               12.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/1

         EDAU ieteikumi par ES iespējām datu aizsardzības reformas īstenošanā
   (Pilns teksts angļu, franču un vācu valodā ir pieejams EDAU vietnē www.edps.europa.eu)
   (2015/C 301/01)
   2015. gada 24. jūnijā trīs galvenās ES iestādes – Eiropas Parlaments, Padome un Eiropas Komisija – sāka koplēmuma sarunas par ierosināto Vispārīgo datu aizsardzības regulu jeb tā dēvēto neformāla “trialoga” procedūru (1). Trialoga pamatā ir Komisijas 2012. gada janvāra priekšlikums, Parlamenta 2014. gada 12. marta normatīvā rezolūcija un Padomes 2015. gada 15. jūnijā pieņemtā vispārējā pieeja (2). Trīs iestādes ir apņēmušās aplūkot Vispārīgo datu aizsardzības regulu kā daļu no plašākā datu aizsardzības reformas tiesību aktu kopuma, kas ietver priekšlikumu direktīvai par policijas un tiesu iestāžu darbību. Pēc procesa, kam būtu jābeidzas 2015. gada beigās, 2016. gada sākumā varētu notikt oficiāla abu tiesību aktu pieņemšana, kurai sekotu divu gadu pārejas posms (3).
   Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) ir neatkarīga ES iestāde. Uzraudzītājs nepiedalās trialogā, bet saskaņā ar Regulas 45/2001 41. panta 2. punktu “attiecībā uz personas datu apstrādi … nodrošina to, ka Kopienas iestādes un struktūras ievēro fizisku personu pamattiesības un brīvības un jo īpaši viņu tiesības uz privāto dzīvi”, un atbild “… par padomu sniegšanu Kopienas iestādēm un struktūrām un datu subjektiem visās lietās, kas attiecas uz personas datu apstrādi”. Uzraudzītājs un uzraudzītāja palīgs tika iecelti amatā 2014. gada decembrī, saņemot konkrētu uzdevumu būt konstruktīvākiem un aktīvākiem, un 2015. gada martā publicēja piecu gadu stratēģiju, kurā izklāsta, kā plāno īstenot šo uzdevumu un nodrošināt pārskatatbildību (4).
   Šis atzinums ir EDAU stratēģijas pirmais svarīgais rezultāts. Pamatojoties uz diskusijām ar ES iestādēm, dalībvalstīm, pilsoniskās sabiedrības, nozares un citām ieinteresētajām personām, mūsu ieteikumu mērķis ir palīdzēt trialoga dalībniekiem laikus panākt pareizo konsensu. Atzinumam par Vispārīgo datu aizsardzības regulu ir divas daļas:

               —

               EDAU redzējums par nākotnē orientētiem datu aizsardzības noteikumiem ar ilustratīviem mūsu ieteikumu piemēriem un

               —

               pielikums (Atzinuma Nr. 3/2015 pielikums – Vispārīgās datu aizsardzības regulas teksta versiju un EDAU ieteikumu salīdzinoša tabula) ar tabulu, kuras četrās ailēs pantu pa pantam var salīdzināt attiecīgi Komisijas, Parlamenta un Padomes pieņemto Vispārīgās datu aizsardzības regulas tekstu un EDAU ieteikumus.

         Atzinums ir publicēts mūsu tīmekļa vietnē un ar mobilās lietotnes starpniecību. Tas 2015. gada rudenī tiks papildināts ar ieteikumiem attiecībā uz Vispārīgās datu aizsardzības regulas apsvērumiem un (kad Padome būs pieņēmusi vispārējo nostāju attiecībā uz direktīvu) datu aizsardzību policijas un tiesu iestāžu darbības kontekstā.
   EDAU 2012. gada martā pieņemtais visaptverošais atzinums par Komisijas ierosināto reformas tiesību aktu kopumu paliek spēkā. Taču ir pagājuši trīs gadi un pienācis laiks atjaunināt mūsu padomus, ciešāk iedziļinoties likumdevēju nostājā un piedāvājot konkrētus ieteikumus (5). Tāpat kā 2012. gada atzinums, šis atzinums ir saskaņā ar 29. panta darba grupas atzinumiem un paziņojumiem, tostarp 17. jūnijā pieņemto papildinājumu par svarīgākajiem tematiem trialoga kontekstā, kura izstrādē kā darba grupas pilntiesīgs loceklis ir piedalījies EDAU (6).

      Reta iespēja – kāpēc šī reforma ir tik svarīga

      ES personas datu aizsardzības noteikumu reformas maratons tuvojas noslēgumam. Vispārīgā datu aizsardzības regula turpmākajās desmitgadēs potenciāli ietekmēs visus ES iedzīvotājus, visas organizācijas, kas atrodas ES un apstrādā personas datus, un organizācijas ārpus ES, kas apstrādā fizisku personu datus ES (7). Šis ir piemērots laiks, lai nodrošinātu fizisku personu pamattiesību un brīvību aizsardzību datu virzītajā nākotnes sabiedrībā.

      Efektīva datu aizsardzība sniedz plašākas iespējas fiziskām personām un stimulē rīcībai atbildīgos uzņēmumus un publiskās iestādes. Tiesību akti šajā jomā ir sarežģīti un tehniski, tāpēc ir vajadzīgas ekspertu – jo īpaši neatkarīgu uzraudzības iestāžu, kas izprot ar noteikumu ievērošanu saistītās problēmas,– konsultācijas. Vispārīgā datu aizsardzības regula visticamāk būs viena no garākajām Savienības tiesību aktu krājumā, tāpēc pašlaik ES jātiecas būt selektīvai, jākoncentrējas uz noteikumiem, kas tiešām ir vajadzīgi, un jāvairās no detaļām, kuras kā neparedzētas sekas varētu būt šķērslis nākotnes tehnoloģijām. Visas iestādes savos tekstos iestājas par skaidrību un saprotamību personas datu apstrādē, tāpēc Vispārīgajā datu aizsardzības regulā vārdiem jāsakrīt ar darbiem, proti, regulai jābūt pēc iespējas kodolīgai un viegli saprotamai.

      Galīgais juridiskais teksts jānosaka Parlamentam un Padomei kā likumdevējiem ar Komisijas kā tiesību aktu ierosinātājas un līgumu sargātājas atbalstu. Lai gan EDAU nepiedalās trialoga sarunās, mēs esam juridiski kompetenti piedāvāt konsultācijas un darīt to aktīvi saskaņā ar uzdevumu, kas uzraudzītājam un uzraudzītāja palīgam tika dots, stājoties amatā, un EDAU nesen pieņemto stratēģiju. Šajā atzinumā ir izmantota vairāk nekā desmit gadu ilgā pieredze, kas uzkrāta, uzraugot datu aizsardzības noteikumu ievērošanu un sniedzot politiskas konsultācijas, lai palīdzētu iestādēm nonākt pie rezultāta, kurā būtu ievērotas fizisku personu intereses.

      Likumdošana ir iespēju māksla. Katra no iespējām, kuru kā savu teksta versiju piedāvā attiecīgi Komisija, Parlaments un Padome, satur daudz vērā ņemamu noteikumu, tomēr katru no šīm iespējām var uzlabot. Raugoties no mūsu viedokļa, rezultāts nebūs ideāls, taču mēs vēlamies atbalstīt iestādes, palīdzot sasniegt iespējami labāko rezultātu. Tāpēc mūsu ieteikumi nepārsniedz trīs piedāvāto tekstu robežas. Mūsu pastāvīgo rūpju lokā ir šādi trīs aspekti:

               —

               izdevīgāki noteikumi pilsoņiem,

               —

               noteikumi, kas darbosies praksē,

               —

               ilgtspējīgi noteikumi.

      Ar šo atzinumu tiek īstenots pārredzamības un pārskatatbildības princips, duāls princips, kas, iespējams, ir Vispārīgās datu aizsardzības regulas ievērojamākā inovācija. Trialoga procesam pašlaik tiek pievērsta ciešāka uzmanība nekā jebkad agrāk. Mūsu ieteikumi ir publiski, un mēs vēlētos aicināt visas ES iestādes pārņemt šo iniciatīvu un rādīt piemēru, lai šī tiesību aktu reforma būtu nevis slepena kompromisa, bet pārredzama procesa rezultāts.

      ES jāpanāk jauna vienošanās datu aizsardzības jomā, jāatver jauna lappuse. Pārējā pasaule mūs uzmanīgi vēro. Jaunā tiesību akta kvalitātei un mijiedarbībai ar globālajām tiesību sistēmām un tendencēm ir īpaši svarīga nozīme. Ar šo atzinumu EDAU apliecina, ka ir ieinteresēts un gatavs palīdzēt panākt, lai ES maksimāli lietderīgi izmanto šo vēsturisko iespēju.
   1.   Izdevīgāki noteikumi pilsoņiem

   ES noteikumu mērķis vienmēr ir bijis atvieglot datu plūsmas gan ES teritorijā, gan ar tirdzniecības partneriem, vienlaikus pievēršot īpašu uzmanību fizisku personu tiesībām un brīvībām. Internets ir pavēris nepieredzēta apmēra savienojamības, pašizpausmes un vērtības radīšanas iespējas uzņēmumiem un patērētājiem. Tomēr privātums eiropiešiem ir svarīgāks nekā jebkad agrāk. Saskaņā ar 2015. gada jūnijā veikto Eirobarometra apsekojumu par datu aizsardzību (8) vairāk nekā seši no desmit pilsoņiem neuzticas tiešsaistes uzņēmumiem, bet divas trešdaļas uztrauc tas, ka viņiem nav pilnīgas kontroles pār tiešsaistē sniegtu informāciju.
   Reformētajā tiesiskajā regulējumā jāsaglabā un, ja iespējams, jāpaaugstina standarti attiecībā uz fiziskām personām. Datu aizsardzības reformas tiesību akti sākotnēji tika ierosināti kā instrumenti, lai “nostiprinātu tiesības uz privātumu tiešsaistē”, nodrošinot, ka cilvēki labāk apzinās savas tiesības un stingrāk kontrolē savu informāciju (9). Pilsoniskās sabiedrības pārstāvji 2015. gada aprīlī rakstīja Eiropas Komisijai, lai aicinātu iestādes ievērot šos mērķus (10).
   Spēkā esošie principi, kas noteikti Pamattiesību hartā un ES primārajos tiesību aktos, būtu jāpiemēro konsekventi, dinamiski un inovatīvi, lai tie praksē efektīvi darbotos pilsoņu labā. Reformai jābūt visaptverošai, tāpēc nolemts pieņemt tiesību aktu kopumu, bet, tā kā uz datu apstrādi visticamāk attieksies atsevišķi juridiski instrumenti, jābūt skaidrībai par to precīzo piemērošanas jomu un to, kā tie darbojas kopā, nepieļaujot nepilnības, kas varētu novest pie kompromisiem attiecībā uz aizsardzības pasākumiem (11).
   EDAU izpratnē sākuma punkts ir cilvēka cieņa, kas stāv pāri jautājumiem par vienkāršu atbilstību tiesību aktiem (12). Mūsu ieteikumi pamatojas uz katra Vispārīgās datu aizsardzības regulas panta atsevišķu un kumulatīvu novērtējumu, pievēršot uzmanību tam, vai attiecīgais pants stiprinās fizisku personu stāvokli salīdzinājumā ar pašreizējo tiesisko regulējumu. Atsauces punkts ir principi, kas ir datu aizsardzības pamatā, t. i., Pamattiesību hartas 8. pants (13).
   1.1.   Definīcijas – jābūt skaidrībai par to, kas ir personas dati

   Fiziskām personām būtu jābūt iespējai efektīvāk īstenot savas tiesības attiecībā uz jebkādu informāciju, kas ļauj šīs personas identificēt vai izcelt, arī tad, ja informāciju uzskata par “pseidonimizētu” (14).
   1.2.   Visai datu apstrādei jābūt gan likumīgai, gan pamatotai

               —

               Prasības, saskaņā ar kurām visai datu apstrādei jābūt ierobežotai ar konkrētiem nolūkiem un juridiski pamatotai, ir kumulatīvas, nevis alternatīvas. Mēs iesakām izvairīties no šo principu sapludināšanas, kas nozīmētu to vājināšanu. Tā vietā ES būtu jāsaglabā, jāvienkāršo un jāīsteno iedibinātā koncepcija par to, ka personas dati jāizmanto tikai veidos, kas ir savienojami ar sākotnējiem nolūkiem, kuriem dati vākti (15).

               —

               Piekrišana ir viens no iespējamiem apstrādes juridiskajiem pamatiem, taču jāvairās no obligāti atzīmējamiem lodziņiem gadījumos, kad personai nav jēgpilnas izvēles un gadījumos, kad datu apstrāde vispār nav vajadzīga. Mēs iesakām piedāvāt cilvēkiem iespēju sniegt piekrišanu plašā vai šaurā izpratnē, piemēram, klīniskiem pētījumiem, kura tiek ievērota un kuru var atsaukt (16).

               —

               EDAU atbalsta drošus, inovatīvus risinājumus personas datu starptautiskai nosūtīšanai, kuri atvieglo datu apmaiņu un kuros tiek ievēroti datu aizsardzības un uzraudzības principi. Personu nepietiekamas aizsardzības dēļ mēs noteikti neiesakām atļaut nosūtīt datus, pamatojoties uz pārziņa likumīgajām interesēm, un nedomājam, ka ES būtu jāatļauj trešo valstu iestādēm tieši piekļūt datiem, kas atrodas ES. Trešo valstu iestāžu izdoti nosūtīšanas pieprasījumi būtu jāatzīst vienīgi gadījumos, kad tajos ir ievērotas līgumos par savstarpēju juridisku palīdzību, starptautiskos nolīgumos un citos likumīgos starptautiskās sadarbības instrumentos noteiktās normas (17).

         1.3.   Neatkarīgāka, autoritatīvāka uzraudzība

               —

               ES uzraudzības iestādēm būtu jābūt gatavām pildīt pienākumus no Vispārīgās datu aizsardzības regulas spēkā stāšanās dienas, un Eiropas Datu aizsardzības kolēģijai jābūt pilnīgi darbspējīgai, tiklīdz regulu sāk piemērot (18).

               —

               Iestādēm jāspēj izskatīt un izmeklēt sūdzības un prasības, ko iesniedz datu subjekti vai struktūras, organizācijas un asociācijas.

               —

               Individuālo tiesību īstenošana prasa efektīvu atbildības un kompensāciju sistēmu atlīdzības saņemšanai par kaitējumu, kas radies no nelikumīgas datu apstrādes. Tā kā atlīdzības saņemšanai praksē pastāv nepārprotami šķēršļi, vajadzētu būt iespējai fiziskas personas tiesvedībā pārstāvēt struktūrām, organizācijām un asociācijām (19).

         2.   Noteikumi, kas darbosies praksē

   Aizsardzības pasākumus nevajadzētu jaukt ar formalitātēm. Pārmērīga detalizācija un darbības procesu mikropārvaldības mēģinājumi nākotnē varētu kļūt arhaiski. Šajā ziņā mēs varētu sekot paraugam ES konkurences jomā, kur samērā ierobežots sekundāro tiesību aktu kopums tiek stingri piemērots un veicina pārskatatbildības un izpratnes kultūru uzņēmumu vidū (20).
   Visos trīs tekstos no personām, kas atbild par personas datu apstrādi, tiek prasīta lielāka skaidrība un vienkāršība (21). Tāpat arī tehniskajiem pienākumiem ir jābūt kodolīgiem un viegli saprotamiem, ja gribam, lai pārziņi tos pareizi īstenotu (22).
   Spēkā esošās procedūras nav akmenī cirstas – mūsu ieteikumu mērķis ir apzināt veidus, kā mazināt birokrātiju, priekšrakstus attiecībā uz dokumentāciju un nevajadzīgas formalitātes. Mēs iesakām pieņemt tiesību aktus tikai tad, ja tie patiešām ir vajadzīgi. Tas nodrošina rīcības brīvību tiklab uzņēmumiem, kā publiskajām un uzraudzības iestādēm – telpu, kas jāaizpilda ar pārskatatbildību un uzraudzības iestāžu vadlīnijām. Ievērojot mūsu ieteikumus, Vispārīgās datu aizsardzības regulas teksts kopumā būtu par gandrīz 30 % īsāks salīdzinājumā ar trīs iestāžu piedāvāto tekstu vidējo garumu (23).
   2.1.   Efektīvi aizsardzības pasākumi, nevis procedūras

               —

               Dokumentācijai būtu jābūt nevis atbilstības nodrošināšanas mērķim, bet līdzeklim; reformai jākoncentrējas uz rezultātiem. Mēs iesakām mērogojamu pieeju, kas ļautu samazināt ar dokumentāciju saistītos pārziņu pienākumus līdz vienam politikas dokumentam par to, kā pārzinis ievēros regulu, ņemot vērā riskus, un prasību pārredzami apliecināt atbilstību tiklab attiecībā uz datu nosūtīšanu, kā līgumiem ar apstrādātājiem un pārkāpumu paziņošanu (24).

               —

               Pamatojoties uz precīziem riska novērtējuma kritērijiem un ņemot vērā mūsu ES iestāžu uzraudzības pieredzi, mēs iesakām noteikt, ka par datu aizsardzības pārkāpumiem uzraudzības iestādei jāziņo un datu aizsardzības ietekmes novērtējumi jāveic tikai tad, ja ir apdraudētas datu subjektu tiesības un brīvības (25).

               —

               Būtu aktīvi jāveicina nozares iniciatīvas, piemēram, saistošo uzņēmuma noteikumu vai privātuma zīmogu izmantošana (26).

         2.2.   Līdzsvara uzlabošana starp sabiedrības interesēm un personas datu aizsardzību

               —

               Datu aizsardzības noteikumi nedrīkstētu kavēt apstrādi vēsturiskos, statistikas vai zinātniskos nolūkos, ja tā tiešām notiek sabiedrības interesēs. Atbildīgajām personām jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nepieļautu personas datu izmantošanu pret personas interesēm, pievēršot īpašu uzmanību noteikumiem, kas reglamentē sensitīvu, piemēram, veselības datu, apstrādi (27).

               —

               Pētniekiem un arhīviem būtu jābūt iespējai glabāt datus tik ilgi, cik nepieciešams, ievērojot attiecīgos aizsardzības pasākumus (28).

         2.3.   Uzticēšanās uzraudzības iestādēm un to pilnvarošana

               —

               Mēs iesakām atļaut uzraudzības iestādēm izdot vadlīnijas datu pārziņiem un izstrādāt savu iekšējo reglamentu atbilstoši Vispārīgās datu aizsardzības regulas vienkāršotai, atvieglotai piemērošanai, par ko atbild viena uzraudzības iestāde (vienas pieturas aģentūra), kura ir pieejama cilvēkiem (atrodas tuvumā) (29).

               —

               Iestādēm, pamatojoties uz visiem būtiskajiem apstākļiem, būtu jāspēj noteikt efektīvas, samērīgas un atturošas korektīvas un administratīvas sankcijas (30).

         3.   Ilgtspējīgi noteikumi

   Pašreizējā tiesiskā regulējuma galvenais pīlārs, Direktīva 95/46/EK, ir bijusi paraugs turpmākiem tiesību aktiem datu apstrādes jomā gan ES, gan visā pasaulē un pat nodrošinājusi pamatu Pamattiesību hartas 8. panta par tiesībām uz personas datu aizsardzību formulējumam. Šī reforma noteiks datu apstrādes procesus paaudzei, kas nespēj iedomāties dzīvi bez interneta. Tāpēc ES jābūt pilnīgai izpratnei par šā tiesību akta ietekmi uz fiziskām personām un tā ilgtspējību tehnoloģiju attīstības apstākļos.
   Pēdējos gados ir vērojams personas datu ģenerēšanas, vākšanas, analīzes un apmaiņas eksponenciāls pieaugums, kura iemesls ir tādas tehnoloģiskas inovācijas kā lietu internets, mākoņdatošana, lielie dati un atvērtie dati, kuru izmantošanu ES uzskata par būtisku konkurētspējas faktoru (31). Ņemot vērā Direktīvas 95/46/EK ilgmūžību, var pamatoti paredzēt, ka līdz nākamajai lielajai datu aizsardzības noteikumu pārskatīšanai paies tikpat ilgs laiks un tā varētu notikt ne agrāk kā šā gadsimta 30. gadu beigās. Var prognozēt, ka vēl ilgi pirms tam datu virzītas tehnoloģijas būs saplūdušas ar mākslīgo intelektu, dabiskās valodas apstrādi un biometrijas sistēmām, sniedzot iespēju izmantot lietojumprogrammas ar datormācīšanās spēju, lai uzlabotu mākslīgo intelektu.
   Šīs tehnoloģijas apdraud datu aizsardzības principus. Tāpēc nākotnē orientētas reformas pamatā jābūt cilvēka cieņai un izpratnei par ētiku. Reformai jāizlīdzina nelīdzsvarotība starp inovāciju personas datu aizsardzībā un to izmantošanā, nodrošinot aizsardzības pasākumu efektivitāti mūsdienu digitalizētajā sabiedrībā.
   3.1.   Pārskatatbildīga uzņēmējdarbības prakse un inovatīvi inženierrisinājumi

               —

               Reformai būtu jāmaina pēdējā laikā vērojamā tendence slepeni izsekot fiziskas personas un pieņemt lēmumus, pamatojoties uz slēptiem profiliem. Problēma ir nevis mērķorientēta reklāma vai profilēšanas prakse, bet drīzāk jēgpilnas informācijas trūkums par algoritmisko loģiku, ar kuru tiek veidoti šie profili un kura ietekmē datu subjektus (32). Mēs iesakām prasīt no pārziņiem pilnīgāku pārredzamību.

               —

               Mēs stingri atbalstām regulā paredzēto integrētas datu aizsardzības un datu aizsardzības pēc noklusējuma principu, kas dos impulsu tirgus virzītu risinājumu ieviešanai digitālajā ekonomikā. Mēs iesakām vienkāršāku formulējumu prasībai par fizisku personu tiesību un interešu integrēšanu ražojumu izstrādē un noklusējuma iestatījumos (33).

         3.2.   Plašākas iespējas fiziskām personām

   Datu pārnesamība digitālajā vidē ir durvis uz lietotāju kontroli pār saviem datiem, kas – kā cilvēki sākuši saprast – līdz šim ir bijusi liegta. Mēs iesakām atļaut tieši nosūtīt datus no viena pārziņa citam pēc datu subjekta pieprasījuma un pilnvarot datu subjektus saņemt datu kopiju, ko viņi paši var nosūtīt citam pārzinim (34).
   3.3.   Nākotnē piemērojami noteikumi

   Mēs iesakām vairīties no valodas un prakses, kas varētu novecot vai kļūt apšaubāma (35).
   4.   Neatrisināti jautājumi

   Nākotnē orientēta ES datu aizsardzības reformas tiesību aktu kopuma pieņemšana būs iespaidīgs, taču nepilnīgs sasniegums.
   Visas iestādes ir vienisprātis, ka Vispārīgās datu aizsardzības regulas principi būtu konsekventi jāpiemēro ES iestādēm. Mēs esam iestājušies par tiesiskā regulējuma juridisko noteiktību un unifikāciju, vienlaikus atzīstot ES publiskā sektora unikalitāti un vajadzību vairīties no pašreizējā pienākumu līmeņa pazemināšanas (kā arī vajadzību noteikt EDAU juridisko un organizācijas pamatu). Tāpēc Komisijai pēc sarunu par Vispārīgo datu aizsardzības regulu pabeigšanas pēc iespējas drīzāk būtu jāiesniedz ar Vispārīgo datu aizsardzības regulu saskaņots priekšlikums Regulas (EK) Nr. 45/2001 pārskatīšanai, lai abus tiesību aktus varētu sākt piemērot vienlaicīgi (36).
   Otrkārt, ir skaidrs, ka būs jāgroza Direktīva 2002/58/EK (e-privātuma direktīva). Vēl svarīgāk – ES ir vajadzīgs skaidrs tiesiskais regulējums attiecībā uz komunikācijas konfidencialitāti (tiesību uz privātumu neatņemamu elementu), kurš reglamentētu visus pakalpojumus, kas nodrošina komunikāciju, neaprobežojoties ar publiski pieejamu elektroniskās komunikācijas pakalpojumu sniedzējiem. Tas jānodrošina ar juridiski noteiktu un saskaņojošu regulu, kurā jāparedz vismaz tādi paši aizsardzības standarti kā e-privātuma direktīvā vienlīdzīgos konkurences apstākļos.
   Tāpēc mēs šajā atzinumā iesakām aicināt Komisiju pēc iespējas drīzāk apņemties ātri pieņemt priekšlikumus šajās divās jomās.
   5.   Izšķirošs brīdis digitālajām tiesībām Eiropā un ārpus tās

   ES pašlaik ir dota retā iespēja modernizēt un saskaņot personas datu apstrādes noteikumus. Privātums un datu aizsardzība nekonkurē ne ar ekonomikas izaugsmi un starptautisko tirdzniecību, ne lieliskiem pakalpojumiem un ražojumiem – tie ir daļa no kvalitātes un vērtības priekšlikuma. Eiropadome ir atzinusi, ka uzticēšanās ir obligāts priekšnoteikums inovatīviem ražojumiem un pakalpojumiem, kuru pamatā ir personas datu apstrāde.
   ES 1995. gadā bija celmlauzis datu aizsardzības jomā. Pašlaik vairāk nekā 100 pasaules valstis ir pieņēmušas datu aizsardzības tiesību aktus, un mazāk nekā puse no tām ir Eiropas valstis (37). ES tomēr turpina piesaistīt to valstu ciešu uzmanību, kuras apsver iespēju izveidot vai pārskatīt savu tiesisko regulējumu. Laikā, kad cilvēku uzticēšanos uzņēmumiem un valdībām ir sašķobījuši atklājumi par masveida novērošanu un datu aizsardzības noteikumu pārkāpumiem, tas uzliek ievērojamu atbildību ES likumdevējiem, kuru šogad pieņemto lēmumu paredzamā ietekme nesniegsies pāri Eiropas robežām.
   Pēc EDAU domām, Vispārīgās datu aizsardzības regulas teksta versijas liecina, ka esam uz pareizā ceļa, tomēr bažas, reizēm visai nopietnas, saglabājas. Koplēmuma procesā vienmēr pastāv dažu noteikumu vājināšanas risks, sarunu risinātājiem ar vislabākajiem nodomiem cenšoties panākt politisku kompromisu. Datu aizsardzības reformas gadījumā situācija ir atšķirīga, jo reforma skar pamattiesības un to, kā tās tiks aizsargātas daudzu gadu garumā.
   Tāpēc ar šo atzinumu mēs vēlamies palīdzēt ES galvenajām iestādēm risināt problēmas. Mūsu mērķis nav vienīgi atsevišķo datu subjektu tiesību stiprināšana un pārziņu pārskatatbildības paaugstināšana; mēs vēlamies sekmēt inovāciju ar tiesisko regulējumu, kas ir neitrāls attiecībā uz tehnoloģijām, bet pozitīvs attiecībā uz priekšrocībām, kuras tehnoloģijas var sniegt sabiedrībai.
   Sarunām tuvojoties noslēgumam, mēs ceram, ka mūsu ieteikumi palīdzēs ES pabeigt reformu, pieņemot noteikumus, kas būs piemērojami daudzus turpmākos gadus un desmitgades, – atverot jaunu lappusi ar globālu perspektīvu datu aizsardzības jomā, ES rādīs piemēru pasaulei.

      Briselē, 2015. gada 27. jūlijā

            Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs

         Giovanni BUTTARELLI

      (1)  Kopīgas deklarācijas – Eiropas Parlaments – Padome – Komisija – Kopīgā deklarācija par koplēmuma procedūras praktiskajiem aspektiem (EK līguma 251. pants) (2007/C 145/02), OV C 145, 30.6.2007.

      (2)  COM(2012)11 final; Eiropas Parlamenta 2014. gada 12. marta normatīvā rezolūcija par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (Vispārīgā datu aizsardzības regula), P7_TA(2014)0212; Priekšlikums – Eiropas Parlamenta un Padomes regula par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (Vispārīgā datu aizsardzības regula) – vispārējas pieejas sagatavošana, Padomes dokuments 9565/15, 11.6.2015.

      (3)  Garais nosaukums ir “Priekšlikums direktīvai par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus, sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti”, COM(2012)10 final; Eiropas Parlamenta 2014. gada 12. marta normatīvā rezolūcija par priekšlikumu direktīvai par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus, sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, P7_TA(2014)0219. Attiecībā uz trialoga laiku un tvērumu sk. Eiropadomes 2015. gada 25. un 26. jūnija secinājumus, EUCO 22/15; par trialoga ceļvedi tika runāts Parlamenta, Padomes un Komisijas kopējā preses konferencē http://audiovisual.europarl.europa.eu/AssetDetail.aspx?id=690e8d8d-682d-4755-bfb6-a4c100eda4ed [pēdējo reizi skatīts 20.7.2015.], bet oficiāli tas nav publicēts. Vispārīgā datu aizsardzības regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī, un tās pilnīga piemērošana ir paredzēta divus gadus pēc stāšanās spēkā (91. pants).

      (4)  Paziņojums par Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāja vakanci, COM/2014/10354 (2014/C 163 A/02), OV C 163 A/6, 28.5.2014. Stratēģijā 2015.–2019. gadam EDAU sola “meklēt praksē īstenojamus risinājumus, kas ļauj izvairīties no birokrātijas un saglabāt elastīgumu tehnoloģiskas inovācijas un pārrobežu datu plūsmu apstākļos un dod iespēju fiziskām personām efektīvāk īstenot savas tiesības tiešsaistē un bezsaistē”; Rādot piemēru – EDAU stratēģija 2015.–2019. gadam, 2015. gada marts.

      (5)  EDAU atzinums par datu aizsardzības reformas tiesību aktu kopumu, 7.3.2015.

      (6)  Sk. tieslietu, patērētāju un dzimumu līdztiesības komisārei Vĕra Jourová adresētās 29. panta darba grupas vēstules pielikumu, 17.6.2015.

      (7)  Vispārīgās datu aizsardzības regulas materiālo un teritoriālo piemērošanas jomu īsi apkopot ir sarežģīti. Šķiet, ka iestādes ir vienisprātis vismaz par to, ka piemērošanas joma aptver organizācijas, kas atrodas ES un ir atbildīgas par personas datu apstrādi ES vai ārpus tās, un organizācijas, kas atrodas ārpus ES un apstrādā fizisku personu datus ES saistībā ar preču vai pakalpojumu piedāvāšanu šīm personām vai šo personu novērošanu ES (sk. 2. pantu par materiālo un 3. pantu par teritoriālo piemērošanas jomu).

      (8)  Citi rezultāti liecina, ka septiņus no desmit respondentiem uztrauc viņu informācijas izmantošana citos nolūkos, nevis nolūkā, kuram tā vākta, katrs septītais respondents uzskata, ka visos gadījumos, pirms tiek vākti un apstrādāti dati, būtu jāsaņem personas nepārprotama piekrišana, un divas trešdaļas respondentu domā, ka ir svarīgi, lai viņiem būtu iespēja nosūtīt personas datus no viena pakalpojumu sniedzēja citam (speciālais Eirobarometrs 431 par datu aizsardzību, 2015. gada jūnijs). Salīdzināmi rezultāti, kas iegūti Pjū pētniecības centra 2014. gadā veiktajā apsekojumā, liecina, ka 91 % amerikāņu uzskata, ka ir zaudējuši kontroli pār to, kā uzņēmumi vāc un izmanto personas datus, 80 % sociālo tīklu lietotāju uztrauc tas, ka trešās personas, piemēram, reklāmdevēji vai uzņēmumi, iegūst viņu datus, un 64 % respondentu uzskata, ka valdībai būtu jādara vairāk, lai regulētu reklāmdevējus (Pjū pētniecības centra privātuma grupas apsekojums, 2014. gada janvāris).

      (9)  Komisija ierosina visaptverošu datu aizsardzības noteikumu reformu, lai palielinātu lietotāju iespējas kontrolēt savus datus un samazinātu izmaksas uzņēmumiem.

      (10)  NVO vēstule priekšsēdētājam Junkeram, 21.4.2015. https://edri.org/files/DP_letter_Juncker_20150421.pdf un priekšsēdētāja vietnieka Timmermana kabineta vadītāja atbilde, 17.7.2015. https://edri.org/files/eudatap/Re_EC_EDRi-GDPR.pdf [skatītas 23.7.2015.]. EDAU 2015. gada maijā tikās ar vairāku NVO pārstāvjiem, lai apspriestos par to bažām; PAZIŅOJUMS PRESEI EDPS/2015/04, 1.6.2015., ES datu aizsardzības reforma – EDAU tiekas ar starptautiskām pilsoņu brīvību grupām; pilns diskusijas ieraksts pieejams EDAU tīmekļa vietnē (https://secure.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/EDPS/Pressnews/Videos/GDPR_civil_soc).

      (11)  2. panta 2. punkta e) apakšpunkts.

      (12)  1. pants.

      (13)  Pamattiesību hartas 8. pantā ir noteikts [izcēlums pievienots]:

                  1.

                  ikvienai personai ir tiesības uz savu personas datu aizsardzību;

                  2.

                  šādi dati ir jāapstrādā godprātīgi, noteiktiem mērķiem un ar attiecīgās personas piekrišanu vai ar citu likumīgu pamatojumu, kas paredzēts tiesību aktos. Ikvienam ir pieejas tiesības datiem, kas par viņu savākti, un tiesības ieviest labojumus šajos datos;

                  3.

                  atbilstību šiem noteikumiem kontrolē neatkarīga iestāde.

      (14)  10. pants. Ja un kamēr nav skaidras un juridiski saistošas pseidonimizētu datu definīcijas, kas šos datus nošķir no personas datiem, šim datu veidam jāpaliek datu aizsardzības noteikumu piemērošanas jomā.

      (15)  6. panta 2. un 4. punkts. Ņemot vērā, ka ir bijusi zināma nenoteiktība attiecībā uz jēdziena “savienojamība” izpratni, mēs, ievērojot 29. panta darba grupas atzinumu par nolūka ierobežošanu, iesakām vispārējus kritērijus, lai novērtētu, vai apstrāde ir savienojama ar nolūku (sk. 5. panta 2. punktu).

      (16)  Efektīva funkcionāla nošķiršana ir viens no veidiem, kā piekrišanas trūkuma gadījumā nodrošināt likumīgu apstrādi, taču likumīgas intereses nevajadzētu interpretēt pārmērīgi plaši. Dažās situācijās atbilstoša alternatīva varētu būt arī beznosacījuma tiesības atteikties. Nosakot, vai piekrišana ir dota brīvi, vērtējums daļēji ir atkarīgs no tā, vai a) datu subjekta un pārziņa attiecībās ir ievērojama nevienlīdzība, un b) gadījumos, kad apstrādi veic saskaņā ar 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, – no tā, vai līguma izpilde vai pakalpojuma sniegšana tiek saistīta ar piekrišanu datu apstrādei, kas šiem nolūkiem nav nepieciešama. (sk. 7. panta 4. punktu). Tas sasaucas ar ES patērētāju tiesībām – saskaņā ar Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 3. panta 1. punktu “[l]īguma noteikumu, par kuru nebija atsevišķas apspriešanās, uzskata par negodīgu, ja, pretēji prasībai pēc godprātības, tas rada ievērojamu nelīdzsvarotību pušu tiesībās un pienākumos, kas izriet no līguma, un tas notiek par sliktu patērētājam”.

      (17)  Šie noteikumi ietver atbilstības lēmumus attiecībā uz konkrētām nozarēm un teritorijām, atbilstības lēmumu un saistošo uzņēmuma noteikumu periodisku pārskatīšanu. Sk. 40.–45. pantu.

      (18)  73. pants.

      (19)  76. pants. Par sarežģījumiem saistībā ar atlīdzības saņemšanu par datu aizsardzības noteikumu pārkāpumiem sk. Pamattiesību aģentūras ziņojumu “Piekļuve tiesiskās aizsardzības līdzekļiem datu aizsardzības jomā ES dalībvalstīs”, 2013. g.

      (20)  ES noteikumos uzsvars ir likts uz uzņēmumu pašnovērtējumu par atbilstību LESD 101. pantā minētajam pret konkurenci vērstu nolīgumu aizliegumam, bet tirgū dominējošiem uzņēmumiem ir īpašs pienākums izvairīties no jebkādas rīcības, kas varētu vājināt efektīvu konkurenci (Komisijas norādījumu 2009/C 45/02 9. punkts); sk. EDAU sākotnējo atzinumu par privātumu un konkurenci lielo datu laikmetā, 14.3.2014.

      (21)  Visos trīs tekstos dažādos veidos ir minētas frāzes “saprotamā veidā un formā, skaidrā un vienkāršā valodā” (57. apsvērums, EP; 19. pants, Komisija un Padome), “skaidras un nepārprotamas” tiesības (99. apsvērums, EP; 10.a pants, EP) un “skaidras un viegli saprotamas informācijas” (10. pants, EP, 11. pants, EP) un “īsas, pārredzamas, skaidras un viegli pieejamas” informācijas sniegšana (25. apsvērums, EP, Komisija un Padome; 11. pants, EP).

      (22)  Parlamenta un Padomes versijā noteikumi par deleģētiem aktiem lielākoties ir svītroti. Mēs uzskatām, ka ES varētu iet vēl tālāk un uzticēt šos tehniskos jautājumus neatkarīgām specializētām iestādēm.

      (23)  Tekstā saskaņā ar mūsu ieteikumiem būtu aptuveni 20 000 vārdu; trīs iestāžu piedāvāto tekstu vidējais garums ir aptuveni 28 000 vārdu.

      (24)  22. pants.

      (25)  31. un 33. pants.

      (26)  39. pants.

      (27)  83. pants. Izpēte un arhivēšana pašas par sevi nav juridisks apstrādes pamats, tāpēc mēs iesakām svītrot 6. panta 2. punktu.

      (28)  83.a pants.

      (29)  29. panta darba grupa ir izklāstījusi redzējumu par pārvaldību, konsekvences mehānismu un vienas pieturas aģentūru, kura pamatā ir uzticēšanās neatkarīgām uzraudzības iestādēm un kuru veido trīs līmeņi:

               —

               atsevišķās uzraudzības iestādes, kas ir spēcīgas un pilnīgi apgādātas ar resursiem, lai izskatītu to kompetences jomā esošās lietas;

               —

               efektīva uzraudzības iestāžu sadarbība ar skaidri noteiktu vadošo iestādi pārrobežu gadījumos;

               —

               Eiropas Datu aizsardzības kolēģija, kas ir autonoma, ar juridiskas personas statusu, nodrošināta ar pietiekamiem līdzekļiem, sastāv no līdztiesīgām uzraudzības iestādēm, kuras darbojas solidaritātes garā, ar pilnvarām pieņemt saistošus lēmumus un sekretariātu, kas priekšsēdētāja vadībā sniedz kolēģijai atbalstu.

      (30)  Mēs iesakām arī precizēt noteikumus par uzraudzības iestāžu kompetenci un vadošās iestādes iecelšanu datu transnacionālas apstrādes gadījumos, saglabājot uzraudzības iestāžu iespēju izskatīt tikai vietējas nozīmes lietas. Mēs iesakām vienkāršotu konsekvences mehānisma variantu, kurā ir precīzāk noteikts, kā apzināt gadījumus, kad uzraudzības iestādēm būtu jākonsultējas ar Eiropas Datu aizsardzības kolēģiju un kolēģijai būtu jāpieņem saistošs lēmums, lai nodrošinātu regulas konsekventu piemērošanu.

      (31)  Komisijas paziņojums “Digitālā vienotā tirgus stratēģija Eiropai”, COM(2015) 192 final; Eiropadomes 2015. gada jūnija secinājumi, EUCO 22/15; Padomes secinājumi par Eiropas rūpniecības digitālo pārveidi, 8993/15.

      (32)  14. panta h) apakšpunkts.

      (33)  23. pants.

      (34)  18. pants. Lai tiesības uz datu pārnesamību būtu efektīvas, mēs turklāt uzskatām, ka to piemērošanas jomai jābūt plašai un tām nav jāattiecas tikai uz apstrādes darbībām, kurās izmanto datu subjekta sniegtus datus.

      (35)  Piemēram, mēs iesakām nelietot tādus terminus kā “tiešsaiste”, “rakstveidā” un “informācijas sabiedrība”.

      (36)  Viena no iespējām, kurai mēs dotu priekšroku, ir attiecīga noteikuma iekļaušana pašā Vispārīgajā datu aizsardzības regulā.

      (37)  Greenleaf, Graham, “Global Data Privacy Laws 2015: 109 Countries, with European Laws Now a Minority” (2015. gada 30. janvāris); (2015) 133 Privacy Laws & Business International Report, 2015. gada februāris; UNSW Law Research Paper Nr. 2015-21.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0191

Ieteikums Padomes atzinums par atjaunināto Apvienotās Karalistes konverģences programmu 2006./2007.-2011./2012. gadam saskaņā ar 9. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97  /* SEC/2007/0191 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 13.2.2007SEC(2007) 191 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Apvienotās Karalistes konverģences programmu 2006./2007.-2011./2012. gadam saskaņā ar 9. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSVISPāRēJAIS PAMATOJUMSStabilitātes un izaugsmes pakta, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, pamatmērķis ir sakārtot valsts finanses, lai tādējādi radītu vēl labākus nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai, ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Ar pakta 2005. gada reformu, atzīstot pakta lietderību fiskālās disciplīnas stiprināšanā, tika meklētas iespējas uzlabot tā efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī ilgstoši saglabāt valsts finanšu ilgtspējību.Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa, paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējie atjauninājumi (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Apvienotās Karalistes pirmā konverģences programma tika iesniegta 1998. gada decembrī. Saskaņā ar minēto regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 1999. gada 8. februārī sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekšminētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.ATJAUNINāTāS PROGRAMMAS NOVēRTēJUMA PAMATOJUMSKomisija ir pārbaudījusi jaunāko Apvienotās Karalistes konverģences programmas atjauninājumu, kas iesniegts 2006. gada 18. decembrī, un ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to (sk. aili ar galvenajiem novērtējumā iztirzātajiem jautājumiem).Lai radītu priekšstatu par kontekstu, kādā tiek novērtēta jaunās stabilitātes programmas budžeta stratēģija, turpmākajos punktos apkopota šāda informācija:1.  saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītāji pēdējo desmit gadu laikā;2.  valsts stāvokļa novērtējums saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvo daļu (pārmērīga budžeta deficīta procedūra);3.  jaunākais valsts stāvokļa novērtējums saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu (kopsavilkums Padomes atzinumam par iepriekšējo konverģences programmas atjauninājumu);4.  Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmu.Jaunākie saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītājiApvienotās Karalistes saimnieciskās darbības attīstība pēdējo desmit gadu laikā ir bijusi stabila ar salīdzinoši augstiem izaugsmes rādītājiem, zemu inflāciju un uzplaukumu darba tirgos, kas izturējuši vairākus ekonomiskus triecienus. Jo īpaši būtiski uzlabojusies stabilitāte, kam bija raksturīga produkcijas apjoma ciklisko svārstību samazināšanās un zemāka inflācijas nestabilitāte. Ievērojamo produkcijas apjoma pieaugumu galvenokārt veicinājis stabilais mājsaimniecību patēriņš, kam papildus bija raksturīgi salīdzinoši zemi mājsaimniecību ietaupījumi. Lai arī darba, kapitāla un ražojumu tirgū bija raksturīga būtiska elastība attiecībā uz lielāko daļu pasākumu, izrādījās neiespējami uzlabot dažus ar piedāvājumu saistītus trūkumus. Relatīvi nebūtiskā produktivitāte daļēji skaidrojama ar salīdzinoši augstajiem nodarbinātības līmeņiem, lai gan zināma nozīme ir arī vidēja līmeņa prasmju trūkumam un nepietiekamiem ieguldījumiem infrastruktūrā, piemēram, transportā. Salīdzinot ar ievērojamo fiskālo konsolidāciju, kas bija vērojama perioda pirmajā daļā, sākot no 2001. gada valsts finanšu stāvoklis, kā tas daļēji tika paredzēts, būtiski pasliktinājās, atspoguļojot valdības lēmumu risināt dažus minētos jautājumus, pilnībā nefinansējot pieaugušos izdevumus par sabiedriskajiem pakalpojumiem; finanšu stāvokļa pasliktināšanos ietekmēja arī nepietiekamie plānotie ieņēmumi.Pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra attiecībā uz Apvienoto KaralistiPadome 2006. gada 24. janvārī saskaņā ar 104. panta 6. punktu nolēma, ka Apvienotajai Karalistei ir pārmērīgs budžeta deficīts, un saskaņā ar 104. panta 7. punktu ieteica novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2006./2007. finanšu gadam un iestādēm veikt efektīvus pasākumus līdz 2006. gada 24. jūlijam, t.i., sešu mēnešu laikposmā, kā norādīts paktā. Komisija 2006. gada 20. septembrī publicēja paziņojumu Padomei, kurā novērtēti Apvienotās Karalistes veiktie pasākumi. Pamatojoties uz attiecīgajā laikposmā pieejamo informāciju, Komisija uzskatīja, ka Apvienotajai Karalistei šķietami izdosies novērst tās pārmērīgo budžeta deficītu, lai gan šāds iznākums bija saistīts ar daudzām neskaidrībām un strukturālie pielāgojumi šķita zemāki par ieteiktajiem 0,5 procentiem no IKP. Padome 2006. gada 10. oktobrī apstiprināja Komisijas viedokli un secināja, ka tobrīd papildu pasākumu veikšana nebija nepieciešama.Novērtējums Padomes atzinumā par iepriekšējo programmuPadome 2006. gada 14. martā pieņēma atzinumu par iepriekšējo konverģences programmas atjauninājumu laikposmam no 2005./2006. finanšu gada līdz 2011./2012. finanšu gadam[2]. Padome uzskatīja, ka „plānotās korekcijas ir saistītas ar risku”, un aicināja Apvienoto Karalisti atbilstoši 104. panta 7. punktam un nolūkā risināt jautājumus saistībā ar draudiem ilgtermiņa ilgtspējībai, „nodrošināt, ka līdz 2006. — 2007. gadam ticamā un ilgtspējīgā veidā deficīts ir samazināts zem 3 % no IKP, un pēc tam turpināt konsolidēt budžetu, it īpaši izmantojot paredzēto izdevumu pieauguma samazināšanu pēc 2007. — 2008. gada”, kā arī „sasniegt vidēja termiņa mērķus, kas nodrošina strauju progresu virzībā uz stabilitāti, un saglabāt piesardzīgu parāda procentuālo vērtību zem 60 % no IKP, paredzēt pietiekamu drošības robežvērtību, lai nepārkāptu 3 % apmērā no IKP noteikto deficīta atsauces vērtību, kuru Apvienotajai Karalistei ir pienākums ievērot un izvairīties no tās pārkāpšanas, atstāj manevra iespēju budžetam, it īpaši ņemot vērā vajadzību pēc valsts investīcijām.”Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmuĪstenošanas ziņojumu par Apvienotās Karalistes valsts reformu programmu, kas paredzēta saistībā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai, iesniedza 2006. gada 16. oktobrī. Apvienotās Karalistes valsts reformu programmā ir noteiktas šādas galvenās prioritātes: finanšu ilgtspējības saglabāšana, ņemot vērā demogrāfiskās problēmas; aktīvas un elastīgas uzņēmējdarbības nozares izveide, veicinot jauninājumus un pētniecību un attīstību; iespēju paplašināšana iemaņu apgūšanā; novatoriskāka resursu izmantošana un piemērošana; taisnīguma nodrošināšana, īstenojot modernu un elastīgu labklājības sistēmu.Komisijas novērtējums minētājai programmai (ko pieņēma kā daļu no 2006. gada decembra ikgadējā progresa ziņojuma [3] ) liecināja, ka Apvienotā Karaliste ir sekmīgi īstenojusi valsts reformu programmu. Stabila attīstība ir panākta visās politikas jomās, īpaši mikroekonomikas un nodarbinātības politikas jomā. Makroekonomikas politikas jomā ir izstrādāti fiskālās konsolidācijas un pensiju reformas plāni, bet tie vēl ir jāīsteno. Apvienotā Karaliste ir daudz paveikusi ieinteresēto personu iesaistīšanā.Ņemot vērā konstatētos panākumus un nepilnības, Apvienotajai Karalistei ieteica veikt pasākumus pamatprasmju un vidēja līmeņa prasmju jomās.Aile – galvenie novērtējumā iztirzātie jautājumi Kā paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā (stabilitātes programmām) un 9. panta 1. punktā (konverģences programmām), novērtējums attiecas uz šādiem jautājumiem: vai programmas pamatā esošie saimnieciskie pieņēmumi ir ticami; dalībvalsts norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) un tas, vai korekcijas ir pietiekamas, lai to sasniegtu; vai veiktie un/vai ierosinātie pasākumi, lai piemērotu šis korekcijas, ir pietiekami, lai sasniegtu VTM attiecīgajā ekonomikas ciklā; vai, izvērtējot korekcijas, ko izdara, lai sasniegtu VTM, lielākas korekcijas tiek veiktas ekonomiskā uzplaukuma laikos, vai korekcijas var būt mazākas ekonomikas lejupslīdes laikā un (attiecībā uz euro zonas un VKM II dalībvalstīm) vai dalībvalsts cenšas panākt ikgadēju cikliski koriģētās bilances uzlabojumu (neskaitot vienreizējos un pārējos pagaidu pasākumus) par 0,5% no GDP, kurš ir kritērijs, lai sasniegtu VTM; nosakot VTM korekcijas (attiecībā uz dalībvalstīm, kas to vēl nav sasniegušas) vai atļaujot īslaicīgu novirzi no VTM (attiecībā uz dalībvalstīm, kuras to jau ir sasniegušas), tādu nozīmīgāko strukturālo reformu īstenošana, kas ilgā laika posmā ļauj tieši ietaupīt izmaksas (veicinot arī potenciālo izaugsmi) un tādējādi pārbaudāmi ietekmējot valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību (ar nosacījumu, ka tiek saglabāta atbilstīga drošības rezerve attiecībā uz atsauces vērtību 3% no IKP un ka programmas periodā atkal ir gaidāma budžeta stāvokļa atbilstība VTM), un ar ko īpašu uzmanību velta pensiju reformām, ar kurām ievieš vairāku līmeņu sistēmu, kas ietver obligātu pilnībā finansētu pensiju līmeni; vai dalībvalstu ekonomikas politikas virzība atbilst ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm. Programmas makroekonomisko pieņēmumu ticamību novērtē, pamatojoties uz Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi, izmantojot arī kopīgi apstiprināto metodoloģiju attiecībā uz iespējamo produkcijas apjoma novērtēšanu un cikliski koriģētām bilancēm. Atbilstību ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm novērtē, ņemot vērā ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes valsts finanšu jomā, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs 2005.—2008. gadam. Novērtējumā pārbauda arī: parāda attiecības dinamiku un stāvokli attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību, kam saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. marta ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana” budžeta uzraudzībā jāveltī pienācīga vērība. Komisijas 2006. gada 12. oktobra paziņojumā izklāstīta pieeja ilgtermiņa ilgtspējības novērtēšanai[4]; integrācijas pakāpi valsts reformu programmā, ko iesniegušas dalībvalstis saistībā ar Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai; ECOFIN padome 2005. gada 7. jūnija pavadvēstulē Eiropas Padomei par ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm 2005.—2008. gadam paziņoja, ka valsts reformu programmām jāatbilst stabilitātes un konverģences programmām; atbilstību rīcības kodeksam[5], kas cita starpā nosaka kopīgu struktūru un datu tabulas stabilitātes un konverģences programmām. |-  IeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Apvienotās Karalistes konverģences programmu 2006./2007.-2011./2012. gadam saskaņā ar 9. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[6] un jo īpaši tās 9. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.5.  Padome [2007. gada 27. februārī] pārbaudīja atjaunināto Apvienotās Karalistes konverģences programmu, kas aptver laika posmu no 2006./07. finanšu gada līdz 2011./2012. finanšu gadam[7].6.  Programmā ir ietverti divi makroekonomiskie scenāriji: centrālais scenārijs un alternatīvs scenārijs, kas balstīts uz tāda pieauguma tendenci, kas ir par procenta punkta ceturtdaļu mazāks par centrālajā scenārijā norādīto. Prognozes attiecībā uz valsts finansēm atjauninātajā konverģences programmā ir balstītas uz centrālo scenāriju, ko šajā novērtējumā uzskata par standarta scenāriju. Tajā paredzēts, ka reālā IKP pieaugums 2006. un 2007. gadā būs 2¾%, samazinoties vidēji līdz 2½% pārējā programmas laikposmā. Izvērtējot šo scenāriju atbilstoši šobrīd pieejamai informācijai, šķiet, ka tā pamatā ir ticami pieņēmumi par pieaugumu. Prognozes attiecībā uz inflāciju, kas, paredzams, samazināsies no 2½% 2006. gadā līdz 2% no 2007. gada, īstermiņā šķiet zemas, salīdzinot ar pavisam nesen publicētajiem rezultātiem, bet citādi tās ir ticamas.7.  Attiecībā uz 2006./2007. gadu Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozes aprēķini liecina, ka valsts budžeta deficīts būs 3,0% no IKP. Pamatojoties uz pašreizējā konverģences programmas atjauninājuma aplēsēm, attiecībā uz to pašu gadu deficīts sasniegs 2,8% no IKP, kas nozīmē to, ka finanšu gada atlikušajos mēnešos saglabāsies aktuālās tendences, kas liecina par strauju ieņēmumu pieaugumu un palēninātu izdevumu pieaugumu.8.  Galvenie fiskālās politikas mērķi, kā norādīts konverģences programmas atjauninājumā, ir nodrošināt ilgtermiņa ilgtspējību, taisnīgumu paaudžu vidū un starp tām un, pamatojoties uz minēto, sekmēt monetāro politiku, jo īpaši ļaujot automātiskajiem stabilizatoriem nodrošināt ekonomikas attīstības vienmērīgumu. Programmā tiek prognozēts deficīta samazinājums zem 3% no IKP līdz 2006./2007. gadam (2,8%), sasniedzot 1,4% no IKP līdz prognožu perioda beigām 2011./2012. gadā. Paredzams, ka primārais deficīts, kas 2005./2006. gadā ir 0,6% no IKP, 2008./2009. gadā izlīdzināsies un līdz 2011./2012. gadam sasniegs pārpalikumu 0,7% no IKP. Budžeta korekcijas visā prognožu periodā ir vienmērīgi sadalītas starp ieņēmumiem un izdevumiem. Prognozes liecina, ka pieaugs ieņēmumu attiecība pirmajos divos prognožu perioda gados, kas daļēji saistīts ar racionālu pasākumu veikšanu, tomēr būtiskas korekcijas attiecībā uz izdevumiem paredzēts veikt no 2008./2009. gada, nodrošinot mērenāku kārtējo izdevumu pieaugumu. Paredzams, ka valsts ieguldījumi konverģences programmā lietotajā definīcijā[8] no 2006./2007. gada stabilizēsies, sasniedzot 2¼% no IKP, tādējādi tiek prognozēts, ka no 2007./2008. gada deficīts tiks izmantots vienīgi valsts ieguldījumu finansēšanai. Paredzētās korekcijas kopumā atbilst 2005. gada atjauninājumā prognozētajām labvēlīgāka makroekonomiskā scenārija apstākļos īstermiņā.9.  Prognozē, ka strukturālā bilance (proti, cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), ko aprēķina, izmantojot kopīgi apstiprināto metodoloģiju, uzlabosies no 2 ½ % no IKP 2006./2007. gadā līdz aptuveni 1 ¼ % no IKP programmas pēdējā gadā, proti, 2011./2012. gadā. Šīs korekcijas ir izteiktākas no 2006./2007. gada līdz 2008./2009. gadam, bet pēc minētā laikposma samazinās. Tāpat kā 2005. gada atjauninājumā, arī strukturālajai bilancei nav norādīts kvantitatīvais vidēja termiņa mērķis (VTM). Programmā minēti valsts noteikumos paredzētie fiskālie mērķi, kas paredz vidēja termiņa virzību cikliski koriģētam deficītam, kas iespējama vienlaikus ar parāda pret IKP attiecības stabilizēšanu līdz relatīvi zemam līmenim, tomēr drošības rezervi attiecībā uz 3% robežu no IKP valsts budžeta deficītam paredz tikai īpašos gadījumos.10.  Budžeta prognožu riski programmā kopumā šķiet līdzsvaroti līdz 2007./2008. gadam, bet budžeta izpildes rezultāti varētu būt sliktāki par programmā prognozētajiem. Prognozētais nodokļa un IKP attiecības pieaugums ir daļēji atkarīgs no salīdzinoši nepastāvīgiem faktoriem, piemēram, peļņas finanšu un naftas ražošanas nozarēs. Tomēr samērā perspektīvās prognozes attiecībā uz ieņēmumiem šķietami apstiprina jaunākie notikumi ekonomikā, tostarp stabilā rentabilitāte. Tomēr programmā noteiktā deficīta mērķa sasniegšana no 2008./2009. gada būs atkarīga no tā, vai izdosies nodrošināt izdevumu mērenāku pieaugumu, kā paredzēts, kā arī no aktīvas uzraudzības, lai īstenotu izdevumu ierobežošanu. Lai gan Apvienotās Karalistes iestādes ir iepriekš paziņojušas par budžeta piešķīruma samazinājumu vairākām mazākām struktūrvienībām, lielākā daļa izdevumu samazinājuma pēc 2008./2009. gada vēl nav apstiprināta ar īpašiem pasākumiem, bet ir atkarīga no iestāžu visaptverošās izdevumu pārbaudes, ko paredzēts veikt 2007. gada jūlijā, saskaņā ar ko paziņos konkrētus izdevumu plānus par laikposmu līdz 2010./2011. gadam. Aktīvās uzraudzības rezultāti attiecībā uz izdevumu ierobežošanu ir pozitīvi.11.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, budžeta stāvoklis programmā šķiet kopumā atbilstošs pārmērīgā budžeta deficīta novēršanai līdz 2006./2007. gadam, kā ieteikusi Padome. Tomēr pietiekama drošības rezerve, lai nepārkāptu noteikto deficīta slieksni - 3% no IKP, ar normālām makroekonomiskajām svārstībām tajā paredzēta tikai aptuveni 2009./2010. gadā, kad prognozes būs atkarīgas no vispārējo izdevumu pārskata rezultātiem. Tādējādi turpmākajos gados pēc pārmērīgā deficīta novēršanas programmā paredzētajam fiskālās konsolidācijas tempam vajadzētu pastiprināties, jo īpaši prognožu perioda beigās, kad nebūs nekādu plānotu turpmāku būtisku korekciju, lai arī ekonomikas perspektīvas kopumā ir daudzsološas.12.  Paredzams, ka kopējā parāda attiecība, kas 2005./2006. gadā bija 42,1% no IKP, lai arī joprojām būs ievērojami zemāka par Līgumā minēto atsauces vērtību 60% apjomā no IKP, prognožu periodā lēnām pieaugs, pat pārsniedzot 44% no IKP 2008./2009. gadā. Paredzams, ka pēc tam minētā attiecība stabilizēsies un tad sāks samazināties programmas perioda beigās.13.  Sabiedrības novecošanās ietekme uz budžetu ilgtermiņā Apvienotajā Karalistē ir gandrīz tāda pati kā vidēji visā ES, tikai attiecībā uz pensiju izdevumiem ir vērojams nedaudz mazāks pieaugums nekā vidēji ES, kas daļēji ir sekas tam, ka Apvienotā Karaliste vienmēr relatīvi vairāk ir izmantojusi privātās pensiju shēmas nekā citas ES valstis. Jautājumi saistībā ar bažām par iespējami nepietiekamu pensiju nodrošinājumu nākotnē tiek risināti ar ierosinātajām reformām pensiju nodrošinājumam, stiprinot stimulus veidot privātos uzkrājumus pensijai un palielinot valsts pensiju nodrošinājumu, tādējādi ietverot nedaudz lielāku valsts pensiju izdevumu palielinājumu, nekā iepriekš tika paredzēts; reformā ir arī paredzēts ar likumu noteiktā pensionēšanās vecuma palielinājums. Sākotnējais budžeta stāvoklis, lai arī nedaudz labāks salīdzinājumā ar 2005. gadu, apdraud valsts finanšu ilgtspējību, arī tad, ja neņem vērā sabiedrības novecošanās ietekmi uz budžetu ilgtermiņā. Valsts finanšu konsolidācija, nostiprinot budžeta stāvokli vairāk par konverģences programmā paredzēto, tādējādi palīdzētu samazināt ar valsts finanšu ilgtspējību saistītos riskus. Kopumā šķiet, ka Apvienotās Karalistes valsts finanšu ilgtspējību apdraud vidējs risks.14.  Konverģences programmā ietverts valsts reformu programmas 2006. gada oktobra īstenošanas ziņojuma kopējās ietekmes kvalitatīvais novērtējums vidēja termiņa fiskālajai stratēģijai. Turklāt tā sniedz sistemātisku informāciju par valsts reformu programmā paredzēto galveno reformu tiešajām budžeta izmaksām vai ietaupījumiem, un tās budžeta prognozēs skaidri paredzēts ņemt vērā valsts reformu programmā izklāstīto darbību ietekmi uz valsts finansēm. Stabilitātes programmā minētie pasākumi valsts finanšu jomā, šķiet, atbilst valsts reformu programmā paredzētajiem pasākumiem. Jo īpaši abās programmās ir paredzēta pakāpeniska valdības mērķu īstenošana, lai uzlabotu efektivitāti un nodrošinātu labākas cenas sabiedrisko pakalpojumu nodrošināšanā, savukārt ilgtermiņa valsts finanšu prognozēs ir ietvertas ierosinātās pensiju reformas paredzamās izmaksas.15.  Programmā budžeta stratēģija kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas iekļautas integrētajās pamatnostādnēs laikposmam no 2005. gada līdz 2008. gadam.16.  Attiecībā uz prasībām par sniedzamajiem datiem, kas norādītas rīcības kodeksā stabilitātes un konverģences programmām, programmā vērojami daži trūkumi attiecībā uz obligātajiem un fakultatīvajiem datiem[9], kas ir nopietnāki par iepriekšējā atjauninājumā esošajiem trūkumiem, jo laikposms, par kuru tiek noteikti izdevumu plāni, ir īsāks.Apkopojot iepriekš minēto, var secināt, ka programmā izklāstītais budžeta stāvoklis kopumā šķietami ir tāds, lai līdz Padomes noteiktajam termiņam (2006./2007. finanšu gadam) varētu novērst pārmērīgu deficītu. Tomēr pēc 2009./2010. gada turpmāka būtiska konsolidācija nav paredzēta, un budžeta mērķu sasniegšana pēc 2007./2008. gada ir atkarīga no prognozēto izdevumu ierobežojumu efektīvas īstenošanas.Ņemot vērā iepriekš izklāstīto novērtējumu, Apvienotā Karaliste tiek aicināta konsolidēt budžetu programmas periodā, jo īpaši īstenojot paredzēto izdevumu pieaugumu samazināšanu pēc 2007./2008. gada, un turpināt sava fiskālā stāvokļa stiprināšanu, lai risinātu jautājumus saistībā ar riskiem valsts finanšu ilgtspējai ilgtermiņā.Turklāt Apvienotā Karaliste tiek aicināta ievērot rīcības kodeksa informācijas prasības.  Galveno makroekonomikas un budžeta prognožu salīdzinājums2005./06. g. | 2006./07. g. | 2007./08. g. | 2008./09. g. | 2009./10. g. | 2010./11. g. | 2011./12. g. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Apvienotās Karalistes finanšu gads sākas aprīlī un beidzas martā.[3] Komisijas paziņojums Eiropadomes pavasara sanāksmē „Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunotās stratēģijas īstenošana — rezultātu gads”, 12.12.2006., COM(2006) 816.[4] Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam „Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība Eiropas Savienībā”, 12.10.2006., COM(2006) 574 galīgā redakcija, un Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts, (2006.), „The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy No 4/2006.[5] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko ECOFIN padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[6] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[7] Apvienotās Karalistes finanšu gads sākas aprīlī un beidzas martā.[8] Apvienotās Karalistes konverģences programmā valsts ieguldījumu definīcija, kas nav EKS koncepcija, attiecas uz visiem valsts sektora (proti, valsts sabiedrību, kā arī vispārējās valdības) ieguldījumiem un ietver kapitāla dotācijas privātajam sektoram, atskaitot nolietojumu.[9] Jo īpaši nav norādīta informācija par nodarbinātības, bezdarba, algu inflācijas prognozēm, kā arī detalizēts paredzēto ieņēmumu un izdevumu sadalījums saistībā ar vispārējo valdību pēc 2007./2008. gada. Salīdzinājumā ar 2005. gada atjauninājumu pašreizējā atjauninājumā, kas ir jaunākais atjauninājums pirms detalizētu izdevumu plānu noteikšanas 2007. gada jūlija vispārējā izdevumu pārskatā, termiņš izdevumu sadalījumam valsts līmenī ir īsāks.


title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Latvijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas konverģences programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/50

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Latvijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas konverģences programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/15
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (3) par Latvijas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par Latvijas atjaunināto konverģences programmu 2011.–2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija 2012. gada 14. februārī, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (4), pieņēma brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā tā neidentificēja Latviju kā vienu no dalībvalstīm, par kuru būtu jāizstrādā padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Latvija 2011. gadā izpildīja lielāko daļu nosacījumu saistībā ar vidēja termiņa finansiālās palīdzības programmu saskaņā ar Lēmumu 2009/290/EK (5). Komisija 2011. gada 21. decembrī noslēdza piekto un pēdējo Latvijas maksājumu bilances programmas pārskatu, kopumā pozitīvi vērtējot valdības veikumu budžeta, finanšu un strukturālo reformu jomā. Vidēja termiņa finansiālās palīdzības programma noslēdzās 2012. gada janvārī. Pēc minētās programmas noslēguma uz Latviju attiecas “pēcprogrammas” uzraudzība. Šī uzraudzība ir esošo procedūru un uzraudzības mehānismu daļa, un tās mērķis ir cieši pārraudzīt riskus, kas varētu apdraudēt makroekonomisko stabilitāti un tādējādi ietekmēt spēju atmaksāt līdzekļus. “Pēcprogrammas” uzraudzību turpinās, līdz būs atmaksāta aizdevumu lielākā daļa (aptuveni 70 %).

               (7)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (9)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā arī aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi paziņot par savām saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (10)

               Latvija 2012. gada 30. aprīlī iesniedza savu konverģences programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2015. gadam, un savu 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (11)

               Pamatojoties uz konverģences programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs attiecībā uz 2012. gadu, ņemot vērā jaunāko pieejamo informāciju, ir piesardzīgs un attiecībā uz 2013. gadu tas ir ticams. Kaut arī konverģences programmas scenārijā sniegtās 2012. gada makroekonomiskās prognozes ir ļoti tuvas Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozēm (IKP izaugsmes prognozes ir attiecīgi 2,0 % un 2,2 %), jaunākie ekonomikas dati liecina, ka izaugsme varētu būt lielāka. Konverģences programmā ietvertās budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2012. gadam novērst pārmērīgu budžeta deficītu un līdz konverģences programmas darbības beigām pietuvināties vidēja termiņa budžeta mērķim (VTM). 2012.–2015. gada konverģences programmā VTM ir mainīts no – 1,0 % uz – 0,5 % no IKP; jaunais VTM pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Plānotais 2012. gada nominālais budžeta deficīts atbilst Padomes 2009. gada 7. jūlija ieteikumā noteiktajam pārmērīga budžeta deficīta novēršanas termiņam. Attiecībā uz 2013. gadu konverģences programmā paredzētais nominālais budžeta deficīts ir 1,4 % no IKP, lai gan plānotais izdevumu samazinājums vēl nav pilnībā pamatots ar attiecīgiem pasākumiem. Pamatojoties uz (pārrēķināto) budžeta strukturālo bilanci (6), Latvija līdz konverģences programmas laikposma beigām 2015. gadā pietuvosies tās VTM. Kaut arī pārrēķinātie dati liecina, ka virzība uz VTM konverģences programmas pēdējos gados strukturālā izteiksmē ir zem 0,5 % no IKP, plānotie izdevumu ierobežojumi nodrošinātu, ka valsts izdevumu kāpums, ņemot vērā diskrecionāros ieņēmumu pasākumus, atbilstu Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu kritērijam.
               Vienlaikus jāatzīmē, ka no 2012. gada otrās puses piemērojamās nodokļu izmaiņas, kuras parlaments pieņēma 2012. gada 24. maijā un kuras vēl nav atspoguļotas konverģences programmas scenārijā, bet ir norādītas konverģences programmas iesniegšanas pavadvēstulē, rada risku mērķu sasniegšanā 2013. gadā un turpmāk. Vispārējās valdības kopējā parāda attiecība ir zem 60 % no IKP – no 42,6 % no IKP 2011. gadā tā palielināsies līdz 46,7 % no IKP 2014. gadā, jo iestādes priekšfinansē lielus līdzekļus aizdevumu atmaksai, kas saistībā ar starptautisko finansiālās palīdzības programmu jāveic 2014.–2015. gadā, un samazināsies līdz 38,9 % no IKP 2015. gadā līdz ar šo maksājumu nokārtošanu.

               (12)

               Latvijai būtu jāīsteno stratēģija nodokļu sloga novirzīšanai no darbaspēka uz patēriņu, īpašumiem un dabas un citu resursu izmantojumu, līdztekus uzlabojot strukturālo bilanci. Salīdzinoši lielais nodokļu slogs mazo algu saņēmējiem un augstais nedeklarētā darba līmenis liecina, ka nepieciešama atbilstīga darba tirgus politika, nodokļu un pabalstu sistēmas pārskatīšana un aktīvāks darbs cīņā ar ēnu ekonomiku. Vides nodokļi joprojām ir salīdzinoši mazattīstīti, un to vidū izteikti dominē nodokļi degvielai, savukārt nodokļi par citiem enerģijas avotiem, piesārņojumu un dabas resursu izmantošanu ir zem ES vidējā līmeņa. Turpmāka nodokļu bāzes paplašināšana, ietverot citus dabas resursu nodokļu avotus, jo īpaši piesārņojumu, kā arī nodokļu uzlikšana plašākam enerģijas avotu lokam palīdzētu sasniegt vides jomā noteiktos mērķus un vienlaikus dotu iespēju atvieglot darbaspēkam uzlikto nodokļu slogu.

               (13)

               Fiskālās pārvaldības reformas gaitā Latvija tiek aicināta nodrošināt, ka parlamentā tiek pieņemts Fiskālās disciplīnas likums, un izstrādāt vidēja termiņa budžeta pamatlikumu, kas sekmētu publisko finanšu ilgtspējību ilgtermiņā. Pieņemot Fiskālās disciplīnas likumu, tiks īstenotas valdības saistības saskaņā ar maksājumu bilances programmu; valdības pieņemtā likumprojekta mērķis ir arī iestrādāt Latvijas tiesību aktos ES fiskālās pārvaldības acquis izmaiņas. Pieņemot un īstenojot šo jauno likumu, tiks būtiski nostiprināta Latvijas fiskālā sistēma, kurā patlaban nav efektīva mehānisma, kas iegrožotu izdevumu palielināšanu ekonomiskā uzplaukuma laikā.

               (14)

               Lai nodrošinātu pensiju reformas turpināšanu, Latvijai attiecībā uz obligāto maksājumu privāto pensiju shēmu no pašreizējā samazinātā iemaksu līmeņa 2 % apmērā no bruto algas būtu jāatgriežas pie 6 % no bruto algas 2013. gadā.

               (15)

               Latvijai ir jāstiprina un jāreformē sociālās palīdzības sistēma un jācīnās ar bezdarbu, kura līmenis ir viens no augstākajiem Savienībā. Jauniešu bezdarba problēma jo īpaši saasinājās krīzes laikā, turklāt ar izteiktu kvalifikācijas neatbilstību. Ir izstrādāti un īstenoti speciāli uz jauniešiem vērsti aktīvā darba tirgus politikas pasākumi, tostarp profesionālā apmācība, brīvprātīgais darbs un algu subsīdijas jauniešiem. Tomēr, ņemot vērā problēmas apmēru, šiem ierobežotajiem pasākumiem ir salīdzinoši neliela ietekme.

               (16)

               2011. gadā 40 % Latvijas iedzīvotāju bija uz nabadzības un sociālās atstumtības sliekšņa, un tas ietekmē darbaspēka nodarbināšanas iespējas un turpmākās izaugsmes izredzes. Latvija ir pieņēmusi ārkārtas Sociālās drošības tīkla stratēģiju. Valdības politika nabadzības mazināšanas jomā koncentrējas uz ienākumu nevienlīdzības un strādājošo ģimeņu nodokļu sloga mazināšanu un labāku piekļuvi darba tirgum. Tomēr Latvijas izdevumi sociālās aizsardzības jomā ir salīdzinoši nelieli, un sociālo transfertu loma nabadzības mazināšanā ir neliela, jo liela daļa šo transfertu nonāk atpakaļ pie personām ar vidējiem vai augstiem ienākumiem. No ienākumiem atkarīgajiem pabalstiem atvēlētie izdevumi ir nelieli, tomēr sociālās drošības tīkla funkcijas daļēji pilda valsts nodrošinātas mazapmaksātas pagaidu darba vietas. Sociālās palīdzības pabalstu sistēma turklāt rada risku iekļūt nabadzības un bezdarba lamatās, un ir sistēmas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumi. Pašvaldību līmenī pastāv liela nevienlīdzība attiecībā uz sociālās palīdzības pieejamību, un vājā pārredzamība apgrūtina iespēju pieņemt lēmumus, pamatojoties uz faktiem. Ilgstošā bezdarba un jauniešu bezdarba problēmas jo īpaši uzskatāmas kļuva krīzes laikā. Lielākajai daļai bez darba palikušo jauniešu nav profesionālās kvalifikācijas. Salīdzinoši liels ir to jauniešu skaits, kuri nestrādā, nemācās vai nesaņem apmācību (NEET). Būtu jāveic attiecīgi pasākumi, ņemot vērā Latvijas un Komisijas kopīgās jauniešu bezdarba rīcības grupas darba konstatējumus.

               (17)

               Latvijai būtu jāturpina uzlabot energoefektivitāti un veicināt konkurenci lielākajos enerģētikas tīklos, līdztekus uzlabojot savienojamību ar ES enerģētikas tīkliem. Nodokļu sistēma nerada pietiekami spēcīgus stimulus samazināt enerģijas izmaksas un pārorientēt patēriņu un ieguldījumus uz energoefektīviem produktiem (transportlīdzekļi, ēku siltināšana, apkures sistēmas). Latvijas enerģijas tirgos joprojām dominē monopoli. Vēsturiska rakstura iemeslu dēļ gāzes un elektroenerģijas tirgi lielā mērā ir nodalīti no citu dalībvalstu tirgiem.

               (18)

               Civiltiesību sistēmas neefektivitāte negatīvi ietekmē uzņēmumus un ekonomikas apstākļus, jo tās palielina uzņēmējdarbības riskus un izmaksas. Pirmās un otrās instances tiesās ir samilzis neiztiesāto civillietu un komerclietu skaits, īpaši attiecībā uz līgumsaistībām un maksātnespēju. Būtu jānovērtē tiesnešu profesionālās darbības rezultāti. Turpmāki maksātnespējas tiesību regulējuma uzlabojumi ir pamatoti.

               (19)

               Kaut arī izglītības līmenis ir salīdzinoši augsts, ievērojamai daļai darbaspēka nav profesionālās kvalifikācijas un ir ierobežotas iespējas iegūt augstāko izglītību. Universitāšu vērtējums pasaules līmeņa reitingos ir vājš, un tām ir raksturīga zema starptautiskā konkurētspēja un vāja pārvaldība. Zemais universitāšu, pētniecības iestāžu un uzņēmumu sadarbības līmenis ietekmē rezultātus inovācijas jomā, kas ir ļoti vāji. Trūkst sistemātiskas un efektīvas pētniecības un inovācijas stratēģijas. Latvijā turklāt ir viszemākais uzņēmumu pētniecības un izstrādes (P&I) izdevumu līmenis Savienībā.

               (20)

               Latvija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz nodarbinātības veicināšanu, konkurētspējas uzlabošanu, publisko finanšu ilgtspējības uzlabošanu un finanšu stabilitātes nostiprināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu. Šā izvērtējuma rezultāti ir ņemti vērā turpmākajos ieteikumos.

               (21)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Latvijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Latvijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valsts lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir sniegti turpmāk 1.–7. ieteikumā.

               (22)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši turpmāk sniegtajā 1. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Latvijai laikposmā no 2012. gada līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt plānoto virzību, lai paredzētajā laikā novērstu pārmērīgu budžeta deficītu. Lai to panāktu, izpildīt 2012. gada budžetu, kā plānots, un nodrošināt fiskālos pasākumus, kas norādīti Padomes ieteikumā saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru. Pēc tam 2013. gadā un turpmāk īstenot budžeta stratēģiju, kuras pamatā ir pietiekami konkrēti strukturālie pasākumi, panākt pietiekamu virzību uz VTM sasniegšanu un ievērot izdevumu kritēriju. Cikliskos ieņēmumus, kas lielāki par plānotajiem, izmantot valdības parāda samazināšanai.

               2.

               Īstenot pasākumus nodokļu sloga novirzīšanai no darbaspēka uz patēriņu, īpašumiem un dabas un citu resursu izmantojumu, līdztekus uzlabojot strukturālo bilanci. Nodrošināt Fiskālās disciplīnas likuma pieņemšanu un izstrādāt vidēja termiņa budžeta pamatlikumu, kas sekmētu valsts finanšu ilgtspējību ilgtermiņā. Obligāto maksājumu privātajā pensiju shēmā no 2013. gada atgriezties pie iemaksām 6 % apmērā no bruto algas.

               3.

               Veikt pasākumus ilgstošā bezdarba un jauniešu bezdarba samazināšanai, novēršot mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, veicinot efektīvāku profesionālo izglītību un apmācību un ar to saistīto mācekļa laika elementu, palielinot aktīvās darba tirgus politikas un tās apmācību sadaļas kvalitāti, darbības jomu un efektivitāti un nodrošinot efektīvu algu subsīdiju shēmu.

               4.

               Risināt augsto nabadzības un sociālās atstumtības līmeni, reformējot sociālās palīdzības sistēmu, lai tā kļūtu efektīvāka un vienlaikus labāk aizsargātu trūcīgos iedzīvotājus. Mērķtiecīgāk organizēt un palielināt motivāciju strādāt.

               5.

               Turpināt veicināt energoefektivitāti, īstenojot pasākumus un radot stimulus samazināt enerģijas izmaksas un pārorientēt patēriņu uz energoefektīviem produktiem, tostarp attiecībā uz transportlīdzekļiem, ēkām un apkures sistēmām. Veicināt konkurenci lielākajos enerģētikas tīklos un uzlabot savienojamību ar ES enerģētikas tīkliem.

               6.

               Veikt pasākumus tiesu sistēmas pārvaldības un efektivitātes uzlabošanai, jo īpaši – lai samazinātu neiztiesāto lietu skaitu un tiesvedības ilgumu. Strādāt pie tā, lai uzlabotu maksātnespējas regulējumu un mediācijas tiesības.

               7.

               Turpināt augstākās izglītības reformu, inter alia ieviešot jaunu finansēšanas modeli, kas stimulētu kvalitāti, stiprinātu saikni ar tirgus vajadzībām un ar pētniecības iestādēm un novērstu budžeta līdzekļu sadrumstalotību. Izstrādāt un īstenot efektīvu pētniecības un inovācijas politiku, kas paredz veicināt uzņēmumu inovācijas, tostarp izmantojot nodokļu atvieglojumus, modernizēt infrastruktūru un racionalizēt pētniecības iestādes.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (3)  OV C 215, 21.7.2011., 8. lpp.

      (4)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (5)  OV L 79, 25.3.2009., 39. lpp.

      (6)  Cikliski koriģētā bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstoši kopīgi saskaņotai metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 12. jūlijs ) par Rumānijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Rumānijas konverģences programmu 2011.–2014. gadam

text:
               22.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 216/6

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 12. jūlijs)
   par Rumānijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Rumānijas konverģences programmu 2011.–2014. gadam
   2011/C 216/03
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Padome 2009. gada 6. maijā pieņēma Lēmumu 2009/459/EK (2), lai Rumānijai darīt pieejamu vidēja termiņa finansiālo palīdzību trīs gadu laikposmam saskaņā ar Līguma 143. pantu. Pievienotajā saprašanās memorandā, kas parakstīts 2009. gada 23. jūnijā, un tā turpmākajos papildinājumos izklāstīti ekonomikas politikas nosacījumi, pamatojoties uz kuriem tika piešķirta finansiālā palīdzība. Lēmums 2009/459/EK tika grozīts 2010. gada 16. martā ar Lēmumu 2010/183/ES (3). Pēc tam, kad Rumānija bija sekmīgi īstenojusi minēto programmu, un ņemot vērā tekošā konta daļēju korekciju atlikušo strukturālo trūkumu dēļ Rumānijas ražošanas un darba tirgū, kas padara valsti uzņēmīgu pret starptautiskajiem cenu satricinājumiem, Padome 2011. gada 12. maijā pieņēma Lēmumu 2011/288/ES (4), lai Rumānijai darīt pieejamu vidēja termiņa finansiālu palīdzību piesardzības pasākumu veidā laikposmam uz trīs gadiem saskaņā ar Līguma 143. pantu. Pievienoto saprašanās memorandu parakstīja 2011. gada 29. jūnijā.

               (2)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kurai par pamatu ņemta ciešāka ekonomikas politikas koordinācija un kura pievērsīs uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (3)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (5), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (4)

               Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (5)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Tā uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai, izmantojot darbaspēka tirgus reformas, un jauniem centieniem, lai stiprinātu izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmā un valsts reformu programmās.

               (6)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā arī aicināja dalībvalstis, kuras piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai tās varētu ietvert stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (7)

               Rumānija 2011. gada 2. maijā iesniedza savu 2011. gada konverģences programmas atjauninājumu, kas attiecas uz laikposmu no 2011. gada līdz 2014. gadam, un 2011. gada valsts reformu programmu. Abas programmas ir izvērtētas vienlaikus.

               (8)

               Laikposmā no 2002. gada līdz 2008. gadam Rumānijas ekonomika spēcīgi attīstījās, reālā IKP pieaugumam vidēji sasniedzot 6,3 %, kas pārsniedza potenciālās izaugsmes rādītāju. Ekonomikas izaugsmi galvenokārt sekmēja iekšējais pieprasījums, jo spēcīgs kredītu un atalgojuma pieaugums palielināja privāto patēriņu un ieguldījumus. Šo uzplaukumu arī veicināja ārvalstu kapitāla pieplūdums, kas izraisīja ekonomikas pārkaršanu un neilgtspējīgus ārējos un fiskālos trūkumus. Tekošā konta deficīts 2007. gadā sasniedza 13,4 % no IKP un 2008. gadā samazinājās tikai nedaudz – līdz 11,6 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas jaunāko ilgtermiņa ilgtspējas izvērtējumu, riski attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju ir lieli. Tomēr šajā izvērtējumā vēl nav ņemti vērā 2010. gadā veiktie visaptverošie pensiju reformas pasākumi, kuri ir būtiski uzlabojuši Rumānijas pensiju sistēmas ilgtermiņa ilgtspēju. Lielu ārējo aizņēmumu apjomu veicināja cikliska fiskālā politika, pamatdeficītam palielinoties no 1,2 % no IKP 2005. gadā līdz 5,7 % no IKP 2008. gadā periodisku budžeta noviržu dēļ, īpaši attiecībā uz kārtējiem izdevumiem. Finanšu krīze un izrietošā pasaules ekonomikas lejupslīde palielināja ieguldītāju izvairīšanos no riska, ievērojami samazinot kapitāla plūsmas uz Rumāniju. Līdzdalība darba tirgū nepieauga, lai gan bija labvēlīgi ekonomiskie apstākļi, uzplaukuma gados nodarbinātības līmenim mainoties ļoti nelielā apmērā. Pēc tam laikposmā līdz 2010. gadam nodarbinātības līmenis samazinājās līdz 63,3 %, turpretim bezdarba līmenis ekonomikas lejupslīdes rezultātā palielinājās no 5,8 % 2008. gadā līdz 7,3 % 2010. gadā. Bezdarbs jo īpaši augsts ir mazaizsargāto grupu, piemēram, romu kopienas, vidū. Ņemot vērā iepriekšminēto situāciju un nopietnas privāta finansējuma vajadzības, Rumānijas iestādes 2009. gada maijā lūdza starptautisko un ES finansiālo palīdzību.

               (9)

               Pēc ES un SVF korekciju programmas sekmīgās īstenošanas un nolūkā konsolidēt šos pozitīvos sasniegumus notika vienošanās ar iestādēm par ES un SVF piesardzības pasākumu programmu 2011.–2013. gadam. Ar minēto jauno programmu tiek turpināta fiskālā konsolidācija, fiskālās pārvaldības reformas un saskaņā ar 2009.–2011. gada programmu uzsāktās finanšu stabilitātes saglabāšana. Turklāt tajā ir liels uzsvars uz strukturālām reformām produktu nozarē (enerģētikas un transporta nozarē) un darba tirgos, kas nepieciešamas Rumānijas izaugsmes potenciāla iedarbināšanai, jaunu darbavietu radīšanai un ES līdzekļu apguves palielināšanai. Rumānija joprojām virzās uz naudas deficīta mērķi 4,4 % apmērā no IKP 2011. gadā (zem 5 % no IKP EKS izteiksmē). Tas arī nodrošinātu pietiekamu pamatu, lai sasniegtu mērķi zem 3 % no IKP 2012. gadā, lai gan saskaņā ar Komisijas dienestu 2011. gada pavasara prognozi var būt vajadzīgi papildu pasākumi. Iestādes ir arī veikušas pasākumus, lai panāktu jaunās programmas strukturālo reformu mērķus un turpinātu saglabāt finanšu stabilitāti.

               (10)

               Pamatojoties uz atjauninātās konverģences programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomikas pieņēmumi, kas veido pamatu budžeta prognozēm minētajā programmā, ir ticami. Konverģences programmas mērķis ir koriģēt pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2012. gadam, kas ir Padomes Ieteikumā (2010. gada 16. februāris) noteiktais termiņš. Programmas mērķos paredzēts samazināt pamatdeficītu līdz 2,6 % no IKP 2013. gadā un līdz 2,1 % no IKP 2014. gadā, un plānotās konsolidācijas pamatā galvenokārt ir izdevumi. Saskaņā ar Komisijas dienestu pārrēķināto strukturālo līdzsvaru vidēja termiņa mērķis (VTM) netiks sasniegts programmas laikposmā. Šķiet, ka konsolidācijas stratēģijā ir paredzēti strukturāli uzlabojumi, kas jāsasniedz 2011. un 2012. gadā. Turpretim 2013. gadā un 2014. gadā strukturālajā līdzsvarā uzlabojuma nav. Plānotā deficīta attīstība ir piemērota 2011. un 2012. gadā, bet ne 2013. un 2014. gadā. Galvenie riski budžeta mērķiem ir saistīti ar īstenošanas riskiem, valsts īpašumā esošu uzņēmumu parādiem, kuri budžetā veido būtiskas neparedzēto izdevumu saistības, kā arī Komisijas (Eurostat) izteiktie iebildumi attiecībā uz paziņojumu par Rumānijas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (6). Ņemot vērā pēdējo, Rumānija ir apņēmusies piešķirt prioritāti valdības finanšu statistikas apkopojumam Valsts statistikas institūtā attiecībā uz ESA 95 kategorijām.

               (11)

               Rumānija savā valsts reformu programmā un konverģences programmā, kuras tika iesniegtas 2011. gada 2. maijā, ir uzņēmusies saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Lielākā daļa šo saistību ir vai tiek īstenotas kā daļa no vidēja termiņa finansiālās palīdzības programmas un ir kopumā piemērotas, lai risinātu esošās problēmas saskaņā ar paktu.

               (12)

               Komisija ir izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu, tostarp pakta “Euro plus” saistības. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Rumānijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina ES vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes.

               (13)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu un Padomes Ieteikumu (2010. gada 16. februāris) saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi Rumānijas konverģences programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots turpmāk sniegtajā ieteikumā. Ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Rumānijas valsts reformu programmu,

         AR ŠO IESAKA Rumānijai:
   īstenot pasākumus, kuri izklāstīti Lēmumā 2009/459, kas grozīts ar Lēmumu 2010/183, kā arī pasākumus, kuri noteikti Lēmumā 2011/288 un turpmāk precizēti 2009. gada 23. jūnija saprašanās memorandā un tā turpmākajos papildinājumos, kā arī (2011. gada 29. jūnija) saprašanās memorandā un tā turpmākajos papildinājumos.

      Briselē, 2011. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 150, 13.6.2009., 8. lpp.

      (3)  OV L 83, 30.3.2010., 19. lpp.

      (4)  OV L 132, 19.5.2011., 15. lpp.

      (5)  Saglabātas 2011. gadam ar Padomes Lēmumu 2011/308/ES (2011. gada 19. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 138, 26.5.2011., 56. lpp.).

      (6)  Eurostat ir izteicis iebildumus attiecībā uz Rumānijas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras kvalitāti šādu iemeslu dēļ:

               i)

               neskaidrības par dažu valsts organizāciju ietekmi uz valsts budžeta deficītu;

               ii)

               ziņošana par ESA 95 kategorijām, tās klasificējot kā “citas debitoru vai kreditoru saistības”;

               iii)

               dažu finanšu darījumu raksturs un ietekme, kā arī

               iv)

               valdības plūsmu konsolidācija.

      (7)  Paredzēts Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 3. punktā.