title: 2011/413/ES: Komisijas Ieteikums ( 2011. gada 11. jūlijs ) par pētniecības kopīgas plānošanas iniciatīvu “Ilgāks mūžs, labāka dzīve – demogrāfisko izmaiņu iespējas un problēmas”

text:
               13.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 183/28

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2011. gada 11. jūlijs)
   par pētniecības kopīgas plānošanas iniciatīvu “Ilgāks mūžs, labāka dzīve – demogrāfisko izmaiņu iespējas un problēmas”
   (2011/413/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 181. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Sagaidāms, ka par 65 gadiem vecāku eiropiešu skaits ievērojami pieaugs par 42 %, no 87 miljoniem 2010. gadā līdz 124 miljoniem 2030. gadā (1). Šāds pastāvīgs paredzamā mūža ilguma pieaugums ir liels nesenās pagātnes sasniegums. Taču tajā pašā laikā tas draud ar papildu spriedzi tautsaimniecībai, sabiedrībai un publisko finanšu ilgtspējai.

               (2)

               Sabiedrības novecošanas sekas būs lielāka nepieciešamība pēc publiskā nodrošinājuma maksājumiem un pakalpojumiem, kas saistīti ar vecumu. Tādēļ tiek prognozēts, ka gandrīz visās dalībvalstīs būs būtiska novecošanas ietekme uz valsts kasi. Kopumā, balstoties uz pašreizējo politiku, prognozējams, ka ar vecumu saistītie publiskie izdevumi ES līdz 2060. gadam caurmērā pieaugs par 4,75 procentpunktiem no IKP, it sevišķi pensiju, veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes izdevumu dēļ (aprūpes nozarē to papildina darbaspēka sarukšana un bieži vien nepietiekamās prasmes) (2).

               (3)

               Iedzīvotāju darbspējīgā vecumā samazinājums par apmēram 50 miljoniem no 2010. līdz 2060. gadam un atbilstošais apgādājamo īpatsvara pieaugums, kas lielā mērā būs noticis jau līdz 2030. gadam, varētu izraisīt IKP pieauguma kritumu, ja vien to nevarēs kompensēt ar augošiem dalības un nodarbinātības radītājiem visos darbaspēka segmentos un ražīguma pieauguma kāpinājumu (3).

               (4)

               Ņemot vērā iedzīvotāju skaita sarukšanu un novecošanu, sabiedrība gūst lielu labumu, pagarinot vecāku cilvēku aktīvu un veselīgu dzīvi, viņus labāk integrējot tautsaimniecībā un sabiedrībā un palīdzot viņiem ilgāk palikt neatkarīgiem, tādējādi uzlabojot vecāku pilsoņu un viņu aprūpētāju dzīves kvalitāti un sociālās aizsardzības sistēmu (pensiju, veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes sistēmu) ilgtspēju un radot plašas jauna tirgus iespējas novatoriskiem pilnvērtīgu vecumdienu risinājumiem.

               (5)

               Stratēģijā “Eiropa 2020” demogrāfiskā novecošana ir atzīta gan par problēmu, gan par iespēju gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei, un vadošajās iniciatīvās “Eiropas Digitalizācijas programma” (4), “Inovācijas Savienība” (5), “Jaunu prasmju un darbavietu programma” un “Eiropas platforma cīņai pret nabadzību” šis temats ir atzīts par prioritāti. Elastīgās drošības politika Eiropas nodarbinātības stratēģijā atzīst nepieciešamību pēc visaptverošas pieejas cilvēkresursu politikā un vajadzību pēc dzīves cikla pieejas darbam, lai veicinātu dalību darba tirgū un novāktu pastāvošos šķēršļus.

               (6)

               2010. gada 6. septembrī Komisija ierosināja 2012. gadu pasludināt par Eiropas gadu aktīvām vecumdienām, kurā tiks mēģināts atbalstīt dalībvalstu centienus palīdzēt vecākiem cilvēkiem palikt darbaspēka rindās un dalīties pieredzē, turpināt aktīvi darboties sabiedrībā un dzīvot cik vien iespējams veselīgi, neatkarīgi un pilnskanīgi (6).

               (7)

               Ir neatliekami vajadzīgs stiprināt zināšanu bāzi saistībā ar pašu novecošanas procesu un novecošanas ietekmi uz sabiedrību un tautsaimniecību, lai atbalstītu ar faktiem pamatotas politikas izveidi.

               (8)

               Lai risinātu iepriekš minēto problēmu un izmantotu iespējas, ir vajadzīga saskaņota darbība, kas atvieglinātu kvalitatīvu pētniecības sadarbību ar mērķi sniegt zinātniskas liecības, kas būtu par pamatu politikas pasākumiem.

               (9)

               Konkurences padome 2010. gada 26. maija sanāksmē (7) apzināja un pamatoja virkni potenciālu kopīgas plānošanas iniciatīvu (“KPI”), ieskaitot “Ilgāks mūžs, labāka dzīve – demogrāfisko izmaiņu iespējas un problēmas”, kā jomas, kurās kopīga pētniecības plānošana radīs lielāku pievienoto vērtību nekā pašreizējie sadrumstalotie dalībvalstu centieni. Tāpēc savos secinājumos tā atzina nepieciešamību uzsākt kopīgas plānošanas iniciatīvu šajā jomā un aicināja Komisiju dot savu ieguldījumu tās sagatavošanā.

               (10)

               Dalībvalstis ir apstiprinājušas dalību šādā KPI, nosūtot oficiālus saistību rakstus.

               (11)

               Kopīga plānošana demogrāfisko pārmaiņu un iedzīvotāju novecošanas pētniecībā nodrošinātu pētniecības koordinēšanu šajā jomā, būtiski veicinot pilnīgi funkcionējošas Eiropas Pētniecības telpas izveidi novecošanas pētīšanai un Eiropas pētniecības nozares vadošā stāvokļa un konkurētspējas nostiprināšanai šajā jomā.

               (12)

               Lai sasniegtu šā ieteikuma mērķus, dalībvalstīm būtu jānodrošina sadarbība un savstarpēja papildināmība ar lielākajām saistītajām iniciatīvām – Interaktīvas automatizētas dzīvesvides kopīgo programmu (8) un Eiropas Inovācijas partnerību aktīvām un veselīgām vecumdienām, Pamatprogrammas atbalstīto pētniecību un izstrādi, it sevišķi IKT, veselības, sociālo zinātņu jomā, kā arī citām pētniecības iniciatīvām, kā SHARE ERIC
                   (9) un ERA-AGE II
                   (10).

               (13)

               Lai Komisija varētu sniegt ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei, dalībvalstīm regulāri ir jāziņo Komisijai par šajā kopīgajā plānošanas iniciatīvā gūtajiem rezultātiem,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts izstrādāt un uzturēt kopīgu koncepciju par to, kā sadarbība un koordinācija pētniecības jomā Savienības mērogā var palīdzēt atrisināt demogrāfisko pārmaiņu problēmu un izmantot to radītās iespējas.

               2.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts izstrādāt stratēģisku pētniecības programmu, nosakot vidēja termiņa un ilgtermiņa vajadzības un mērķus pētniecības veikšanai demogrāfisko pārmaiņu jomā. Stratēģiskajā pētniecības programmā jāiekļauj īstenošanas plāns, nosakot prioritātes un termiņus un stratēģiskās pētniecības programmas īstenošanai nepieciešamos pasākumus, instrumentus un līdzekļus.

               3.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts stratēģiskās pētniecības programmā un īstenošanas plānā iekļaut šādus pasākumus:

                           a)

                           valsts programmu un pētniecības pasākumu attiecīga noteikšana un informācijas apmaiņa par tiem;

                           b)

                           kopīgas plānošanas pasākumu un tehnoloģiju novērtēšanas iespēju paplašināšana;

                           c)

                           apmaiņa ar informāciju, resursiem, paraugpraksi, metodiku un vadlīnijām;

                           d)

                           to jomu vai pētniecības pasākumu noteikšana, kuru sakarā ir vēlama koordinēšana, kopīgi uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus vai resursu apvienošana;

                           e)

                           iepriekš d) apakšpunktā apzinātajās jomās kopīgi veicamās pētniecības precizēšana;

                           f)

                           rēķināšanās ar vecāku cilvēku mainīgajām vajadzībām, kā arī viņu formālo un neformālo aprūpētāju vajadzībām, nosakot novecošanas pētniecības programmu mērķus;

                           g)

                           attiecīgā gadījumā – pašreizējo pētniecības infrastruktūru kopīga izmantošana vai jaunu instrumentu izveide, piemēram, koordinētas datubāzes vai modeļu izstrāde novecošanas procesu izpētei;

                           h)

                           publiskā un privātā sektora ciešākas savstarpējas sadarbības veicināšana un atbalstīšana, kā arī atvērtu jauninājumu vide dažādos ar demogrāfiskajām pārmaiņām saistītos pētniecības pasākumos un uzņēmējdarbības nozarēs;

                           i)

                           zināšanu, jauninājumu un starpnozaru metodoloģisko pieeju nodošana un izplatīšana;

                           j)

                           demogrāfisko pārmaiņu un iedzīvotāju novecošanas pētniecības centru tīkla izveide.

               4.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts izveidot un uzturēt efektīvu kopīgas vadības struktūru demogrāfisko pārmaiņu un iedzīvotāju novecošanas pētniecības jomā, piešķirot tiesības izstrādāt vienotus noteikumus, nosacījumus un procedūras sadarbībai un koordinēšanai un uzraudzīt stratēģiskās pētniecības programmas īstenošanu.

               5.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts kopīgi īstenot stratēģisko pētniecības programmu savu valsts pētniecības programmu ietvaros saskaņā ar Padomes Augsta līmeņa kopīgās plānošanas grupas izstrādātajām kopīgās plānošanas pamatnosacījumu vadlīnijām.

               6.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts sadarboties ar Komisiju, lai apzinātu iespējamās Komisijas iniciatīvas, palīdzot dalībvalstīm izstrādāt un īstenot stratēģisko pētniecības programmu, un saskaņotu kopīgās programmas ar citām Eiropas Savienības iniciatīvām šajā jomā, kā Eiropas Inovācijas partnerība aktīvām un veselīgām vecumdienām un Interaktīvas automatizētas dzīvesvides kopīgā programma.

               7.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts ar ikgadējiem progresa ziņojumiem regulāri ziņot Komisijai par šajā kopīgajā plānošanas iniciatīvā gūtajiem rezultātiem.

      Briselē, 2011. gada 11. jūlijā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Neelie KROES

      (1)  Nākamajos 50 gados par 65 gadiem vecāku eiropiešu skaits gandrīz divkāršosies, no 87 miljoniem 2010. gadā līdz 153 miljoniem 2060. gadā – Eurostat, Europop2010 apdzīvotības prognozes.

      (2)  Turpat.

      (3)  COM(2009) 180 galīgā redakcija: Kā risināt ES iedzīvotāju novecošanas ietekmi (2009. gada ziņojums par novecošanu).

      (4)  9981/1/10 REV 1.

      (5)  14035/10.

      (6)  Padomes secinājumi (EPSCO 2010. gada decembrī) 18132/10.

      (7)  10246/10.

      (8)  Ziņojums par koplēmumu, paziņojums presei – http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?language=en&type=IM-PRESS&reference=20080121IPR19252.

      (9)  http://www.share-project.org/t3/share/fileadmin/press_information/SHARE_ERIC-EN_upload.pdf.

      (10)  http://futurage.group.shef.ac.uk/.


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2017/820 (2017. gada 12. maijs) par samērīgām policijas pārbaudēm un policijas sadarbību Šengenas zonā

text:
               13.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 122/79

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2017/820
   (2017. gada 12. maijs)
   par samērīgām policijas pārbaudēm un policijas sadarbību Šengenas zonā
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Teritorijā bez kontroles pie iekšējām robežām ir nepieciešams kopīgi reaģēt uz pārrobežu apdraudējumiem, kas skar minētās teritorijas sabiedrisko kārtību vai iekšējo drošību. Šādas teritorijas pienācīga darbība ir atkarīga ne tikai no Savienības acquis vienotas piemērošanas, bet arī no valstu kompetences izmantošanas attiecībā uz likumības un kārtības uzturēšanu un iekšējās drošības garantēšanu atbilstīgi Šengenas acquis mērķiem. Lai nodrošinātu Šengenas zonas pienācīgu darbību, ir svarīgi ņemt vērā ne tikai to, kā dalībvalstis pārvalda savas ārējās robežas, bet arī to, kā tās īsteno savas policijas pilnvaras visā valsts teritorijā, kā arī pierobežas teritorijās.

               (2)

               Komisija 2012. gadā dalībvalstīm izdeva pirmajam pusgada pārskatam par Šengenas zonas darbību (1) pievienotās pamatnostādnes attiecībā uz policijas pasākumiem iekšējās pierobežas teritorijās. Pamatojoties uz pēdējos trīs gados gūto pieredzi, šīs pamatnostādnes būtu jāpārskata. Šis ieteikums kalpo minētajam mērķim. Šis ieteikums balstīts uz pēdējos trīs gados gūto pieredzi, kā novērst apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, un labo praksi, kā īstenot policijas pilnvaras un policijas pārrobežu sadarbību, atbilstošo judikatūru par policijas pārbaudēm, līdz šim veiktajiem Šengenas izvērtējumiem attiecībā uz policijas sadarbību un no tehnoloģiskās attīstības izrietošām jaunām iespējām.

               (3)

               Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/399 (2) tas, ka nepastāv robežkontrole pie iekšējām robežām, neietekmē policijas pilnvaras, ko īsteno dalībvalstu kompetentās iestādes saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, ja vien minēto pilnvaru īstenošana iedarbības ziņā nav līdzvērtīga robežpārbaudēm. Policijas pilnvaru īstenošana nebūtu jāuzskata par līdzvērtīgu robežpārbaužu īstenošanai, ja policijas veikto pasākumu mērķis nav robežkontrole, ja tie balstās uz vispārēju policijas informāciju vai pieredzi attiecībā uz iespējamiem apdraudējumiem sabiedriskajai drošībai un ir konkrēti paredzēti pārrobežu noziedzības apkarošanai, ja tie ir izstrādāti un veikti tā, ka tie noteikti atšķiras no sistemātiskām personu pārbaudēm pie ārējām robežām un ja tie tiek veikti izlases kārtībā. Ņemot vērā Tiesas spriedumu Adil lietā (3), tas nav nedz kumulatīvs, nedz izsmeļošs kritēriju saraksts, un tas nozīmē, ka šos kritērijus nebūtu jāuzskata par tādiem, kas paredz iespējamo policijas pasākumu vienīgo kopumu pierobežas teritorijās (4).

               (4)

               Regulas (ES) 2016/399 23. panta noteikumi un Līguma par Eiropas Savienības darbību 72. pants apstiprina to, ka kontroles atcelšana pie iekšējām robežām neietekmē dalībvalstu prerogatīvas attiecībā uz likumības un kārtības uzturēšanu un iekšējās drošības garantēšanu.

               (5)

               Policijas pilnvaras, ko piemēro dalībvalsts teritorijā, ir saderīgas ar Savienības tiesību aktiem. Attiecīgi dalībvalstis var veikt policijas pārbaudes arī pierobežas teritorijās, tostarp iekšējo robežu ietvertās teritorijās, atbilstoši policijas pilnvarām, kas pastāv saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, ko piemēro visā teritorijā.

               (6)

               Pašreizējos apstākļos saistībā ar terorisma un citas nopietnas pārrobežu noziedzības apdraudējumiem sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai un to personu sekundārās kustības riskiem, kuras ir neatbilstīgi šķērsojušas ārējās robežas, policijas pārbaužu pastiprināšanu visā dalībvalstu teritorijā, tostarp pierobežas teritorijās, un policijas pārbaužu veikšanu pie galvenajiem transporta ceļiem, piemēram, automaģistrālēm un dzelzceļiem, var uzskatīt par vajadzīgu un pamatotu. Lēmums par šādām pārbaudēm, to atrašanās vietu un intensitāti joprojām ir pilnībā dalībvalstu pārziņā, un tam vienmēr vajadzētu būt samērīgam ar apzinātajiem apdraudējumiem. Šādas pārbaudes var izrādīties efektīvākas nekā kontrole pie iekšējām robežām, īpaši tādēļ, ka tās ir elastīgākas nekā statiskā robežkontrole pie konkrētām robežšķērsošanas vietām un var vieglāk pielāgot jauniem riskiem.

               (7)

               Pierobežas teritorijās var būt īpaši riski attiecībā uz pārrobežu noziedzību, un tās var arī būt vairāk pakļautas noteiktiem noziedzīgiem nodarījumiem, kas tiek veikti visā teritorijā, tādiem kā ielaušanās, transportlīdzekļu zādzība, narkotiku tirdzniecība, neatļauta trešo valstu valstspiederīgo sekundārā kustība, migrantu kontrabanda vai cilvēku tirdzniecība. Pierobežas teritorijās arī varētu būt augstāki riski, ka tiks pārkāpti noteikumi par uzturēšanās likumību teritorijā. Ņemot vērā minētos riskus, dalībvalstis var nolemt pierobežas teritorijās veikt un pastiprināt policijas pārbaudes, kas ir pielāgotas pierobežas teritoriju īpašiem riskiem, ja vien minētie pasākumi iedarbības ziņā nav līdzvērtīgi robežpārbaudēm.

               (8)

               Modernās tehnoloģijas, kas paredzētas, lai uzraudzītu satiksmes plūsmas, jo īpaši uz automaģistrālēm un citiem svarīgiem autoceļiem, ko nosaka dalībvalstis, var palīdzēt novērst apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai. No šī viedokļa raugoties, tādēļ būtu jāveicina tādu monitoringa un uzraudzības sistēmu izmantošana, kas nodrošina automātisku numura zīmes atpazīšanu tiesībaizsardzības nolūkā, ievērojot piemērojamos noteikumus par videonovērošanu, tostarp datu aizsardzības garantijas. Tas varētu palīdzēt uzraudzīt galvenos Eiropas transporta koridorus, ko izmanto ievērojams skaits ceļotāju un transportlīdzekļu, lai pārvietotos Savienībā, bez nesamērīgas ietekmes uz satiksmes plūsmu.

               (9)

               Vienīgi to policijas pilnvaru gadījumā, kuras tiek īstenotas saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ir paredzētas tikai pierobežas teritorijām un ietver identitātes pārbaudes pat bez konkrētām aizdomām, dalībvalstīm ir jāparedz īpašs regulējums, lai nodrošinātu, ka minētās policijas pārbaudes nesasniedz pasākumus, kas ir līdzvērtīgi robežkontrolei. Lai gan spriedumā Melki lietā (5) Tiesa atzina, ka dalībvalstis iekšējās robežas ietvertās teritorijās var noteikt šādas īpašas policijas pilnvaras, kas nodrošina pastiprinātas identitātes pārbaudes tikai minētajās teritorijas daļās, tā lēma, ka minētajās situācijās dalībvalstīm ir jāparedz īpaši noteikumi attiecībā uz šādas kontroles intensitāti un biežumu. Turklāt, ja pārbaude nav atkarīga no pārbaudītās personas uzvedības vai konkrētiem apstākļiem, vai informācijas, kas rada risku sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, dalībvalstīm ir jāparedz nepieciešamais regulējums tās praktiskai piemērošanai, lai izvairītos no tā, ka šādi policijas pasākumi iedarbības ziņā ir līdzvērtīgi robežkontrolei.

               (10)

               Pēdējo trīs gadu laikā vairākas dalībvalstis ir pastiprinājušas policijas pārbaudes pierobežas teritorijās, ņemot vērā palielinātos apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai (proti, Austrija, Beļģija, Čehija, Vācija, Dānija, Nīderlande, Francija, Itālija, Slovēnija un Šveice). Minētās pārbaudes reizēm ir vērstas uz konkrētiem transportlīdzekļiem, piemēram, vilcieniem, vai konkrētām pierobežas teritorijām. Šajā saistībā palielinās arī tehnoloģisko līdzekļu izmantošana. Komisija nav apstrīdējusi nevienu no šiem gadījumiem. Daži no šiem gadījumiem ir labas prakses piemēri, kā novērst pastāvīgus, lielākus apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai.

               (11)

               Saskaņā ar Regulu (ES) 2016/399 robežkontroles pagaidu atjaunošanu var izmantot vienīgi ārkārtas apstākļos kā galējo līdzekli. Šajā sakarībā Padomes Īstenošanas lēmumā (ES) 2017/246 (6) dalībvalstis pirms šādas kontroles ieviešanas vai pagarināšanas konkrēti mudinātas novērtēt, vai policijas pārbaudes nesasniegtu tādus pašus rezultātus kā iekšējo robežu pagaidu kontrole.

               (12)

               Lai gan dažos gadījumos no paša sākuma var būt skaidrs, ka ar policijas pārbaudēm vien nepietiek, lai novērstu apzinātos apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai (piemēram, meklējot konkrētas aizdomās turētās personas pēc teroristu uzbrukuma), citos gadījumos var tikt īstenoti mērķi, kas ir līdzīgi atjaunotas robežkontroles mērķiem, izmantojot pastiprinātas policijas pārbaudes pierobežas teritorijās. Tāpēc, no vienas puses, lēmums par robežkontroles pagaidu atjaunošanu pie iekšējām robežām principā būtu jāpieņem pēc citu alternatīvu pasākumu novērtējuma. Jo īpaši pieņemot lēmumus par robežkontroles pagaidu atjaunošanu pie iekšējām robežām sakarā ar paredzamiem notikumiem, dalībvalstīm būtu jāpierāda, ka šāds novērtējums ir veikts. No otras puses, īpašos gadījumos, kad pastāv tūlītēji un nopietni apdraudējumi sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai teritorijas bez iekšējo robežu kontroles līmenī vai valsts līmenī, iekšējo robežu kontroles pagaidu atjaunošana var būt nepieciešama nekavējoties.

               (13)

               Šajā ieteikumā dalībvalstis tiek mudinātas labāk izmantot policijas pilnvaras un dot priekšroku policijas pārbaudēm, pirms tiek pieņemts lēmums par iekšējo robežu kontroles pagaidu atjaunošanu.

               (14)

               Neatkarīgi no pasākumiem, kurus dalībvalsts veic, lai novērstu konkrētu apdraudējumu tās sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, tai būtu jānodrošina, ka pasākuma īstenošana nerada tādus šķēršļus attiecībā uz personu brīvu pārvietošanos un preču brīvu apriti, kas nebūtu nepieciešami, pamatoti un samērīgi ar minētajiem apdraudējumiem sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, un ka tā pilnībā ievēro pamattiesības un it īpaši nediskriminācijas principu.

               (15)

               Teritorija bez iekšējo robežu kontroles balstās arī uz to, ka dalībvalstis efektīvi un lietderīgi piemēro papildu pasākumus policijas pārrobežu sadarbības jomā. Līdz šim veiktajos Šengenas izvērtējumos policijas sadarbības jomā ir uzsvērts, ka, lai gan dalībvalstis parasti nodrošina juridisku atbilstību Šengenas acquis, vairāki šķēršļi kavē dažu dalībvalstīm pieejamo policijas pārrobežu sadarbības instrumentu praktisko izmantošanu. Tāpēc dalībvalstis būtu jāmudina likvidēt šos šķēršļus, lai labāk novērstu pārrobežu apdraudējumus.

               (16)

               Kopīgas policijas patruļas un citi esošie policijas operatīvās sadarbības instrumenti sekmē iekšējo drošību teritorijā bez iekšējo robežu kontroles. Kopīgas patruļas uz pārrobežu vilcieniem, piemēram, nepārprotami uzlabo drošību, novēršot situācijas, kad kontroles simetrijas trūkums mazina centienus, kurus veic tikai vienā robežas pusē. Vairākas dalībvalstis ir iedibinājušas praksi, kas veicina vai ļauj veikt kopīgas policijas operācijas (piemēram, kopīgi policijas iecirkņi, kurus Vācija un Polija ir izveidojušas uz savas robežas, galveno uzmanību veltot kopīgai patrulēšanai un citām darbībām, vai mikro darba grupas, kas izveidotas, lai veiktu kopīgas izmeklēšanas uz Austrijas un Čehijas robežas, kopīgas vilcienu patruļas Austrijā, Vācijā, Francijā, Itālijā un Ungārijā, vai citu dalībvalstu valstspiederīgo pieņemšana darbā Vācijas policijā, jo īpaši patrulēšanai pierobežas reģionos). Citas dalībvalstis būtu jāmudina sekot šai paraugpraksei.

               (17)

               Kopīga apdraudējumu analīze un pārrobežu informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm, kurām ir kopīgi pierobežas reģioni, var palīdzēt izveidot efektīvas policijas pārbaudes, lai novērstu apzinātos apdraudējumus. Lai sekmētu mērķtiecīgas policijas pārbaudes pirms pierobežas teritorijām, šāda sadarbība var attiekties uz riskiem konkrētos pārrobežu satiksmes maršrutos, kā arī uz konkrētiem transportlīdzekļiem, kurus bieži lieto noziedzīgās darbībās. Šādas policijas pārbaudes var nodrošināt kopīgu instrumentu, lai novērstu apdraudējumus attiecīgo dalībvalstu sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai. Šā iemesla dēļ ir svarīgi mudināt dalībvalstis turpināt attīstīt pārrobežu sadarbību.

               (18)

               Lai pastiprinātu policijas pārrobežu sadarbību, dalībvalstis var lūgt atbalstu no Komisijas šā ieteikuma īstenošanā. Šāds atbalsts var palīdzēt, piemēram, veicināt paraugprakses apmaiņu starp speciālistiem un lēmumu pieņēmējiem dalībvalstīs un uzlabot sadarbību starp dalībvalstīm un attiecīgajām aģentūrām (Eiropolu un Eiropas Robežu un krasta apsardzi). Tas var palīdzēt arī vēl vairāk uzlabot pārrobežu sadarbības struktūras, piemēram, policijas un muitas sadarbības centrus. Turklāt Komisija, pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, atbalstīs to, ka tiek atjaunināts 2011. gada “Šengenas katalogs” (7), kurā, cita starpā, noteikta paraugprakse policijas pārrobežu operatīvās sadarbības jomā, un “Pārrobežu operāciju rokasgrāmatas” valstu faktu lapas (8).

               (19)

               Kā pierādīja nesenā migrācijas krīze, neatbilstīgo migrantu nekontrolēta sekundārā kustība var radīt nopietnu apdraudējumu sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai. Divpusējo atpakaļuzņemšanas nolīgumu pareiza piemērošana saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (9) 6. panta 3. punktu var palīdzēt novērst nelikumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgo sekundāro kustību. Divpusējie nolīgumi var arī palīdzēt sasniegt līdzīgus rezultātus kā mērķtiecīga robežkontrole pie iekšējām robežām, lai novērstu apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, vienlaikus ierobežojot ietekmi uz bona fide ceļotāju pārvietošanos. Tādēļ ir svarīgi, ka dalībvalstis efektīvi piemēro divpusējos atpakaļuzņemšanas nolīgumus, vienlaikus ievērojot Komisijas Ieteikumu (ES) 2017/432 (10).

               (20)

               Komisija uzskata, ka šī ieteikuma īstenošanai ir vajadzīgs saprātīgs laiks; tādēļ Komisija ierosina, ka tas būtu jāīsteno pēc iespējas drīz un ne vēlāk kā sešu mēnešu laikā.

               (21)

               Šis ieteikums būtu jāīsteno, pilnībā ievērojot pamattiesības.

               (22)

               Šis ieteikums būtu jāadresē visām Šengenas valstīm, kurām ir saistoša Regulas (ES) 2016/399 III sadaļa,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

      Policijas pārbaužu efektīvāka izmantošana

               1.

               Lai pienācīgi novērstu apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai Šengenas zonā, dalībvalstīm, ja vajadzīgs un pamatots saskaņā ar valsts tiesību aktiem, būtu:

                           a)

                           jāpastiprina policijas pārbaudes visā teritorijā, tostarp pierobežas teritorijās;

                           b)

                           jāveic policijas pārbaudes uz galvenajiem transporta ceļiem, tostarp pierobežas teritorijās;

                           c)

                           jāpielāgo policijas pārbaudes pierobežas teritorijās, pamatojoties uz pastāvīgu riska novērtējumu, vienlaikus nodrošinot, ka minēto policijas pārbaužu mērķis nav robežkontrole;

                           d)

                           jāizmanto modernās tehnoloģijas, lai novērotu transportlīdzekļus un satiksmes plūsmas.

      Prioritātes noteikšana policijas pārbaudēm, ja pastāv nopietns apdraudējums iekšējai drošībai vai sabiedriskajai kārtībai

               2.

               Ja situācijā, kad pastāv nopietns apdraudējums sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, dalībvalstis apsver iespēju piemērot Regulas (ES) 2016/399 III sadaļas II nodaļu, tām vispirms būtu jānovērtē, vai situāciju var pienācīgi atrisināt, pastiprinot policijas pārbaudes teritorijā, tostarp pierobežas teritorijās.

      Policijas pārrobežu sadarbības pastiprināšana

               3.

               Lai pastiprinātu policijas pārrobežu sadarbību nolūkā novērst draudus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, dalībvalstīm būtu:

                           a)

                           atkārtoti jānovērtē, cik lielā mērā tās pašlaik izmanto visus pieejamos policijas pārrobežu operatīvās sadarbības instrumentus, piemēram, kopīgas patruļas, kopīgas operācijas, kopīgas izmeklēšanas grupas, pārrobežu tūlītēju vajāšanu vai pārrobežu novērošanu, policijas un muitas sadarbības centrus;

                           b)

                           kopīgi jāstrādā ar kaimiņu dalībvalstīm, lai novērstu juridiskos vai operatīvos šķēršļus, kas kavē pilnībā izmantot visus policijas pārrobežu operatīvās sadarbības instrumentus;

                           c)

                           attiecīgi jāizstrādā un jāīsteno kopīga apdraudējumu analīze un informācijas pārrobežu apmaiņa ar kaimiņu dalībvalstīm, lai atbalstītu kopīgas darbības nolūkā novērst apdraudējumus sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai kopīgās iekšējās robežas ietvertās teritorijās, tostarp izmantojot koordinētas policijas pārbaudes iekšējās robežas ietvertās teritorijās;

                           d)

                           jānovērtē vajadzība pēc tehniskiem ieguldījumiem, lai pastiprinātu kopīgas operācijas, jo īpaši attiecībā uz novērošanu un atklāšanu.

      Starp dalībvalstīm noslēgto divpusējo atpakaļuzņemšanas nolīgumu vai vienošanos efektīva izmantošana

               4.

               Lai nodrošinātu, ka policijas pārbaudes un policijas sadarbība var veicināt efektīvu cīņu pret neatļautu sekundāro kustību, ja minētā kustība rada īpašu apdraudējumu sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, dalībvalstīm būtu:

                           a)

                           saskaņā ar Direktīvas 2008/115/EK 6. panta 3. punktu jāuzņem atpakaļ trešo valstu valstspiederīgie, kuri bija tranzītā to teritorijā pirms aizturēšanas citā dalībvalstī, ievērojot divpusēju nolīgumu vai vienošanos noteikumus, kas bija spēkā minētās direktīvas spēkā stāšanās dienā (2009. gada 13. janvārī), jo īpaši starp kaimiņu dalībvalstīm;

                           b)

                           jāveic visi nepieciešamie pasākumi, tostarp darbības prakses izveide starp kompetentajām iestādēm un informācijas apmaiņas veicināšana starp tām, lai nodrošinātu, ka attiecīgās dalībvalstis ātri pabeidz procedūras saskaņā ar šādiem divpusējiem nolīgumiem vai vienošanām nolūkā nodrošināt, ka nosūtīšana tiek veikta pēc iespējas drīz;

                           c)

                           jānodrošina, ka gadījumā, ja dalībvalsts pieņem lēmumu nepiemērot divpusēja atpakaļuzņemšanas nolīguma vai vienošanās noteikumus vai ja attiecīgos trešo valstu valstspiederīgos uzņem atpakaļ cita dalībvalsts, atgriešanas procedūras tiek sāktas saskaņā ar Direktīvu 2008/115/EK un saskaņā ar Ieteikumu (ES) 2017/432.

      Briselē, 2017. gada 12. maijā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Dimitris AVRAMOPOULOS

      (1)  COM(2012)230, pārskats, kas aptver laikposmu no 2011. gada 1. novembra līdz 2012. gada 30. aprīlim.
   http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0230:FIN:LV:PDF

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 9. marta Regula (ES) 2016/399 par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) (OV L 77, 23.3.2016., 1. lpp.).

      (3)  Tiesas 2012. gada 19. jūlija spriedums, Adil, ECLI:EU:C:2012:508, C-278/12 PPU.

      (4)  Spriedums Adil lietā, ECLI:EU:C:2012:508, 65. punkts.

      (5)  Tiesas 2010. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās Melki un Abdeli C-188/10 un C-189/10, ECLI:EU:C:2010:363, 73. un 74. punkts.

      (6)  Padomes 2017. gada 7. februāra Īstenošanas lēmums (ES) 2017/246, ar ko izklāsta Ieteikumu par iekšējo robežu pagaidu kontroles pagarināšanu ārkārtas apstākļos, kas apdraud Šengenas zonas vispārējo darbību (OV L 36, 11.2.2017., 59. lpp.).

      (7)  Padomes dokuments 15785/3/10 Rev. 3.

      (8)  Padomes dokuments 10505/4/09 Rev. 4.

      (9)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV L 348, 24.12.2008., 98. lpp.).

      (10)  Komisijas 2017. gada 7. marta Ieteikums (ES) 2017/432 par to, kā panākt efektīvāku atgriešanu, īstenojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/115/EK (OV L 66,11.3.2017., 15. lpp.).


title: Komisijas Ieteikums (2005. gada 29. marts) par nomāto līniju nodrošināšanu Eiropas Savienībā – 2. daļa – Vairumtirdzniecības nomāto līniju daļu cilpu cenu veidošanas aspekti (izziņots ar dokumenta numuru K(2005) 951)Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               1.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 83/52

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2005. gada 29. marts)
   par nomāto līniju nodrošināšanu Eiropas Savienībā – 2. daļa – Vairumtirdzniecības nomāto līniju daļu cilpu cenu veidošanas aspekti
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2005) 951)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2005/268/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (1) (“Pamatdirektīva”), un jo īpaši tās 19. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Jaunpienācējiem (vai “citiem pilnvarotajiem operatoriem”) bieži nākas paļauties uz esošajiem operatoriem, lai nodrošinātu īsu nomātu cilpu, savienojot klienta telpas ar jaunpienācēja tīklu (“nomātās līnijas daļas cilpa”).

               (2)

               Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/33/EK par savstarpējo savienojumu telekomunikācijās attiecībā uz universālā pakalpojuma un savietojamības nodrošināšanu, piemērojot atvērtā tīkla nodrošinājuma principus (2) un Padomes 1992. gada 5. jūnija Direktīvu 92/44/EEK par atvērtā tīkla nodrošināšanas piemērošanu nomātajām līnijām (3), kas tagad ir atceltas (4), dažām organizācijām, kuras nodarbojās ar nomāto līniju pakalpojumiem, bija pienākums sniegt nomāto līniju pakalpojumus (ietverot nomāto līniju daļu cilpas) saskaņā ar nediskriminācijas un izmaksu orientācijas principiem.

               (3)

               (Saskaņā ar Pamatdirektīvas 27. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (5) (“Universālā pakalpojuma direktīva”) 16. panta 1. punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (6), (“Piekļuves direktīva”) 7. pantu iepriekšējie pienākumi tādēļ tiek saglabāti, kamēr nav veikta attiecīgo tirgu pārbaude saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. pantu un Universālā pakalpojuma direktīvas 16. panta 3. punktu.

               (4)

               Saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. panta 4. punktu, ja valsts regulējošā iestāde atzīst, ka attiecīgajā tirgū nav efektīvas konkurences, tā nosaka uzņēmumus ar būtisku tirgus ietekmi un uzliek tiem atbilstošus īpašus reglamentējošus pienākumus, vai arī saglabā vai groza šādus pienākumus, ja tie jau pastāv. Saskaņā ar Universālā pakalpojuma direktīvas 18. panta 1. punktu, ja valsts regulējošā iestāde nosaka, ka nomāto līniju minimālā kopuma tirgū nav efektīvas konkurences, tā nosaka uzņēmumus ar būtisku tirgus ietekmi un uzliek pienākumus attiecībā uz minimālā kopuma nodrošināšanu, kā arī tās nosacījumus. Turpmāk tekstā uzņēmumus ar pienākumiem, ko uzliek kāda no minētajām direktīvām, sauc par “izziņotajiem operatoriem”.

               (5)

               Komisija 2003. gada 11. februārī, pieņēma ieteikumu par atbilstošiem ražojumu un pakalpojumu tirgiem (7), kur tika definēti atbilstošie tirgi elektronisko komunikāciju nozarē, kuri valstu regulējošajām iestādēm jāanalizē atbilstīgi Pamatdirektīvas 15. pantam. Sarakstā iekļauti vairumtirdzniecības nomāto līniju gala posmi un vairumtirdzniecības nomāto līniju maģistrālie posmi.

               (6)

               Nomāto līniju daļu cilpu nodrošināšana ir ietverta vairumtirdzniecības nomāto līniju gala posmu tirgū un pietiekamiem līniju garumiem arī vairumtirdzniecības nomāto līniju maģistrālo posmu tirgū, kas minēti Komisijas 2003. gada 11. februāra Ieteikumā. Valsts regulējošajai iestādei jālemj, kas ir gala posms, atkarībā no konkrētās valsts tirgum specifiskās tīkla topoloģijas.

               (7)

               Neskarot valstu regulējošo iestāžu veiktās tirgu pārbaudes un tirgus ietekmes novērtējumus saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. un 16. pantu un Universālā pakalpojuma direktīvas 16. panta 3. punktu, dalībvalstu sniegtā informācija atklāj pastāvīgu problēmu pieauguma tendenci attiecībā uz izziņoto operatoru piedāvāto cenu līmeni par nomāto līniju daļu cilpām un apstiprina problēmas saistībā ar šo cenu atšķirībām.

               (8)

               Ja saskaņā ar Piekļuves direktīvas 13. pantu vai Universālā pakalpojuma direktīvas 18. pantu valsts regulējošā iestāde uzliek izmaksu orientācijas pienākumu attiecībā uz nomāto līniju daļu cilpām, tā var ņemt vērā to, ka no attiecīgā operatora saņemtā izmaksu informācija var pilnīgi neatainot izmaksas, kas rodas efektīvi strādājošam operatoram, kurš izmanto mūsdienīgas tehnoloģijas. Tā var arī ņemt vērā cenas salīdzināmos konkurences tirgos, ievērojot atļautos izmaksu segšanas mehānismus vai cenu metodoloģiju.

               (9)

               Šādos apstākļos nomāto līniju daļu cilpu ieteicamo cenu griestu publicēšanas mērķis ir informēt valstu regulējošās iestādes un sniegt tām pamatnostādnes attiecībā uz to, kā piemērot pašreizējo labāko praksi nomāto līniju nodrošināšanā, kad tās izstrādā reglamentējošus pretlīdzekļus nomāto līniju tirgos, kuru teritorijā nav efektīvas konkurences. Tādējādi tas veicina iekšējā tirgus attīstību, uzlabojot konsekvenci Eiropas Savienības līmenī attiecībā uz reglamentējošo noteikumu piemērošanu, un liek pamatus konkurētspējīgāka un rentablāka nomāto līniju tirgus veidošanai.

               (10)

               Nosakot cenu griestus šajā ieteikumā, tiek ņemtas vērā vidējās cenas tajās dalībvalstīs, kas pieļauj izziņoto operatoru cenu elastību dažādos ģeogrāfiskos apgabalos.

               (11)

               Kā paredzēts Piekļuves direktīvas 13. panta 3. punktā, valstu regulējošās iestādes var pieprasīt uzņēmumam, kas izziņots kā uzņēmums ar būtisku tirgus ietekmi, sniegt savu cenu pilnīgu pamatojumu un, ja vajadzīgs, tās var pieprasīt koriģēt cenas.

               (12)

               Komisija izskata šā ieteikuma pārskatīšanas nepieciešamību ne vēlāk kā 2006. gada 31. jūlijā, lai ņemtu vērā tehnoloģiju izmaiņas un tirgus.

               (13)

               Ir notikusi apspriešanās ar Komunikāciju komiteju saskaņā ar Pamatdirektīvas 22. panta 2. punktā minēto procedūru,

         AR ŠO IESAKA.

               1)

               Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

                           a)

                           “nomātās līnijas daļas cilpa” ir īpaša līnija no klienta telpām līdz cita pilnvarotā operatora pieslēguma punktam pie norādītā operatora tīkla mezgla (vai tuvu tam), un tā jāuzskata par īpašu vairumtirdzniecības nomātās līnijas veidu, ko cits pilnvarotais operators var izmantot pakalpojumu sniegšanai mazumlietotājiem, citiem operatoriem vai izmantot savām vajadzībām, piemēram, bet ne tikai, nomātām līnijām, pieslēgumiem komutējamam telefonu tīklam, datu pakalpojumiem vai platjoslas piekļuvei;

                           b)

                           “līnijas garums” ir radiālais attālums starp abu līnijas galu atrašanās vietām, t. i., no pieslēguma punkta līdz klienta telpām;

                           c)

                           “klients” ir cita pilnvarotā operatora klients.

               2)

               Atbilstīgi Direktīvas 2002/19/EK (“Piekļuves direktīva”) 13. panta 1. punktam uzliekot vai saglabājot izmaksu orientācijas pienākumu operatoriem, kas nodrošina nomāto līniju daļu cilpas, valstu regulējošajām iestādēm:

                           a)

                           jānodrošina, lai cenās par nomātās līnijas daļas cilpas nodrošināšanu ietvertu tikai atbilstīgo tīkla elementu un pieprasīto pakalpojumu izmaksas un samērīgu peļņas normu. Konkrēti, tarifu struktūra var ietvert vienreizējas pieslēguma cenas, kas sedz pamatotas pieprasītā pakalpojuma sākotnējās ierīkošanas izmaksas (piemēram, īpašu aprīkojumu, līnijas sagatavošanu, pārbaudes un cilvēkresursus), un ikmēneša cenas, kas sedz nodrošinātā aprīkojuma un resursu pastāvīgās uzturēšanas un lietošanas izmaksas;

                           b)

                           jānodrošina, lai tiktu ievēroti visi nomāto līniju daļu cilpu cenu griesti, kas uzskaitīti I pielikumā, pamatojoties uz Komisijas darba dokumentā norādītajiem cenu datiem un metodoloģiju, ja vien nav uzticamu pierādījumu no valsts regulējošās iestādes apstiprinātas izmaksu uzskaites analīzes, ka ieteikto cenu griestu piemērošanas rezultātā cenu līmenis būtu zemāks par attiecīgo tīkla elementu un pieprasīto pakalpojumu efektīvajām izmaksām, iekļaujot samērīgu peļņas normu.
                           Ieteicamo cenu griestu aprēķinos izmantotā metodoloģija, kas aprakstīta Komisijas darba dokumentā (8), ir uzskatāma par piemērotu, lai aptvertu konstatētās izmaksu atšķirības dažādiem operatoriem dažādās dalībvalstīs;

                           c)

                           jāizmanto savas tiesības atbilstīgi Piekļuves direktīvas 13. pantam pieprasīt piedāvāto maksu pilnīgu pamatojumu un, ja vajadzīgs, pieprasīt koriģēt šīs maksas.

               3)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2005. gada 29. martā

            Komisijas vārdā ––

            Komisijas locekle

         Viviane REDING

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.

      (2)  OV L 199, 26.7.1997., 32. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/61/EK (OV L 268, 3.10.1998., 37. lpp.).

      (3)  OV L 165, 19.6.1992., 27. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 98/80/EK (OV L 14, 20.1.1998., 27. lpp.).

      (4)  Šīs direktīvas ir atceltas ar Pamatdirektīvas 26. pantu, sākot ar 2003. gada 24. jūliju.

      (5)  OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.

      (6)  OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.

      (7)  K(2003) 497 (OV L 114, 8.5.2003., 45. lpp.).

      (8)  «Commission staff working document – Methodology, reference configuration and data of leased lines in Member States related to the Commission recommendation on the provision of leased lines in the European Union – Part 2 – Pricing aspects of wholesale leased line part circuits» – http://europa.eu.int/information_society/topics/ecomm/useful_information/library/commiss_serv_doc/index_en.htm

      PIELIKUMS

                  (EUR)

                  Jauda

                  Griesti ikmēneša cenas un 1/24 no vienreizējās pieslēguma cenas summai attiecībā uz cilpas garumu, kas nepārsniedz 2 km

                  Griesti ikmēneša cenas un 1/24 no vienreizējās pieslēguma cenas summai attiecībā uz cilpas garumu, kas nepārsniedz 5 km

                  Griesti ikmēneša cenas un 1/24 no vienreizējās pieslēguma cenas summai attiecībā uz cilpas garumu, kas nepārsniedz 15 km

                  Griesti ikmēneša cenas un 1/24 no vienreizējās pieslēguma cenas summai attiecībā uz cilpas garumu, kas nepārsniedz 50 km

                  Vienreizējās pieslēguma cenas griesti

                  64 kbit/s

                  61

                  78

                  82

                  99

                  542

                  2 Mbit/s

                  186

                  248

                  333

                  539

                  1 112

                  34 Mbit/s

                  892

                  963

                  1 597

                  2 539

                  2 831

                  155 Mbit/s

                  1 206

                  1 332

                  1 991

                  4 144

                  3 144


title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Portugāles 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Portugāles stabilitātes programmu 2012.–2016. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/69

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Portugāles 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Portugāles stabilitātes programmu 2012.–2016. gadam
   2012/C 219/20
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (3) par Portugāles 2011. gada valsts reformu programmu.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (5)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (6)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā arī aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi paziņot par savām saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu stabilitātes un konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (8)

               Portugāle 2012. gada 2. maijā iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2016. gadam, un 2012. gada 7. maijā – 2012. gada valsts reformu programmu.

               (9)

               Padome 2011. gada 17. maijā pieņēma Īstenošanas lēmumu 2011/344/ES (4), lai Portugālei darītu pieejamu vidēja termiņa finansiālo palīdzību trīs gadu laikposmam no 2011. līdz 2014. gadam saskaņā ar Padomes Regulu (ES) Nr. 407/2010 (2010. gada 11. maijs), ar ko izveido Eiropas finanšu stabilizācijas mehānismu (5). Lēmumam pievienotajā Saprašanās memorandā, kas arī tika parakstīts 2011. gada 17. maijā, un tā turpmākajos pielikumos ir izklāstīti ekonomikas politikas nosacījumi, uz kuru pamata tiek izmaksāta finansiālā palīdzība.

               (10)

               Portugāle ir panākusi progresu vairākās jomās, tomēr nozīmīgi uzdevumi paliek. Fiskālo mērķu sasniegšana ir būtiska, ja valdība vēlas atgūt pilnīgu tirgus pieejamību Ekonomikas korekcijas programmas darbības laikā. Lai ierobežotu riskus, kas apdraud 2012. gada fiskālos mērķus, ir svarīgi ātri un apņēmīgi īstenot Ekonomikas korekcijas programmas strukturālos un fiskālos pasākumus. Tajā pašā laikā valdībai jāturpina reformas, kas risina Portugāles konkurētspējas problēmas. 2012. gada budžetā nav paredzēti “fiskālās devalvācijas” agrāki plāni. Tāpēc ir vēl jo svarīgāk ātri pieņemt papildu strukturālas reformas darba un ražošanas tirgū, lai samazinātu darbaspēka vienības izmaksas, palielinātu elastību un samazinātu šķēršļus iekļūšanai tirgū. No valdības puses būs nepieciešama neatlaidība un apņēmība, lai pārvarētu spēcīgās likumīgās intereses, kas kavē reformas.

               (11)

               Kopumā Ekonomikas stabilizācijas programmas trešajā pārskatīšanā ir secināts, ka Portugāle joprojām īsteno 2011. gada 17. maija Saprašanās memorandā izklāstītos nosacījumus. Jo īpaši fiskālā deficīta mērķis 2011. gadam (5,9 % no IKP) ir pārsniegts, pārvietojot valsts pārziņā banku pensiju fondus, kas veido 3½ % no IKP. Neraugoties uz šo vienreizējo pasākumu, strukturālā konsolidācija 2011. gadā bija liela un veidoja 3½ % no IKP. Bankas līdz 2012. gada beigām izpildīs kapitāla prasības saskaņā ar Ekonomikas korekcijas programmu, bet 2012. gadā jāturpina uzlabot kapitāla pozīcijas atbilstīgi minētās programmas prasībām un saistībā ar Eiropas Banku iestādes prasību nodrošināties pret valstu parādu ietekmi, īpašu uz vietas veicamu pārbaužu programmu un banku privāto pensiju plānu plānoto nodošanu. 2012. gada jūnija sākumā valdība paziņoja, ka tā nodrošinās publisko finansējumu trīs lielākajām bankām, kas ļautu izpildīt kapitāla prasības, kuras noteiktas Ekonomikas korekcijas programmā. Ekonomikas korekcijas programmas ceturtajā pārskatīšanā darbinieku līmenī, kas tika pabeigta 2012. gada jūnija sākumā, ir apstiprināti trešās pārskatīšanas rezultāti – ka programma joprojām ir uz pareizā ceļa.

               (12)

               IKP samazināšanās 2011. gadā bija mazāk izteikta, nekā prognozēts, jo eksporta un patēriņa rādītāji bija labāki, nekā paredzēts. Tomēr 2011. gada ceturtajā ceturksnī un 2012. gada sākumā bija vājš iekšzemes pieprasījums, straujš bezdarba pieaugums un zems uzņēmumu uzticēšanās līmenis. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozi izredzes 2012. gadam ir pasliktinājušās, un tagad tiek prognozēts, ka IKP samazināsies par 3,3 %. Ekonomikas izaugsme 2013. gadā būs mazāka, nekā sākotnēji paredzēts. Lai gan ārējā korekcija līdz šim ir bijusi ārkārtīgi strauja, Portugāles eksportam palielinot savu tirgus daļu ārpus Savienības un importam ievērojami samazinoties, tās noturība joprojām ir nedroša. Ņemot vērā lielo ārējo parādu, ko Portugāle ir uzkrājusi, ir nepieciešama ļoti būtiska papildu strukturāla rakstura pielāgošanās.

               (13)

               Valdības budžeta deficīta mērķis 2012. gadā ir 4,5 % no IKP atbilstīgi Ekonomikas stabilizācijas programmas prasībām un Padomes ieteikumiem, kas Portugālei sniegti saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru. Vidēja termiņa fiskālās konsolidācijas plāni, kas norādīti Stabilitātes programmā, arī atbilst Ekonomikas stabilizācijas programmā noteiktajiem nominālā budžeta deficīta mērķiem, un līdz 2013. gadam ir paredzēts sasniegt budžeta deficīta attiecību pret IKP 3 % apmērā no IKP. 2012. gada budžetā iekļauti konsolidācijas pasākumi vairāk nekā 5 % apmērā no IKP, kurus veido pastāvīgi strukturāli pasākumi. Divas trešdaļas pasākumu ir izdevumu daļā un ietver ievērojamu valsts sektora algu un pensiju samazinājumu, valsts darbā strādājošo skaita samazinājumu par 2 % (pilnslodzes ekvivalents) un valsts uzņēmumu racionalizāciju. Ieņēmumu daļā budžetā paredzēts nodokļu atbrīvojumu samazinājums, to preču un pakalpojumu skaita palielinājums, kuriem piemēro standarta PVN likmi, lielāki iedzīvotāju ienākuma un uzņēmumu ienākuma nodokļi, akcīzes nodokļu palielinājums un pastiprināti centieni apkarot izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un krāpšanu. Gaidāms, ka budžeta deficīts papildus samazināsies līdz 1,8 % no IKP 2014. gadā un līdz 1 % no IKP 2015. gadā. Galvenie riski, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu, galvenokārt ir saistīti ar valsts uzņēmumu sektoru un vietējām un reģionālām pašvaldībām. Strukturālās bilances izteiksmē paredzams, ka 2011.–2012. gadā fiskālā strukturālā korekcija pārsniegs septiņus procentu punktus no IKP. Vidējā termiņa budžeta mērķis panākt –0,5 % no IKP pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Attiecībā uz valsts parādu paredzams, ka tas 2013. gadā sasniegs maksimumu 115,7 % apmērā no IKP un pēc tam pakāpeniski samazināsies. Ekonomikas korekcijas programmas ceturtajā pārskatīšanā darbinieku līmenī ir apstiprināts, ka fiskālā deficīta mērķis 2012. gadam joprojām ir sasniedzams, jo budžeta izpilde 2012. gada pirmajos četros mēnešos saskanēja ar paredzēto, un negatīvie riski, kas izriet no bezdarba straujāka pieauguma un tādiem izaugsmes apstākļiem, kuri salīdzinājumā ar budžeta prognozēm ir neizdevīgāki nodokļu ziņā, tiek risināti ar ietaupījumiem citās budžeta daļās.

               (14)

               Līdz šim ir gūti ievērojami panākumi, un tas, vai pilnībā tiks veiksmīgi izpildīta Ekonomikas stabilizācijas programma, ir ļoti atkarīgs no dažādu strukturālu reformu īstenošanas, kas novērsīs neelastību un trūkumus, kuri ir pamatā ekonomikas desmit gadus ilgušajai stagnācijai. Tālejošā un vērienīgā reformu programma tiek īstenota darba tirgus, veselības aprūpes, mājokļu, tiesu varas, maksātnespējas un tiesiskā regulējuma, tostarp konkurences, jomās. Arī privatizācija līdz šim ir bijusi ārkārtīgi veiksmīga. Tīkla nozarēs panākumi bijuši diferencētāki. Jo īpaši – enerģētikas nozarē ir izstrādāta visaptveroša stratēģija, lai likvidētu nozares pieaugošo parādu, risinot pārmērīgas nomas maksas, un tā būs jāīsteno tuvāko mēnešu laikā.

               (15)

               Notiek struktūrfondu stratēģiska pārplānošana, pievēršot uzmanību jauniešu nodarbinātības un konkurētspējas (jo īpaši mazo un vidējo uzņēmumu) atbalstam. Jaunie pasākumi pastiprina darbības tādās jomās kā nodarbinātības “pase”, apmācība un profesionālā kvalifikācija, finansējuma pieejamība maziem un vidējiem uzņēmumiem.

               (16)

               Portugāle ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz konkurētspējas, nodarbinātības līmeņa un publisko finanšu ilgtspējības uzlabošanu, vienlaikus nostiprinot finanšu ilgtspējību,

         AR ŠO IESAKA Portugālei laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi:
   īstenot pasākumus, kā paredzēts Īstenošanas lēmumā 2011/344/ES un kā sīkāk izklāstīts 2011. gada 17. maija Saprašanās memorandā un tā turpmākajos papildinājumos.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (3)  OV C 216, 22.7.2011., 1. lpp.

      (4)  OV L 159, 17.6.2011., 88. lpp.

      (5)  OV L 118, 12.5.2010., 1. lpp.


title: Padomes Ieteikums (ES) 2015/1184 (2015. gada 14. jūlijs) par vispārējām pamatnostādnēm dalībvalstu un Eiropas Savienības ekonomikas politikai

text:
               18.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 192/27

         PADOMES IETEIKUMS (ES) 2015/1184
   (2015. gada 14. jūlijs)
   par vispārējām pamatnostādnēm dalībvalstu un Eiropas Savienības ekonomikas politikai
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   tā kā:

               (1)

               Līgumā noteikts, ka dalībvalstīm sava ekonomikas politika ir jāuzskata par vispārsvarīgu jautājumu, kas jākoordinē Padomē. Tāpat Līgumā noteikts, ka Padomei jāpieņem ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes un nodarbinātības pamatnostādnes, lai dotu ievirzi dalībvalstu un Savienības politikai.

               (2)

               Saskaņā ar Līgumu Savienība ir izstrādājusi un īstenojusi politikas koordinēšanas instrumentus fiskālās politikas jomā, kā arī makrostrukturālās politikas jomās. Eiropas pusgads apvieno šos dažādos instrumentus visaptverošā sistēmā integrētai daudzpusējai ekonomiskai un budžeta uzraudzībai. Turklāt Eiropas pusgada racionalizēšanai un nostiprināšanai, kā noteikts Komisijas 2015. gada izaugsmes pētījumā, būtu vēl vairāk jāuzlabo tā darbība.

               (3)

               Finanšu un ekonomikas krīze atklāja un izgaismoja būtiskus trūkumus Savienības un dalībvalstu ekonomikā. Tāpat tā uzskatāmi parādīja dalībvalstu ekonomikas un darba tirgu ciešo savstarpējo atkarību. Turklāt valsts parādu līmeņu spēcīgais pieaugums ir radījis apdraudējumu fiskālajai stabilitātei. Patlaban galvenais uzdevums ir virzīt Savienību uz gudras, ilgtspējīgas un integrējošas izaugsmes un jaunu darbvietu izveides stāvokli. Tālab ir nepieciešama koordinēta un vērienīga politikas rīcība gan Savienības, gan valstu līmenī, kas atbilstu Līgumam un Savienības ekonomikas pārvaldības principiem. Kombinējot piedāvājuma un pieprasījuma jomas pasākumus, minētajai politikas rīcībai būtu jāpalielina investīcijas, jāatjauno apņemšanās veikt strukturālas reformas un jāuzņemas fiskālā atbildība.

               (4)

               Dalībvalstīm un Savienībai būtu arī jārisina krīzes sociālā ietekme un jātiecas veidot vienotu sabiedrību, kurā cilvēkiem ir iespējas paredzēt un pārvaldīt pārmaiņas un tie var aktīvi piedalīties sabiedriskajā dzīvē un ekonomikā. Būtu jānodrošina visiem piekļuve un iespējas un jāsamazina nabadzība un sociālā atstumtība, šajā nolūkā jo īpaši nodrošinot darba tirgu un sociālās labklājības sistēmu efektīvu darbību un likvidējot šķēršļus dalībai darba tirgū. Dalībvalstīm būtu arī jāpanāk, ka no ekonomikas izaugsmes labumu gūst visi iedzīvotāji visos reģionos.

               (5)

               Rīcība saskaņā ar dalībvalstu ekonomikas un nodarbinātības politikas integrētajām pamatnostādnēm ir nozīmīgs solis ceļā uz gudras, ilgtspējīgas un integrējošas izaugsmes stratēģijas “Eiropa 2020” (“stratēģija “Eiropa 2020”) mērķu sasniegšanu. Stratēģija “Eiropa 2020” būtu jāstiprina ar integrētu Eiropas un valstu politikas kompleksu, ko dalībvalstīm un Savienībai vajadzētu īstenot, lai panāktu koordinētu strukturālo reformu pozitīvu ietekmi plašākā mērogā, paredzētu pienācīgu ekonomikas politikas pasākumu kopumu un sniegtu konsekventāku Eiropas politikas ieguldījumu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu īstenošanā un lai nodrošinātu ekonomiskās un monetārās savienības netraucētu darbību. Dalībvalstu un Eiropas Savienības ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes, kas ir pievienotas šim ieteikumam, un būtiskās nodarbinātības politikas pamatnostādnes kopā veido integrētas pamatnostādnes stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanai (“Eiropas 2020” integrētās pamatnostādnes”).

               (6)

               Lai gan “Eiropas 2020” integrētās pamatnostādnes ir adresētas dalībvalstīm un Savienībai, tās būtu jāīsteno partnerībā ar visām valsts, reģionālajām un vietējām iestādēm, šajā darbībā cieši iesaistot parlamentus, kā arī sociālos partnerus un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjus.

               (7)

               Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnēs, paturot prātā dalībvalstu savstarpējo atkarību, dalībvalstīm ir sniegtas norādes par reformu īstenošanu. Tās ir sagatavotas saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Šādas pamatnostādnes būtu jāizmanto par pamatu konkrētām valstīm sagatavotiem ieteikumiem, kurus Padome var adresēt dalībvalstīm,

         AR ŠO IESAKA dalībvalstīm un attiecīgā gadījumā Savienībai savā ekonomikas politikā ņemt vērā pielikumā izklāstītās pamatnostādnes, kas ir daļa no “Eiropa 2020” integrētām pamatnostādnēm.

      Briselē, 2015. gada 14. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. GRAMEGNA

      PIELIKUMS

         Dalībvalstu un Eiropas Savienības ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes

         “Eiropa 2020” integrēto pamatnostādņu I daļa

         1. pamatnostādne. Veicināt investīcijas

      Ienesīgu investīciju līmeņa palielināšana Eiropā ir galvenais nosacījums, lai stimulētu pieprasījumu un uzlabotu konkurētspēju un ilgtermiņa izaugsmes potenciālu Eiropā. Galvenie centieni būtu jāvelta tam, lai dzīvotspējīgiem investīciju projektiem mobilizētu finansējumu, nodrošinātu, ka finansējums sasniedz reālo ekonomiku, un uzlabotu investīciju vidi. Lai saglabātu Savienības pievilcību privātā sektora investīcijām, tostarp ārvalstu investīcijām, ir būtiski nodrošināt makroekonomikas un finanšu stabilitāti, regulējuma prognozējamību, kā arī Savienības finanšu nozares atklātību un pārredzamību.
      Būtu pilnībā jāizmanto potenciāls, ko sniedz Savienības fondi, tostarp Eiropas Stratēģisko investīciju fonds un struktūrfondi, kā arī valsts fondi, lai finansētu izaugsmi veicinošas investīcijas galvenajās jomās. Šajā sakarā izšķiroša nozīme ir tādai fondu pārvaldībai, kas orientēta uz rezultātiem, kā arī inovatīvu finanšu instrumentu plašākai izmantošanai vajadzības gadījumā.
      Lai nodrošinātu, ka finansējums sasniedz reālo ekonomiku, ir jāpalielina pārredzamība un jāsniedz informācija, jo īpaši Eiropas Investīciju bankas pārraudzībā īstenojot ideju par Eiropas Investīciju konsultāciju centru un izveidojot pārredzamu projektu sarakstu. Būtiska ir cieša sadarbība ar visām attiecīgajām ieinteresētajām personām, lai nodrošinātu operāciju raitu norisi, atbilstīgu riska uzņemšanos un maksimālu pievienoto vērtību.

         2. pamatnostādne. Veicināt izaugsmi ar dalībvalstu strukturālo reformu īstenošanu

      Strukturālo reformu vērienīgai īstenošanai dalībvalstu preču un darba tirgos, sociālās labklājības un pensiju sistēmās ir izšķiroša nozīme, lai stiprinātu un atbalstītu ekonomikas atlabšanu un nodrošinātu stabilas publiskās finanses, uzlabotu konkurētspēju, novērstu un koriģētu zaudējumus nesošu makroekonomikas nelīdzsvarotību saskaņā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru un palielinātu Savienības ekonomikas izaugsmes potenciālu. Tas arī palīdzētu panākt lielāku ekonomisko un sociālo kohēziju. Konkurenci veicinošas reformas, sevišķi netirgojamo preču sektorā, labāk funkcionējošs darba tirgus, kā arī darījumdarbības vides uzlabošanās palīdz novērst šķēršļus, kas kavē izaugsmi un investīcijas, un pastiprina ekonomikas pielāgošanās spējas. Dalībvalstīm sava ekonomikas politika būtu jāuzskata par vispārsvarīgu jautājumu un jākoordinē tā, lai veicinātu pozitīvas sinerģijas un novērstu negatīvu ietekmi.
      Būtu jāveic reformas darba tirgos un sociālajā sistēmā, lai veicinātu izaugsmi un nodarbinātību, vienlaikus nodrošinot kvalitatīvu, cenas ziņā pieejamu un ilgtspējīgu sociālo pakalpojumu un pabalstu pieejamību. Saskaņā ar nodarbinātības pamatnostādnēs sniegtajām sīkākām norādēm būtu jāveic pasākumi saistībā ar darba tirgus reformām, piemēram, ar algu noteikšanas mehānismiem un līdzdalības līmeņa palielināšanu.
      Ir jāpieliek papildu pūles, lai Savienība kļūtu par pievilcīgu galamērķi personām, kurām piemīt talants un prasmes. Lai patērētāji un uzņēmēji Savienībā varētu gūt labumu no preču un pakalpojumu zemākām cenām un plašākas izvēles, būtu jāturpina preču tirgu reformēšana un turpmāka integrēšana. Labāk integrēti tirgi nozīmē to, ka uzņēmumiem ir iespēja iekļūt tirgū, kas salīdzinājumā ar vietējo tirgu ir ievērojami lielāks, un līdz ar to – lielākas paplašināšanās iespējas. Konkurētspējīgāki un labāk integrēti preču tirgi var arī sekmēt inovāciju un palīdzēt ātrāk pielāgoties ekonomikas satricinājumiem un iegūt pret tiem noturību atsevišķās dalībvalstīs un Savienībā kopumā.
      Būtu jāturpina centieni, lai uzlabotu regulatīvo vidi, kurā darbojas uzņēmumi, lai atbalstītu jo īpaši mazos un vidējos uzņēmumus, un būtu cita starpā jāveic valsts pārvaldes modernizācija, jāsamazina administratīvais slogs, jānodrošina lielāka pārredzamība, jāapkaro korupcija, nodokļu nemaksāšana un nelikumīga nodarbinātība, jāuzlabo tiesu sistēmu neatkarība, kvalitāte un efektivitāte, kā arī līgumu izpilde un jāievieš efektīvi funkcionējošs maksātnespējas regulējums.
      Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas un digitālā ekonomika ir nozīmīgi dzinējspēki, kas sekmē ražīgumu, inovāciju un izaugsmi visās ekonomikas nozarēs. Privāto investīciju veicināšana pētniecībā un inovācijā būtu jāpapildina ar padziļinātām reformām, kuru mērķis ir modernizēt pētniecības un inovācijas sistēmas, veicināt sadarbību starp publiskā sektora iestādēm un privāto sektoru un uzlabot vispārējos pamatnosacījumus tādu uzņēmumu izveidei, kuri arvien vairāk balstīti uz zināšanām. Palielinot pētniecībā un inovācijā veikto publisko investīciju kvalitāti un efektivitāti, uzlabosies arī publisko finanšu kvalitāte un varētu uzlaboties publisko finanšu ilgtermiņa stabilitāte.

         3. pamatnostādne. Novērst tos galvenos šķēršļus Savienības līmenī, kas kavē ilgtspējīgu izaugsmi un nodarbinātību

      Vienotā tirgus turpmāka integrācija, tostarp atlikušo šķēršļu novēršana, konkurences palielināšana un darījumdarbības vides uzlabošana, ir svarīgākie soļi, kas jāsper, lai Eiropa šķistu pievilcīga gan vietējiem, gan ārvalstu uzņēmumiem. Lai Eiropā palielinātu ražīgumu, ir jāpaplašina inovācijas un jāveido lielāks cilvēkkapitāls, kā arī jānodrošina integrēts labi funkcionējošs digitālais vienotais tirgus. Informācijas un komunikāciju tehnoloģiju plašāka izmantošana no patērētāju un uzņēmumu puses var veicināt digitālas Eiropas bez robežām izveidošanu un ražīguma palielināšanu.
      Labi funkcionējoša finanšu nozare ir izšķiroši nozīmīga ekonomikas netraucētai darbībai. Pilnībā būtu jāīsteno stingrāki normatīvie un uzraudzības noteikumi un patērētāju tiesību aizsardzības noteikumi finanšu tirgu un finanšu iestāžu darbības jomā. Ir jāveic pasākumi, lai Eiropā izveidotu ilgtspējīgu vērtspapīrošanas tirgu, kas palīdzēs uzlabot Savienības banku efektīvas finansēšanas spējas. Pamatojoties uz vienotajā tirgū gūtajiem sasniegumiem saistībā ar finanšu pakalpojumiem un kapitālu, ir jāizveido patiesa kapitāla tirgu savienība.
      Spēcīgas enerģētikas savienības izveidei būtu jānodrošina cenas ziņā pieejama, droša un ilgtspējīga energoapgāde uzņēmumiem un mājsaimniecībām. Klimata un enerģētikas politikas satvars laikposmam līdz 2030. gadam un pāreja uz konkurētspējīgu, resursu ziņā efektīvu mazoglekļa ekonomiku būtu rentabli jāīsteno tā, lai cita starpā tiktu veiktas reformas gan pieprasījuma, gan piedāvājuma jomā, vienlaikus veicinot zaļās darbvietas, ekotehnoloģijas un inovatīvus risinājumus. Tādēļ enerģētikas un transporta nozarēm joprojām jāvelta īpaša uzmanība, tostarp attiecībā uz starpsavienojumiem un infrastruktūru.
      Savienības tiesību aktos būtu jākoncentrējas uz tādiem aspektiem, kurus vislabāk var risināt Eiropas līmenī, un šādu aktu sagatavošanā būtu jāņem vērā to ietekme ekonomikas, vides un sociālajā jomā. Vienlīdzīgu konkurences apstākļu radīšana pāri robežām, palielinot regulējuma prognozējamību un pilnībā ievērojot konkurences noteikumus, veicinās turpmāku investīciju piesaisti. Labāk funkcionējoša un paredzamāka darījumdarbības vide ir īpaši svarīga tīklu nozarēs, kam raksturīgs ilgs investīciju horizonts un lielas sākotnējās investīcijas. Turpmāk būtu jāpilnveido iekšējā tirgus ārējā dimensija.

         4. pamatnostādne. Sekmēt stabilākas un izaugsmei labvēlīgākas publiskās finanses

      Stabilas publiskās finanses ir nozīmīgs nosacījums izaugsmei un darbvietu veidošanai. Fiskālā stabilitāte ir būtiska, lai nodrošinātu ieguldītāju uzticēšanos un fiskālās manevrēšanas iespējas, kas nepieciešamas, lai novērstu negaidītu notikumu attīstību un maksimāli palielinātu publisko finanšu pozitīvo ieguldījumu ekonomikā. Tas arī rada piemērotus apstākļus izaugsmes un investīciju veicināšanai. Dalībvalstīm būtu ilgtermiņā jānodrošina kontrole pār budžeta deficīta un parāda līmeni. Fiskālā politika jāīsteno, ievērojot uz Savienības noteikumiem balstītu regulējumu, it sevišķi Stabilitātes un izaugsmes paktu, ko papildina pienācīga valsts budžeta kārtība. Fiskālajai politikai būtu jāatspoguļo ekonomiskā situācija un ilgtspējas riski dalībvalstu līmenī, vienlaikus nodrošinot labu ekonomikas politikas koordinēšanu. Eurozonas dalībvalstis tiek aicinātas turpināt cieši pārraudzīt un apspriest eurozonas fiskālās situācijas kopainu, tostarp fiskālo nostāju.
      Izstrādājot un īstenojot budžeta konsolidācijas pasākumus, stratēģijās prioritāte būtu jāpiešķir izaugsmi veicinošiem izdevumu posteņiem tādās jomās kā izglītība, prasmes un nodarbinātība, pētniecība, attīstība un inovācija, investīcijas tīklos, kas labvēlīgi ietekmē ražīgumu. Izdevumu reformām vajadzētu būt vērstām uz valsts pārvaldes efektivitātes uzlabošanu; šādas reformas var īstenot, piemēram, veicot izdevumu pārskatīšanu, lai nodrošinātu ilgtermiņa stabilitāti.
      Izdevumu reformas, kas veicina efektīvu resursu sadalījumu, lai atbalstītu izaugsmi un nodarbinātību, vienlaikus saglabājot kapitālu, vajadzības gadījumā būtu jāpapildina ar ieņēmumu sistēmu modernizāciju. Būtu jāturpina izvērtēt kopējo konsolidēto uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi. Sloga pārcelšana uz izaugsmi veicinošākiem nodokļiem, vienlaikus nodrošinot atbilstību Stabilitātes un izaugsmes paktam, var palīdzēt novērst tirgus neefektivitāti un likt pamatus ilgtspējīgai attīstībai un darbvietu radīšanai. Tajā pašā laikā, veicot jebkādas izmaiņas nodokļu sistēmā, ir svarīgi ņemt vērā sadales ietekmi. Nodokļu sistēmas efektivitāti varētu uzlabot ar nodokļu bāzes paplašināšanu, piemēram, atceļot vai samazinot atbrīvojumu un preferenciālu režīmu piemērošanu un apjomu, pārbaudot nodokļu izdevumu darbības jomu un efektivitāti un stiprinot nodokļu administrāciju, vienkāršojot nodokļu sistēmu un apkarojot krāpšanu nodokļu jomā un agresīvu nodokļu plānošanu.


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 12. jūlijs ) par Maltas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Maltas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam

text:
               21.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/10

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 12. jūlijs)
   par Maltas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Maltas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
   2011/C 215/04
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (4)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Tā uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (5)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai tās ietvertu attiecīgo valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (6)

               Malta 2011. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2011. gada valsts reformu programmu un 2011. gada 29. aprīlī – savas 2011. gada stabilitātes programmas atjauninājumu, kas attiecas uz laikposmu no 2011. līdz 2014. gadam. Abas programmas ir izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (7)

               Ekonomikas krīzes rezultātā strauji samazinājās eksports un ieguldījumi, un reālais IKP 2009. gadā kritās par 3,4 %. Arī pateicoties valdības atbalstam, nodarbinātības līmenis pazeminājās tikai nedaudz. Ievērojami atjaunojoties eksporta un uzņēmumu ieguldījumu apjomam 2010. gadā, Maltas ekonomiskā aktivitāte 2010. gadā jūtami atguvās un bezdarba līmenis pazeminājās. Ņemot vērā lielo valsts parādu (61,5 % no IKP 2008. gadā), valdība neīstenoja lielus fiskālos stimulus, un vispārējās valdības budžeta deficīts 2009. gadā (3,7 % no IKP) palika zem attiecīgā rādītāja visā euro zonā kopumā. Valsts fiskālā deficīta un parāda attiecība 2010. gadā saglabājās visumā stabila.

               (8)

               Pamatojoties uz atjauninātās stabilitātes programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomikas scenārijs, kas veido pamatu budžeta prognozēm, ir mazliet labvēlīgs, jo īpaši vēlākajos stabilitātes programmas laikposma gados. Stabilitātes programmā ir plānots līdz 2011. gadam samazināt vispārējās valdības budžeta deficītu zem Līgumā minētās atsauces vērtības; 2010. gadā budžeta deficīts bija 3,6 % no IKP. Lai pēc tam pakāpeniski sasniegtu vidēja termiņa mērķi (VTM), proti, strukturālā izteiksmē sabalansētu budžetu, pasākumi jāpapildina ar saistībām ar nolūku nodrošināt ilgtspējīgu, galvenokārt uz izdevumu samazināšanu balstītu konsolidāciju. Tomēr stabilitātes programmā nav paredzēts sasniegt vidēja termiņa mērķi stabilitātes programmas darbības laikā. Tiek prognozēts, ka, pateicoties pozitīvai un arvien labākai primārai bilancei, parāda attiecība samazināsies no 2010. gadā reģistrētās augstākās vērtības (68 % no IKP) līdz 63,7 % 2014. gadā. Komisijas aprēķinātie vidējie ikgadējie strukturālās korekcijas centieni laikposmā no 2012. līdz 2014. gadam kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam. Tomēr budžeta izpildes rezultāti varētu būt sliktāki nekā plānots iespējamās izdevumu pārsniegšanas dēļ un tādēļ, ka trūkst informācijas par pasākumiem, kas ir konsolidācijas centienu pamatā pēc 2011. gada.

               (9)

               Fiskālās konsolidācijas centieni ar mērķi sasniegt VTM ir galvenais Maltas uzdevums. Kaut arī 2011. gada budžetā ir paredzēti pasākumi pārmērīga budžeta deficīta novēršanai 2011. gadā, noviržu gadījumā būtu vajadzīgi papildu pasākumi. Vidēja termiņa konsolidācijas stratēģijas, kas vēl nebalstās uz konkrētiem pasākumiem, ticamība tiktu uzlabota ar stiprākas daudzgadu budžeta shēmas palīdzību. Galvenais trūkums ir daudzgadu mērķu nesaistošais raksturs, kas nozīmē, ka fiskālās plānošanas perspektīva ir samērā īsa. Stabilitātes programmā ir minēts, ka tiek apsvērta iespēja ieviest noteikumus par izdevumiem.

               (10)

               Saskaņā ar Komisijas jaunāko izvertējumu riski attiecībā uz ilgtermiņa ilgtspēju ir lieli, jo sabiedrības novecošanas, tostarp pensiju, ilgtermiņa ietekme uz budžetu Maltā ir ievērojami lielāka nekā vidēji ES. Turklāt vecāka gadagājuma darba ņēmēju līdzdalība darba tirgū ir ļoti neliela saistībā ar joprojām samērā zemo pensionēšanās vecumu, priekšlaicīgas pensionēšanās shēmu biežu izmantošanu un ļoti nelielo vecāka gadagājuma sieviešu līdzdalību darba tirgū. 2006. gada pensiju reforma sāka pievērsties ilgtspējai, paaugstinot pensionēšanās vecumu, kaut arī ļoti pakāpeniski, un pievērsās jautājumam par pensiju atbilstīgumu nākotnē, jo īpaši ieviešot izdevīgākus indeksācijas noteikumus un garantētu valsts minimālo pensiju. Valsts reformu programmā tiek ziņots par pašreizējām apspriedēm par jaunas pensiju reformas priekšlikumiem, kurus iesniegusi darba grupa pensiju jautājumā, tostarp par skaidras saiknes izveidi starp pensionēšanās vecumu un paredzamo dzīves ilgumu, kā arī par obligātā otrā un brīvprātīgā trešā pensiju līmeņa ieviešanu. Tomēr valsts reformu programmā nav norādīta visaptveroša, aktīva vecumdienu stratēģija, kas papildinātu šobrīd notiekošās un paredzētās izmaiņas tiesību aktos. Nedeklarētā nodarbinātība apdraud valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Valsts reformu programmā valdība nāk klajā ar dažiem pasākumiem šīs problēmas novēršanai, taču trūkst priekšlikumu ar mērķi pārskatīt nodokļu un pabalstu sistēmu, lai panāktu, ka darbs atmaksājas. Vēl viens svarīgs Maltas uzdevums ir palielināt sieviešu līdzdalību darba tirgū, ņemot vērā apstākli, ka sieviešu nodarbinātības līmenis Maltā ir viszemākais Eiropas Savienībā. Valsts reformu programmā valdība ir izvirzījusi ievērojamu skaitu iniciatīvu, kas pievēršas darba ņēmējām. Šo iniciatīvu īstenošana un ietekme būtu jāizvērtē 2012. gadā.

               (11)

               Pēdējos gados Maltā ir notikusi intensīva rūpniecības pārstrukturēšana, aizstājot tradicionālo, darbietilpīgo ražošanu ar jaunām saimnieciskās darbības jomām ar augstu pievienoto vērtību. Tas ir izraisījis neatbilstību darba tirgū starp prasmju pieprasījumu un piedāvājumu, norādot uz nepieciešamību nodrošināt jaunajās nozarēs vajadzīgo prasmju apgūšanu, jo īpaši izmantojot augstāko izglītību, lai tādējādi vēl vairāk dažādotu Maltas ekonomikas pamatu.

               (12)

               Maltā ir visaugstākais priekšlaicīgi mācības pārtraukušo skolēnu īpatsvars ES, proti, 2009. gadā tas sasniedza 36,8 %, savukārt ES vidējais rādītājs bija 14,4 %. Maltā ir arī zems to 30 līdz 34 gadu vecu personu īpatsvars, kurām ir augstskolas vai līdzvērtīga līmeņa izglītība (21,1 % salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 32,3 % 2009. gadā). Maltas mērķis ir līdz 2020. gadam samazināt priekšlaicīgi mācības pārtraukušo skolēnu īpatsvaru līdz 29 % un palielināt 30–34 gadu vecu personu īpatsvaru ar augstskolas vai līdzvērtīga līmeņa izglītību līdz 33 %. 2011. gadā tika ieviesti pasākumi, lai sniegtu skolēniem, kuri, iespējams, varētu priekšlaicīgi pārtraukt mācības, interesantas karjeras iespējas, piedāvājot profesionālās izglītības un apmācības iespējas vai arī iespēju atsākt izglītošanos.

               (13)

               Malta ir viena no nedaudzajām ES dalībvalstīm ar vispārēju algu indeksācijas mehānismu. Algu paaugstinājums ir piesaistīts obligātam dzīves dārdzības korekcijas (COLA) mehānismam, kā rezultātā algas tiek paaugstinātas atbilstīgi iepriekšējai inflācijas attīstībai, kaut arī mazāko algu gadījumā paaugstinājums ir proporcionāli lielāks. Kopā ar minimālo algu šī korekcija var vēl vairāk kaitēt darbietilpīgo nozaru konkurētspējai. Šis jautājums ir īpaši būtisks, ņemot vērā neseno enerģijas cenu kāpumu, kas varētu izraisīt algu un cenu spirāli.

               (14)

               Malta ir gandrīz pilnībā atkarīga no naftas importa enerģijas ražošanai, kā rezultātā ekonomika ir viegli ietekmējama naftas cenu izmaiņu gadījumā. Kopā ar Maltas enerģētikas sistēmas nepiemērotību šis apstāklis varētu radīt problēmas uzņēmējdarbībai un mazu un vidēju uzņēmumu konkurētspējai. Izmantojot potenciālu, lai ražotu enerģiju no atjaunojamu energoresursu avotiem, varētu gūt divkāršu ieguvumu, proti, tiktu uzlabota konkurētspēja un sasniegti mērķi enerģētikas un klimata jomā. Tomēr valsts reformu programmā sniegtā informācija par enerģētikas jomas pasākumiem ir ierobežota, kā rezultātā ir grūti novērtēt to tehnisko iespējamību un izmaksu rentabilitāti.

               (15)

               Malta ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus“. Saistības attiecas uz divām pakta jomām: konkurētspēju un valsts finanšu ilgtspēju. Fiskālajā jomā saistības aptver budžeta shēmas atbildības un pārredzamības stiprināšanu, kā arī iespēju apspriešanu ar mērķi ieviest mehānismus, lai uzlabotu budžeta izpildes disciplīnu. Ražīguma palielināšanai ir paredzēti pasākumi, lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi un uzņēmumu finansēšanas nosacījumus, kā arī lai pastiprinātu konkurenci pakalpojumu nozarē, īpaši telekomunikāciju jomā. Kaut arī valsts reformu programmā ir apskatīti nodarbinātības un finanšu stabilitātes jautājumi, pakta “Euro plus” saistības uz tiem neattiecas. Lai gan iestādes galveno uzmanību velta ražīguma palielināšanai, tās neatzīst, ka pašreizējais algu indeksācijas mehānisms ietekmē Maltas konkurētspēju. Pakta “Euro plus” saistības ir izvērtētas un ņemtas vērā ieteikumos.

               (16)

               Komisija ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī saistības, ko Malta uzņēmās saskaņā ar paktu “Euro plus”. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai minēto programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Maltā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina ES vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Ņemot to vērā, Komisija uzskata, ka, kaut arī mērķtiecīgi panākumi VTM sasniegšanā ir atbilstīgi, vienlaikus pastāv nopietns risks konsolidācijas stratēģijai, jo tās pamatā nav konkrēti pasākumi un izdevumi varētu tikt pārsniegti, kā tas jau noticis pagātnē. Turklāt pastāv iespēja, ka vidējā termiņa budžeta shēmas nesaistošais raksturs neuzlabos fiskālo disciplīnu. Samērā lielās ar novecošanu saistītās ilgtermiņa izmaksas, jo īpaši izdevumi par pensijām, apdraud Maltas valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Valsts reformu programmā ir apzinātas svarīgākās strukturālās problēmas, ar kurām Maltas ekonomika saskaras, kaut arī papildu uzmanība, šķiet, ir jāpievērš konkrētiem jautājumiem, jo īpaši ekonomikas darbaspēka potenciāla labākam izmantošanai un algu noteikšanas mehānisma pārskatīšanai un nepieciešamo pasākumu veikšanai, lai veiktu tā reformu ar mērķi nodrošināt labāku koordināciju starp algu un ražīguma izmaiņām, kā arī enerģijas avotu dažādošanai.

               (17)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu un Padomes Ieteikumu (2010. gada 16. februāris) saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi Maltas stabilitātes programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums (3) ir jo īpaši atspoguļots turpmāk sniegto ieteikumu 1. un 2. punktā. Ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Maltas valsts reformu programmu,

         AR ŠO IESAKA Maltai laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt pārmērīga budžeta deficīta novēršanu 2011. gadā saskaņā ar EDP ieteikumiem, esot gatavai īstenot papildu pasākumus iespējamo noviržu nepieļaušanai, un pieņemt konkrētus pasākumus, lai atbalstītu 2012. gada deficīta mērķu sasniegšanu. Samazināt augsto valsts parāda līmeni un nodrošināt atbilstīgu virzību uz VTM sasniegšanu. Lai pastiprinātu vidēja termiņa konsolidācijas stratēģijas ticamību, definēt vajadzīgos plaša mēroga pasākumus, sakot ar 2013. gadu un turpmāk, integrēt fiskālos mērķus saistošā, uz noteikumiem pamatotā daudzgadu fiskālā sistēmā un uzlabot budžeta izpildes uzraudzība.

               2.

               Īstenot pasākumus pensiju sistēmas ilgtspējas nodrošināšanai, piemēram, paātrinot pensionēšanās vecuma pakāpenisku paaugstināšanu un piesaistot to paredzamajam dzīves ilgumam. Papildināt likumā noteiktu augstāku pensionēšanās vecumu ar visaptverošu un aktīvu novecošanas stratēģiju, neatbalstīt priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas izmantošanu un veicināt privātus pensijas uzkrājumus.

               3.

               Novirzīt izglītības rezultātus vairāk uz darba tirgus vajadzībām, jo īpaši veicot pasākumus, lai uzlabotu piekļuvi augstskolas izglītībai, un uzlabojot profesionālās izglītības un apmācības sistēmas efektivitāti. Veikt turpmākus pasākumus, lai samazinātu priekšlaicīgi mācības pārtraukušo skolēnu īpatsvaru, līdz 2012. gadam nosakot, izvērtējot un izmērot šīs rīcības iemeslus un izveidojot regulāru uzraudzības un ziņošanas mehānismu par pasākumu sekmības līmeni.

               4.

               Pārskatīt un veikt nepieciešamos pasākumus, apspriežoties ar sociālajiem partneriem un ievērojot valstī pieņemto praksi, lai reformētu algu noteikšanas un algu indeksēšanas mehānismu, lai nodrošinātu, ka algu izaugsme labāk atspoguļo darba ražīguma un konkurētspējas izmaiņas.

               5.

               Stiprināt centienus samazināt Maltas atkarību no naftas importa, veicot ieguldījumus atjaunojamu energoresursu avotos un pilnībā izmantojot pieejamos ES līdzekļus, lai modernizētu infrastruktūru un veicinātu energoefektivitāti.

      Briselē, 2011. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Paturētas 2011. gadam ar Padomes Lēmumu 2011/308/ES (2011. gada 19. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 138, 26.5.2011., 56. lpp.).

      (3)  Paredzēts 5. panta 3. punktā Regulā (EK) Nr. 1466/97.