Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0137

Ieteikums Padomes atzinums par atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu 2006.-2009. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97  /* SEC/2007/0137 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 7.2.2007.SEC(2007) 137 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu 2006.-2009. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSVispārējais pamatojumsStabilitātes un izaugsmes pakts, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, ir balstīts uz mērķi par stabilām valsts finansēm kā līdzekli, lai pastiprinātu nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai, ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Ar 2005. gada pakta reformu, atzīstot pakta lietderīgumu fiskālās disciplīnas nodrošināšanā, tika meklētas iespējas uzlabot tā efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī ilgtermiņā nodrošināt valsts finanšu ilgtspējību.Padomes Regula (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta sastāvdaļa, paredz, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējie atjauninājumi (dalībvalstis, kuras jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Luksemburgas pirmā stabilitātes programma tika iesniegta 1999. gada februārī. Saskaņā ar regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 1999. gada 15. martā sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekšminētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.Atjauninātās programmas novērtējuma pamatojumsKomisija ir pārbaudījusi pēdējo Luksemburgas stabilitātes programmas atjauninājumu, kas iesniegts 2006. gada 24. novembrī, un ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to (sk. ierāmēto informāciju par galvenajiem novērtējumā aplūkotajiem jautājumiem).Lai radītu priekšstatu par kontekstu, kādā tiek izvērtēta atjauninātās stabilitātes programmas budžeta stratēģija, turpmākajos punktos apkopoti1.  saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītāji pēdējo 10 gadu laikā,2.  visjaunākais valsts stāvokļa novērtējums saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu (kopsavilkums Padomes atzinumam par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu) un3.  Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmu.Jaunākie saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītājiLuksemburgas makroekonomiskie rezultāti pēdējos 25 gados ir bijuši ievērojami gan ražošanas apjoma, gan nodarbinātības līmeņa pieauguma ziņā. Lai gan Luksemburgas budžets pēdējos gados ir uzrādījis nelielus deficītus, valsts finanšu stāvoklis pamatā saglabājas stabils, valsts parāda līmenis ir ļoti zems, un valsts sektora rīcībā ir ievērojamas rezerves. Tomēr, neraugoties uz spēcīgo nodarbinātības pieaugumu, situācija darba tirgū nav tik labvēlīga, kā šķiet pirmajā brīdī. Lai gan bezdarba līmenis joprojām ir diezgan zems, kopš 2002. gada tas pieaug, un valsts rezidenti sastopas ar sīvu konkurenci no nerezidentu puses. Turklāt, lai gan gados vecāku rezidentu nodarbinātības līmenis pēdējo gadu laikā ir pieaudzis, tas joprojām ir viens no zemākajiem Eiropas Savienībā. Šo bezdarbnieku un citu pensionējušos personu radīto slogu valsts finansēm līdz šim ir bijis viegli mazināt, pateicoties pieaugošajiem ieņēmumiem, tomēr tā nozīmi nevajadzētu novērtēt par zemu. Turklāt iemeslu bažām par valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību rada arī prognozes par lielo turpmākajos gadu desmitos gaidāmo ar novecošanos saistīto izdevumu pieaugumu.Novērtējums Padomes atzinumā par iepriekšējo programmuPadome 2006. gada 14. februārī pieņēma atzinumu par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu periodam no 2005. gada līdz 2008. gadam. Padome atzina, ka „ir pieņemama deficīta samazināšanas kopējā stratēģija, izmantojot programmā izklāstītos izdevumu ierobežojumus, bet Luksemburgas iestādēm būtu jāpastiprina budžeta koriģēšanas pasākumi 2006. gadā, jānosaka un jāīsteno 2007. un 2008. gadā veicamie pasākumi, kā arī jāuzlabo valsts finanšu ilgtspējība ilgtermiņā — jo īpaši, īstenojot pensiju sistēmas reformu, lai ierobežotu valsts izdevumu pieaugumu.”Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmuĪstenošanas ziņojums par Luksemburgas valsts reformu programmu, kas paredzēta saskaņā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai, tika iesniegts 2006. gada 27. oktobrī. Luksemburgas valsts reformu programmā noteikti šādi galvenie uzdevumi: kvalitatīva izglītības un mācību sistēma, Eiropas un starptautiskajā kontekstā integrēta ekonomika, pievilcīga ekonomiskā vide, stabili makroekonomiskie nosacījumi un noturīgas attīstības principu ievērošana.Komisijas novērtējums minētajai programmai (kas pieņemts kā daļa no 2006. gada decembra ikgadējā progresa ziņojuma[2]) liecināja, ka Luksemburga gūst ļoti labas sekmes, īstenojot valsts reformu programmu un pasākumus, par kuriem vienojās Eiropadomes 2006. gada pavasara sanāksmē, tomēr joprojām iespējami uzlabojumi attiecībā uz 2005. gadā konstatētajiem trūkumiem. Makroekonomikas jomā pieņemto pasākumu mērķis ir fiskālā konsolidācija un zemāka inflācija. Pašlaik tiek īstenoti daudzsološi pasākumi mikroekonomikas līmenī. Nepieciešams aktīvāk darboties, lai īstenotu sistēmu, kā uzraudzīt un novērtēt gada laikā panākto, un ir jāievieš virkne pasākumu, piemēram, lai sniegtu atbalstu uzņēmumu darbības uzsākšanai, kā arī mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Neraugoties uz veicinošajām reformām nodarbinātības jomā, nav paziņots par jaunām iniciatīvām, kas veicinātu nodarbinātības līmeņa paaugstināšanu gados vecāku darbinieku vidū; tāpat joprojām īstenošanu gaida būtiskas reformas, kas paredzētas izglītības sistēmas uzlabošanai.Saistībā ar gūtajām sekmēm Luksemburga tika aicināta pievērsties šādām jomām: stratēģija gados vecāku darbinieku nodarbinātības līmeņa turpmākai paaugstināšanai un esošo priekšlaicīgās pensionēšanās sistēmu reforma; turpmāki pasākumi, lai samazinātu priekšlaicīgu mācību pārtraukšanas gadījumu skaitu un likvidētu mākslīgos šķēršļus starp dažādiem izglītības veidiem; rūpīga uzraudzība attiecībā uz to, kā nesen pieņemtie pasākumi jauniešiem ietekmē bezdarbu jauniešu vidū; lielāks atbalsts konkurences tirgiem, ES direktīvu transponēšanai un MVU.Galvenie novērtējumā aplūkotie jautājumi Kā paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā (stabilitātes programmām) un 9. panta 1. punktā (konverģences programmām), novērtējums attiecas uz šādiem jautājumiem: vai saimnieciskās prognozes programmas pamatā ir reālistiskas; dalībvalsts norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) un tas, vai korekcijas ir pietiekamas, lai to sasniegtu; vai veiktie un/vai ierosinātie pasākumi, lai piemērotu šīs korekcijas, ir pietiekami, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi attiecīgajā ekonomikas ciklā; izvērtējot korekcijas, kas vērstas uz VTM sasniegšanu — vai korekcijas tiek veiktas ekonomiskā uzplaukuma laikā, vai korekcijas var būt mazākas ekonomikas lejupslīdes laikā un (attiecībā uz euro zonas un VKM II dalībvalstīm) vai dalībvalsts cenšas panākt ikgadēju cikliski koriģētās bilances uzlabojumu (atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), par 0,5 % no IKP, kas ir kritērijs, lai tā sasniegtu savu VTM; nosakot VTM korekcijas (attiecībā uz dalībvalstīm, kas to vēl nav sasniegušas) vai atļaujot īslaicīgu novirzi no VTM (attiecībā uz dalībvalstīm, kuras to jau ir sasniegušas), tādu nozīmīgāko strukturālo reformu īstenošana, kas ilgākā laika posmā ļauj tieši ietaupīt izmaksas (veicinot arī potenciālo pieaugumu) un tādējādi pārbaudāmi ietekmējot valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību (ar nosacījumu, ka tiek saglabāta atbilstīga drošības rezerve attiecībā uz atsauces vērtību 3 % no IKP un ka programmas periodā atkal ir gaidāma budžeta stāvokļa atbilstība VTM), un ar ko īpašu uzmanību velta pensiju reformām, ar kurām ievieš vairāku līmeņu sistēmu, kas ietver obligātu pilnībā finansētu pensiju līmeni; vai dalībvalstu ekonomikas politikas virzība atbilst ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm. Programmas makroekonomisko pieņēmumu reālistiskumu novērtē, balstoties uz Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi, izmantojot arī kopīgi apstiprināto metodoloģiju attiecībā uz iespējamā produkcijas apjoma novērtēšanu un cikliski koriģētām bilancēm. Atbilstību ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm novērtē, ņemot vērā ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes valsts finanšu jomā, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs 2005.—2008. gadam. Novērtējot tiek pārbaudīta arī parāda attiecības dinamika un stāvoklis attiecībā uz valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību, kam saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. marta ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana” budžeta uzraudzībā jāveltī pienācīga vērība. Komisijas 2006. gada 12. oktobra Paziņojumā izklāstīta pieeja ilglaicīgas ilgtspējības novērtēšanai[3]; integrācijas pakāpe valsts reformu programmā, ko iesniegušas dalībvalstis saistībā ar Lisabonas stratēģiju, kura vērsta izaugsmei un nodarbinātībai; Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN padome) 2005. gada 7. jūnija Pavadvēstulē Eiropas Padomei par ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm 2005.—2008. gadam paziņoja, ka valsts reformu programmām jāatbilst stabilitātes un konverģences programmām; atbilstība rīcības kodeksam[4], kas cita starpā nosaka kopīgu struktūru un datu tabulas stabilitātes un konverģences programmām. |-  IeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu 2006.-2009. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[5] un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu;apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.4.  Padome [2007. gada 27. februārī] izskatīja atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu laikposmam no 2006. līdz 2009. gadam.5.  Makroekonomiskajā scenārijā, kas ir programmas pamatā, paredzēts, ka reālā IKP pieaugums no 5,5 % 2006. gadā samazināsies vidēji līdz 4,3 % pārējā programmas periodā. Šis scenārijs, kas novērtēts, ņemot vērā pašlaik pieejamo informāciju, šķiet balstīts uz ticamiem pieņēmumiem par pieaugumu. Programmas prognozes attiecībā uz inflāciju arī šķiet reālistiskas.6.  Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē valsts budžeta deficīts 2006. gadam tiek lēsts 1,0 % apmērā no IKP attiecībā pret iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājumā noteikto mērķi — 1,8 % no IKP. Tas daļēji ir izskaidrojams ar to, ka 2005. gada deficīta rādītājs, kas iepriekšējā programmā bija paredzēts 2,3 % no IKP, saskaņā ar jaunākajiem datiem ir koriģēts uz leju līdz 1,0 %. 2006. gada deficīta rādītājs arī varētu būt labāks, nekā prognozēts jaunajā programmā (1,5 % no IKP), jo šķiet, ka nodokļu ieņēmumi ir novērtēti pārāk zemu.7.  Galvenais programmas vidēja termiņa budžeta stratēģijas mērķis ir programmas darbības periodā atgūt sabalansētu budžeta stāvokli. Tas jāpanāk, pakāpeniski uzlabojot valsts budžeta bilanci no deficīta, kas saskaņā ar aplēsēm ir 1,5 % no IKP, līdz nelielam pārpalikumam 2009. gadā (0,1 % no IKP). Primārās bilances deficīts jāsamazina paralēli nominālajam deficītam. Korekciju pamatā ir izdevumu daļas samazināšana par 3,8 procentu punktiem no IKP, tādējādi vairāk nekā kompensējot ieņēmumu daļas samazināšanos par 2,1 procentu punktu no IKP. Šī stratēģija līdzinās 2005. gada programmā aprakstītajai stratēģijai, saskaņā ar kuru daudzējādā ziņā līdzīgos makroekonomiskajos apstākļos deficītam bija jāsasniedz maksimālais apmērs nevis 2006., bet jau 2005. gadā un kopumā sabalansēts budžeta stāvoklis — nevis 2009., bet 2008. gadā.8.  Tiek plānots, ka strukturālā bilance (t.i., cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), ko aprēķina atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai, 2006. gadā uzlabosies: ja 2006. gadā būs vērojams deficīts aptuveni 1¼ % apmērā no IKP, tad programmas perioda beigās bilancē jau būs pārpalikums — aptuveni 1 % no IKP. Tāpat kā stabilitātes programmas iepriekšējā atjauninājumā arī šoreiz programmā norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) ir strukturālais deficīts 0,8 % apmērā no IKP. Saskaņā ar programmu vidēja termiņa mērķis ir jāsasniedz 2007. gadā, t.i., vienu gadu agrāk nekā bija paredzēts iepriekšējā programmas atjauninājumā. Tā kā vidējā termiņa mērķis ir (mazliet) augstāks par minimālo kritēriju (noteiktais deficīts — apmēram 1 % no IKP), ar tā sasniegšanu tiks garantēta drošības rezerve pret pārmērīga deficīta rašanos. Šis VTM iekļaujas robežās, kas noteiktas euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un vidējo potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu ilgtermiņā.9.  Budžeta izpildes rezultāti varētu būt labāki, nekā paredzēts programmā. Nodokļu prognozes šķiet samērā piesardzīgas, jo īpaši attiecībā uz 2007. gadu. Budžeta rezultāti pēdējos gados tiešām ļoti bieži ir izrādījušies labāki, nekā prognozēts Luksemburgas programmā — pārsvarā tāpēc, ka ieņēmumu apjoms ir bijis ievērojami lielāks nekā paredzēts.10.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, budžeta stāvoklis programmā šķiet pietiekams, lai nodrošinātu vidēja termiņa mērķa sasniegšanu līdz 2007. gadam, kā to paredz programma. Turklāt šķiet, ka tas arī nodrošina pietiekamu drošības rezervi, lai no 2007. gada netiktu pārkāpta deficīta robeža parastu makroekonomisko svārstību gadījumā — 3 % no IKP. Koriģēšanas temps attiecībā uz programmas vidējā termiņa mērķi pilnībā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā noteikts, ka euro zonas un VKM II dalībvalstīm strukturālās bilances gada uzlabojumam jābūt 0,5 % apmērā no IKP kā kritērijam un ka korekcijai jābūt lielākai ekonomiski labvēlīgos laikos un tā varētu būt mazāka ekonomiski nelabvēlīgos laikos. Arī pēc vidēja termiņa mērķa sasniegšanas programmā paredzētās fiskālās politikas nostādnes pilnībā atbilst paktam.11.  Tiek lēsts, ka valsts kopējais parāds 2006. gadā ir sasniedzis 7,5 % no IKP un līdz ar to ir ievērojami mazāks par Līgumā noteikto atsauces vērtību — 60 % no IKP. Programmā plānots, ka parāda attiecība programmas periodā mazliet palielināsies, sasniedzot 8,5 % no IKP.12.  Novecošanās ilglaicīgā ietekme uz budžetu Luksemburgā ir viena no ievērojamākajām Eiropas Savienībā; to lielā mērā ietekmē būtiskais pensiju izdevumu pieaugums par 7½ procentu punktiem no IKP un ar novecošanu saistīto valsts izdevumu pieaugums kopumā par 8¼ procentu punktiem laikā no 2004. līdz 2050. gadam (salīdzinājumā ar ES vidējā pieauguma rādītājiem, kas ir attiecīgi 2¼ un 3½ procentu punkti no IKP). Pašreizējais kopējā parāda līmenis ir ļoti zems, un ar sociālās nodrošināšanas sistēmas palīdzību ir uzkrāti ievērojami līdzekļi. Tomēr, kaut gan šo līdzekļu šābrīža apjoms (saskaņā ar aplēsēm aptuveni 25 % no IKP) lielā mērā veicina valsts finanšu ilgtspējību, ar to nepietiks, lai kompensētu ar novecošanu saistīto izdevumu būtiskā pieauguma ilglaicīgo ietekmi uz parāda attiecību. Tādējādi, lai gan stabila budžeta stāvokļa saglabāšana palīdzēs daļēji atvieglot ar novecošanos saistīto izmaksu slogu, iestādes atzīst, ka ir nepieciešams veikt zināmas izmaiņas pensiju sistēmā, lai palēninātu valsts izdevumu turpmāku pieaugumu un samazinātu riskus, kas apdraud valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību. Kopumā šķiet, ka Luksemburgas valsts finanšu ilgtspējību apdraud vidējs risks.13.  Stabilitātes programmā ietverts kvalitatīvais novērtējums par valsts reformu programmas 2006. gada oktobra īstenošanas ziņojuma kopējo ietekmi atbilstīgi vidēja termiņa fiskālajai stratēģijai. Tajā sniegta arī informācija par budžeta izmaksām vai ietaupījumiem saistībā ar galvenajām reformām, kas paredzētas valsts reformu programmā, un budžeta prognozēs ņemta vērā valsts reformu programmā izklāstīto darbību ietekme uz valsts finansēm. Stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā, šķiet, atbilst valsts reformu programmā minētajiem pasākumiem. Stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā šķiet esam saskaņā ar Valsts reformas programmā iekļautajām darbībām. Jo īpaši programmā apstiprinātais valdības nodoms saglabāt augstu valsts ieguldījumu līmeni rāda, ka valsts reformu programmā minētie pasākumi — pētniecības un attīstības apmēru palielināšana, resursu ilgtspējīgas izmantošanas veicināšana un dzelzceļa satiksmes uzlabošana ar kaimiņvalstīm — ir noteikti kā prioritārās darbības.14.  Programmā noteiktā budžeta stratēģija daļēji atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam. Konkrēti, līdz šim nav veiktas nekādas būtiskas pensiju reformas.15.  Attiecībā uz prasībām par sniedzamajiem datiem, kas norādītas rīcības kodeksā par stabilitātes un konverģences programmām, programmā nav pilnībā sniegti visi obligātie un fakultatīvie dati[6]. Turklāt programma dažos būtiskos jautājumos atšķiras no rīcības kodeksā sniegtā struktūras parauga[7].Kopumā var secināt, ka, ņemot vērā pārliecinošās pieauguma prognozes, Luksemburga gūst straujus panākumus ceļā uz vidējā termiņa mērķi, kas varētu tikt sasniegts sākot no 2007. gada, un paredz turpmāku deficīta samazināšanu pēc tam. Tomēr izdevumu samazināšanas pasākumi, par ko tika lemts nesen, ir tikai pagaidu pasākumi (līdz 2009. gadam).Ņemot vērā iepriekš izklāstīto novērtējumu un prognozēto ar novecošanu saistīto izdevumu pieaugumu, Luksemburga tiek aicināta uzlabot valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību, īstenojot strukturālo reformu pasākumus (jo īpaši pensiju jomā).Nozīmīgāko makroekonomikas un budžeta aplēšu salīdzinājums2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reālais IKP (% izmaiņas) | SP 2006. g. nov. | 4,0 | 5,5 | 4,0 | 5,0 | 4,0 |COM 2006. g. nov. | 4,0 | 5,5 | 4,5 | 4,2 | n.d. |SP 2005. g. nov. | 4,0 | 4,4 | 4,9 | 4,9 | n.d. |SPCI inflācija (%) | SP 2006. g. nov. | 3,8 | 2,9 | 1,4 | 2,0 | 2,0 |COM 2006. g. nov. | 3,8 | 3,2 | 2,2 | 1,8 | n.d. |SP 2005. g. nov. | 3,7 | 2,6 | 2,0 | 1,8 | n.d. |Ražošanas apjoma starpība (% no potenciālā IKP) | SP 2006. g. nov. 1 | -1,6 | -0,3 | -0,8 | -0,5 | -1,6 |COM 2006. g. nov. 5 | -2,2 | -0,9 | -0,7 | -0,9 | n.d. |SP 2005. g. nov. 1 | -1,7 | -1,3 | -0,7 | -0,6 | n.d. |Valsts budžeta bilance (% no IKP) | SP 2006. g. nov. | -1,0 | -1,5 | -0,9 | -0,4 | 0,1 |COM 2006. g. nov. | -1,0 | -1,0 | -0,5 | -0,3 | n.d. |SP 2005. g. nov. | -2,3 | -1,8 | -1,0 | -0,2 | n.d. |Primārā bilance (% no IKP) | SP 2006. g. nov. | -0,8 | -1,3 | -0,8 | -0,2 | 0,3 |COM 2006. g. nov. | -0,8 | -0,8 | -0,3 | -0,1 | n.d. |SP 2005. g. nov. | -2,1 | -1,7 | -0,7 | 0,1 | n.d. |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | SP 2006. g. nov. 1 | -0,2 | -1,3 | -0,5 | -0,1 | 0,9 |COM 2006. g. nov. | 0,0 | -1,1 | -0,2 | 0,1 | n.d. |SP 2005. g. nov. 1 | -1,5 | -1,2 | -0,6 | 0,1 | n.d. |Strukturālā bilance2 (% no IKP) | SP 2006. g. nov. 3 | -0,2 | -1,3 | -0,5 | -0,1 | 0,9 |COM 2006. g. nov. 4 | 0,0 | -1,1 | -0,2 | 0,1 | n.d. |SP 2005. g. nov. | -1,5 | -1,2 | -0,6 | 0,1 | n.d. |Valsts kopējais parāds (% no IKP) | SP 2006. g. nov. | 6,1 | 7,5 | 8,2 | 8,5 | 8,5 |COM 2006. g. nov. | 6,0 | 7,4 | 7,3 | 7,1 | n.d. |SP 2005. g. nov. | 6,4 | 9,6 | 9,9 | 10,2 | n.d. |Piezīmes. 1Komisijas dienestu aprēķini, kuru pamatā ir programmā atrodamā informācija. 2Cikliski koriģētā bilance (kā norādīta iepriekšējās rindās), izņemot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus. 3Programmā nav vienreizēju un citu pagaidu pasākumu. 4Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozēs nav ņemti vērā vienreizēji un citi pagaidu pasākumi. 5Pamatojoties uz paredzēto izaugsmes potenciālu 4,1 %, 4,1 %, 4,4 % un 4,7 % apmērā attiecīgi laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam Avots: Stabilitātes programma (SP); Komisijas dienestu 2006. gada rudens ekonomiskās prognozes (COM); Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Komisijas paziņojums Eiropadomes pavasara sanāksmē „Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunotās stratēģijas īstenošana — rezultātu gads”, 12.12.2006., COM(2006) 816.[3] Komisijas Paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam „Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība Eiropas Savienībā”, 12.10.2006., COM(2006) 574, un Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts, (2006.), „The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy Nr. 4/2006.[4] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko ECOFIN padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[5] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[6] Nav sniegti dati par nozaru bilancēm (izņemot datus par valsts budžeta bilanci).[7] Nav iekļauta sadaļa par valsts finanšu iestādēm.


				|

		52011SC0817

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Spainand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Spain, 2011-2014

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Spānijas 2011. gada valsts reformu
programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu
par atjaunināto Spānijas konverģences programmu 2011.–2014.
gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu
un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes 1997. gada 7.
jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa
uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas
stiprināšanu[1] un
jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita
Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.),
bet 2010. gada 21. oktobrī — lēmumu par
dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm[3], kas kopā veido „Integrētās
pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas savā
ekonomikas un nodarbinātības politikā ņemt vērā
šīs integrētās pamatnostādnes.
(3)
Komisija 2011. gada 12. janvārī
pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu,
tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās
pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju „Eiropa 2020”.
(4)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra
un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes
pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka prioritāte
jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes
atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka tirgus reformu
palīdzību un jauniem centieniem stiprināt izaugsmi.    Tā
aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst
konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(5)
Eiropadome 2011. gada 25. martā aicināja
dalībvalstis, kas iesaistījušās paktā "Euro
plus", par savām saistībām paziņot laikus, lai
tās varētu iekļaut šo dalībvalstu stabilitātes vai
konverģences programmā un valsts reformu programmā.
(6)
Spānija 2011. gada 29. aprīlī
iesniedza savu 2011. gada stabilitātes programmas atjauninājumu,
kas attiecas uz 2011.–2014. gadu, un 2011. gada valsts reformu
programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu
vērā to savstarpējo saistību.
(7)
Spānijas ekonomiku krīze skāra
ļoti smagi, tāpēc 2008.–2009. gadā nācās
veikt ievērojamas korekcijas. Laikā no 2008. gada sākuma
līdz 2010. gada beigām reālais IKP kritās par 4,3 %,
bet nodarbinātība samazinājās par vairāk nekā 10 %.
Rezultātā 2010. gada beigās bezdarbs sasniedza 20,1 %,
augstāko rādītāju Eiropā. Jaunieši (bezdarba
rādītājs 41,6 %) un mazāk izglītotie
strādājošie (bezdarba rādītājs 26,4 %)
Spānijas lejupslīdē cieta vissmagāk. Valsts parāds
pieauga, un banku sistēmu (īpaši krājbankas) piemeklēja
grūtības, jo plīsa nekustamā īpašuma burbulis un krasi
samazinājās aktivitāte būvniecības sektorā.
Vēl paies zināms laiks, līdz izdosies izlīdzināt
ievērojamo makroekonomisko nelīdzsvarotību, kas pakāpeniski
izveidojās uzplaukuma laikā. Lai risinātu šīs
problēmas, Spānijas valdība ir sākusi reformu programmu,
kurā ietilpst fiskālā konsolidācija, krājbanku
pārstrukturēšana un darba un preču tirgus reformas.
(8)
Pamatojoties uz atjauninātās
stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes
Regulu (EK) 1466/97, Padome uzskata, ka stabilitātes programmas budžeta prognožu
pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir pārlieku
optimistisks attiecībā uz 2011. un 2012. gadu.
Programmā paredzēts atbilstīgi Padomes 2009. gada
aprīļa ieteikumiem līdz 2013. gadam budžeta deficītu
samazināt zem atsauces vērtības 3% no IKP un 2014. gadā
deficītu samazināt vēl vairāk līdz 2,1 % no IKP.
Vidēja termiņa mērķis (VTM) vēl aizvien ir panākt
līdzsvarotu budžetu, taču to nav plānots sasniegt programmas
periodā. Šāda plānotā korekcija ir visnotaļ atbilstoša
apstākļiem. Plānots, ka ikgadējais vidējais
strukturālās bilances uzlabojums 2010.–13. gadā būs 1,5 %
no IKP, kas atbilst Padomes ieteikumiem, bet 2014. gadā būs
vēl 0,3 % no IKP. Prognozē, ka parāda attiecība pret
IKP pieaugs no 60,1 % no IKP 2010. gadā līdz aptuveni 69 %
programmas perioda beigās. Konsolidācijas gaitu apdraud negatīvi
riski, kas saistīti ar makroekonomikas pieņēmumiem un to, vai
reģionālā līmenī tiks izpildīti budžeta
mērķi. Reģioni saņem lielu daļu no kopējā
publiskā sektora finansējuma, un 2010. gadā daudzi
reģioni pārsniedza savus fiskālos mērķus. Tomēr
Spānijas valdība ir apņēmusies veikt papildu
pasākumus, ja būs vērojama novirzīšanās no budžeta
izpildes.
(9)
Lai 2011. un 2012. gadā panāktu
prognozēto fiskālo konsolidāciju, ir stingri jāpiemēro
deficīta un parāda kontroles mehānismi, kas ir ieviesti
attiecībā uz reģionu valdībām. Lai sasniegtu budžeta
mērķus gadījumā, ja makroekonomiskie un budžeta
rezultāti 2011. un 2012. gadā izrādās
sliktāki, nekā plānots, būs nepieciešami papildu
pasākumi, un valdība ir apņēmusies to īstenot. Ir
apzināti noteikti pasākumi, kas veicami 2013. gadā, lai
būtu iespējams sasniegt budžeta mērķus.
(10)
Vidēja termiņa budžeta sistēmai ir
bijusi izšķirīga nozīme, lai ieviestu daudzgadu fiskālo
plānošanu, un tās darbība kopumā ir bijusi laba. Tomēr
krīze izrādījās pārbaudījums šai sistēmai,
un pierādījās, ka ir jānostiprina fiskālā
stabilitāte un fiskālās politikas preventīvie aspekti. To
varētu panākt, ja ieviestu noteikumu, ka izdevumiem ir jāatbilst
vidēja termiņa nominālā IKP pieaugumam. Šis noteikums, ko
Spānijas iestādes ir ierosinājušas stabilitātes
programmā, būtu automātiski saistošs tiklab centrālajai
valdībai kā pašvaldībām. Valdība arī ir
iecerējusi panākt vienošanos Fiskālās un finanšu politikas
padomē par to, ka šis noteikums ir jāpiemēro arī
autonomajiem apgabaliem.
(11)
Sabiedrības novecošanās ilgtermiņa
ietekme uz Spānijas publisko budžetu ir lielāka nekā
caurmērā ES. Galvenais iemesls ir tāds, ka tiek prognozēts,
ka ievērojami pieaugs pensiju izdevumi kā daļa no IKP.
Ilgtermiņā sabiedrības novecošanās dēļ
ievērojami pieaugs pensionāru skaits uz vienu strādājošo.
Aplēses liecina: ja netiks veiktas reformas, pensiju izdevumi pieaugs
daudz straujāk nekā vidēji ES un apdraudēs publiskā
sektora finanšu ilgtspējību. Valdības priekšlikums pensiju
reformai, par ko ir panākta vienošanās ar sociālajiem
partneriem, palīdzēs uzlabot fiskālo ilgtspējību un
būs stimuls iedzīvotājiem iesaistīties darba tirgū.
Tomēr šī reforma vēl ir jāapstiprina parlamentam, un,
iespējams, priekšlikums tiks grozīts.
(12)
Spānija ir daudz darījusi banku
sistēmas nostiprināšanai, proti, ir sniegts ievērojams
publiskā sektora atbalsts un ir veikti pasākumi, lai
pārstrukturētu krājbankas, nostiprinātu banku maksātspēju
un uzlabotu banku bilances pārskatāmību. Tomēr vēl nav
pilnībā atrisinātas problēmas, kuru cēlonis ir
pašvaldību loma krājbanku pārvaldībā. Krājbanku
konsolidācija, izmantojot institucionālo aizsardzības
sistēmu, ir raisījusi zināmas neskaidrības par banku
efektīvu reorganizāciju un samazināšanu. Valdība ir
apņēmusies pabeigt pārstrukturizāciju līdz 2011. gada
septembrim.
(13)
Līdztekus pašreizējai Spānijas darba
tirgus reformai ir jāpārveido pašlaik ļoti neelastīgā
koplīgumu slēgšanas sistēma. Tā kā dominē
vienošanās provinču un nozaru mērogā, nav daudz
iespēju sarunām uzņēmumu līmenī. Koplīgumu
automātiska pagarināšana, nepagarinātu līgumu
spēkā esība un klauzulas par ex-post inflācijas
indeksāciju ir cēlonis atalgojuma inercei un nepieļauj
atalgojuma elastību, kas nepieciešama, lai paātrinātu ekonomikas
korekcijas un atjaunotu konkurētspēju. Valdība ir
aicinājusi sociālos partnerus 2011. gada pavasarī vienoties
par koplīgumu slēgšanas sistēmas reformu un ir
apņēmusies pēc tam ierosināt attiecīgus tiesību
aktus.
(14)
Tā kā valstī valda ļoti liels
bezdarbs, Spānijā ar 2010. gada septembra likumu ir sākta
darba tirgus reforma. Likuma mērķis ir mazināt darba tirgus
divdabību un jauniešu bezdarbu, palielināt mazaizsargāto
iedzīvotāju nodarbināmību un vairot elastību uzņēmumu
līmenī. Tālab 2011. gada februārī tika
pieņemta aktīvas darba tirgus politikas reforma, kas paredz arī
pasākumus, lai nostiprinātu nodarbinātības dienestu
padomdevēja un konsultatīvo lomu un to koordināciju valsts un
reģionālā līmenī. Pašlaik vēl pāragri
spriest, vai reforma ir pietiekama, lai samazinātu darba tirgus
segmentāciju, jauniešu bezdarbu un ilgstošo bezdarbu, jo daži no
pasākumiem vēl nav sākuši darboties. Valdība ir
apņēmusies līdz 2011. gada oktobrim veikt turpmākus
pasākumus.
(15)
Kopš 1990. gadu beigām Spānijā
ir ievērojami palielinājušās darbaspēka vienības
izmaksas, kas nozīmē, ka ir mazinājušās iespējas
konkurēt ar cenām un izmaksām. Tas, ka Spānijā algu
pieaugums bija lielāks, bet ražīguma pieaugums mazāks nekā
caurmērā euro zonā, sekmēja pastāvīgi
augstāku inflāciju. Ja izdotos rast iespējas, kā,
neietekmējot budžetu, pazemināt samērā augstās
sociālā nodrošinājuma iemaksas, lai samazinātu ar
atalgojumu nesaistītās darbaspēka izmaksas, tas
palīdzētu celt konkurētspēju. Piemēram, enerģijas
nodokļi, īpaši degvielas nodokļi Spānijā vēl
aizvien ir samērā zemi, un tas varētu būt veids, kā
kompensēt zudušos ieņēmumus.
(16)
Īpašas bažas rada tas, ka Spānijā
ļoti daudzi iedzīvotāji pāragri pārtrauc
izglītošanos (2009. gadā šis rādītājs bija 31,2 %),
jo tas mazina kvalificēta darbaspēka rindas, ietekmē
attiecīgo cilvēku izredzes uz darbu un samazina potenciālo
izaugsmi. Likums par ilgtspējīgu ekonomiku, kas pieņemts 2011. gada
15. februārī, paredz pasākumus, kuru mērķis ir
palielināt cilvēkkapitāla kvalitāti un kvantitāti,
nodrošinot izglītību un arodizglītību. Tomēr nav
skaidrs, cik lietderīgi būs šie pasākumi, lai apkarotu
pāragru izglītošanās pārtraukšanu un uzlabotu
arodapmācību, tāpat arī šo pasākumu īstenošana
visos pārvaldes līmeņos var izrādīties
sarežģīta.
(17)
Spānija ir sekmīgi uzlabojusi
apstākļus konkurencei preču un pakalpojumu tirgos,
tādējādi novēršot vienu no lēna ražīguma
pieauguma cēloņiem. Lai gan ar Pakalpojumu direktīvas
transponēšanu valsts tiesību aktos Spānijā sokas labi,
profesionālo pakalpojumu tirgum ir jākļūst
atvērtākam. Likums par ilgtspējīgu ekonomiku ietver plašu
pasākumu klāstu, lai uzlabotu uzņēmējdarbības
vidi, stiprinātu konkurenci un veicinātu vides ilgtspējību.
Tomēr to var izrādīties grūti īstenot visos
pārvaldes līmeņos. Konkrētāk, ir jānovērš administrācijas
līmeņu pārklāšanās, pārmērīgs
regulējums dažādos līmeņos un lielās
atšķirības reģionu tiesību aktos.
(18)
Spānija ir uzņēmusies vairākas
saistības saskaņā ar paktu „Euro plus”[4]. Fiskālās politikas jomā
Spānija ir apņēmusies iedibināt noteikumu par izdevumiem,
lai sekmētu fiskālo stabilitāti un tādējādi
arī publiskā sektora finanšu ilgtspējību. Lai
nostiprinātu finansiālo stabilitāti, Spānija ir
apņēmusies līdz 30. septembrim pabeigt finanšu sektora
pārstrukturēšanu. Nodarbinātības pasākumi vērsti uz
to, lai tiktu piemēroti tiesību akti par aktīvu darba tirgus
politiku un noteikumi arodapmācības jomā un lai apkarotu
neoficiālo nodarbinātību. Pasākumi konkurētspējas
jomā vērsti uz koplīgumu slēgšanas sistēmas reformu,
reglamentētajām profesijām, Konkurences padomdevēju grupas
izveidi un bankrota tiesību reformu. Minētās saistības
attiecas uz visām četrām pakta jomām. Ar tām tiek
turpināta pašreizējā reformu programma, un vienlaikus tiek
noteikti stingri termiņi konkrētu reformu īstenošanai un
nodrošināta jau ieviesto reformu pilnīga īstenošana. Šīs
saistības ir novērtētas un ņemtas vērā
ieteikumos.
(19)
Komisija ir izvērtējusi stabilitātes
programmu un valsts reformu programmu, kā arī saistības
saskaņā ar paktu "Euro plus"[5].
Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai to
lietderību ilgtspējīgas fiskālās un
sociālekonomiskās politikas izveidē Spānijā, bet
arī to, kā programmās ievēroti ES noteikumi un
norādes, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Eiropas
Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība,
kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES
līmeņa norādes. Tāpēc Komisija uzskata, ka
Spānijas valdības fiskālās konsolidācijas plāni
atbilst prasītajiem mērķiem, bet tomēr pastāv
zināmi negatīvi riski. Publiskā sektora izdevumu pieaugums
nedrīkst pārsniegt IKP pieaugumu vidējā termiņā,
un ir jāveic pensiju sistēmas reforma. Turpmākiem
pasākumiem 2011.–12. gadā vajadzētu būt vērstiem
uz finanšu sistēmas stabilitātes nodrošināšanu (ir
jāpabeidz krājbanku pārstrukturēšana un konsolidācija)
un izaugsmes iekšzemes avotu nostiprināšanu, kas panākams, apturot
pašreizējo kraso bezdarba pieaugumu, proti, reformējot koplīgumu
slēgšanu un turpinot īstenot pašreizējās darba tirgus
reformas, vienlaikus cieši uzraugot un novērtējot to
efektivitāti. Pakalpojumu sektorā jāpanāk lielāka
konkurence amatos un profesijās, kā arī jāsamazina
administratīvais slogs uzņēmumiem.
(20)
Ņemot vērā šo novērtējumu
un Padomes 2010. gada 2. jūnija ieteikumu saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu,
Padome ir izskatījusi Spānijas stabilitātes programmas 2011. gada
atjauninājumu, un tās atzinums[6]
ir atspoguļots 1) ieteikumā. Ņemot vērā
Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir
izskatījusi Spānijas valsts reformu programmu.
IESAKA Spānijai laikposmā no 2011. līdz
2012. gadam rīkoties šādi.
(1)
Īstenot budžeta stratēģiju 2011. un
2012. gadā, nodrošinot, ka deficīta mērķi tiek
sasniegti visos pārvaldes līmeņos, tostarp pašreizējos
deficīta un parāda kontroles mehānismus stingri piemērojot
reģionu valdībām; pieņemt papildu pasākumus, ja
budžeta rezultāti un ekonomikas attīstība neatbilst
plānotajam; izmantot visas izdevības, tostarp ekonomisko
apstākļu uzlabošanos, lai paātrinātu deficīta
samazināšanu; noteikt konkrētus pasākumus, kas būtu
pamatā 2013. un 2014. gadam izvirzīto mērķu
sasniegšanai. Publiskā sektora izdevumu pieaugumu saglabāt
zemāku par IKP pieaugumu vidējā termiņā,
saskaņā ar iecerēm Budžeta stabilitātes likumā
paredzot noteikumu par izdevumiem attiecībā uz visiem pārvaldes
līmeņiem.
(2)
Saskaņā ar iecerēm pieņemt ierosināto
pensiju reformu, lai palielinātu pensionēšanās vecumu un pensiju
aprēķinā izmantoto nostrādāto gadu skaitu; kā
plānots, regulāri pārskatīt pensiju parametrus
atbilstīgi paredzamā dzīves ilguma izmaiņām un
izstrādāt turpmākus pasākumus, lai palielinātu
faktisko pensionēšanās vecumu, tostarp nodrošināt
mūžizglītību gados vecākiem strādājošiem.
(3)
Enerģiskāk īstenot pašreizējo
krājbanku pārstrukturēšanu, novēršot atlikušos
trūkumus to pārvaldības struktūrā.
(4)
Izvērtēt, kādā mērā
ir iespējams samazināt sociālā nodrošinājuma iemaksas,
lai samazinātu ar atalgojumu nesaistītās darbaspēka
izmaksas tādā veidā, kas neskar budžetu, piemēram, grozot
PVN un enerģijas nodokļu struktūru un likmi. Pēc
apspriedēm ar sociālajiem partneriem atbilstīgi valsts praksei
pieņemt un īstenot koplīgumu slēgšanas reformu un algu
indeksācijas sistēmas reformu, lai nodrošinātu, ka atalgojuma
pieaugums vairāk atbilst ražīguma pieaugumam, kā arī
vietējiem un uzņēmuma apstākļiem.
(5)
Līdz 2011. gada beigām
izvērtēt, kāda ir ietekme 2010. gada septembra darba tirgus
reformai un 2011. gada februāra aktīva darba tirgus politikas
reformai, vajadzības gadījumā iesniedzot priekšlikumus
turpmākām reformām, lai mazinātu darba tirgus
segmentāciju un uzlabotu jauniešu nodarbinātības izredzes;
nodrošināt, ka tiek cieši novērota to pasākumu
efektivitāte, kas paredzēti valsts reformu programmā, lai
samazinātu to cilvēku skaitu, kas pāragri pārtrauc
izglītošanos, tostarp īstenojot preventīvu politiku un
atvieglojot pāreju uz arodizglītību un apmācību.
(6)
Panākt lielāku atvērtību
profesionālo pakalpojumu sektorā un ieviest plānotos
tiesību aktus, lai pārveidotu tiesisko regulējumu un izskaustu
pašreizējos šķēršļus konkurencei, efektivitātei un
inovācijai; visos pārvaldes līmeņos īstenot Likumu par
ilgtspējīgu ekonomiku, jo īpaši pasākumus, kuru
mērķis ir uzlabot uzņēmējdarbības vidi un
stiprināt konkurenci preču un pakalpojumu tirgū; uzlabot
koordināciju starp reģionālo un valsts pārvaldi, lai
samazinātu administratīvo slogu uzņēmumiem.
Briselē,
                                                                       Padomes vārdā
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV C , , …lpp.
[3]               Attiecībā uz 2011. gadu ir
spēkā ar Padomes 2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
[4]               Sīkāka informācija par
saistībām, ko Spānija uzņēmusies saskaņā ar
paktu „Euro plus”, atrodama dokumentā (SEC) SEC(2011) 718.
[5]               SEC(2011) 718.
[6]               Paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta
3. punktā.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2011. gada 9. jūnijs ) Eiropas Savienības Padomei par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem (ECB/2011/7)

text:
               15.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/6

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2011. gada 9. jūnijs)
   Eiropas Savienības Padomei par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem
   (ECB/2011/7)
   2011/C 174/04
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Saskaņā ar Federālā likuma par Oesterreichische Nationalbank 37. panta 1. punktu Oesterreichische Nationalbank pilnsapulce katru gadu ievēl divus ārējos revidentus un divus ārējos revidenta aizstājējus. Ārējie revidenta aizstājēji var tikt pilnvaroti tikai gadījumā, ja ārējie revidenti nevar veikt revīziju.

               (3)

                  Oesterreichische Nationalbank ārējo revidentu un ārējo revidenta aizstājēju pilnvaras beidzās pēc 2010. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ vajadzīgs iecelt ārējos revidentus laika posmam, kas sākas 2011. finanšu gadā.

               (4)

               Par ārējiem revidentiem 2011. finanšu gadam Oesterreichische Nationalbank izvēlējusies TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH kopā ar Ernst & Young Wirtschaftsprüfungsgesellschaft m.b.H., bet par ārējiem revidenta aizstājējiem tā izvēlējusies KPMG Austria GmbH Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungsgesellschaft kopā ar Deloitte Audit Wirtschaftsprüfungs GmbH.

               (5)

               Ārējo revidentu pilnvaras var atjaunot katru gadu, nepārsniedzot piecu gadu kopējo pilnvaru laiku, bet ārējo revidenta aizstājēju pilnvaras var atjaunot tikai vienu reizi,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Tiek ieteikts TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH kopā ar Ernst & Young Wirtschaftsprüfungsgesellschaft m.b.H. apstiprināt par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidentiem 2011. finanšu gadam.

               2.

               Tiek ieteikts KPMG Austria GmbH Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungsgesellschaft kopā ar Deloitte Audit Wirtschaftsprüfungs GmbH apstiprināt par Oesterreichische Nationalbank ārējiem revidenta aizstājējiem 2011. finanšu gadam.

               3.

               Ārējo revidentu pilnvaras var atjaunot katru gadu, nepārsniedzot piecu gadu kopējo pilnvaru laiku, kas beidzas ne vēlāk kā 2015. gadā. Ārējo revidenta aizstājēju pilnvaras var atjaunot tikai vienu reizi, pilnvaru laikam beidzoties ne vēlāk kā 2012. gadā.

      Frankfurtē pie Mainas, 2011. gada 9. jūnijā

            ECB prezidents

         Jean-Claude TRICHET


				|

		52012DC0317

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Ungārijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2012.–2015. gada konverģences programmu /* COM/2012/0317 final - 2012/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Ungārijas 2012. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2012.–2015. gada
konverģences programmu
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par
budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas
uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1] un jo
īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulu (ES) Nr. 1176/2011 par
to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko
nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[4],

ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu
izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju “Eiropa 2020”,
kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās
jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu
par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[5],
kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes.
(3)       Padome 2011. gada
12. jūlijā pieņēma ieteikumu par Ungārijas
2011. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par
atjaunināto Ungārijas 2011.–2014. gada konverģences
programmu.
(4)       Komisija 2011. gada
23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes
pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex-ante
un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES)
Nr. 1176/2011, 2012. gada 14. februārī
pieņēma Brīdinājuma mehānisma ziņojumu[6],
kurā Ungārija bija minēta to dalībvalstu vidū,
kurām paredzēts veikt padziļinātu pārbaudi.
(5)       Eiropadome 2012. gada
2. martā apstiprināja finanšu stabilitātes
nodrošināšanas un fiskālās konsolidācijas prioritātes
un izaugsmes veicināšanas pasākumus. Tā uzsvēra, ka ir
jāturpina diferencēta, izaugsmi veicinoša fiskālā konsolidācija,
tautsaimniecībā jāatjauno normāli aizdevumu
nosacījumi, jāsekmē izaugsme un konkurētspēja,
jāmazina bezdarbs un krīzes sociālās sekas un
jāmodernizē valsts pārvalde.
(6)       Eiropas Parlaments un
Ungārija 2012. gada 29. februārī apmainījās
ar viedokļiem saskaņā ar 2.a pantu Padomes 1997. gada
7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu.
(7)       Eiropadome 2012. gada
2. martā turklāt aicināja dalībvalstis, kas
piedalās paktā “Euro plus”, laikus paziņot par savām
saistībām, lai tās varētu ietvert stabilitātes vai
konverģences programmās un valsts reformu programmās.
(8)       Ungārija 2012. gada
23. aprīlī iesniedza savu konverģences programmu, kas
attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2015. gadam, un
2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
Komisija saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu
veica arī padziļinātu pārbaudi, kurā
izvērtēja, vai Ungārijā nepastāv makroekonomiska
nelīdzsvarotība. Komisija savā padziļinātajā
pārbaudē secināja[7],
ka Ungārijā pastāv ārējā un iekšējā
nelīdzsvarotība, tomēr tā nav pārmērīga.
(9)       Pamatojoties uz
2012. gada konverģences programmas novērtējumu
saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka
makroekonomikas scenārijs, uz kuru pamatojas programmā sniegtās
budžeta prognozes, ir optimistisks. Ungārijas iestāžu
norādītās izaugsmes prognozes 2012. un 2013. gadam ir
par aptuveni pusprocentpunktu augstākas salīdzinājumā ar
Komisijas 2012. gada pavasara prognozēm, jo oficiālie
pieņēmumi par iekšzemes pieprasījumu ir optimistiskāki,
īpaši par 2013. gadu. Programmā ietvertās budžeta
stratēģijas mērķis ir līdz Padomes noteiktajam
2012. gada termiņam ilgtspējīgā veidā
novērst pārmērīgu budžeta deficītu. Oficiālie
budžeta deficīta mērķi un plānotie fiskālie
pasākumi atbilst Padomes 2012. gada marta ieteikumiem, pamatojoties
uz 126. panta 7. punktu. Programmā joprojām ir
saglabāts iepriekš noteiktais budžeta pozīcijas vidēja
termiņa mērķis 1,5 % apmērā no IKP, ko
plānots sasniegt līdz 2013. gadam. Šajā vidēja
termiņa mērķī ir pienācīgi ņemtas
vērā Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Pamatojoties
uz (pārrēķināto) budžeta strukturālo bilanci[8],
virzība uz vidēja termiņa mērķi 2013. gadā
šķiet nepietiekama, ievērojot Komisijas 2012. gada pavasara
prognozes, kurās ir ņemti vērā īstenošanas riski
saistībā ar konkrētiem taupības pasākumiem un
izmantots mazāk optimistisks makroekonomikas scenārijs. Valsts
izdevumu kāpums, ņemot vērā diskrecionāros
ieņēmumu pasākumus, atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta
izdevumu kritērijam 2013. gadā, bet neatbilst 2014. un
2015. gadā. Saskaņā ar valdības plāniem valsts
parādu programmas periodā pastāvīgi samazinās
līdz mazāk nekā 73 % no IKP 2015. gadā, taču
tas joprojām būs virs atsauces vērtības, kas ir 60 %
no IKP. Attiecībā uz parāda samazināšanas kritēriju
Ungārija 2013.–2014. gadā būs pārejas periodā, un
programma nodrošinātu pietiekamu virzību uz šā kritērija
izpildi. Saskaņā ar programmu parāda samazināšanas
kritērijs tiktu izpildīts pārejas perioda beigās
2015. gadā, un tādējādi palīdzētu
samazināt uzkrāto ārējo un iekšējo parādu.
(10)     Konstitucionālā
fiskālās pārvaldības satvara īstenošanai ir
pieņemti jauni noteikumi, taču daži to aspekti joprojām ir
vāji. Budžeta plānošana vidējā termiņā ir tikai
orientējoša, Fiskālās padomes resursi neatbilst tai nupat
piešķirtajām veto pilnvarām, un budžeta informācija
joprojām nav pietiekami pieejama. Budžeta vidēja termiņa
plānošanas nostiprināšana un Fiskālās padomes
analītiskās kompetences jomas paplašināšana palīdzētu
nodrošināt, ka jaunais konstitucionālais fiskālās
pārvaldības satvars pilda savu funkciju.
(11)     Politikas risinājumi
saistībā ar nodokļu reformas ietekmi uz mazatalgotiem darba
ņēmējiem (minimālās algas palielināšana, algu
subsīdiju shēma) nav palielinājuši nodarbinātību,
savukārt pasākumi, kas veicina sieviešu līdzdalību darba
tirgū, ir uzskatāmi par nelielu soli pareizajā virzienā.
Nodarbinātības līmeni uzlabot palīdzētu
nodarbinātību veicinošas izmaiņas darbaspēkam
piemērojamos nodokļos un iedarbīgāki pasākumi, kas
veicina sieviešu līdzdalību darba tirgū, jo īpaši
izvēršot bērnu aprūpes un pirmsskolas mācību
iespējas.
(12)     Valsts
nodarbinātības dienests ir reorganizēts, samazinot kopējo
darbinieku skaitu, kas ir pretēji tam, kas tika ieteikts 2011. gadā.
Aktīvās darba tirgus politikas jomā daži pasākumi, kas
vērsti uz speciāli pielāgotu pakalpojumu sniegšanu
nelabvēlīgā situācijā esošām grupām,
piemēram, izmantojot ESF programmas, šķiet ticami un piemēroti.
Tomēr maz ticams, ka citi nelabvēlīgā situācijā
esošām grupām paredzētie pasākumi (piemēram, valsts
nodrošināts darbs) spēs reāli uzlabot attiecīgo
dalībnieku integrēšanos brīvajā darba tirgū.
Nekavējoties būtu jāveic nopietni pasākumi valsts
nodarbinātības dienesta spēju stiprināšanai, vienlaikus
rodot pareizo līdzsvaru starp finansējumu valsts nodrošinātam
darbam un citai aktīvajai darba tirgus politikai, lai palīdzētu
uzlabot darba tirgus darbību un paaugstināt nodarbinātības
līmeni. Lai paliekoši samazinātu nestabilitāti, ko rada
ievērojamais kopējais ārējais un iekšējais
parāds, būtu svarīgi arī palielināt izaugsmes
potenciālu, veicot darba tirgus strukturālu reformu. Turklāt
jāatzīmē, ka romu integrācijas valsts stratēģija
nav iestrādāta citās politikas jomās.
(13)     Uzņēmējdarbības
vides uzlabošanas pasākumi lielā mērā ir ar pareizu
ievirzi, taču vēl ir plašs lauks turpmākiem uzlabojumiem.
Arī darbs pie tā, lai uzlabotu ārpusbanku finansējuma
pieejamību, ir ar pareizu ievirzi, bet joprojām nav veikts
vispusīgs MVU politikas izvērtējums. Ungārijai ir ļoti
zema vieta pēc daudziem valsts pārvaldes pārredzamības un
kvalitātes rādītājiem, un virzība uz priekšu
šajās jomās palīdzētu palielināt arī
institucionālās un politiskās vides stabilitāti. Tas
savukārt ļautu uzlabot nosacījumus ārvalstu tiešajiem
ieguldījumiem un samazināt starptautisko ieguldījumu neto
pozīcijas ievērojamo nelīdzsvarotību – konkrēti,
2009. un 2010. gadā dramatiski kritās
reinvestētās peļņas rādītājs, ko
daļēji noteica krīze, bet turklāt arī tas, ka notika
vairākas strīdīgas un neprognozējamas izmaiņas
politikas un fiskālajā vidē, kā arī tiesību un
institucionālajā sistēmā. Pēdējā laika (kopš
2010. gada vidus) tendence, kāda vērojama zinātniskās
izpētes un inovācijas valsts finansējumam, neatbilst
2012. gada izaugsmes pētījuma prioritātei
attiecībā uz diferencētu un izaugsmi veicinošu fiskālo
konsolidāciju.
(14)     Ungārijas valdība ir
reformējusi augstāko izglītību, ieviešot izmaiņas
augstākās izglītības struktūrā un
finansēšanā. Jaunajā skolu izglītības tiesiskajā
regulējumā ir aspekti, kas varētu palielināt
mācības priekšlaicīgi pārtraukušo skolēnu skaitu un
segregāciju Ungārijas skolu sistēmā. Nav pietiekami
risināts vienlīdz svarīgais mūžizglītības jautājums.
Izglītības uzlabošana visos tās līmeņos ir no svara,
ja Ungārija vēlas celt darbaspēka konkurētspēju.
(15)     Tas, ka nav notikusi
sabiedriskā transporta pārstrukturēšana, pēdējos gados
ir bijis būtisks budžeta noviržu iemesls. Lielākā daļa
sabiedriskā transporta uzņēmumu ritošā sastāva ir
nolietota. Elektroenerģijas tīkla pārrobežu jaudas
palielināšana varētu potenciāli palielināt
tirdzniecības apjomu ar kaimiņvalstīm. Valsts enerģētikas
regulators nav tiesīgs autonomi organizēt savas struktūras, un
tam nav ekskluzīvas kompetences tīkla tarifu noteikšanā, tostarp
attiecībā uz atdeves koeficientu, kāds drīkst būt
tīkla operatoriem. Regulētās cenas būtu piemērojamas
vienīgi neaizsargātiem klientiem.
(16)     Eiropas pusgada ietvaros
Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Ungārijas ekonomikas
politiku. Tā ir izvērtējusi konverģences programmu un
valsts reformu programmu un ir veikusi padziļinātu pārbaudi.
Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai
programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un
sociālekonomiskās politikas izveidē Ungārijā, bet
arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot
vērā, ka ir jānostiprina Eiropas Savienības
vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams,
turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa
ieguldījumu. Tās ieteikumi Eiropas pusgada kontekstā ir sniegti
1.–7. ieteikumā.
(17)     Ņemot vērā šo
novērtējumu, Padome ir izskatījusi Ungārijas
konverģences programmu, un tās atzinums[9] ir
atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.
(18)     Ņemot vērā
Komisijas padziļinātās pārbaudes un šā
novērtējuma rezultātus, Padome ir izskatījusi
Ungārijas 2012. gada valsts reformu programmu un Ungārijas
konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas
(ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti jo īpaši 1., 3.,
4. un 5. ieteikumā,
AR ŠO IESAKA Ungārijai
laikposmā no 2012. gada līdz 2013. gadam rīkoties
šādi.
1.           Līdz 2012. gadam
ilgtspējīgā veidā novērst pārmērīgo
budžeta deficītu, izpildot 2012. gada budžetu un samazinot
vienreizēju pasākumu izmantošanu. Pēc tam konkretizēt visus
strukturālos pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka
pārmērīgais budžeta deficīts tiek novērsts
ilgtspējīgā veidā un tiek panākta pietiekama
virzība uz budžeta vidēja termiņa mērķa sasniegšanu,
tostarp izpildot izdevumu kritēriju, un nodrošināt pietiekamu
virzību uz parāda samazināšanas kritērija izpildi. Lai
mazinātu kopējo makroekonomikas nelīdzsvarotību,
panākt valsts parāda attiecības stabilu samazinājumu.
2.           Pārskatīt
ekonomikas stabilitātes ietvara likumu, jaunās skaitliskās
normas iestrādājot saistošā budžeta vidēja termiņa
sistēmā. Turpināt Fiskālās padomes
analītiskās kompetences jomas paplašināšanu, lai uzlabotu valsts
finanšu pārredzamību.
3.           Veikt nodarbinātību
veicinošas izmaiņas darbaspēkam piemērojamos nodokļos, ar
ilgtspējīgiem un budžetu neietekmējošiem pasākumiem mazinot
2011. un 2012. gada nodokļu izmaiņu ietekmi uz
mazatalgotiem darba ņēmējiem, piemēram, daļu no
nodokļu sloga novirzot uz enerģijas nodokļiem un periodiskiem
īpašuma nodokļiem. Stiprināt pasākumus, kas veicina
sieviešu līdzdalību darba tirgū, jo īpaši izvēršot
bērnu aprūpes un pirmsskolas mācību iespējas.
4.           Stiprināt valsts
nodarbinātības dienesta spējas, lai paaugstinātu
apmācību, darba meklēšanas atbalsta un individualizēto
pakalpojumu kvalitāti un efektivitāti, īpaši pievēršoties
nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Ar
efektīvas apmācības un darba meklēšanas atbalsta
palīdzību stiprināt aktivizēšanas aspektu valsts
nodrošinātā darba shēmā. Īstenot Romu
integrācijas valsts stratēģiju un iestrādāt to
citās politikas jomās.
5.           Īstenot
administratīvā sloga mazināšanas pasākumus.
Nodrošināt, ka publiskais iepirkums un likumdošanas process veicina
konkurenci tirgū, un nodrošināt stabilu tiesisko regulējumu un
uzņēmējdarbību veicinošu vidi finanšu un nefinanšu
uzņēmumiem, tostarp ārvalstu tiešo ieguldījumu
uzņēmumiem. Samazināt nodokļu prasību ievērošanas
izmaksas un izveidot uzņēmumu nodokļu sistēmu, kas ir
stabila, likumīga un nerada kropļojumus. Atcelt nepamatotos
ierobežojumus attiecībā uz lielu mazumtirdzniecības centru
izveidi. Jaunajā inovācijas stratēģijā paredzēt
īpaši pielāgotas stimulu shēmas novatorisku MVU atbalstam.
6.           Izstrādāt un,
nodrošinot atbilstīgu finansējumu, īstenot valsts
stratēģiju mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas
jomā. Nodrošināt, ka augstākās izglītības reforma
uzlabo izglītības pieejamību nelabvēlīgā
situācijā esošām grupām.
7.           Reformēt
sabiedriskā transporta sistēmu, padarot to rentablāku.
Palielināt elektroenerģijas tīkla pārrobežu jaudas,
nodrošināt enerģētikas regulatora neatkarību un
pakāpeniski atcelt enerģijas cenu regulēšanu.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2012)317 final.
[4]               P7_TA(2012)0048
un P7_TA(2012)0047.
[5]               Padomes
2012. gada 26. aprīļa Lēmums 2012/238/ES.
[6]               COM(2012)68
final.
[7]               SWD(2012)157
final.
[8]               Cikliski
koriģētā bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu
pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstoši kopīgi saskaņotai
metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz
programmā sniegto informāciju.
[9]               Saskaņā
ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


Ieteikums Padomes Atzinums saskaņā ar Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktu par atjaunināto Itālijas stabilitātes programmu 2004. – 2008. gadam


title: Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Apvienotās Karalistes 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Apvienotās Karalistes 2014. gada konverģences programmu_x000b_

text:
				|

		52014DC0429

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Apvienotās Karalistes 2014. gada valsts reformu programmu_x000b__x000b_un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Apvienotās Karalistes 2014. gada konverģences programmu_x000b_ /* COM/2014/0429 final - 2014/ () */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Apvienotās Karalistes
2014. gada valsts reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Apvienotās Karalistes 2014. gada
konverģences programmu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulu (ES)
Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt
makroekonomisko nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[4],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas un
finanšu komitejas atzinumu,
ņemot vērā Sociālās
aizsardzības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas politikas
komitejas atzinumu,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam
pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties
pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās
jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā,
pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par
dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas
politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada
21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm, kas kopā
veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika
aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības
politikā.
(3)
Valstu vai to valdību vadītāji
2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par
Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats
rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas
iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi
pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo
rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt
stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot
konkrētai valstij adresētos ieteikumus.
(4)
Padome 2013. gada 9. jūlijā
pieņēma ieteikumu par Apvienotās Karalistes 2012. gada
valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par Apvienotās
Karalistes atjaunināto konverģences programmu 2012.-2013. gadam
līdz 2017.-2018. gadam.
(5)
Komisija 2014. gada 13. novembrī
pieņēma gada izaugsmes pētījumu[5], iezīmējot 2013. gada
Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Komisija
tajā pašā dienā, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011,
pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu[6], kurā tā
identificēja Apvienoto Karalisti kā vienu no dalībvalstīm,
par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.
(6)
Eiropadome 2013. gada 20. decembrī
apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu
stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes
sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot
diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju,
atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt
izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu,
novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

(7)
Komisija 2014. gada 5. martā
publicēja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
5. pantu sagatavotā padziļinātā pārskata
rezultātus par Apvienoto Karalisti[7].
Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Apvienotajā
Karalistē vēl aizvien pastāv makroekonomiskā
nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama uzraudzība un politikas
rīcība. Īpaša uzmanība joprojām jāpievērš
attīstībai mājsaimniecību parāda jomās
saistībā ar hipotekāro parādu augsto līmeni un
mājokļu tirgus strukturālajām iezīmēm, kā
arī nelabvēlīgai attīstībai saistībā ar
eksporta tirgus daļām. Riski mājokļu nozarē ir saistīti
ar joprojām nepietiekami strukturālo mājokļu
piedāvājumu. Iekšēji piedāvājuma ierobežojumi, jo
īpaši Londonā, un salīdzinoši lēnā
piedāvājuma pielāgošana augošajam pieprasījumam turpina
likt mājokļu cenām celties, jo īpaši Londonā un valsts
dienvidaustrumos, kā arī liek pircējiem ņemt lielus
hipotekāros kredītus. Lai arī eksporta tirgus daļas
samazināšanai nevajadzētu radīt riskus īstermiņā,
taču apvienojumā ar tekošā konta deficītu tā
joprojām norāda uz strukturālām problēmām.
Tās ir saistītas ar prasmju trūkumu un infrastruktūras
nepilnībām. Valsts finanšu jomā Apvienotā Karaliste nav
sasniegusi savus pamatdeficīta mērķus un strukturālās
korekcijas mērķus.
(8)
Apvienotā Karaliste 2014. gada
30. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu
programmu un 2014. gada konverģences programmu. Abas programmas tika
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to
savstarpējo saistību.
(9)
Saskaņā ar 4. punktu
15. protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz
Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti Līguma
par Eiropas Savienības darbību 126. panta 1. punktā
izklāstītais pienākums izvairīties no
pārmērīga vispārējās valdības deficīta
neattiecas uz Apvienoto Karalisti. Minētā protokola
5. punktā ir paredzēts, ka Apvienotajai Karalistei jācenšas
izvairīties no pārmērīga valdības deficīta.
Padome 2008. gada 8. jūlijā saskaņā ar Eiropas
Kopienas dibināšanas līguma 104. panta 6. punktu
nolēma, ka Apvienotajā Karalistē pastāv pārmērīgs
budžeta deficīts.
(10)
2014. gada konverģences programmā
izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir
līdz piecu gadu perioda beigām, kurš pašlaik beigsies
2018.-2019. gadā, sabalansēt cikliski koriģēto
kārtējo budžetu. Konverģences programmā nav iekļauts
vidēja termiņa mērķis, kā paredzēts
Stabilitātes un izaugsmes paktā. Saskaņā ar
aprēķiniem vispārējās valdības deficīts
2014.-2015. gadā būs 5,0 % no IKP, krītoties pēc
augstākā līmeņa sasniegšanas 11,4 % apmērā
no IKP 2009.-2010. gadā. Tādējādi netiek ievērots
Padomes noteiktais pārmērīgā budžeta deficīta
novēršanas termiņš. Saskaņā ar programmu pārmērīgais
budžeta deficīts tiks novērsts 2016.–2017. gadā (sasniedzot
2,4 % no IKP), proti, divus gadus vēlāk par Padomes noteikto
termiņu. Programma paredz, ka (pārrēķinātais) vispārējās
valdības strukturālais deficīts 2014.-2015. gadā
uzlabosies par 0,3 procentu punktiem, sasniedzot 4,4 % no IKP.
Budžeta plānu korekcija nav pietiekama, lai panāktu ieteikto gada
vidējo fiskālo ietekmi pārmērīgā deficīta
novēršanai. Pēc tam programma paredz (pārrēķinātās)
strukturālās bilances gada uzlabojumu par 0,8 procentu punktiem
2015.-2016. gadā un par 1,3 procentu punktiem
2016.-2017. gadā. Kopumā programma tikai daļēji
atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Līdz šim
veiktā konsolidācija ir bijusi izteikti vērsta uz izdevumu
samazināšanu, tādēļ varētu apsvērt
potenciālu ieņēmumu iegūšanu, paplašinot nodokļu
bāzi. Apvienotajā Karalistē ir augsts neiegūto nodokļu
īpatsvars, jo īpaši netiešo nodokļu jomā. Saskaņā
ar konverģences programmu ir paredzams, ka parāda attiecība pret
IKP 2015.-2016. gadā pieaugs līdz 93,1 %, pirms tā
2018.-2019. gadā samazināsies līdz 86,6 %.
Apvienotās Karalistes programmas budžeta prognožu pamatā esošais
makroekonomiskais scenārijs ir ticams. Potenciālie budžeta prognožu
riski izriet no zemākas nekā gaidītās izaugsmes, kā
iemesls ir algu ierobežojumi, kas kavē privāto patēriņu, un
nenoteiktība, kas rada šķēršļus ieguldījumiem.
Tomēr šīs prognozes saskan ar Komisijas 2014. gada pavasara
prognozi, kurā arī nav paredzēts, ka pārmērīgais
budžeta deficīts tiks novērsts Padomes noteiktajā termiņā.
Turklāt, pamatojoties uz Komisijas prognozi, (koriģētās)
izmaiņas strukturālajā bilancē 2010.-2014. gadā
nav pietiekošas vidēji par 0,6 % no IKP salīdzinājumā
ar prasībām, un ir paredzams, ka tās nebūs pietiekošas
arī 2015. gadā. Pamatojoties uz stabilitātes programmas
izvērtējumu un Komisijas prognozi, Padome saskaņā ar
Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 uzskata, ka ir vajadzīgi papildu
pasākumi, lai nodrošinātu atbilstību ieteikumam pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas procedūras ietvaros.
(11)
Apvienotā Karaliste ir veikusi pasākumus
mājokļu jomā gan no piedāvājuma, gan pieprasījuma
puses. Lai gan ir palielinājies jaunu īpašumu piedāvājums,
tas joprojām ir zems un nenodrošina ievērojamu pieprasījuma
daļu. Šis faktors apvienojumā ar zemām procentu likmēm un
atvieglotiem hipotekārās kreditēšanas nosacījumiem
(piemēram, augstāki aizdevumu un ienākumu attiecības
rādītāji) licis celties mājokļu cenām dažviet
Apvienotajā Karalistē, jo īpaši Londonā.
Piedāvājuma trūkums jau ilgstoši ir bijusi strukturāla
parādība, kas, domājams, ieilgs vidējā
termiņā. Ir jārīkojas, lai vēl vairāk
palielinātu mājokļu piedāvājumu, izveidojot
atbilstošus stimulus piedāvājuma palielināšanai
vietējā līmenī. Iestādēm jāturpina
mājokļu cenu un hipotekāro parādu uzraudzība un jābūt
gatavām piemērot atbilstošus pasākumus, ieskaitot Help to Buy 2
(aizdevumu garantiju) shēmas pielāgošanu, ja tas tiek uzskatīts
par nepieciešamu. Ir nepieciešams uzlabot pārredzamību par Finanšu
politikas komitejas pieņemtā makroprudenciālā
regulējuma piemērošanu un ietekmi uz mājokļu sektoru, ko
varētu izmantot, lai risinātu pārmērīgi augsto mājokļu
cenu un hipotekāro parādu palielināšanās problēmu.
Būtu jāapsver zemes un īpašuma nodokļu reformas, lai
mazinātu mājokļu tirgus kropļošanu. Pašlaik īpašuma
vērtības palielināšanās nenotiek rokrokā ar
īpašuma nodokļu palielināšanos, jo īpašumu vērtības
reģistrs nav atjaunināts kopš 1991. gada un nodokļi par
īpašumiem ar lielāku vērtību ir mazāki nekā
nodokļi par mazāk vērtīgiem īpašumiem
relatīvā izteiksmē, jo pašvaldības īpašuma
nodokļa (Council Tax) sistēmā pašreizējās
likmes un diapazoni ir regresīvi.
(12)
Apvienotā Karaliste turpina risināt
bezdarba un nepietiekamas nodarbinātības problēmu, kā
arī specifiskus jautājumus saistībā ar jauniešu bezdarbu.
Ir būtiskas grūtības nodrošināt jauniešiem darba tirgū
pieprasītās prasmes un darba pieredzi un palielināt
mācekļu programmu piedāvājumu. Ar to skaidrojams fakts, ka
programmā Youth Contract piedāvātās subsīdijas
algām joprojām izmanto mazāk nekā prognozēts. Darba
tirgū trūkst atbilstošu prasmju, un iestādes mēģina
pārkvalificēt darbaspēku, lai risinātu gan bezdarba
problēmu, gan ar labām profesionālajām un tehniskajām
iemaņām apveltītu augsti kvalificētu darba
ņēmēju trūkumu. Kaut arī šis tas ir paveikts, lai
uzlabotu mācekļu programmu kvalitāti, ir nepieciešami
turpmāki pasākumi. Turklāt kvalifikāciju sistēma
vēl aizvien ir sarežģīta, un ir nepieciešams to
racionalizēt, lai atvieglotu vispārēju atzīšanu un darba
devēju lielāku iesaistīšanos.
(13)
Iestādes risina vājo darba stimulu
problēmu, jo īpaši tiem, kuri saņem sociālos pabalstus
pēc Universal Credit reformas ieviešanas, kas ļaus
personām saglabāt vairāk ieņēmumu no pabalstiem
arī pēc stāšanās darbā. Lai gan Universal Credit
reforma varētu pozitīvi ietekmēt nodarbinātību, daudz
kas būs atkarīgs no efektīviem īstenošanas un atbalsta
pakalpojumiem, tostarp mijiedarbības ar citiem pabalstiem. Uzsvars uz
atgriešanos darbā atspoguļojas arī daudzu darbspējas vecuma
pabalstu un nodokļu atlaižu ikgadējo korekciju ierobežošanā par
1 % gadā līdz 2016. gadam.
(14)
Apvienotā Karaliste turpina risināt
jautājumus saistībā ar vecāku nodarbinātības
līmeņa palielināšanu un pieejas uzlabošanu kvalitatīvai,
izmaksu ziņā pieejamai bērnu aprūpei. Tā turpina
ieviest shēmas, lai nodrošinātu izmaksu ziņā pieejamu
bērnu aprūpi gan pusslodzes, gan pilnas slodzes darbā
strādājošiem vecākiem, ņemot vērā
atšķirīgo atalgojuma līmeni. Tomēr bērnu aprūpes
izmaksas joprojām ir vienas no visaugstākajām Eiropas
Savienībā, un tas rada problēmas īpaši otrajiem pelnītājiem
mājsaimniecībā un vientuļiem vecākiem.
(15)
Attiecībā uz finansējuma
pieejamību, lai gan kredītu tirgus nosacījumi
2013. gadā ir uzlabojušies, kredītu pieaugums joprojām ir
vājš, un ir vajadzīgs vairāk laika, lai spēkā
esošā politika sāktu nest augļus. Īpaši MVU ir
grūtības saņemt kredītus. Lielie uzņēmumi var
paši sevi finansēt tieši vairumtirdzniecības tirgos un izmantot
Apvienotajā Karalistē labi izstrādāto finanšu pakalpojumu
piedāvājumu, bet MVU ārējā finansējuma
iegūšanā lielākoties ir atkarīgi no bankām. Ir daudz
paveikts pagājušā gada ieteikuma par konkurenci banku nozarē
izpildē, izveidojot jaunas bankas, tā dēvētās
konkurējošās bankas (piemēram, TSB banka, kura gan vēl nav
pilnīgi neatkarīga).
(16)
Apvienotā Karaliste 2013. gada
decembrī publicēja un atjaunināja valsts infrastruktūras
plānu — ilgtermiņa stratēģisku pieeju plānošanai,
finansējumam, finansēm un infrastruktūras izveidošanai.
Plāns paredz virkni projektu nākotnes kapitālieguldījumam
laikā līdz 2020. gadam un pēc tam — kopā
375 miljardu GBP vērtībā (aptuveni 460 miljardi euro).
Liela daļa šo projektu (345 miljardu GBP vērtībā,
t. i., aptuveni 420 miljardi euro) attiecas uz ieguldījumiem
enerģētikas un transporta nozarē. Plānots, ka aptuveni
trīs ceturtdaļas no finansējuma būs no privātiem
avotiem, bet pārējais — no valsts līdzekļiem. Lai gan
iepriekš minētais plāns ir piemērota iniciatīva, tomēr
bažas rada privātā sektora finansējuma aspekts, tiesiskā
noteiktība un plānošanas atļaujas laicīga piešķiršana.
Ir nepieciešami stingri mehānismi finanšu un izpildes risku
mazināšanai, vienlaikus nodrošinot plānoto un faktisko infrastruktūras
izdevumu pārredzamību.
(17)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir
vispusīgi izanalizējusi Apvienotās Karalistes ekonomikas
politiku. Tā ir izvērtējusi konverģences programmu un
valsts reformu programmu. Vērtējumā Komisija ņēma
vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas
fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē
Apvienotajā Karalistē, bet arī atbilstību ES noteikumiem un
norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Eiropas
Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, kas
panākams, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES
līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā
ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1.–6. ieteikumā.
(18)
Ņemot vērā šo izvērtējumu,
Padome ir izskatījusi Apvienotās Karalistes konverģences
programmu, un tās atzinums[8]
ir atspoguļots jo īpaši turpmāk izklāstītajā
1. ieteikumā.
(19)
Ņemot vērā Komisijas
padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir
izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu.
Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
6. pantu ir atspoguļoti 2., 3., 5. un 6. ieteikumā,
AR ŠO IESAKA Apvienotajai Karalistei
laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties
šādi.
1.           Uzlabot
budžeta stratēģiju, cenšoties novērst pārmērīgo
budžeta deficītu ilgtspējīgā veidā atbilstoši Padomes
ieteikumam pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūras ietvaros. Īstenot diferencētu, izaugsmi veicinošu
pieeju izdevumu samazināšanas jomā, piešķirot prioritāti
kapitālizdevumiem. Lai sekmētu fiskālo konsolidāciju,
būtu jāapsver ieņēmumu iegūšana, paplašinot
nodokļu bāzi. Novērst strukturālus šķēršļus
saistībā ar infrastruktūru, prasmju neatbilstību un
finansējuma pieejamību MVU, lai palielinātu preču un
pakalpojumu eksporta pieaugumu.
2.           Uzlabot
pārredzamību par Anglijas Bankas Finanšu politikas komitejas
pieņemtā makroprudenciālā regulējuma piemērošanu
un ietekmi uz mājokļu sektoru. Izmantot piemērotus
pasākumus, lai reaģētu uz īpašumu cenu ātru celšanos
teritorijās, kurās koncentrēta ievērojama daļa
Apvienotās Karalistes ekonomikas izaugsmes, jo īpaši Londonā,
piemēram, pielāgojot Help to Buy 2 shēmu un mazinot
riskus saistībā ar hipotekāro parādu palielināšanos.
Novērst īpašuma nodokļu nepilnības, regulāri
atjauninot īpašumu vērtējumu un samazinot diapazonu un likmju
regresivitāti pašvaldības īpašuma nodokļa (Council Tax)
sistēmā. Turpināt darbu pie mājokļu
piedāvājuma palielināšanas.
3.           Turpināt pildīt
saistības programmā Youth Contract, jo īpaši,
pilnveidojot darba tirgū pieprasītās prasmes. Nodrošināt
darba devēju iesaistīšanos, kā galveno jautājumu risinot
prasmju neatbilstību, nodrošinot mūsdienīgākas un
augstāka līmeņa prasmes un sekmējot mācekļu
programmu piedāvājumus. Turpināt darbu, lai samazinātu
tādu jauniešu īpatsvaru, kuriem ir vājas pamatprasmes.
4.           Turpināt darbu, lai
mazinātu bērnu nabadzību mājsaimniecībās ar zemiem
ienākumiem, gādājot, ka Universal Credit un citas
sociālās labklājības reformas nodrošina taisnīgu
nodokļu un pabalstu sistēmu ar skaidriem nodarbinātības
stimuliem un atbalsta pakalpojumiem. Uzlabot izmaksu ziņā pieejamas
bērnu aprūpes pieejamību.
5.           Turpināt darbu, lai
uzlabotu banku un nebanku finansējuma pieejamību MVU. Nodrošināt
Biznesa bankas efektīvu darbību un atbalstīt arvien lielāku
konkurējošu banku klātbūtni.
6.           Turpināt darbu pie
valsts infrastruktūras plāna, palielinot plānošanas procesu
paredzamību un nodrošinot skaidrību par finansēšanas
saistībām. Nodrošināt pārredzamību un atbildību,
sniedzot konsekventu un savlaicīgu informāciju par plāna
īstenošanu.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā–
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2014) 429 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 un P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               SWD(2014) 91 final.
[8]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Francijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2017. gada stabilitātes programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/36

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Francijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2017. gada stabilitātes programmu
   (2017/C 261/09)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Francija tika minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku, ko apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Padome 2017. gada 21. martā pieņēma Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (“ieteikums par eurozonu”) (3).

               (2)

               Ņemot vērā to, ka Francija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ekonomiskajā un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Francijai būtu jānodrošina pilnīga un savlaicīga ieteikuma par eurozonu īstenošana, kā tas ir atspoguļots 1.–4. ieteikumā turpmāk.

               (3)

               2017. gada ziņojums par Franciju tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Francijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Francijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2017. gada 22. februārī. Balstoties uz Komisijas vērtējumu, varēja secināt, ka Francijā pašlaik pastāv pārmērīga makroekonomikas nelīdzsvarotība. Jo īpaši, Francijai ir raksturīga vāja konkurētspēja un lielais un pieaugošais valsts parāds zema produktivitātes pieauguma kontekstā. Nepieciešamība rīkoties, lai samazinātu risku saistībā ar nelabvēlīgu ietekmi uz Francijas ekonomiku un – ņemot vērā valsts lielumu un pārrobežu nozīmību – arī uz ekonomisko un monetāro savienību, ir īpaši svarīga.

               (4)

               Francija 2017. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada stabilitātes programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (5)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (6)

               Francija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvajā daļā. Kā teikts tās 2017. gada stabilitātes programmā, valdība plāno atbilstoši Padomes 2015. gada 10. marta ieteikumam saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta procedūru līdz 2017. gadam novērst pārmērīgo nominālo deficītu 2,8 % no IKP. Tiek plānots, ka nominālais deficīts turpinās samazināties, 2020. gadā sasniedzot 1,3 % no IKP. Vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 0,4 % apmērā no IKP – plānots sasniegt līdz 2019. gadam. Tomēr tiek prognozēts, ka pārrēķinātā strukturālā bilance (5) 2020. gadā sasniegs -1,2 % no IKP un tādējādi vidēja termiņa mērķis programmas laikposmā netiks sasniegts. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 95,9 % no IKP 2018. gadā līdz 93,1 % no IKP 2020. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā pasākumi, kuru mērķis ir veicināt plānoto deficīta mērķu sasniegšanu no 2018. gada, netika pietiekamā mērā precizēti.

               (7)

               2015. gada 10. martā Padome ieteica Francijai līdz 2017. gadam novērst pārmērīgu budžeta deficīta situāciju un panākt vispārējās valdības budžeta deficītu 2,8 % apmērā no IKP, kas atbilst strukturālās bilances uzlabojumam 0,9 % apmērā no IKP 2017. gadā. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka nominālais budžeta deficīts 2017. gadā sasniegs 3,0 % no IKP, kas atbilst Līgumā noteiktajai atsauces vērtībai, bet pārsniedz Padomes ieteikto mērķi. Attiecībā uz 2018. gadu nemainīgas politikas apstākļos prognozēts, ka nominālais deficīts sasniegs 3,2 % no IKP, tādējādi pārsniedzot Līgumā noteikto atsauces vērtību un veicinot riskus, kas apdraud pārmērīga budžeta deficīta ilgtspējīgu korekciju. Turklāt tiek prognozēts, ka ieteiktie fiskālie pasākumi netiks īstenoti laikposmā, uz ko attiecas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra, jo Francijas īstenotā konsolidācijas stratēģija galvenokārt balstās uz ciklisko nosacījumu uzlabošanu un zemo procentu likmju turpināšanos, kas ir ārpus iestāžu kontroles.

               (8)

               Ja tiks nodrošināta savlaicīga un ilgtspējīga pārmērīgā deficīta korekcija, Francijai 2018. gadā būtu piemērojama preventīvā Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa un pārejas noteikums par parādu. Ņemot vērā Francijas fiskālo stāvokli un jo īpaši parādu līmeni, tiek sagaidīts, ka Francija veiks turpmākas korekcijas virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 0,4 % apmērā no IKP. Atbilstoši Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumu satvarā kopīgi pieņemtajai korekcijas matricai šāda korekcija nozīmē prasību, lai valdības neto primāro izdevumu (6) nominālās izaugsmes līmenis 2018. gadā nepārsniegtu 1,2 %. Tas atbilstu ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Nemainīgas politikas apstākļos pastāv risks, ka 2018. gadā būs ievērojama novirze no minētās prasības. Pastāv arī risks, ka Francija 2018. gadā neievēros pārejas noteikumu par parādu, jo paredzams, ka strukturālā bilance pasliktināsies par 0,5 % no IKP pretstatā minimālajai lineārajai strukturālajai korekcijai 0,4 % apmērā no IKP. Kopumā Padome uzskata, ka Francijai nepieciešams būt gatavai veikt papildu pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību 2017. gadā, un ka no 2018. gada būs vajadzīgi papildu pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tomēr, kā tas paredzēts Regulā (EK) Nr. 1466/97, izvērtējumā par budžeta plānojumu un rezultātiem būtu jāņem vērā attiecīgās dalībvalsts budžeta līdzsvarotība, ņemot vērā cikliskos apstākļus. Kā atgādināts Komisijas paziņojumā par 2017. gada Eiropas pusgadu, kas pievienots šiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, 2018. gada budžeta plāna projekta izvērtējumā un 2018. gada budžeta rezultātu izvērtējumā būs pienācīgi jāņem vērā mērķi panākt fiskālo politiku, kas palīdz gan stiprināt notiekošo atveseļošanos, gan nodrošināt ilgtspējību attiecībā uz Francijas publiskajām finansēm. Šajā kontekstā Padome ņem vērā, ka Komisija plāno veikt vispārēju izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, jo īpaši ņemot vērā ciklisko situāciju Francijā.

               (9)

               Publisko izdevumu attiecība pret IKP Francijā ir viena no augstākajām Savienībā. Tiek prognozēts, ka izdevumu īpatsvars 2017. gadā sasniegs 56,2 % no IKP, kas ir par 9,7 procentpunktiem augstāks nekā Savienībā. Francija ir izmantojusi uz izdevumiem balstītu konsolidācijas stratēģiju, kas ir balstīta galvenokārt uz procentu likmju samazināšanos un publisko investīciju samazināšanu. Tomēr ir maz ticams, ka vidējā termiņā dominēs zemas procentu likmes, un produktīvu publisko investīciju samazināšana nākotnē varētu kaitēt ekonomiskajam potenciālam. Savukārt izdevumu pārskatos ir identificēti vairāki iespējamie efektivitātes ieguvumi, kas nav tikuši īstenoti. No kopējā plānotā izdevumu ietaupījuma EUR 50 miljardu apmērā attiecībā uz laikposmu no 2015. līdz 2017. gadam izdevumu pārskatos ir minēta tikai niecīga daļa – mazāk nekā 2 %. Tomēr 2016. gada budžetā faktiskos pasākumos pārtapa tikai daļa no tiem, savukārt 2017. gada budžetā ietvertie pasākumi balstījās uz izdevumu ietaupījumiem, kas jau apzināti 2015. gada izdevumu pārskatā. Ietaupījumus, kas izriet no izdevumu pārskatiem, varētu ievērojami palielināt, paplašinot pārskatīšanā iekļautās izdevumu jomas un īstenojot daudzgadu stratēģiju, lai konstatētās ietaupījumu iespējas pilnībā pārvērstu konkrētos budžeta pasākumos.

               (10)

               Augstas sociālā nodrošinājuma iemaksas apvienojumā ar augstu nodokļu līmeni, kas rada slogu uzņēmumiem, var atturēt privātās investīcijas un ierobežot uzņēmumu izaugsmi un jaunu darbvietu izveidi. Turpināja īstenot politikas pasākumus darbaspēka iemaksu samazināšanai, 2016. gada aprīlī aizsākot solidaritātes un atbildības pakta ietvaros plānotās darba devēju sociālā nodrošinājuma iemaksu samazināšanas otro posmu. Turklāt attiecībā uz 2017. gadu valdība no 6 % līdz 7 % ir palielinājusi nodokļu kredītu konkurētspējai un nodarbinātībai (CICE). Šie pasākumi nodokļu īpatsvara samazināšanai darbaspēka izmaksās kopš 2013. gada ir uzlabojuši Francijas konkurētspēju, taču agrāk uzkrātie zaudējumi vēl nav atgūti. Ņemot par pamatu vidējo algu, Francijā 2015. gadā darba devēju sociālā nodrošinājuma iemaksas (attiecībā pret kopējām darbaspēka izmaksām, ko sedz darba devējs) bija visaugstākās Savienībā, lai gan tām ir tendence samazināties. Šo pasākumu jaunākie novērtējumi uzsvēra to pozitīvo ietekmi uz nodarbinātību un uzņēmumu peļņas normu, bet ir vajadzīgi turpmāki novērtējumi, lai pilnībā novērtētu to ietekmi uz algām, investīcijām, nodarbinātību un uzņēmumu uzcenojumu. Jaunākie novērtējumi arī liecina, ka darbaspēka izmaksu samazināšanas shēmu konsolidācija un to pārtapšana pastāvīgu sociālo iemaksu samazinājumos optimizētu to ietekmi uz nodarbinātību un investīcijām.

               (11)

               2016. gada 1. jūlijā faktiskā vidējā uzņēmumu ienākuma nodokļa likme – 38,4 % – bija augstākā Savienībā; arī citi ražošanas nodokļi ir īpaši augsti. Tomēr Francija ir veikusi pasākumus nolūkā 2020. gadā samazināt uzņēmumu ienākuma nodokļa likumisko likmi līdz 28 %. Tajā pašā laikā nodokļu slogs attiecībā uz patēriņu samazinās lēnāk nekā citās dalībvalstīs. Pēc ieņēmumiem no patēriņa (procentuāli no iekasētajiem nodokļiem kopā) Francija 2014. gadā ierindojās 27. vietā Savienībā. PVN sistēmai ir raksturīga vidēja pamatlikme un zemas samazinātās likmes, ko piemēro lielai bāzei. Nodokļu sistēmas sarežģītība var radīt šķēršļus sekmīgi funkcionējošai uzņēmējdarbības videi. Francijā ir augsts nodokļu slogs, daudz nodokļu atlaižu, samazinātas likmes un liels skaits nodokļu shēmu, kas palielina atbilstības nodrošināšanas izmaksas un nenoteiktību, jo īpaši uzņēmumiem. Kopējie nodokļu izdevumi Francijā ir ievērojami, proti, pārsniedz 3 % no IKP. Nodokļu iekasēšanas iestāžu administratīvās izmaksas ir augstas, pārsniedzot Savienības vidējo rādītāju.

               (12)

               2016. gadā bezdarba līmenis samazinājās līdz 10,1 %. Bezdarba līmenis ir augstāks jauniešu, mazkvalificētu darba ņēmēju un ārpus Eiropas Savienības dzimušo vidū. Pārvaldības reformas, kas patlaban norit, ir būtisks priekšnoteikums, lai saskaņotu mācību iespējas ar nodarbinātības perspektīvām un ekonomikas vajadzībām. Vienlaikus darba meklētāji, mazāk kvalificētie darba ņēmēji un MVU darbinieki saskaras ar pastāvīgām grūtībām attiecībā uz apmācības pieejamību. Lai nodrošinātu viņu līdzdalību un apmācības piemērotību, var būt vajadzīga pašreizējo pasākumu stiprināšana un resursu līdzsvarošana. Jaunieši un to starpā vismazāk kvalificētie joprojām sastopas ar grūtībām iesaistīties darba tirgū. Šajā saistībā pasākumi māceklības atbalstam līdz šim ir nodrošinājuši pozitīvus rezultātus. Bet sākotnējā profesionālā izglītība un apmācība, ko piedāvā, jo īpaši skolas ietvaros un pakalpojumu nozarēs, nav pietiekami savienota ar nodarbinātības iespējām. Turklāt skolēni no nelabvēlīgas vides bieži vien tiek ievirzīti sākotnējā profesionālajā izglītībā, kas izskaidro arī lielo mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas īpatsvaru, tādējādi veicinot augstu nevienlīdzību izglītības ziņā. Sociālekonomiskā statusa ietekmes uz studentu sekmēm rādītājs ir visaugstākais ESAO.

               (13)

               2016. gadā no iedzīvotājiem darbspējīgā vecumā, kas dzimuši ārpus ES, bija nodarbināti tikai 54,5 %. Ārpus ES dzimušu sieviešu nodarbinātības līmenis (45,4 %) bija viens no zemākajiem Savienībā. Nodarbinātības līmeņa atšķirības starp ārpus ES dzimušajām un Francijā dzimušajām personām 2016. gadā pieauga līdz 17,5 procentpunktiem (23,7 procentpunkti attiecībā uz sievietēm). Ārpus ES dzimušo personu sliktie rādītāji samazina vispārējā nodarbinātības līmeņa rādītāju un rada pastāvīgu darbaspēka nepilnīgu izmantošanu. Arī otrās paaudzes imigranti saskaras ar nelabvēlīgiem nodarbinātības rezultātiem, kas nav izskaidrojami ar vecuma, izglītības un prasmju atšķirībām. Turklāt izglītības rezultātu atšķirības ir noturīgas, jo otrās paaudzes imigranti tikai daļēji panāk atsauces rādītāju. Lai risinātu šo problēmu, ir nepieciešama visaptveroša stratēģija, tostarp jo īpaši mērķtiecīgi pasākumi attiecībā uz valodu prasmēm, prasmju uzlabošana un apmācība, konsultēšana darba jautājumos un cita mērķtiecīga aktīva darba tirgus politika. Lai veicinātu līdzdalību darba tirgū, ir svarīga reāla piekļuve pakalpojumiem, kā arī vēršanās pret diskriminējošām darbībām, kas ietekmē ārpus ES dzimušo un otrās paaudzes imigrantu pieņemšanu darbā.

               (14)

               Kopš 2013. gada minimālajai algai Francijā piemēroti indeksācijas noteikumi. Saistībā ar zemu inflāciju un algu pieauguma palēnināšanos minimālās algas pieaugums ir bijis mazāks nekā atsauces algas pieaugums. Lai gan minimālā alga salīdzinājumā ar vidējo algu ir augsta, darbaspēka izmaksas minimālās algas līmenī tika samazinātas ar atbrīvojumiem no sociālajām iemaksām. Minimālās algas palielināšana rada atalgojuma pieaugumu vairumam darba ņēmēju kategoriju, un pastāv risks, ka tā var izraisīt augšupēju algu sablīvēšanu. Lai gan minimālās algas indeksācija ir svarīga darba ņēmēju pirktspējas saglabāšanai, pašreizējais indeksācijas mehānisms varētu kavēt vajadzīgo vispārējo algu korekciju. Turklāt pašreizējā augstā bezdarba apstākļos pastāv risks, ka darbaspēka izmaksas minimālās algas līmenī kavē mazkvalificētu cilvēku nodarbinātības iespējas. Neatkarīgu ekspertu grupa katru gadu izvērtē minimālo algu Francijā un sniedz nesaistošus atzinumus par tās attīstību. To viedoklis par ad hoc palielinājumiem līdz šim vienmēr ir ticis ievērots, un tam ir nozīmīga loma šādu ad hoc palielinājumu ierobežošanā.

               (15)

               Ar 2016. gada augusta likumu par darbu, sociālo dialogu un profesionālās izaugsmes iespējām Francija ieviesa pasākumus nolūkā uzlabot uzņēmumu spēju pielāgoties ekonomiskiem cikliem un samazināt darba tirgus segmentāciju. Jaunajā tiesību aktā ir izskaidroti noteikumi par atlaišanu, kuras pamatā ir ekonomiski iemesli, paplašināta lielākā daļa uzņēmumu līmeņa līgumu un paaugstināta koplīgumu efektivitāte. Pastāvīgi augstais bezdarba līmenis noslogojis bezdarbnieku pabalstu sistēmas ilgtspēju. Šajā sakarā sociālie partneri 2017. gada martā panāca vienošanos par jaunu bezdarbnieka pabalstu regulējumu, kuru apstiprināja valdība un kura mērķis ir samazināt gada deficītu par EUR 1,2 miljardiem.

               (16)

               Lai gan Francija ir uzlabojusi vispārējo normatīvo darbību, tās uzņēmējdarbības videi salīdzinājumā ar galvenajiem konkurentiem joprojām raksturīgi vidusmēra rādītāji. Jo īpaši, neraugoties uz nepārtrauktajiem vienkāršošanas centieniem, uzņēmumi joprojām saskaras ar lielu regulatīvo slogu un tiesību aktu straujām izmaiņām. Tas ir viens no galvenajiem šķēršļiem privātām investīcijām. Ar vienkāršošanas programmu Francija ir veikusi pasākumus, lai mazinātu uzņēmumu administratīvo slogu, taču viena piektdaļa pasākumu, kas pieņemti pirms 2016. gada, līdz 2017. gada maijam vēl nebija īstenoti. Tajā pašā laikā sliekšņa efekti turpina ietekmēt uzņēmumu attīstību, ietekmējot to ekonomisko un tirgus darbību rezultātus. Palielinātās sociālās un nodokļu saistības, ko piemēro uzņēmumiem virs noteikta skaita darba ņēmēju, var atturēt minētos uzņēmumus no darbības izvēršanas, kas ļautu eksportēt un radīt inovācijas. Šie sliekšņa efekti savukārt var ietekmēt uzņēmumu ražīgumu, konkurētspēju un internacionalizāciju. Empīriska pieredze liecina, ka 10 un 50 darbinieku sliekšņi darba devējiem jo īpaši dārgi izmaksā, savukārt Francijas ekonomikai ir raksturīgs nesamērīgi mazs tādu uzņēmumu īpatsvars, kuri pārsniedz minētos sliekšņus, tādējādi, šķiet, ka pastāv saikne starp šīm divām parādībām.

               (17)

               Vairākās nozarēs konkurence pakalpojumu jomā ir uzlabojusies, tomēr dažās ekonomiski nozīmīgas nozarēs, piemēram, grāmatvedībā, arhitektūrā, aprūpes pakalpojumos mājās, viesnīcu un ēdināšanas pakalpojumos, taksometru un transportlīdzekļu nomas pakalpojumos joprojām ir raksturīga zema konkurence un/vai normatīvie šķēršļi. Attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem joprojām pastāv šķēršļi, jo īpaši pārmērīgas regulatīvās prasības, un tie kavē darbības sākšanu vai ierobežo iedarbīgu konkurenci. Minēto šķēršļu mazināšana ļautu esošajiem vai jauniem uzņēmumiem, izmantojot jaunās tehnoloģijas un digitālos risinājumus, palielināt savu konkurētspēju un/vai ienāk tirgos un sniegt labumu patērētājiem, nodrošinot zemākas cenas un augstāku pakalpojumu kvalitāti. Lai to panāktu, Komisija 2017. gada janvārī kā daļu no pasākumu kopuma šķēršļu likvidēšanai pakalpojumu tirgū uzsāka savstarpēju izvērtēšanu, aicinot dalībvalstis izvērtēt tajās pastāvošos attiecīgos šķēršļus, kas ierobežo pieeju konkrētām profesijām.

               (18)

               Inovāciju sekmes Francijā nav samērojamas ar tām, ko gūst Eiropas līderi inovācijas jomā. Joprojām pastāv augsta sarežģītības pakāpe un problēmas sagādā vispārēja koordinācija. Atšķirības starp piešķirto valsts atbalsta apjomu un Francijas viduvējiem inovācijas rezultātiem rada šaubas par to, cik efektīvs ir valsts atbalsta mehānisms. Jo īpaši netiek optimāli īstenota sadarbība starp sabiedriskā sektora pētniecību un uzņēmumiem, un tas bremzē inovāciju sistēmas ekonomikas izlaidi.

               (19)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Francijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Francijai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Francijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (20)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk.

               (21)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada stabilitātes programmu. Tās ieteikumi, kas sniegti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Francijai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt atbilstību Padomes 2015. gada 10. marta ieteikumam saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta procedūru. Ņemot vērā to, ka ir jāstiprina pašreiz notiekošā atlabšana un jādrošina Francijas publisko finanšu stabilitāte, 2018. gadā īstenot ievērojamus fiskālos centienus atbilstīgi Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām. Visaptveroši pārskatīt izdevumu posteņus nolūkā palielināt efektivitāti un panākt izdevumu ietaupījumus.

               2.

               Konsolidēt pasākumus darbaspēka izmaksu samazināšanai nolūkā pēc iespējas palielināt to efektivitāti, neietekmējot budžetu, un vairot to ietekmi uz nodarbinātību un investīcijām. Paplašināt kopējo nodokļu bāzi un veikt turpmākus pasākumus nolūkā īstenot plānoto uzņēmumu ienākuma nodokļa likumiskās likmes samazināšanu.

               3.

               Uzlabot darba meklētāju, jo īpaši mazāk kvalificēto darba ņēmēju un migrantu izcelsmes personu piekļuvi darba tirgum, tostarp pārskatot profesionālās izglītības un apmācības sistēmu. Nodrošināt minimālās algas attīstības atbilstību jaunu darbvietu izveidei un konkurētspējai.

               4.

               Turpmāk samazināt regulatīvo slogu uzņēmumiem, tostarp īstenojot vienkāršošanas programmu. Turpināt likvidēt šķēršļus konkurencei pakalpojumu nozarē, tostarp uzņēmējdarbības pakalpojumu un reglamentēto profesiju jomā. Vienkāršot valsts inovācijas atbalsta shēmas un uzlabot to efektivitāti.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  OV C 92, 24.3.2017., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

      (6)  Valdības neto izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.