņem vērā, ierosinot jaunus PESCO projektus nolūkā stiprināt operatīvo saistību izpildi. Minētajiem apsvērumiem vajadzētu būt projektu iesniegšanas cikla noteikšanas pamatā, vienlaikus ņemot vērā līdzsvaru starp administratīvo slogu un PESCO projektu rezultātiem un kvalitāti.
                  Procesi

                  26.

                  Attiecībā uz valsts īstenošanas plānu ciklu Padome aicina PESCO sekretariātu piedāvāt sīki izklāstītas iespējas, kā uzlabot saskaņotību starp PESCO valsts īstenošanas plāniem un CARD cikliem, kā arī HLGP. Šajā nolūkā par mērķi būtu jāizvirza arī administratīvā sloga mazināšana un valsts īstenošanas plānu kvalitātes uzlabošana, nodrošinot arī atbilstīgu detalizācijas pakāpi. Tā uzsver, ka vienlaikus ir jānodrošina vajadzīgais politiskais impulss, kā arī to, ka Padomes uzdevums ir katru gadu sniegt PESCO stratēģisko ievirzi un norādes. Padomei būtu arī jāapsver iespēja pielāgot termiņus, kuros IDV ir jāiesniedz PESCO dokumenti, tostarp attiecībā uz valsts īstenošanas plānu un projektu priekšlikumu iesniegšanu.

            VI.   Turpmākā virzība

                  27.

                  Padome aicina:

                              —

                                 PESCO sekretariātu 2020. gadā sagatavot un sarīkot specializētus darbseminārus ar IDV par to, kā vēl vairāk uzlabot saistītos PESCO procesus (cita starpā turpmākos PESCO valsts īstenošanas plānus, projektu ciklus un procesus un saskaņotību starp valsts īstenošanas plāniem un CARD, kā arī HLGP), un, lai sagatavotu secības/precīzāku mērķu pielāgošanu, apzināt galvenos PESCO politikas mērķus un uzdevumus laikposmam no 2021. līdz 2025. gadam,

                              —

                                 PESCO sekretariātu izklāstīt iespējas turpmāko pasākumu uzlabošanai un izskatīt stimulu iespējas attiecībā uz tādu atsevišķu saistību izpildi, ko IDV nav izpildījušas pietiekami apmierinoši,

                              —

                                 PESCO sekretariātu līdz 2020. gada beigām iesniegt apstiprināšanai dokumentu, lai pabeigtu PESCO stratēģisko pārskatīšanu, un

                              —

                              IDV pārskatīt savus valsts īstenošanas plānus, lai vajadzības gadījumā tos atjauninātu.

         Briselē, 2020. gada 15. jūnijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            A. METELKO-ZGOMBIĆ

         (1)  OV L 331, 14.12.2017., 57. lpp.

         (2)  OV C 88, 8.3.2018., 1. lpp.

         (3)  OV C 374, 16.10.2018., 1. lpp.

         (4)  OV C 166, 15.5.2019., 1. lpp.

         (5)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2018/909 (2018. gada 25. jūnijs), ar ko nosaka kopēju pārvaldes noteikumu kopumu PESCO projektiem (OV L 161, 26.6.2018., 37. lpp.).


title: Padomes Ieteikums (ES) 2020/1052 (2020. gada 16. jūlijs), ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu

text:
                  17.7.2020

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 230/26

         PADOMES IETEIKUMS (ES) 2020/1052
         (2020. gada 16. jūlijs),
         ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu
         EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta b) un e) apakšpunktu un 292. panta pirmo un otro teikumu,
         tā kā:

                     (1)

                     Padome 2020. gada 30. jūnijā pieņēma Ieteikumu par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (1) (“Padomes ieteikums”).

                     (2)

                     Padomes ieteikums paredz, ka dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 1. jūlija, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz Padomes ieteikuma I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem. Reizi divās nedēļās Padomei I pielikumā minētais trešo valstu saraksts būtu jāpārskata un vajadzības gadījumā jāatjaunina, vispirms veicot vispārēju izvērtējumu, balstoties uz Padomes ieteikumā minēto metodiku, kritērijiem un informāciju, un pēc rūpīgas konsultēšanās ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem.

                     (3)

                     Kopš tā laika Padomē ir notikušas diskusijas, rūpīgi konsultējoties ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem, par Padomes ieteikuma I pielikumā iekļautā trešo valstu saraksta pārskatīšanu un piemērojot Padomes ieteikumā noteiktos kritērijus un metodiku. Šo diskusiju rezultātā būtu jāgroza I pielikumā iekļautais trešo valstu saraksts. Konkrēti, no saraksta būtu jāsvītro Serbija un Melnkalne.

                     (4)

                     Robežkontrole ir ne tikai tās dalībvalsts interesēs, pie kuras ārējām robežām to veic, bet arī visu to dalībvalstu interesēs, kuras ir atcēlušas iekšējo robežkontroli. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pie ārējām robežām veiktie pasākumi tiek koordinēti, lai nodrošinātu labu Šengenas zonas darbību. Šajā nolūkā dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 16. jūlija, būtu koordinētā veidā jāturpina atcelt pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz to trešo valstu iedzīvotājiem, kuras uzskaitītas Padomes ieteikuma I pielikumā, kas grozīts ar šo ieteikumu.

                     (5)

                     Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un LESD, Dānija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Dānijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro. Tā kā šis ieteikums pilnveido Šengenas acquis, Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo ieteikumu, izlemj, vai tā to ieviesīs.

                     (6)

                     Šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (2); tādēļ Īrija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Īrijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro.

                     (7)

                     Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Padomes Lēmuma 1999/437/EK (3) 1. panta A punktā.

                     (8)

                     Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (4) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK (5) 3. pantu.

                     (9)

                     Attiecībā uz Lihtenšteinu – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (6) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Lēmuma 2011/350/ES (7) 3. pantu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
         Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu groza šādi:

                     1)

                     Padomes ieteikuma 1. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:

                                 “1.

                                 Dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 16. jūlija, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem.”;

                     2)

                     ieteikuma I pielikumu aizstāj ar šādu:

                           “I PIELIKUMS
                           Trešās valstis, kuru iedzīvotājus nebūtu jāskar pagaidu ierobežojumam pie ārējām robežām nebūtiskiem ceļojumiem uz ES.

                                       1.

                                       ALŽĪRIJA

                                       2.

                                       AUSTRĀLIJA

                                       3.

                                       KANĀDA

                                       4.

                                       GRUZIJA

                                       5.

                                       JAPĀNA

                                       6.

                                       MAROKA

                                       7.

                                       JAUNZĒLANDE

                                       8.

                                       RUANDA

                                       9.

                                       DIENVIDKOREJA

                                       10.

                                       TAIZEME

                                       11.

                                       TUNISIJA

                                       12.

                                       URUGVAJA

                                       13.

                                       ĶĪNA (*1)

                        (*1)  Ja tiek apstiprināta savstarpība."

            Briselē, 2020. gada 16. jūlijā

                  Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs

               M. ROTH

            (1)  OV L 208 I, 1.7.2020., 1. lpp.

            (2)  Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

            (3)  OV L 176, 10.7.1999., 36. lpp.

            (4)  OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.

            (5)  Padomes Lēmums 2008/146/EK (2008. gada 28. janvāris) par to, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.).

            (6)  OV L 160, 18.6.2011., 21. lpp.

            (7)  Padomes Lēmums 2011/350/ES (2011. gada 7. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā saistībā ar kontroles atcelšanu pie iekšējām robežām un personu pārvietošanos (OV L 160, 18.6.2011., 19. lpp.).


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2020/1743 (2020. gada 18. novembris) par ātro antigēna testu izmantošanu, lai diagnosticētu SARS-CoV-2 infekciju

text:
               23.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 392/63

      KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2020/1743
      (2020. gada 18. novembris)
      par ātro antigēna testu izmantošanu, lai diagnosticētu SARS-CoV-2 infekciju
      EIROPAS KOMISIJA,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (1) 168. panta 7. punktu veselības politikas noteikšana, kā arī veselības aizsardzības pasākumu organizēšana un sniegšana joprojām ir dalībvalstu kompetencē. Tādējādi ES dalībvalstis ir atbildīgas par lēmumu pieņemšanu attiecībā uz Covid-19 testēšanas stratēģiju izstrādi un īstenošanu, arī ātro antigēna testu izmantošanu, ņemot vērā valstu epidemioloģisko un sociālo situāciju, kā arī testējamo mērķgrupu.

                  (2)

                  SARS-CoV-2 inficēto skaits turpina augt un noslogo veselības aprūpes darbiniekus, kuri ņem paraugus, un laboratorijas, kuras veic Covid-19 testus, līdz ar to starplaiks no testa pieprasīšanas līdz testa rezultātam palielinās. Tā kā arī Covid-19 testēšanas vietas un pakalpojumi ir labāk pieejami nekā 2020. gada sākumā, kad Eiropā bija pirmais pandēmijas vilnis, ir milzīgs pieprasījums pēc testiem – bieži vien lielāks nekā testēšanas iespējas.

                  (3)

                  Zinātne un tehnika nemitīgi attīstās, un tiek gūta arvien lielāka izpratne par šo vīrusu, tāpēc paveras jaunas iespējas Covid-19 diagnosticēšanā izmantot dažādas metodikas un pieejas. Patlaban zelta standarts Covid-19 diagnostikā ir RT-PĶR tests, ko gan Pasaules Veselības organizācija (PVO), gan Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC) uzskata par visuzticamāko metodi, ar kādu testēt saslimušos un kontaktpersonas (2).

                  (4)

                  Eiropas tirgū parādās arvien vairāk jaunas paaudzes testu, kas ir ātrāki un lētāki, – tā saucamos ātros antigēna testus, kas nosaka vīrusa proteīnu (antigēnu) klātbūtni, var izmantot esošas infekcijas konstatēšanai. Eiropas Komisijas Covid-19 in vitro diagnostikas ierīču un testēšanas metožu datubāzē ir iekļauti 72 ātrie antigēna testi, kuriem ir CE zīme (3).

                  (5)

                  Ātro antigēna testu laišanu tirgū patlaban reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/79/EK (4). Saskaņā ar minēto direktīvu SARS-CoV-2 ātro antigēna testu ražotājam jāsagatavo tehniskā dokumentācija, kurā ir skaidri parādīts, ka tests ir drošs un darbojas, kā to paredzējis ražotājs, un ir apliecināta atbilstība direktīvas I pielikumā noteiktajām prasībām. Pēc tam ražotājs savai ierīcei var izdot ES atbilstības deklarāciju un pievienot CE zīmi. No 2022. gada 26. maija direktīvu aizstās Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/746 par in vitro diagnostikas medicīniskajām ierīcēm (5). Saskaņā ar minēto regulu uz ātrajiem antigēna testiem attieksies stingrākas prasības par ierīces veiktspēju un pamatīgu novērtējumu, ko veic paziņota struktūra.

                  (6)

                  Ievērojot Komisijas pamatnostādnes par Covid-19 in vitro diagnostikas testiem (6), dalībvalstu kompetento iestāžu Medicīnisko ierīču koordinācijas grupa (MDCG) patlaban strādā, lai veicinātu to, ka tiek saskaņoti piemērots tiesiskais regulējums attiecībā uz testu laišanu tirgū, arī norādes ražotājiem atbilstīgi Direktīvai 98/79/EK. Turklāt Komisija ar MDCG sniegto pienesumu plāno Covid-19 testiem, t. sk. ātrajiem antigēna testiem, izstrādāt un pieņemt kopīgas specifikācijas atbilstīgi Regulai (ES) 2017/746 (7).

                  (7)

                  2020. gada 15. aprīlī Komisija pieņēma Pamatnostādnes par Covid-19 in vitro diagnostikas testiem un to veiktspēju (8), kurās sniegts Covid-19 testēšanas pārskats un apsvērumi par testu veiktspēju. Tā uzsver, ka atbilstīgi Direktīvai 98/79/EK ražotājam jānorāda paredzētais ierīces nolūks un ka ierīcei jābūt izstrādātai un izgatavotai tā, lai būtu piemērota šim paredzētajam nolūkam, arī paredzētajam lietotājam un klīniskajiem aspektiem, tādiem kā mērķa grupām. Ražotājam arī jānorāda ierīces analītiskās veiktspējas dati, un tiem jāatbilst paredzētajam nolūkam. Ierīcei klāt pievienotajā informācijā jāņem vērā potenciālo lietotāju apmācība un zināšanas.

                  (8)

                  PVO 2020. gada 11. septembrī publicēja pagaidu norādījumus par ātro antigēna testu izmantošanu Covid-19 noteikšanai (9). Tajos valstīm ir izskaidrots, kā šie testi var būt noderīgi un ka testi ir jāizvēlas apdomīgi. Kā uzsvērusi PVO, lai arī ātrie antigēna testi dažādos apstākļos un scenārijos SARS-CoV-2 infekcijas diagnosticēšanā var būt lietderīgi, to klīniskā veiktspēja vēl nav optimāla un jāievēro piesardzība.

                  (9)

                  No esošajiem modeļiem PVO iesaka izmantot tos ātros antigēna testus, kas atbilst minimālajām veiktspējas prasībām, t. i., jutība ≥ 80 % un specifiskums ≥ 97 %, un uzskata, ka šie testi būtu jāizmanto it sevišķi tad, ja RT-PĶR testu pieejamība ir uz laiku ierobežota vai ja sakarā ar ilgstošu starplaiku no testa pieprasīšanas līdz testa rezultātam zūd klīniskā lietderība. Ar ātrajiem antigēna testiem var ātri identificēt tos cilvēkus, kuriem ir lielāks risks izplatīt infekciju, it sevišķi apstākļos, kad notiek intensīva vīrusa pārnese sabiedrībā.

                  (10)

                     ECDC ir izdevis norādījumus par piemērotām SARS-CoV-2 testēšanas stratēģijām, ar kurām var sasniegt konkrētus sabiedrības veselības mērķus dažādās epidemioloģiskajās situācijās (10). Šie norādījumi nodrošina satvaru, kurā SARS-CoV-2 testēšanai ir būtiska nozīme uzticamu uzraudzības datu radīšanā, kontrolējot vīrusa pārnesi sabiedrības grupās, novēršot pārnesi augsta riska apstākļos un ierobežojot vīrusa atkārtotu ievazāšanu grupās, kurās ir panākta ilgstoša pārneses kontrole.

                  (11)

                  Lielākā daļa no pašreiz pieejamajiem ātrajiem antigēna testiem uzrāda zemāku jutību nekā RT-PĶR testi. ECDC norādījumi (11) par ātro antigēna testu izmantošanu nosaka dažādu testēšanas stratēģiju piemērotību dažādās epidemioloģiskajās situācijās un apstākļos un paredzēto klīnisko veiktspēju, pamatojoties uz pašreiz pieejamajiem pierādījumiem. Līdz šim ātro antigēna testu klīniskās izvērtēšanas pētījumi rāda 29 %–93,9 % jutību un 80,2 %–100 % testa specifiskumu salīdzinājumā ar zelta standartu – RT-PĶR testu. Ātro antigēna testu jutība ir lielāka, ja tos izmanto piecu dienu laikā pēc pirmo simptomu parādīšanās un testē paraugus, kuros ir liela vīrusa slodze.

                  (12)

                  Tomēr ātrajiem antigēna testiem var būt liela priekšrocība salīdzinājumā ar RT-PĶR testiem (vienkāršs aprīkojums, mazāks skaits augsti kvalificētu operatoru, pieejamāka cena un savlaicīgāki rezultāti), jo nodrošina veselības aprūpes pakalpojumus ar viegli izmantojamiem un ātriem rezultātiem, kas palīdzēs arī atslogot veselības aprūpes sistēmas. Piemēram, ja tos izmanto mērķtiecīgākās visu iedzīvotāju testēšanas pieejās, risku neatklāt visus gadījumus vai pseidonegatīvu rezultātu risku atsver rezultātu savlaicīgums un iespēja atkārtoti testēt personas, kam sākotnēji bijis negatīvs testa rezultāts. Pozitīva vai negatīva testa rezultāta prediktīvā vērtība ir atkarīga no testa veiktspējas un infekcijas izplatības testēto iedzīvotāju vidū. Tāpēc šie elementi būtu pienācīgi jāapsver ātro antigēna testu rezultātu interpretēšanā.

                  (13)

                  Attiecībā uz iespēju antigēna testus izmantot asimptomātiskām personām jāatzīmē, ka pagaidām par ātro antigēna testu veiktspēju pieejamie dati ir ļoti ierobežoti. Turklāt pašreiz pieejamo ātro antigēna testu ražotāju instrukcijās pie mērķa grupām asimptomātiskas personas nav minētas.

                  (14)

                  Ņemot vērā jaunākos zinātnes un tehnikas sasniegumus un epidemioloģisko situāciju, kā nākamo varētu apsvērt iespēju ātros antigēna testus izmantot ceļotājiem. Piemēram, kā paziņots Komisijas 2020. gada 28. oktobra ieteikumā par Covid-19 testēšanas stratēģijām, ECDC un Eiropas Savienības Aviācijas drošības aģentūra (EASA) kopīgi izstrādā drošākas gaisa satiksmes protokolu, arī kopīgu testēšanas pieeju lidostās.

                  (15)

                  Svarīga struktūra Savienības nozīmes sabiedrības veselības krīžu koordinēšanā ir Veselības drošības komiteja. Tās funkcija ir pastiprināt koordināciju un dalīties paraugpraksē un informācijā par valstu gatavības un reaģēšanas plānošanu. Ātro antigēna testu izmantošana tika apspriesta kopš 2020. gada septembra sākuma. Vairākas dalībvalstis ir sākušas ātros antigēna testus izmantot praksē un to izmantošanu ir iekļāvušas valsts Covid-19 testēšanas stratēģijās. Turklāt lielākā daļa dalībvalstu pašlaik veic validācijas pētījumus vai eksperimentālos pētījumus, lai novērtētu ātro antigēna testu klīnisko veiktspēju konkrētos apstākļos un diagnosticētu SARS-CoV-2 infekciju noteiktās iedzīvotāju mērķgrupās.

                  (16)

                  Komisijas 2020. gada 28. oktobra Ieteikumā par Covid-19 testēšanas stratēģijām, tai skaitā ātro antigēna testu izmantošanu (12), ir izklāstīti norādījumi valstīm attiecībā uz galvenajiem elementiem, kas jāņem vērā valsts, reģionālajās vai vietējās testēšanas stratēģijās. Dokumentā sniegtajos ieteikumos galvenā uzmanība ir pievērsta Covid-19 testēšanas stratēģiju tvērumam, prioritārajām grupām un konkrētām situācijām, kas jāņem vērā, un ir izvērsti galvenie jautājumi, kas saistīti ar testēšanas spējām un resursiem.

                  (17)

                  Turklāt dalībvalstīm ir ieteikts vienoties par kritērijiem, kas jāizmanto, izvēloties ātros antigēna testus, jo īpaši par tiem kritērijiem, kas saistīti ar testu klīnisko veiktspēju, piemēram, jutību un specifiskumu, kā arī panākt vienošanos par scenārijiem un apstākļiem, kuros ātros antigēna testus ir lietderīgi izmantot, piemēram, apstākļos, kuros ir liela infekcijas pārnese sabiedrībā.

                  (18)

                  Turklāt ieteikumā Komisija ir apņēmusies sadarboties ar dalībvalstīm, lai izveidotu ātro testu izvērtēšanas, apstiprināšanas un savstarpējas atzīšanas, kā arī testu rezultātu savstarpējas atzīšanas satvaru, ko panākt ir šā ieteikuma mērķis.

                  (19)

                  Uzņēmējiem jāizpilda piemērojamajos ES tiesību aktos izvirzītās prasības. Izpildīdams šīs prasības un ražojumam pievienodams CE zīmi, ražotājs norāda, ka ražojums atbilst visām juridiskajām prasībām, kādas attiecas uz CE zīmi, un ka to var pārdot visā EEZ. Dalībvalstīm ir iespēja noteiktu ierīču pieejamību ierobežot, ja tās uzskata, ka tas ir veselības un drošības aizsardzības vai sabiedrības veselības interesēs (13). Testu izvēle valstu līmenī būs atkarīga no testu pieejamības un no ieviestajām valstu testēšanas stratēģijām, piemēram, kādiem nolūkiem un kādās kombinācijās testus paredzēts izmantot un kādi veiktspējas dati ir pieņemti, ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts, reģiona, veselības iestādes vai pacientu grupas epidemioloģisko un klīnisko situāciju. Sadarbība ES līmenī, novērtējot pierādījumus, kas ievākti, izmantojot šos testus klīniskajā praksē, arī EUnetHTA vienotās rīcības īstenošanas laikā, var ievērojami atbalstīt valsts stratēģiju izstrādi.

                  (20)

                  Rezultatīvai testēšanai ir būtiska nozīme iekšējā tirgus netraucētā darbībā, jo tā ļauj veikt mērķtiecīgus izolācijas vai karantīnas pasākumus. Ātro antigēna testu savstarpēja atzīšana ļaus samazināt brīvas pārvietošanās ierobežojumus saskaņā ar Padomes Ieteikumu (ES) 2020/1475 (14) par koordinētu pieeju brīvas pārvietošanās ierobežošanai sakarā ar Covid-19 pandēmiju.

                  (21)

                  Dalībvalstu veselības dienestiem būtu savstarpēji jāatzīst ātro antigēna testu rezultāti, ievērojot šajā ieteikumā izklāstītos norādījumus. Lai atbalstītu savstarpēju atzīšanu, starp dalībvalstīm būtu jāturpina kopīgas diskusijas par valsts testēšanas stratēģijām, jo īpaši Veselības drošības komitejā un ņemot vērā no ECDC saņemtās atsauksmes un citus attiecīgus sadarbības centienus, piemēram, EUnetHTA vienoto rīcību.

                  (22)

                  ES sadarbība veselības aprūpes tehnoloģiju novērtēšanas jomā ir izrādījusies noderīga šajā jomā kompetentajām valstu iestādēm, kuras tādējādi saņem norādījumus attiecībā uz SARS-CoV-2, to skaitā par antigēna testu izmantošanu. Komisija ir ierosinājusi šajā jomā vēl vairāk stiprināt sadarbību ES līmenī (15). ES veselības aprūpes tehnoloģiju novērtēšanas regulējuma īstenošana būs svarīgs instruments, ar ko kopīgi strādāt, apvienot resursus, dalīties pieredzē un sniegt pierādījumus, kas vajadzīgi pamatotu lēmumu pieņemšanai, to skaitā par antigēna testu izmantošanu.

                  (23)

                  Turklāt, lai sniegtu papildu atbalstu dalībvalstīm, kuras ievieš ātro antigēna testu izmantošanu, Komisija ir atvēlējusi 100 miljonus EUR no Eiropas atbalsta instrumenta (ESI) ātro antigēna testu iegādei un izplatīšanai dalībvalstīm. Turklāt Komisija ir uzsākusi ar dalībvalstīm kopīgu iepirkumu, lai veicinātu taisnīgu un vienlīdzīgu piekļuvi ātrajiem antigēna testiem.

                  (24)

                  Šā ieteikuma pamatā ir jaunākie ECDC un PVO norādījumi. To var atjaunināt, ņemot vērā jaunus zinātniskos pierādījumus, jaunākos tehnoloģiskos sasniegumus un epidemioloģiskās situācijas attīstību,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      1.   IETEIKUMA MĒRĶIS

                  (1)

                  Šajā ieteikumā ir izklāstīti norādījumi dalībvalstīm attiecībā uz ātro antigēna testu izmantošanu SARS-CoV-2 infekcijas noteikšanai, pamatojoties uz 28. oktobra ieteikumu par Covid-19 testēšanas stratēģijām.

                  (2)

                  Tajā dalībvalstīm ieteikts papildus RT-PĶR testiem veikt ātros antigēna testus tādos skaidri noteiktos apstākļos, kad antigēna testu izmantošana ir piemērota, un ar mērķi ierobežot koronavīrusa izplatīšanos, konstatēt SARS-CoV-2 infekcijas gadījumus un ierobežot izolācijas un karantīnas pasākumus.

                  (3)

                  Šis ieteikums arī tiecas nodrošināt personu brīvu pārvietošanos un netraucētu iekšējā tirgus darbību laikā, kad testēšanas spējas ir ierobežotas.

                  (4)

                  Jo īpaši šajā ieteikumā īpaša uzmanība pievērsta kritērijiem, kas jāpiemēro ātro antigēna testu atlasē, apstākļiem, kādos šādu testu izmantošana ir lietderīga, testēšanas operatoriem, kā arī ātro antigēna testu un to rezultātu validēšanai un savstarpējai atzīšanai.

            2.   ĀTRO ANTIGĒNA TESTU ATLASES KRITĒRIJI

                  (5)

                  Lai pēc iespējas lielākā mērā izvairītos no pseidonegatīviem un pseidopozitīviem testa rezultātiem, dalībvalstīm būtu jācenšas izmantot ātros antigēna testus ar pieņemamu testa veiktspēju, t. i., ≥ 80 % jutību un ≥ 97 % specifiskumu.

                  (6)

                  Ātrie antigēna testi būtu jāveic īpaši apmācītam veselības aprūpes personālam vai, vajadzības gadījumā, apmācītiem operatoriem un saskaņā ar ražotāja norādījumiem. Kritiski svarīgs aspekts, kas bieži vien netiek ņemts vērā, ir parauga ņemšana. Jābūt arī pieejamiem protokoliem attiecībā uz paraugu efektīvu ņemšanu un rīkošanos ar tiem.

                  (7)

                  Ātrie antigēna testi jāveic piecu dienu laikā pēc simptomu parādīšanās vai septiņu dienu laikā pēc kontakta ar apstiprinātu Covid-19 gadījumu.

                  (8)

                  Pirms ātrie antigēna testi tiek pieņemti lietošanai, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka šādi testi ir marķēti ar CE zīmi (16), un pirms to ieviešanas klīniskajā praksē jānodrošina, ka šie testi ir validēti, kā aprakstīts šajā ieteikumā, attiecībā pret standarta RT-PĶR testiem un iedzīvotāju mērķgrupā un lietošanai paredzētajos apstākļos.

            3.   IETEICAMIE APSTĀKĻI ANTIGĒNA TESTU IZMANTOŠANAI

                  (9)

                  Ja RT-PĶR testu pieejamība uz laiku ir ierobežota, var apsvērt iespēju ātros antigēna testus izmantot, lai testētu personas ar Covid-19 līdzīgiem simptomiem vietās, kur pozitīvo testa rādījumu īpatsvars ir augsts vai ļoti augsts, piemēram, ≥ 10 %.

                  (10)

                  Ātro antigēna testu veikšana var būt ieteicama personu pārbaudei neatkarīgi no simptomiem tad, ja tas notiek apstākļos, kuros gaidāms, ka pozitīvo testa rādījumu īpatsvars būs ≥ 10 %, piemēram, kontaktu izsekošanas un uzliesmojumu izmeklēšanas kontekstā.

                  (11)

                  Lai mazinātu Covid-19 ietekmi uz veselības aprūpi un sociālo aprūpi, būtu jāapsver iespēja ātros antigēna testus veikt, uzņemot pacientus veselības aprūpes iestādēs, kā arī šķirojot pacientus vai iedzīvotājus ar simptomiem (līdz 5 dienām kopš simptomu parādīšanās), piemēram, lai pacientus norīkotu uz izolācijas telpām.

                  (12)

                  Lai atklātu personas ar augstu pārneses potenciālu sabiedrībā un mazinātu slodzi veselības aprūpes iestādēm, ātro antigēna testu izmantošana būtu jāapsver arī mērķtiecīgākā visu iedzīvotāju testēšanas pieejā, piemēram, vietējās sabiedrības līmenī, kā arī citās augstas prevalences situācijās, un saistībā ar ierobežojošiem pasākumiem. Šādās situācijās risku neatklāt visus gadījumus vai pseidonegatīvu rezultātu risku atsver rezultātu savlaicīgums un iespēja atkārtoti testēt personas ar sākotnēji negatīvu testa rezultātu. Apstiprinošais tests ļaus papildus pamatot diagnozi, kā norādīts šajā ieteikumā.

                  (13)

                  Lai augstas prevalences situācijās un/vai ar ierobežotām RT-PĶR testēšanas spējām noteiktu personas ar augstu pārneses potenciālu, būtu jāapsver iespēja ātros antigēna testus izmantot (piem., ik pēc 2–3 dienām) veselības aprūpes, mājas un sociālās aprūpes, citu ilgtermiņa aprūpes iestāžu, slēgta tipa iestāžu (piem., cietumu vai administratīvās aizturēšanas centru, citas patvēruma meklētāju un migrantu uzņemšanas infrastruktūras), citu attiecīgo nozaru (gaļas pārstrādes uzņēmumu, kautuvju u. c.) attiecīgo priekšplāna darbinieku un citu līdzīgu struktūru personāla atkārtotā testēšanā.

                  (14)

                  Zemas prevalences situācijās ātro antigēna testu izmantošana būtu jākoncentrē uz apstākļiem un situācijām, kur inficēto personu ātra identificēšana sekmē uzliesmojumu pārvaldību un (augsta) riska grupu, piemēram, medicīniskā personāla vai citu ilgtermiņa aprūpes iestāžu personāla, regulāru kontroli. Šādās situācijās jānovērtē risks, kas saistīts ar pozitīvu gadījumu nekonstatēšanu, un risks, kas saistīts ar izolācijas un karantīnas pasākumu īstenošanu kļūdaini identificētu pozitīvu gadījumu dēļ. To varētu risināt ar apstiprinošu testu.

                  (15)

                  Ja ātro antigēna testu veic iedzīvotāju grupā ar augstu infekcijas prevalenci, negatīvi rezultāti jāapstiprina vai nu ar RT-PĶR, vai ar atkārtotu ātro antigēna testu. Ja ātro antigēna testu veic iedzīvotāju grupā ar zemu infekcijas prevalenci, pozitīvi rezultāti jāapstiprina vai nu ar RT-PĶR, vai ar atkārtotu ātro antigēna testu. Abos gadījumos apstiprinošā testa izmantošana un izvēle ir atkarīga no tā, vai risks, kas saistīts ar nekonstatētiem pozitīviem gadījumiem vai pseidopozitīvu gadījumu atklāšanu, ir pieļaujams.

            4.   TESTĒŠANAS SPĒJAS UN RESURSI

                  (16)

                  Papildus iepriekšminētajiem apsvērumiem konkrēta diagnostiskā testa izvēle ir atkarīga no esošajām testēšanas spējām. Ja RT-PĶR testu trūkst vai ja starplaiks no šā testa pieprasīšanas līdz rezultātam pārsniedz 24 stundas, ātrā antigēna testa izvēle var būt pamatota atkarībā no paredzētā lietojuma un ar tā veiktspējas ierobežojumiem saistītā riska pielaides.

                  (17)

                  Lai veiktu paraugu ņemšanu, testēšanu, testu analīzi un ziņotu par testu rezultātiem klīniskajam personālam un sabiedrības veselības aizsardzības iestādēm vietējā, reģionālā, valsts un starptautiskā līmenī, ir vajadzīgs apmācīts veselības aprūpes un laboratorijas personāls. Stingri jāievēro ražotāja norādījumi par paraugu ņemšanu, drošu apiešanos ar tiem, izmantošanu un iznīcināšanu, tostarp parauga tips un paredzētais lietojums. Ņemot paraugus, rīkojoties ar tiem un apstrādājot tos, jāveic attiecīgi biodrošības pasākumi. Dalībvalstīm jānodrošina, ka paraugu ņemšanai, testu veikšanai un ziņošanai ir pietiekamas spējas un resursi. Lai nodrošinātu šīs spējas, varētu būt nepieciešams apmācīt papildu testēšanas operatorus, kas nav veselības aprūpes personāls.

                  (18)

                  Medicīniskās laboratorijas, jo īpaši laboratorijas, kas ir ES tīklā un ko akreditējušas dalībvalstu valsts struktūras, pamatojoties uz harmonizēto standartu EN ISO 15189 “Medicīniskās laboratorijas. Kvalitātes un kompetences prasības” un, iespējams, papildu standartiem un prasībām, atbilst augstas kvalitātes prasībām un varētu uzņemties aktīvu lomu ātro antigēna testu veikšanā. Akreditācija arī nodrošina, ka šīs laboratorijas tiek regulāri kontrolētas un atbilst vajadzīgajām kvalitātes un kompetences prasībām.

                  (19)

                  Attiecīgā gadījumā veicot ātros antigēna testus, ir jānodrošina spēja veikt apstiprinošos RT-PĶR testus.

            5.   VALIDĒŠANA UN SAVSTARPĒJA ATZĪŠANA

                  (20)

                  Lai nodrošinātu rezultātu ticamību un salīdzināmību, veicot ātro antigēna testu neatkarīgu validēšanu, dalībvalstīm būtu jāizmanto ECDC (17) izstrādātie tehniskie norādījumi par ātro antigēna testu izmantošanu Covid-19 noteikšanai, jo īpaši attiecībā uz šo testu klīnisko validēšanu.

                  (21)

                  Apsvērumos par ātro antigēna testu validāciju, kā aprakstīts ECDC tehniskajos norādījumos, ņem vērā aspektus, kas saistīti ar testu validēšanu paredzētajam testa lietojumam līdzīgos apstākļos, ražotāja norādījumu ievērošanu, salīdzinājumu ar pašreizējo zelta standartu (RT-PĶR testu), retrospektīvo pieeju elementus un paraugu iedalīšanu kategorijās.

                  (22)

                  Dalībvalstīm būtu ECDC un Komisijai nekavējoties jādara zināmi validācijas rezultāti un paredzētajam lietojumam atbilstošas testēšanas stratēģijas, lai tās pēc iespējas saskaņotu ar citām dalībvalstīm; turklāt dalībvalstīm jāapmainās ar jebkuru citu informāciju par tādu validācijas pētījumu rezultātiem, kas ar ātrajiem antigēna testiem veikti neatkarīgi no testu izstrādātāju un ražotāju veiktajiem pētījumiem. Testēšanas stratēģijās pastāvīgi jāņem vērā jaunā informācija, kas iegūta šajos validācijas pētījumos, un vajadzības gadījumā tās attiecīgi jāpielāgo.

                  (23)

                  Komisija paplašinās esošo Covid-19 diagnostisko testu datubāzi (“Covid-19 in vitro diagnostikas ierīču un testēšanas metožu datubāze”) ar informāciju par ātrajiem antigēna testiem un validācijas pētījumu rezultātiem un turpinās atjaunināt datubāzi ar jaunāko informāciju.

                  (24)

                  Lai veicinātu tādu jaunu testu efektīvu ieviešanu praksē, kas atbilst vajadzīgajiem veiktspējas kritērijiem, un atslogotu testēšanas un veselības aprūpes sistēmas, ECDC sadarbībā ar Komisijas dienestiem un dalībvalstīm par prioritāti noteiks un koordinēs esošo un turpmāko ātrās noteikšanas testu veidu validāciju (piem., ar dažādām mērīšanas metodēm vai dažāda veida paraugiem, – siekalām u. c.).

                  (25)

                  Komisija veicinās kopīgu darbu un informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm par valsts līmenī veiktiem veselības aprūpes tehnoloģiju novērtējumiem attiecībā uz ātrajiem antigēna testiem.

                  (26)

                  Testu rezultātu savstarpēja atzīšana, kā paredzēts Padomes Ieteikuma (ES) 2020/1475 18. punktā, ir būtiski svarīga, lai atvieglotu pārrobežu pārvietošanos, pārrobežu kontaktu izsekošanu un slimo personu pārrobežu ārstēšanu. Citām dalībvalstīm būtu jāatzīst rezultāti, kas iegūti ar testiem, kurus valsts līmenī validējusi viena dalībvalsts un kuri atbilst šajā ieteikumā norādītajiem jutības un specifiskuma kritērijiem.

         Briselē, 2020. gada 18. novembrī

               Komisijas vārdā –

               Komisijas locekle

            Stella KYRIAKIDES

         (1)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/PDF/?uri=CELEX:12012E/TXT&from=LV

         (2)  https://www.ecdc.europa.eu/sites/default/files/documents/TestingStrategy_Objective-Sept-2020.pdf

         (3)  Dati 12.11.2020., https://covid-19-diagnostics.jrc.ec.europa.eu/devices?marking=Yes&principle=ImmunoAssay-Antigen&format=Rapid+diagnostic+test&manufacturer=&text_name=#form_content

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/79/EK (1998. gada 27. oktobris) par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā (OV L 331, 7.12.1998., 1. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/746 (2017. gada 5. aprīlis) par in vitro diagnostikas medicīniskām ierīcēm un ar ko atceļ Direktīvu 98/79/EK un Komisijas Lēmumu 2010/227/ES (OV L 117, 5.5.2017., 176. lpp.). Regula paredz pārejas periodu, kas sākas tās spēkā stāšanās dienā (2017. gada maijā), kura laikā in vitro diagnostikas medicīniskās ierīces var novērtēt vai nu atbilstoši minētajai regulai, vai arī Direktīvai 98/79/EK.

         (6)  Komisijas paziņojums “Pamatnostādnes par Covid-19 in vitro diagnostikas testiem un to veiktspēju” (2020/C 122 I/01) (OV C 122 I, 15.4.2020., 1. lpp.).

         (7)  Līdz Regulas (ES) 2017/746 piemērošanas sākuma datumam, t. i., 2022. gada 26. maijam, šīs kopīgās specifikācijas var piemērot brīvprātīgi.

         (8)  Komisijas paziņojums “Pamatnostādnes par Covid-19 in vitro diagnostikas testiem un to veiktspēju” (2020/C 122 I/01).(OV C 122 I, 15.4.2020., 1. lpp.).

         (9)  https://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/334253/WHO-2019-nCoV-Antigen_Detection-2020,1-eng.pdf?sequence=1&isAllowed=y

         (10)  ECDC. COVID-19 testing strategies and objectives. Publicēts 17.9.2020. Pieejams šeit: https://www.ecdc.europa.eu/en/publications-data/covid-19-testing-strategies-and-objectives

         (11)  ECDC norādījumi par ātro antigēna testu kopīgu validēšanas protokolu, kuri tiks publicēti 2020. gada 18. novembrī.

         (12)  C(2020) 7502.

         (13)  Direktīvas 98/79/EK 8. un 13. pants.

         (14)  Padomes Ieteikums (ES) 2020/1475 (2020. gada 13. oktobris) par koordinētu pieeju brīvas pārvietošanās ierobežošanai sakarā ar Covid-19 pandēmiju (OV L 337, 14.10.2020., 3. lpp.).

         (15)  Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regula, kas attiecas uz veselības aprūpes tehnoloģiju novērtēšanu un ar ko groza Direktīvu 2011/24/ES (COM(2018) 51 final).

         (16)  Izņemot Direktīvas 98/79/EK 1. panta 5. punktā minētās ierīces, visiem ātrajiem antigēna testiem, ko izmanto dalībvalstis, vajadzētu būt marķētiem ar CE zīmi.

         (17)  ECDC tehniskie norādījumi. Iespējas izmantot ātros antigēna testus Covid-19 noteikšanai, publicēts 18.11.2020.


title: Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums (2020. gada 24. septembris) par juridisko personu identificēšanu (ESRK/2020/12) 2020/C 403/01

text:
               26.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 403/1

      EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS IETEIKUMS
      (2020. gada 24. septembris)
      par juridisko personu identificēšanu
      (ESRK/2020/12)
      (2020/C 403/01)
      EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS VALDE,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (2010. gada 24. novembris) par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu (1) un jo īpaši tās 3. panta 2. punkta a), b), d) un f) apakšpunktu, kā arī 16.–18. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Lēmumu ESRK/2011/1 (2011. gada 20. janvāris), ar ko pieņem Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Reglamentu (2), un jo īpaši tā 15. panta 3. punkta e) apakšpunktu un 18.–20. pantu,
      Tā kā:

                  (1)

                  Pasaules ekonomika balstās uz sarežģītu, cieši saistītu un ārkārtīgi sarežģītu finanšu darījumu tīklu, ko rada daudzi pārrobežu līgumi, kuri ietekmē visu pasauli. Šis tīkls aptver ne tikai finanšu iestādes, bet arī visas savā starpā un ar finanšu tirgiem saistītās struktūras. Jebkura būtiska šā tīkla mezgla pārrāvums var izraisīt lielas visa tīkla daļas izzušanu, kam ir būtiska ietekme pasaules mērogā. Lai izveidotu uzticamu globālās ekonomikas un finanšu situācijas karti, kas nepieciešama, lai samazinātu kaitīgās ietekmes izplatīšanos, ir skaidri jānosaka atsevišķas struktūras un to savstarpējās saiknes.

                  (2)

                  Finanšu negatīvā ietekme rodas tāpēc, ka finanšu un nefinanšu sabiedrības ir saistītas ar finanšu darījumu un finanšu aktīvu un saistību palīdzību. Kaitīgās ietekmes izplatīšanās kanālus veido tiešais risks, kuru rada saiknes starp finanšu un nefinanšu sektoru, kā arī netiešais risks, uzņēmumiem ietilpstot vienā grupā. Negatīvā ietekme starp finanšu un nefinanšu uzņēmumiem var izplatīties abos virzienos, un krīzes laikā tā izpaužas dramatiskāk. Tādējādi finanšu krīze var izplatīties no finanšu sektora uz nefinanšu sektoru, ko apliecina investīciju bankas Lehman Brothers bankrots 2008. gadā; ekonomikas krīze var izplatīties no nefinanšu sektora uz finanšu sektoru, ja tās cēlonis ir, piem., nefinanšu uzņēmumu pārmērīgas parādsaistības vai jebkura nopietna piedāvājuma vai pieprasījuma krīze. Koronavīrusa (COVID-19) pandēmijas izraisītās krīzes ekonomiskās un finansiālās sekas ir piemērs ciešai savstarpējai saiknei starp nefinanšu un finanšu sektoru. Tāpēc, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, dot iespēju pareizi identificēt nefinanšu struktūras ir tikpat svarīgi, kā pareizi identificēt finanšu struktūras.

                  (3)

                  Lielām finanšu grupām, piemēram, globālām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (G-SNI), ir ļoti sarežģītas juridiskās struktūras, kas koncentrē daudzas saistības, tostarp daudzas liela apjoma saistības. G-SNI bieži ir ievērojams skaits meitasuzņēmumu un/vai starptautisku filiāļu, un tās mijiedarbojas ar daudziem nozīmīgiem darījumu partneriem. Vienas vai vairāku šādu G-SNI nonākšanai grūtībās būtu negatīva ietekme uz finanšu sistēmu daudzās valstīs un – plašākā nozīmē – uz pasaules ekonomiku. Ir ieviesta politika, lai samazinātu gan G-SNI nonākšanas grūtībās iespējamību, gan šādas nonākšanas grūtībās ietekmi. Pēdējo minēto mērķi varētu sasniegt, uzlabojot globālos atveseļošanas un noregulējuma pasākumus. Jo sarežģītāka ir grupas struktūra, jo lielākas izmaksas un laiks, kas vajadzīgs, lai to atveseļotu un noregulētu. Tāpēc šādu grupu, kā arī to juridisko personu un vispārējās struktūras identificēšana ir būtiska, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti.

                  (4)

                  G20 valstis 2012. gadā apstiprināja Finanšu stabilitātes padomes (FSP) ieteikumus attiecībā uz globālās juridiskās personas identifikatora (legal entity identifier; JPI) sistēmas izstrādi finanšu darījumu pusēm un mudināja visā pasaulē pieņemt JPI, lai palīdzētu varasiestādēm un tirgus dalībniekiem noteikt un pārvaldīt finanšu risku (3). Kopš JPI ieviešanas to pieņēmuši vairāk nekā viens miljons juridisko personu vairāk nekā 200 valstīs. Unikāla, ekskluzīva un universāla juridiskās personas identifikatora izmantošana palielinājusi iestāžu spējas novērtēt sistēmiskos un attīstības riskus un pieņemt korektīvus pasākumus. Jo īpaši skaidra līgumslēdzēju pušu identifikācija tādu globālu finanšu līgumu tīklā, kurus apstrādā elektroniski ļoti lielā ātrumā, ļauj varasiestādēm izmantot esošās tehnoloģijas, lai analizētu savstarpējās saiknes, noteiktu iespējamās kaitīgās ietekmes izplatīšanās ķēdes un izsekotu tirgus ļaunprātīgai izmantošanai finanšu stabilitātes nolūkos. JPI arī kļuvis būtisks, lai apvienotu no vairākiem avotiem saņemtās jau esošās detalizētās informācijas datu kopas par dažādām struktūrām.

                  (5)

                  G20 valstu vadītāji 2017. gadā atzinīgi novērtēja ieteikumus veicināt kopīgu identifikatoru, jo īpaši JPI izmantošanu attiecībā uz dažādām struktūrām (4). Tomēr 2019. gada tematiskajā pārskatā par JPI ieviešanu FSP uzskaitīja virkni problēmu, ar kurām joprojām saskaras JPI sistēma (5). Tās ietver zemo JPI ieviešanas līmeni no tādu struktūru puses, kuras darbojas ārpus vērtspapīru un ārpusbiržas atvasināto instrumentu tirgiem; vienreizējus emisijas uzplaiksnījumus pēc tādu Savienības regulu pieņemšanas kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 648/2012 (6) (parasti – “ETIR”) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 600/2014 (7) (parasti – “FITR”) bez ilgstošas izaugsmes laika gaitā; nepietiekamu JPI brīvprātīgu ieviešanu; un JPI ierobežotu ieviešanu no nefinanšu sabiedrību puses. Turklāt, lai gan lielākajai daļai G-SNI grupu mātesuzņēmumu ir JPI, tā tvērums parasti neattiecas uz visiem starptautiskajiem meitasuzņēmumiem un filiālēm vai visiem darījumu partneriem.

                  (6)

                  Eiropas Sistēmisko risku kolēģija (ESRK) atbild par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makroprudenciālo uzraudzību. Īstenojot savus uzdevumus, ESRK būtu jāsekmē finanšu stabilitāte un jāmazina negatīvā ietekme uz iekšējo tirgu un reālo tautsaimniecību. Šajā nolūkā ir ļoti svarīgi, lai būtu pieejams un plaši ieviests pasaules mēroga unikāls identifikators, kas ļautu nepārprotami identificēt finanšu darījumos iesaistītās struktūras. Iepriekš minētais zemais JPI ieviešanas līmenis ir faktors, kas var mazināt finanšu stabilitātes analīzes ticamību, kā rezultātā ir grūti precīzi novērtēt un salīdzināt riskus valstu tirgos. Tāpēc būtu jānovērš pašreizējās nepilnības JPI ieviešanā.

                  (7)

                  Šā ieteikuma mērķis ir saskaņā ar ESRK pilnvarām palīdzēt novērst un mazināt sistēmiskos riskus finanšu stabilitātei Savienībā, nosakot, ka finanšu darījumos iesaistītās struktūras sistemātiski izmanto JPI. Lai sasniegtu šo mērķi, šā ieteikuma mērķis ir ieviest Savienības tiesisko regulējumu, lai unikāli identificētu juridiskās personas, kas iesaistītas finanšu darījumos, ar JPI palīdzību un padarītu JPI izmantošanu sistemātiskāku attiecībā uz uzraudzības pārskatu sniegšanu un informācijas publiskošanu. Ņemot vērā šāda Savienības regulējuma pieņemšanas grafiku, ESRK iesaka attiecīgajām iestādēm turpināt un sistematizēt savus centienus veicināt JPI ieviešanu un izmantošanu, šajā nolūkā izmantojot dažādās regulatīvās vai uzraudzības pilnvaras, kas tām piešķirtas ar nacionālajiem vai Savienības tiesību aktiem.

                  (8)

                  Ieteikuma pirmais mērķis ir nodrošināt, lai visas Savienībā reģistrētās juridiskās personas, kas iesaistītas finanšu darījumos, saņemtu un uzturētu spēkā JPI. JPI ieviešanu Savienībā galvenokārt veicināja regulatīvās prasības, kas noteiktas tādos tiesību aktos kā Regula (ES) Nr. 648/2012, Regula (ES) Nr. 600/2014, Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2015/2365 (8) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 909/2014 (9). Šīs prasības piemēro struktūrām, kas iesaistītas ārpusbiržas atvasināto instrumentu darījumos, darījumos ar atvasinātajiem instrumentiem un citiem finanšu instrumentiem, kurus tirgo tirdzniecības vietās, un iesaistītas vērtspapīru finansēšanas darījumos, kā arī tās piemēro vērtspapīru emitentiem. Citi leģislatīvi un neleģislatīvi akti, piem., Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (10), kuru piemēro kredītiestādēm un finanšu iestādēm, un Eiropas Banku iestādes (EBI) ieteikums par juridiskās personas identifikatora (JPI) izmantošanu (11), kā arī Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādes (EAAPI) pamatnostādnes par juridiskās personas identifikatora (JPI) izmantošanu (12) arī prasa vai iesaka izmantot JPI. Tomēr nav vienotas pieejas visos tirgos, un JPI izmantošana pašlaik neattiecas uz nefinanšu nozarēm, tādējādi JPI pārklājums ir sadrumstalots un svarīgas nozares netiek aptvertas. Savienības tiesiskais regulējums, kas reglamentē JPI izmantošanu Savienībā, nodrošinātu saskaņotu īstenošanu visās ekonomikas nozarēs, tādējādi maksimāli palielinot ieguvumus no JPI izmantošanas. Tikmēr, kamēr šāds regulējums nav pieņemts, Savienībā uzraudzītās struktūras būtu jāmudina saņemt JPI, un iestādēm, kas tās uzrauga, būtu, ciktāl to atļauj tiesību akti, jāpieprasa, lai tām ir JPI.

                  (9)

                  Lai izvairītos no papildu izmaksu sloga, būtu jāpiemēro proporcionalitātes princips. Piemēram, Savienības tiesību akti varētu atbrīvot mazākas struktūras, kas neietilpst plašākā grupā, no prasības saņemt JPI vai pieprasīt, lai tām tiktu nodrošināts JPI bez maksas. JPI izmaksu aspektu risināšana, izmantojot samērīgu pieeju, ir ļoti svarīga, ņemot vērā to, ka juridisko personu identificēšanas metodes dažādās jurisdikcijās atšķiras. Savienībā pastāv nacionālie un citi identifikatori, un tos izmanto, lai nodrošinātu specifiskas vajadzības. Piemēram, Eiropas unikālo identifikatoru (EUID) izmanto Uzņēmējdarbības reģistru savstarpējās savienojamības sistēmā, lai nodrošinātu dalībvalstu uzņēmējdarbības reģistru savietojamību. Tomēr JPI kā globāls identifikators, kura mērķis ir universāls pārklājums un kurš attiecas uz plašu lietojumu klāstu, ir labāk piemērots finanšu stabilitātes uzraudzībai, ņemot vērā svarīgos starpsavienojumus, kas pastāv starp struktūrām Savienībā un trešās valstīs. ESRK uzskata, ka uzņēmējdarbības reģistriem visā Savienībā varētu būt nozīme JPI, kā arī nacionālo identifikatoru un EUID piešķiršanā.

                  (10)

                  Kopš JPI kļuvis pieejams, nacionālās uzraudzības iestādes un Eiropas uzraudzības iestādes (EUI) aktīvi veicinājušas JPI un tā izmantošanu saistībā ar pārskatu sniegšanas prasībām. Tomēr šajā jomā joprojām pastāv nepilnības. Tāpēc ieteikuma otrais mērķis ir nodrošināt JPI sistemātisku un visaptverošu izmantošanu, lai, sniedzot finanšu informāciju, identificētu dažādas struktūras. Pirmkārt, ja struktūrai, uz kuru attiecas pārskatu sniegšanas pienākums, būtu jāuztur spēkā JPI, lai identificētu sevi, tas ļautu varasiestādēm unikāli identificēt struktūras dažādos pārskatu sniegšanas regulējumos. Otrkārt, JPI būtu jāizmanto sistemātiskākā un visaptverošākā veidā, lai identificētu citas struktūras, par kurām pārskatu sniedzošajai struktūrai arī jāsniedz informācija, šādām struktūrām ietverot, bet neaprobežojoties ar finanšu instrumentu emitentiem, finanšu darījumu partneriem un saistītām struktūrām.

                  (11)

                  Struktūrai, par kuru jāsniedz finanšu informācija, var nebūt JPI. Tā tas būs, piem., ja struktūrai, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā, piemēro atbrīvojumu saskaņā ar proporcionalitātes principu vai ja struktūra, kas veic uzņēmējdarbību trešā valstī, nav saņēmusi JPI. Jau īstenoti dažādi tiesību akti, ierobežojot tādu struktūru piekļuvi finanšu tirgiem Savienībā, kurām nav JPI. Regulā (ES) Nr. 600/2014 paredzētajam noteikumam, kas pazīstams kā noteikums “bez JPI nav tirdzniecības”, ir bijusi izšķiroša nozīme JPI ieviešanā Savienībā, jo tas paredz, ka JPI ir priekšnoteikums piekļuvei Savienības tirgiem (13). Gadījumos, kuros JPI neesamība nav pamatota, ESRK mudina šā ieteikuma adresātus attiecīgā gadījumā pieņemt līdzīgu pieeju noteikumam “bez JPI nav tirdzniecības”.

                  (12)

                  Kopš JPI kļuvis pieejams, nacionālās statistikas iestādes, nacionālās uzraudzības iestādes un EUI arī popularizējušas JPI un tā izmantošanu saistībā ar informācijas publiskošanu. JPI ticis brīvprātīgi izmantots vai noteikta prasība to izmantot noteiktos publiskos reģistros, stresa testu rezultātu publicēšanā un cita veida obligātā vai brīvprātīgā datu izpaušanā. Tomēr JPI vēl netiek izmantots sistemātiski, jo tas nav noteikts par obligātu visos gadījumos – ne saskaņā ar Savienības, ne nacionālajiem tiesību aktiem. Lai palīdzētu sasniegt šā ieteikuma trešo mērķi, proti, veicināt plašas sabiedrības informētību par JPI un tā izmantošanu un atvieglot plašas sabiedrības piekļuvi informācijai par uzņēmumiem, izmantojot JPI, attiecīgajām iestādēm būtu jāturpina uzlabot un sistematizēt atsauces uz JPI, atklājot informāciju par uzņēmumiem.

                  (13)

                  Šis ieteikums sagatavots, ņemot vērā pašreizējās starptautiskās un Eiropas iniciatīvas šajā jomā, tostarp, piem., iepriekš minētos FSP priekšlikumus 2019. gada tematiskajā pārskatā par JPI īstenošanu.

                  (14)

                  Šis ieteikums neierobežo Eiropas Savienības centrālo banku pilnvaras monetārās politikas jomā.

                  (15)

                  ESRK ieteikumi tiek publicēti pēc tam, kad informēti adresāti, un pēc tam, kad Valde informējusi Eiropas Savienības Padomi par savu nolūku to darīt, un Padomei sniegta iespēja uz to atbildēt,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      1. IEDAĻA

         IETEIKUMI

         A ieteikums. Savienības regulējuma ieviešana attiecībā uz juridiskās personas identifikatora izmantošanu

                  1.

                  Komisijai tiek ieteikts ierosināt, ka Savienības tiesību aktos tiek iekļauts kopējs Savienības tiesiskais regulējums, kas reglamentē tādu Savienībā reģistrētu juridisko personu identificēšanu, kuras iesaistītas finanšu darījumos, izmantojot juridiskās personas identifikatoru (JPI), pienācīgi ņemot vērā proporcionalitātes principu un ņemot vērā nepieciešamību novērst vai mazināt sistēmisko risku finanšu stabilitātei Savienībā, un tādējādi sasniedzot iekšējā tirgus mērķus.

                  2.

                  Komisijai tiek ieteikts ierosināt, ka Savienības tiesību aktos, kuros juridiskām personām noteikts pienākums sniegt finanšu informāciju, vienlaikus pienācīgi ņemot vērā A ieteikuma 1. punktā norādīto proporcionalitātes principu, tiek iekļauts pienākums, izmantojot JPI, identificēt:

                              a)

                              juridisku personu, uz kuru attiecas pārskatu sniegšanas pienākums; un

                              b)

                              jebkuru citu juridisku personu, par kuru jāsniedz informācija un kurai ir JPI.

                  3.

                  Komisijai tiek ieteikts Savienības tiesību aktos iekļaut pienākumu iestādēm ar JPI identificēt jebkuru juridisku personu, par kuru tās publiski atklāj informāciju un kurai ir JPI, pienācīgi ņemot vērā A ieteikuma 1. punktā norādīto proporcionalitātes principu.

         B ieteikums. Juridiskās personas identifikatora izmantošana līdz iespējamai Savienības tiesību aktu ieviešanai

      Kamēr Komisija nav veikusi pasākumus, lai izpildītu A ieteikumu un, iespējams, ieviestu attiecīgus Savienības tiesību aktus, tiek ieteikts, ka, ciktāl to atļauj tiesību akti un ievērojot proporcionalitātes principu:

                  1.

                  attiecīgās iestādes pieprasa vai attiecīgā gadījumā turpina pieprasīt, lai visām juridiskajām personām, kas iesaistītas finanšu darījumos un kuras ietilpst to uzraudzības kompetencē, ir JPI;

                  2.

                  iestādes, izstrādājot, nosakot vai grozot finanšu pārskatu sniegšanas pienākumus, ietver vai attiecīgā gadījumā turpina ietvert šādos pienākumos pienākumu, izmantojot JPI, identificēt:

                              a)

                              juridisku personu, uz kuru attiecas pārskatu sniegšanas pienākums; un

                              b)

                              jebkuru citu juridisku personu, par kuru jāsniedz informācija un kurai ir JPI;

                  3.

                  iestādes identificē vai attiecīgā gadījumā turpina identificēt, izmantojot tās JPI, jebkuru juridisku personu, par kuru tās publiski atklāj informāciju un kurai ir JPI.

            2. IEDAĻA

         ĪSTENOŠANA

      1.   Definīcijas

      Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

                  a)

                  “attiecīgās iestādes” ir:

                              i)

                              nacionālās kompetentās vai uzraudzības iestādes, kas noteiktas Savienības aktos, kas minēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 (14) 1. panta 2. punktā, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1094/2010 (15) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1095/2010 (16);

                              ii)

                              ECB saskaņā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (17) 9. panta 1. punktu;

                              iii)

                              norīkotās iestādes saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (18) VII sadaļas 4. nodaļu vai Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 1. punktu;

                              iv)

                              makroprudenciālās uzraudzības iestādes, kuru mērķi, regulējums, uzdevumi, pilnvaras, instrumenti, atbildības prasības un citas īpašības izklāstītas Ieteikumā ESRK/2011/3 (19);

                              v)

                              noregulējuma iestādes, ko dalībvalstis izraudzījušās saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES (20);

                  b)

                  “iestādes” ir:

                              i)

                              attiecīgās iestādes;

                              ii)

                              EBI;

                              iii)

                              EAAPI;

                              iv)

                              Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde;

                              v)

                              Vienotā noregulējuma valde;

                  c)

                  "juridiskās personas identifikators" (JPI) ir 20 rakstzīmju atsauces kods, ar kuru unikāli identificē juridiski patstāvīgas struktūras, kas iesaistās finanšu darījumos, un saistītos atsauces datus, pamatojoties uz ISO 17442 standartu, ko izstrādājusi Starptautiskā Standartizācijas organizācija;

                  d)

                  “juridiskā persona” ir juridiskā persona, kas tiesīga saņemt JPI saskaņā ar ISO 17442 standartu un norādījumiem par atbilstību JPI, kurus publicējusi Juridiskās personas identifikatoru globālās sistēmas regulatīvā uzraudzības komiteja;

                  e)

                  “finanšu darījums” saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 549/2013 (21) A pielikuma 1.66. punkta c) apakšpunktu ir finanšu aktīvu neto iegāde vai saistību neto uzņemšanās attiecībā uz katru finanšu instrumenta veidu.

            2.   Īstenošanas kritērijs

      Īstenojot šo ieteikumu pienācīga vērība jāpievērš proporcionalitātes principam, ņemot vērā katra ieteikuma mērķi un saturu.
      3.   Pārskatu sniegšanas termiņi

      Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1092/2010 17. panta 1. punktu adresātiem jāsniedz pārskats par darbībām, kas veiktas, reaģējot uz šo ieteikumu, vai pienācīgi jāpamato darbību neveikšana, ievērojot šādus termiņus:

                  1.

                  A ieteikums
                  Līdz 2023. gada 30. jūnijam Komisijai tiek lūgts sniegt Eiropas Parlamentam, Padomei un ESRK pārskatu par A ieteikuma īstenošanu.

                  2.

                  B ieteikums
                  Līdz 2021. gada 31. decembrim B ieteikuma adresātiem tiek lūgts sniegt Eiropas Parlamentam, Padomei, Komisijai un ESRK pārskatu par B ieteikuma īstenošanu.

            4.   Uzraudzība un novērtējums

                  1.

                  ESRK Sekretariāts:

                              a)

                              palīdzēs adresātiem, t.sk., nodrošinot koordinētu pārskatu sniegšanu un nodrošinot attiecīgus paraugus, un vajadzības gadījumā precizējot pārskatu sniegšanas kārtību un grafiku, ar mērķi samazināt pārskatu sniegšanas slogu adresātiem;

                              b)

                              pārbaudīs vai adresāti izpildījuši ieteikumus, t.sk., pēc to lūguma sniedzot palīdzību adresātiem, un ar Koordinācijas komitejas palīdzību sniegs pārskatu par izpildi ESRK Valdei.

                  2.

                  ESRK Valde izvērtēs darbības un pamatojumus, par kuriem ziņojuši adresāti, un vajadzības gadījumā var lemt par to, ka šis ieteikums nav ievērots un adresāti nav pienācīgi pamatojuši savu bezdarbību.

         Frankfurtē pie Mainas, 2020. gada 24. septembrī

               ESRK Valdes vārdā –

               ESRK Sekretariāta vadītājs

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  OV L 331, 15.12.2010., 1. lpp.

         (2)  OV C 58, 24.2.2011., 4. lpp.

         (3)  Sk. G20 valstu vadītāju deklarāciju, kas pieejama G20 interneta vietnē https://g20.org/en/g20/Documents/2012-Mexico-Leaders-Declaration0619-loscabos.pdf.

         (4)  Sk. G20 valstu vadītāju deklarācijas pielikumu: G20 Hamburg Action Plan, pieejams G20 interneta vietnē https://www.g20germany.de/Content/DE/_Anlagen/G7_G20/2017-g20-hamburg-action-plan-en___blob=publicationFile&v=4.pdf.

         (5)  Sk. Thematic Review on Implementation of the Legal Entity Identifier, pieejams FSP interneta vietnē https://www.fsb.org/wp-content/uploads/P280519-2.pdf

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 648/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par ārpusbiržas atvasinātajiem instrumentiem, centrālajiem darījumu partneriem un darījumu reģistriem (OV L 201, 27.7.2012., 1. lpp.).

         (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 600/2014 (2014. gada 15. maijs) par finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 173, 12.6.2014., 84. lpp.).

         (8)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 2015/2365 (2015. gada 25. novembris) par vērtspapīru finansēšanas darījumu un atkalizmantošanas pārredzamību un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 337, 23.12.2015., 1. lpp.).

         (9)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 909/2014 (2014. gada 23. jūlijs) par vērtspapīru norēķinu uzlabošanu Eiropas Savienībā, centrālajiem vērtspapīru depozitārijiem un grozījumiem Direktīvās 98/26/EK un 2014/65/ES un Regulā (ES) Nr. 236/2012 (OV L 257, 28.8.2014., 1. lpp.).

         (10)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.).

         (11)  Ieteikums par juridiskās personas identifikatora (JPI) izmantošanu (EBA/REC/2014/01), pieejams EBI interneta vietnē https://eba.europa.eu/regulation-and-policy/supervisory-reporting/consultation-paper-draft-recommendation-on-the-use-of-legal-entity-identifier-lei-.

         (12)  Pamatnostādnes par juridiskās personas identifikatora (JPI) izmantošanu (EIOPA-BoS-14-026), pieejams EAAPI interneta vietnē https://www.eiopa.europa.eu/sites/default/files/publications/eiopa_guidelines/lei_gls_en_ori.pdf.

         (13)  Sk. 13. panta 2. punktu Komisijas Deleģētajā regulā (ES) 2017/590 (2016. gada 28. jūlijs), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 600/2014 papildina attiecībā uz regulatīvajiem tehniskajiem standartiem ziņošanai par darījumiem kompetentajām iestādēm (OV L 87, 31.3.2017., 449. lpp.), kurā noteikts, ka “ieguldījumu brokeru sabiedrība nesniedz pakalpojumu, kas izraisa pienākumu iesniegt ziņojumu par darījumu, kas noslēgts tāda klienta vārdā, kurš ir tiesīgs saņemt juridiskās personas identifikatora kodu, pirms tā no minētā klienta ir ieguvusi šo juridiskās personas identifikatora kodu”.

         (14)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1093/2010 (2010. gada 24. novembris), ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Banku iestādi), groza Lēmumu Nr. 716/2009/EK un atceļ Komisijas Lēmumu 2009/78/EK (OV L 331, 15.12.2010., 12. lpp.).

         (15)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1094/2010 (2010. gada 24. novembris), ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādi), groza Lēmumu Nr. 716/2009/EK un atceļ Komisijas Lēmumu 2009/79/EK (OV L 331, 15.12.2010., 48. lpp.).

         (16)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1095/2010 (2010. gada 24. novembris), ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi), groza Lēmumu Nr. 716/2009/EK un atceļ Komisijas Lēmumu 2009/77/EK (OV L 331, 15.12.2010., 84. lpp.).

         (17)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.).

         (18)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV L 176, 27.6.2013., 338. lpp.).

         (19)  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums ESRK/2011/3 (2011. gada 22. decembris) par nacionālo iestāžu pilnvarām makrouzraudzības jomā (OV C 41, 14.2.2012., 1. lpp.).

         (20)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV L 173, 12.6.2014., 190. lpp.).

         (21)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (OV L 174, 26.6.2013., 1. lpp.).