               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,4.1.2018
            COM(2017) 812 final
            Ieteikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro sākt sarunas par starptautisku juridiski saistošu instrumentu, kurš attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, izveidojams saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.IETEIKUMA KONTEKSTS

               •Ieteikuma iemesli un mērķi

                  ANO Ģenerālā asambleja Rezolūcijas 68/70 198. punktā lūdza ANO ad hoc atklātajai neformālajai darba grupai izpētīt jautājumus, kuri saistīti ar jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas (turpmāk “ANO BBNJ darba grupa”), un sniegt ieteikumus par to, cik lietderīgi būtu Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas (turpmāk “UNCLOS”) satvarā izveidot attiecīgu starptautisku instrumentu un kāda varētu būt tā darbības joma un parametri.

                  Pamatojoties uz darbu, kas veikts kopš 2006. gada, ANO BBNJ darba grupa savā pēdējā sanāksmē 2015. gada janvārī pieņēma ieteikumus, kuros bija uzsvērta vajadzība izveidot visaptverošu globālu režīmu, lai ar starptautisku, juridiski saistošu instrumentu, kurš attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, izveidots saskaņā ar UNCLOS (turpmāk “instruments”), varētu sekmīgāk risināt jautājumu par jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas.

                  Ar ANO Ģenerālās asamblejas 2015. gada 19. jūnijā pieņemto Rezolūciju 69/292 tika izveidota Sagatavošanas komiteja, kurā var iesaistīties visas valstis, kas ir ANO dalībvalstis, specializēto aģentūru locekles un UNCLOS puses, un kuras uzdevums ir Ģenerālajai asamblejai sniegt būtiskus ieteikumus par instrumenta teksta uzmetuma elementiem. Turklāt rezolūcijā bija noteikts, ka ANO Ģenerālajai asamblejai, ņemot vērā Sagatavošanas komitejas ziņojumu, līdz septiņdesmit otrās sesijas beigām būtu jāizlemj par starpvaldību konferences sasaukšanu ar mērķi sarunās apspriest šādu instrumentu, kā arī jānosaka konferences sākuma datums.

                  Padome 2016. gada martā nolēma pilnvarot Komisiju Savienības vārdā risināt sarunas (2016. gada 15. marta Lēmums 6862/16) par instrumenta teksta uzmetuma elementiem, kuri skar Savienības kompetencē ietilpstošos jautājumus un par kuriem Savienība ir pieņēmusi noteikumus. Šis pilnvarojums risināt sarunas un sarunu norādes attiecās tikai uz Sagatavošanas komitejas sanāksmēm.

                  Sagatavošanas komiteja 2016. un 2017. gadā noturēja četras sesijas, pēdējā no tām norisinājās 2017. gada 10.–21. jūlijā. Sagatavošanas komitejas četrās sesijās tika apspriesti temati, kas bija norādīti ANO BBNJ darba grupas 2011. gada sanāksmē pieņemtajos ieteikumos, proti: jūras ģenētiskie resursi, tostarp jautājumi par ieguvumu sadali; tādi pasākumi kā teritorijai specifiski pārvaldības rīki, tostarp aizsargājamās jūras teritorijas; ietekmes uz vidi novērtējumi; spēju veidošana un jūras tehnoloģiju pārnese, kā arī vispārīgāki transversāli jautājumi par principiem, lēmumu pieņemšanas un domstarpību izšķiršanas procedūrām, saistību ar citiem instrumentiem, dalību u. c. Galīgie ieteikumi tika vienprātīgi pieņemti 2017. gada 21. jūlijā (un ir iekļauti Sagatavošanas komitejas ziņojumā

                     http://www.un.org/depts/los/biodiversity/prepcom_files/Procedural_report_of_BBNJ_PrepCom.pdf

                  ). Sagatavošanas komiteja cita starpā ieteica ANO Ģenerālajai asamblejai pieņemt lēmumu par iespējami drīzu starpvaldību konferences sasaukšanu nolūkā izstrādāt instrumenta tekstu.

                  Sagaidāms, ka lēmumu sasaukt starpvaldību konferenci ANO Ģenerālā asambleja pieņems līdz 2017. gada beigām. Starpvaldību konference varētu sākt darbu un pirmo sanāksmi noturēt 2018. gada pirmajā pusgadā.

                  Savienība ir UNCLOS puse un viena no galvenajām šāda instrumenta atbalstītājām kopš diskusiju sākšanas ANO 2006. gadā, tāpēc ES būtu jāturpina aktīvi piedalīties šajā ANO procesā, tādā veidā teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, veicinot jūras bioloģisko resursu labāku saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar UNCLOS izveidoto tiesisko regulējumu. Turklāt ES būtu jānodrošina tas, ka instrumentā tiek iekļauti noteikumi, kas dod iespēju tai kļūt par šā instrumenta pusi.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Komisijai būtu jānodrošina tas, ka sarunas par gaidāmo instrumentu ir pilnībā saderīgas ar attiecīgajiem Savienības noteikumiem un politiku tā aptvertajās jomās (vides politika, jūras transporta politika, kopējā zivsaimniecības politika, iekšējā tirgus politika, kopējā tirdzniecības politika, pētniecības un tehnoloģiju izstrādes politika, klimata politika un citas attiecīgas politikas jomas) un ar attiecīgiem divpusējiem un daudzpusējiem nolīgumiem, kuros Savienība jau ir puse.

                  Tā kā instruments būs UNCLOS īstenošanas nolīgums un UNCLOS jau ir daļa no Savienības acquis, Komisijai būs jānodrošina tas, ka tiek pilnībā ievēroti UNCLOS iestrādātie un Savienības acquis atspoguļotie noteikumi un tiesību un pienākumu līdzsvars un ka sarunu iznākums ir pilnībā saderīgs ar UNCLOS.

               2.IETEIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

                  Šā ieteikuma mērķis ir saņemt no Padomes pilnvarojumu Komisijai ES vārdā sākt sarunas par jauno instrumentu. Juridiskais pamats Padomei atļaut sākt sarunas ir LESD 218. panta 3. un 4. punkts.

               3.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM TREŠAJĀM PERSONĀM REZULTĀTI

                  Apspriešanās ar ieinteresētajām personām par šā ieteikuma projekta izstrādi nenotika.

                  Saskaņā ar ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūciju 69/292 lēmums par starpvaldību konferences sasaukšanu ANO Ģenerālajā asamblejā būtu bijis jāpieņem līdz 2018. gada septembrim. Tomēr tika nolemts paātrināt ANO darbu un starpvaldību konferenci sasaukt pēc iespējas drīzāk, lai tās pirmā sanāksme notiktu jau 2018. gadā un tādējādi tiktu saglabāts diskusiju impulss. Sarunu norādes jāpieņem pirms konferences sākuma, tāpēc nebija iespējams nedz organizēt sabiedrisku apspriešanos, nedz arī publicēt ieinteresēto personu un iedzīvotāju atsauksmēm domātu ceļvedi, kā tas būtu jādara saskaņā ar iedibināto praksi.

                  Patiesībā ES jau pirms daudziem gadiem ir politiski apņēmusies iesaistīties šajā procesā, un ir notikušas regulāras apspriešanās ar attiecīgajām ieinteresētajām personām, jo īpaši pilsoniskās sabiedrības organizācijām un citām ANO kontekstā pārstāvētām organizācijām.

                  Ieinteresēto personu iesaistīšanās un atsauksmes būs vēlamas arī sarunu procesa laikā, kad būs vajadzīgas konkrētākas (būtiskas) sarunu nostājas un būs jānodrošina, ka ieinteresēto personu viedokļi tiek iestrādāti sarunu nostājās.

               Ieteikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko pilnvaro sākt sarunas par starptautisku juridiski saistošu instrumentu, kurš attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, izveidojams saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 218. panta 3. un 4. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā:

               (1) Savienība ar Padomes 1998. gada 23. marta Lēmumu 98/392/EK
                  1
                ir ratificējusi Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju (turpmāk “UNCLOS”) un līdz šim ir vienīgā starptautiskā organizācija, kas ir minētās konvencijas puse UNCLOS 305. panta 1. punkta f) apakšpunkta un IX pielikuma 1. panta nozīmē.

               (2) Savienība kā UNCLOS puse ir piedalījusies ANO ad hoc atklātajā neformālajā darba grupā, kas laikā no 2006. līdz 2015. gadam tikās, lai pētītu jautājumus, kuri saistīti ar jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas; Savienība 2016. un 2017. gadā ir piedalījusies arī četrās Sagatavošanas komitejas sesijās, un šai komitejai bija uzdots sniegt Ģenerālajai asamblejai būtiskus ieteikumus par elementiem, kas iekļaujami jaunā starptautiskā juridiski saistošā instrumentā, kurš attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, izveidojams saskaņā ar UNCLOS (turpmāk “instruments”).

               (3) Sagatavošanas komiteja 2017. gada 21. jūlijā pieņēma ziņojumu un ieteica Ģenerālajai asamblejai apsvērt ieteikumā iekļautos elementus un pieņemt lēmumu pēc iespējas drīzāk Apvienoto Nāciju Organizācijas aizgādnībā sasaukt starpvaldību konferenci, kurā izskatītu Sagatavošanas komitejas ieteikumus un UNCLOS satvarā izstrādātu starptautisku juridiski saistošu instrumentu.

               (4) Pamatojoties uz šiem ieteikumiem, Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja [...] nolēma sasaukt starpvaldību konferenci, kurā UNCLOS satvarā izstrādātu starptautisku juridiski saistošu instrumentu par jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas.

               (5) Savienībai kā UNCLOS pusei būtu pilnā mērā jāpiedalās sarunās par šo instrumentu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Komisija ir pilnvarota Savienības vārdā risināt sarunas par starptautisku juridiski saistošu instrumentu, kurš attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, izveidojams saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju.

               2. pants

               Sarunu norādes ir izklāstītas pielikumā.

               3. pants

               Šīs sarunas risina, apspriežoties ar īpašo komiteju, kas jāieceļ Padomei.

               4. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 179, 23.6.1998.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,4.1.2018
            COM(2017) 812 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Ieteikums Padomes lēmumam,
            ar ko pilnvaro sākt sarunas par starptautisku juridiski saistošu instrumentu, kurš attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, izveidojams saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju

               PIELIKUMS

               SARUNU NORĀDES

               1. Principi

               Sarunās par starptautisku juridiski saistošu instrumentu, kurš attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas, izveidojams saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju (turpmāk “instruments”), Komisija cenšas nodrošināt to, ka:

               -
                     instrumenta noteikumi ir pilnībā saskanīgi ar starptautiskajām tiesībām un jo īpaši ar UNCLOS noteikumiem un ka jaunais instruments neizjauc tiesību un pienākumu līdzsvaru, kas nostiprināts UNCLOS;

               -
                     instrumenta noteikumi ir saskanīgi ar attiecīgajām Savienības tiesībām un attiecīgiem divpusējiem un daudzpusējiem nolīgumiem, kuros Savienība ir puse.

               Komisija nodrošina to, ka sarunas notiek, apspriežoties ar īpašo komiteju, kas tiekas Briselē vai uz vietas (sur place). Komisija regulāri ziņo Padomei par sarunu iznākumu.

               2. Orientējoši norādījumi

               2.1. Komisija cenšas nodrošināt to, ka:

               ·sarunu joma kopumā aptver Rezolūcijā [...] norādītos elementus;

               ·starpvaldību konferences sarunu vešanas reglaments dod ES iespēju pilnībā piedalīties sarunās un ir saskanīgs ar līdzšinējo praksi, kā risināmas sarunas par UNCLOS īstenošanas nolīgumiem;

               ·instruments nodrošina efektīvu satvaru jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai un ilgtspējīgai izmantošanai teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas;

               ·instruments tiek izstrādāts tā, lai īstenotu, stiprinātu un izvērstu vairākus UNCLOS jau ietvertus pienākumus, vienlaikus pienācīgi ņemot vērā UNCLOS izklāstītās tiesības un brīvības;

               ·instruments paredz nepārprotamu pienākumu valstīm – gan individuāli, gan kompetentu starptautisku un reģionālu organizāciju un vienošanos satvarā – sadarboties jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanā un ilgtspējīgā izmantošanā teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas;

               ·instruments nevājina spēkā esošos juridiskos instrumentus un regulējumus un kompetentās globālās, reģionālās un nozariskās struktūras un neskar no tiem izrietošās tiesības un pienākumus;

               ·instruments respektē kompetento globālo, reģionālo un nozarisko struktūru pilnvaras, tiecas veidot sinerģijas un nepieļauj šo struktūru darbību dublēšanos;

               ·instruments neskar UNCLOS pušu tiesības un pienākumus, tostarp UNCLOS noteiktās tiesības uz jūras zonām;

               ·instrumentā ir iestrādāti atbilstoši noteikumi, kas saskaņā ar UNCLOS 305. pantu un IX pielikumu dod Savienībai iespēju kļūt par tā pusi un pilnībā piedalīties lēmumu pieņemšanas procesos, kuri nosakāmi instrumentā.

               2.2. Konkrētāk, Komisija cenšas nodrošināt to, ka instrumentā cita starpā ir iekļauti vai atspoguļoti turpmāk minētie aspekti.

               a) Transversāli jautājumi:

               ·vispārīgi labas pārvaldības principi, piemēram: jūras vides aizsardzība un saglabāšana, starptautiskā sadarbība, zinātniski pamatotas pieejas izmantošana, ekosistēmas pieeja, piesardzības princips, princips “maksā piesārņotājs”, jūras resursu ilgtspējīga un taisnīga izmantošana, informācijas publiska pieejamība, pārredzami un atklāti lēmumu pieņemšanas procesi un atbildība, kāda ir valstīm kā pasaules jūras vides pārvaldītājām;

               ·jauns vai jau pastāvošs piemērots un izmaksu ziņā lietderīgs satvars un mehānismi, arī tādi, kas veicinātu ciešāku sadarbību un koordināciju ar un starp pastāvošām kompetentām globālām, reģionālām un nozariskām struktūrām, jo īpaši tām, kuras pilnvarotas regulēt darbības vai aizsargāt jūras vidi teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas;

               ·piemēroti mehānismi, kas nodrošina atbilstību instrumenta materiālajām tiesību normām;

               ·piemēroti domstarpību izšķiršanas mehānismi, kuri ir saskaņā ar UNCLOS.

               b) Jūras ģenētiskie resursi (JĢR), tostarp jautājumi par ieguvumu sadali

               Komisija cenšas nodrošināt to, ka instruments veicina tādu JĢR saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu, kuru izcelsme ir teritorijās ārpus valstu jurisdikcijas. Konkrētāk, instrumentam būtu:

               ·jāveicina vidi saudzējoša piekļuve ģenētiskajiem resursiem tādā veidā, kas ir saderīgs ar to saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu, un tam nevajadzētu nepamatoti ierobežot jūras zinātniskās pētniecības brīvību, kas nostiprināta UNCLOS;

               ·jābūt izstrādātam tā, lai tas nereglamentētu jautājumus, kuri attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesībām vai citiem saistītiem jautājumiem;

               ·jānodrošina juridiskā noteiktība JĢR lietotājiem un jāveicina biotehnoloģiskās inovācijas, kas nekaitē bioloģiskajai daudzveidībai;

               ·informācija par ģenētiskajiem resursiem, kuru izcelsme ir apgabalos ārpus valstu jurisdikcijas, jāpadara pārredzamāka un pieejamāka;

               ·jārisina jautājumi par to ieguvumu sadali, kuri rodas no JĢR izmantošanas teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas.

               c) Tādi pasākumi kā teritorijai specifiski pārvaldības rīki, tostarp aizsargājamās jūras teritorijas (AJT)

               Komisija cenšas nodrošināt to, ka instruments cita starpā paredz procedūras / mehānismus, kas ļautu:

               ·identificēt, noteikt un izveidot pasaules mērogā atzītas AJT, tostarp attiecīgus kritērijus, kas pamatojas uz labāko pieejamo zinātnisko informāciju; izvirzīt visaptverošus saglabāšanas un pārvaldības mērķus noteiktajās teritorijās, uzraudzīt un pārraudzīt darbības, ar kurām tiecas sasniegt saglabāšanas un pārvaldības mērķus;

               ·pasaules mērogā atzīt teritorijai specifiskus pārvaldības rīkus, ko izveidojušas attiecīgās reģionālās organizācijas un konvencijas un kas atbilst pieņemtajiem kritējiem.

               Tātad Komisijai būtu jācenšas nodrošināt to, ka instruments palīdz īstenot Savienības starptautiskās saistības attiecībā uz tāda globāla tīkla izveidi, kas aptvertu efektīvi un taisnīgi pārvaldītas, ekoloģiski reprezentatīvas un labi savienotas aizsargājamo teritoriju sistēmas, kā arī veikt citus konkrētai teritorijai paredzētus saglabāšanas pasākumus.

               d) Ietekmes uz vidi novērtējumi (IVN)

               Komisija cenšas nodrošināt to, ka instruments atvieglo vienā un tajā pašā teritorijā notiekošu dažādu darbību kumulatīvās ietekmes izvērtēšanu, ko veic, lai nepieļautu nelabvēlīgu ietekmi uz jūras bioloģisko daudzveidību, tostarp ietekmi, ko rada jaunas un jaunietekmes darbības, un ņemtu vērā pašreizējo vides stāvokli, kā arī citu apdraudējumu, piemēram, klimata pārmaiņu, radīto kumulatīvo ietekmi. Konkrētāk, Komisija cenšas nodrošināt to, ka instruments precizē, nostiprina un izvērš UNCLOS 206. pantā paredzētos pienākumus tā, lai:

               ·attiecīgā gadījumā veicot ietekmes uz vidi novērtējumus un stratēģiskus vides novērtējumus, tiktu pienācīgi novērtēta individuālā un kumulatīvā ietekme uz vidi, ko rada darbības, kuras notiek valstu – instrumenta pušu jurisdikcijā vai kontrolē un var izraisīt ievērojamu piesārņojumu vai būtiskas un kaitīgas pārmaiņas jūras vidē (“kaitīga ietekme”), tostarp ietekmēt jūras bioloģisko daudzveidību ārpus valstu jurisdikcijas esošās teritorijās, un

               ·ikviena šāda kaitīga ietekme tiktu apzināta un ņemta vērā visos lēmumu pieņemšanas procesos, un šādas darbības būtu saskanīgas ar UNCLOS paredzētajiem valstu pienākumiem aizsargāt un saglabāt jūras vidi, arī pieņemot piemērotus pasākumus jebkādas šādas kaitīgas ietekmes novēršanai un mazināšanai.

               e) Spēju veidošana un jūras tehnoloģiju pārnese

               Komisija cenšas nodrošināt to, ka instruments:

               ·saskaņā ar UNCLOS ietver noteikumus par spēju veidošanu un jūras tehnoloģiju pārnesi attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas;

               ·veicina starptautisku sadarbību spēju veidošanā un jūras tehnoloģiju pārnesē, lai tādā veidā sasniegtu UNCLOS mērķus un izpildītu UNCLOS prasības attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu teritorijās, kas ir ārpus valstu jurisdikcijas.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 25.4.2018
            COM(2018) 240 final
            Ieteikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas par to, lai ar Madagaskaras Republiku noslēgtu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un tā protokolu
            {SWD(2018) 143 final}{SWD(2018) 144 final}

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.IETEIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

               Komisija ierosina risināt sarunas ar Madagaskaras Republiku par jaunu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un tā protokolu, kas atbilst Savienības flotes vajadzībām un ir saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku (KZP) un Padomes 2012. gada 19. marta secinājumiem par Komisijas paziņojumu par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Pašreizējais partnerattiecību nolīgums zivsaimniecības nozarē (ZPA) starp Eiropas Savienību un Madagaskaru tika noslēgts 2007. gada 1. janvārī
                     1
                  . Ar šo tiek ierosināts risināt sarunas par jaunu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu, kurā būtu iekļauti daži Regulas (ES) Nr. 1380/2013
                     2
                   noteikumi, ko pašreizējais ZPA neaptver. Pašreizējo četru gadu protokolu
                     3
                  , kas pievienots ZPA, sāka piemērot 2015. gada 1. janvārī, un tā termiņš beigsies 2018. gada 31. decembrī. Tajā ir noteiktas Savienības flotei piešķirtās zvejas iespējas un atbilstošais finansiālais ieguldījums, ko maksā Savienība un kuģu īpašnieki. ES ikgadējais publiskais finansiālais ieguldījums, kas maksājams Madagaskarai, ir EUR 1 487 500
                     4
                  , no kuriem EUR 700 000 ir paredzēti nozares atbalstam.

               Ar Madagaskaru noslēgtais ZPA paredz zvejas iespējas ES kuģiem no četrām dalībvalstīm (Spānija, Francija, Portugāle un Itālija), kuri kā mērķsugas zvejo tunzivis un tālu migrējošas sugas. Eiropas Savienībai jau ir labi attīstīts divpusēju ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu (IZPN) tīkls Indijas okeānā, proti, tie noslēgti ar Seišelām un Maurīciju.

                  IZPN palīdz popularizēt KZP mērķus starptautiskā mērogā, nodrošinot, ka Savienības zvejas darbības ārpus Savienības ūdeņiem ir balstītas uz tiem pašiem principiem un standartiem kā tie, kas piemērojami saskaņā ar Savienības tiesību aktiem. Turklāt IZPN sekmē zinātnisko sadarbību starp ES un tās partnervalstīm, veicina pārredzamību un ilgtspēju zvejas resursu labākas pārvaldības nolūkā un sekmē pārvaldību, atbalstot nacionālo un ārvalstu flotu darbību uzraudzību, kontroli un pārraudzību un sniedzot finansējumu cīņai pret nelegālu, nereģistrētu un neregulētu (NNN) zveju un vietējās zvejniecības nozares ilgtspējīgas attīstības atbalstam. IZPN stiprina Eiropas Savienības pozīciju starptautiskajās un reģionālajās zvejniecības organizācijās, jo īpaši Indijas okeāna tunzivju komisijā (IOTC) — struktūrā, kas izveidota saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem, lai reģionā saglabātu un pārvaldītu tālu migrējošas sugas.

               •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām

                  Sarunas par jaunu nolīgumu un protokolu ar Madagaskaru ir saskaņā ar ES ārējo darbību attiecībā uz Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna (ĀKK) valstīm un jo īpaši ar Savienības mērķiem attiecībā uz demokrātijas principiem un cilvēktiesībām.

               2.IETEIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               •Juridiskais pamats

                  Šā lēmuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) piektās daļas par Savienības ārējo darbību V sadaļas par starptautiskiem nolīgumiem 218. pants, kurā noteikta procedūra, kādā notiek sarunu risināšana un nolīgumu slēgšana starp ES un trešām valstīm.

               •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā)

                  Neattiecas, jautājums ir ekskluzīvā kompetencē.

               •Proporcionalitāte

                  Lēmums ir samērīgs ar mērķi.

               •Juridiskā instrumenta izvēle

                  Instruments ir paredzēts LESD 218. panta 3. punktā un 218. panta 4. punktā.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaude

                  Komisija 2017.–2018. gadā veica ex post izvērtējumu par pašreizējo protokolu, kas pievienots ar Madagaskaru noslēgtajam ZPA, kā arī protokola potenciālās atjaunošanas ex ante izvērtējumu. Izvērtējuma secinājumi ir izklāstīti atsevišķā Komisijas dienestu darba dokumentā.

                  Izvērtējumā secināts, ka ES tunzivju zvejas sektorā ir liela interese par zvejošanu Madagaskaras ūdeņos un ka protokola atjaunošana palīdzētu stiprināt reģiona zvejniecību uzraudzību, kontroli un pārraudzību un veicinātu to labāku pārvaldību. ES ir svarīgi saglabāt instrumentu, kas paredz ciešu nozares sadarbību ar dalībnieku, kam, ņemot vērā tā jurisdikcijā esošā zvejas apgabala lielumu, ir nozīmīga loma okeānu pārvaldībā apakšreģionālā līmenī. Turklāt ES zvejas flotei, jo īpaši Reinjonas salā bāzētiem tunzivju seineriem un kuģiem zvejai ar āķu jedām, ir svarīgi saglabāt piekļuvi nozīmīgajam zvejas apgabalam, lai tajā izvērstu ieguves stratēģijas saskaņā ar starptautisku daudzgadu juridisko satvaru. Madagaskaras iestāžu mērķis ir turpināt attiecības ar Eiropas Savienību okeānu pārvaldības stiprināšanā un saņemt īpašu nozares atbalstu, kurš paredz finansēšanas iespējas vairākiem gadiem.

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

                  Izvērtēšanas procesā notika apspriešanās ar dalībvalstīm, nozares pārstāvjiem, starptautiskām pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kā arī ar Madagaskaras zivsaimniecības pārvaldi un pilsonisko sabiedrību. Apspriešanās notika arī Tāljūras flotes konsultatīvajā padomē.

               •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana

                  Neattiecas.

               •Ietekmes novērtējums

                  Neattiecas.

               •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana

                  Neattiecas.

               •Pamattiesības

                  Sarunu norādēs, kuras ierosinātas kā pielikums lēmumam, ar ko pilnvaro sākt sarunas, ir ieteikts iekļaut klauzulu par to, kādas ir cilvēktiesību un demokrātijas principu pārkāpšanas sekas.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Jaunajā protokolā būs paredzēts maksāt Madagaskarai finansiālu ieguldījumu, kas ir saderīgs ar daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2014.–2020. gadam, jo īpaši ar piešķīrumiem ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumiem paredzētajā budžeta pozīcijā. Ikgadējās saistību un maksājumu summas, tostarp rezerves pozīcija attiecībā uz priekšlikumiem, kuri nav stājušies spēkā gada sākumā, tiek noteiktas ikgadējā budžeta procedūrā.

               5.CITI ELEMENTI

               •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

                  Sarunas plānots sākt 2017. gada otrajā ceturksnī.

               •Konkrēto priekšlikuma noteikumu detalizēts skaidrojums

                  Komisija iesaka:

                  - Padomei pilnvarot Komisiju sākt un risināt sarunas, lai to rezultātā ar Madagaskaras Republiku noslēgtu jaunu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un šā nolīguma protokolu,

                  - norīkot Komisiju par šo sarunu risinātāju no ES puses,

                  - Komisijai sarunas risināt, apspriežoties ar īpašo komiteju, kas izveidota saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

                  - Padomei apstiprināt šim ieteikumam pievienotās sarunu norādes.

               Ieteikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko pilnvaro Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas par to, lai ar Madagaskaras Republiku noslēgtu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un tā protokolu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 218. panta 3. un 4. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā būtu jāsāk sarunas, lai ar Madagaskaru noslēgtu jaunu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un tā protokolu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Komisija tiek pilnvarota sākt sarunas ar Madagaskaru, lai ar to noslēgtu jaunu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un tā protokolu.

               2. pants

               Sarunas risina, apspriežoties ar Padomes Ārējās zivsaimniecības politikas jautājumu darba grupu un pamatojoties uz sarunu norādēm, kas izklāstītas šā lēmuma pielikumā.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 331, 17.12.2007., 3. lpp.

                     (2)

                        Regulas (ES) Nr. 1380/2013 IV daļas II sadaļa.

                     (3)

                        Pēdējos divos protokola darbības gados. Iepriekšējos divos gados šī summa bija EUR 1 566 250.

                     (4)

                        40. nodaļa (rezerves pozīcija 40 02 41) saskaņā ar iestāžu nolīgumu par DFS (2013/C373/01).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,25.4.2018
            COM(2018) 240 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Ieteikums Padomes lēmumam,
            ar ko pilnvaro Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas par to, lai ar Madagaskaras Republiku noslēgtu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un tā protokolu
            {SWD(2018) 143 final}{SWD(2018) 144 final}

               PIELIKUMS

               Norādes sarunām par jauna ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīguma un tā protokola noslēgšanu starp Eiropas Savienību un Madagaskaras Republiku

               –Sarunu mērķis ir noslēgt jaunu ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un tā protokolu starp Eiropas Savienību un Madagaskaru saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku un ar Padomes 2012. gada 19. marta secinājumiem par Komisijas 2011. gada 13. jūlija paziņojumu par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju.

               –Lai jaunais protokols veicinātu ilgtspējīgu un atbildīgu zvejniecību, vienlaikus nodrošinot ES un Madagaskarai savstarpējus ieguvumus, Komisija sarunu pamatā liek šādus mērķus:

               ·nodrošināt piekļuvi Madagaskaras zvejas zonai un atļaujas, kas vajadzīgas, lai ES flotes kuģi varētu zvejot minētajā zonā, tādējādi cita starpā uzturot ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu tīklu, kas pieejams ES operatoriem;

               ·ņemt vērā labākos pieejamos zinātniskos ieteikumus un attiecīgos pārvaldības plānus, ko pieņēmušas reģionālās zvejniecības pārvaldības organizācijas (RZPO), lai nodrošinātu zvejas darbību ilgtspēju un veicinātu okeānu pārvaldību starptautiskā mērogā. Zvejas darbībām vajadzētu būt vērstām tikai uz pieejamo resursu pārpalikumu, ņemot vērā vietējās flotes zvejas kapacitāti un vienlaikus īpašu uzmanību pievēršot tam, ka daži no attiecīgajiem krājumiem ir tālu migrējoši krājumi;

               ·iegūt pienācīgu, ES flotes interesēm atbilstošu daļu no zvejas resursiem, apzinoties, ka par tiem interesi pauž arī citas ārvalstu flotes; ņemt vērā ES flotes darbību reģionā, pamatojoties uz jaunākajiem un labākajiem pieejamajiem zinātniskajiem novērtējumiem;

               ·iedibināt dialogu, kura mērķis ir stiprināt nozares politiku, lai tādējādi veicinātu atbildīgas zivsaimniecības politikas īstenošanu saistībā ar valsts attīstības mērķiem, jo īpaši attiecībā uz zvejniecību pārvaldību, cīņu pret nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, zvejas darbību kontroli, uzraudzību un pārraudzību un zinātnisko ieteikumu sniegšanu, un sekmētu darbvietu radīšanu, kas cita starpā veicinātu Madagaskaras sociālekonomisko attīstību;

               ·iekļaut klauzulu par cilvēktiesību un demokrātijas principu pārkāpšanas sekām;

               ·iekļaut klauzulu par ES flotes preferenciālu piekļuvi pieejamajiem pārpalikumiem un par vienādu tehnisko nosacījumu piemērošanu visām ārvalstu flotēm;

               ·iekļaut ekskluzivitātes klauzulu.

               –Lai nepieļautu zvejas darbību pārtraukšanu, jaunajā nolīgumā un protokolā būtu jāiekļauj klauzula par to provizorisku piemērošanu.

               –Protokolā būtu konkrēti jānosaka:

               ·zvejas iespējas, kas katrā kategorijā piešķiramas Eiropas Savienības kuģiem;

               ·finansiālā atlīdzība un tās izmaksas nosacījumi;

               ·nozarei paredzētā atbalsta rezultatīvas īstenošanas un tās regulāras uzraudzības prioritātes un mehānismi.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.6.2019
            COM(2019) 521 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            par Polijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2019. gada konverģences programmu

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               par Polijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2019. gada konverģences programmu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,

               ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

               ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Polija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (2)2019. gada ziņojums par Poliju
                  2
                tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Polija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem ieteikumiem, un Polijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (3)Polija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 26. aprīlī un 2019. gada konverģences programmu — 2019. gada 29. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

               (4)Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013
                  3
                23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi Norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību
                  4
               .

               (5)Polija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā plāno nelielu nominālās bilances pasliktināšanos no deficīta 0,4 % apmērā no IKP 2018. gadā līdz 0,6 % no IKP 2022. gadā, un deficītu 1,7 % apmērā no IKP 2019. gadā un pārpalikumu 0,2 % apmērā no IKP 2020. gadā. Pārrēķinātā strukturālā bilance ar deficītu 1,1 % apmērā no IKP 2022. gadā būs tuvu vidēja termiņa budžeta mērķim, kas ir noteikts kā strukturālais deficīts 1,0 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir gaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 48,9 % no IKP 2018. gadā līdz 40,6 % no IKP 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā to pasākumu darbības nianses, kas ir vajadzīgi, lai no 2020. gada sekmētu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, nav pietiekami precizētas.

               (6)2019. gada konverģences programmā norādīts, ka Polija ir īstenojusi ar sausumu saistītos kompensēšanas pasākumus un ka to ietekme uz budžetu 2018. gadā bija ievērojama. Konverģences programmā sniegti pietiekami pierādījumi par šo papildu budžeta izmaksu apmēru un veidu. Ar sausumu saistīto izdevumu īpašo režīmu varētu ņemt vērā, piemērojot “ārkārtēju apstākļu klauzulu”. Saskaņā ar Komisijas datiem attiecināmie papildu izdevumi 2018. gadā sasniedza 0,07 % no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā paredzētie noteikumi ļauj segt šos papildu izdevumus, jo šāds ārkārtējs sausums ir uzskatāms par neierastiem apstākļiem, to ietekme uz Polijas publiskajām finansēm ir ievērojama, un stabilitāte netiktu apdraudēta, ja tiktu pieļauta pagaidu novirze no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Tādējādi nepieciešamās korekcijas 2018. gada vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai tika samazinātas, lai ņemtu vērā šīs papildu izmaksas.

               (7)Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Polijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu
                  5
                nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniedz 4,2 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2019. gadā būs ievērojama novirze no minētās ieteiktās korekcijas.

               (8)Ņemot vērā Polijas prognozēto izlaides starpību, proti, 2,0 % no IKP, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2020. gadā nedrīkstētu pārsniegt 4,4 %, kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP, kura izriet kopīgi pieņemtās korekcijas matricas prasībām saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, nemainīgas politikas apstākļos 2020. gadā pastāv risks ievērojami novirzīties no minētās prasības. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2019. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (9)Polija panāca ievērojamu progresu nodokļu saistību izpildes uzlabošanā. Tajā pašā laikā valstī bija spēcīga ekonomikas izaugsme, darba tirgus bija aktīvs, un pakāpeniski palielinājās to darba līgumu īpatsvars, uz kuriem attiecas sociālās apdrošināšanas iemaksas. Visi šie faktori veicināja publisko ieņēmumu pieaugumu. Daļa no palielinātajiem ieņēmumiem ir cikliska rakstura un var tikt zaudēta, kad makroekonomikas vide pasliktināsies. Tajā pašā laikā pēdējos gados publiskā sektora izdevumu īpatsvars IKP palielinājās. Vairākas jaunas izdevumu kategorijas ir pastāvīgas, un tuvākajā nākotnē tās mainīt, iespējams, nebūs viegli. Turklāt Polijas publiskās finanses turpmāk saskarsies ar spiedienu tērēt vairāk, jo īpaši sabiedrības novecošanas dēļ. Šie faktori pastiprina vajadzību pēc jauniem instrumentiem izdevumu pārvaldības stiprināšanai, tostarp pēc regulāra novērtējuma par izdevumu efektivitāti un lietderību. Lai gan 2018. gadā Polija turpināja strādāt pie tā, lai uzlabotu budžeta procesu, vispārējā reforma ir sarežģīta un tiks veikta pa posmiem vairāku gadu garumā. Tā kā kopumā fiskālā sistēma ir spēcīga un neatkarīgas iestādes veic dažas no funkcijām, kuras parasti pilda fiskālās padomes, Polija joprojām ir vienīgā dalībvalsts, kurā nav neatkarīgas fiskālās padomes. Lai gan Polija nav panākusi progresu attiecībā uz to, lai ierobežotu samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmju plašo izmantošanu, valdība uzsāka reformu, kas varētu likmes padarīt mazāk sarežģītas un mazāk pakļautas kļūdu riskam.

               (10)Līdz 2017. gadam vidējais pensionēšanās vecums palielinājās, un tas noticis iepriekš īstenoto reformu rezultātā, piemēram, agrīnas pensionēšanas iespējas atcelšanas un likumā noteiktā pensionēšanās vecuma pakāpeniskas palielināšanas rezultātā. Vidējais pensionēšanās vecums 2018. gadā samazinājās gan vīriešiem, gan sievietēm, kas atspoguļo likumā noteiktā pensionēšanās vecuma samazinājumu 2017. gada beigās. Faktiskā pensionēšanās vecuma pastāvīgs pieaugums ir būtisks, lai nodrošinātu līdzdalību darba tirgū un līdz ar to ekonomikas izaugsmi, ņemot vērā darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanos. Ir svarīgi arī nodrošināt nākotnes pensiju adekvātumu, novērst nabadzību vecumdienās un līdz ar to arī uzlabot pensiju sistēmas fiskālo stabilitāti. Likumā noteiktā pensionēšanās vecuma samazināšana līdz 60 gadiem sievietēm un 65 gadiem vīriešiem 2017. gada rudenī ievērojami negatīvi ietekmēs pensijas ienākumu līmeni nākotnē un radīs ievērojamas atšķirības starp vīriešiem un sievietēm šajā jomā. Pašreizējās preferenciālās pensiju shēmas ietver fiskālās izmaksas un samazina darbinieku mobilitāti starp nozarēm. Īpašā sociālās apdrošināšanas sistēma lauksaimniekiem, kuras subsidēšanas izmaksas ir aptuveni 0,8 % no IKP, kavē darbaspēka mobilitāti un veicina slēpto bezdarbu lauksaimniecības nozarē.

               (11)Labvēlīgā makroekonomikas vide pēdējo gadu laikā ir veicinājusi Polijas darba tirgus sekmīgu darbību. Nodarbinātības līmenis turpināja pieaugt, bet bezdarba līmenis pēc vairāku gadu krituma stabilizējās vēsturiski zemā līmenī, kas 2018. gadā bija mazāk par 4 %. Tomēr dažu grupu, jo īpaši mazkvalificētu personu, personu ar invaliditāti un viņu aprūpētāju un vecāka gadagājuma cilvēku, līdzdalība darba tirgū salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm joprojām ir zema. Polijas sociālo pabalstu sistēma nesniedz pietiekamus stimulus sākt strādāt. Bērnu pabalsts ir mazinājis nabadzību un nevienlīdzību, taču tā apmēra un struktūras dēļ tam ir bijusi negatīva ietekme uz vecāku, galvenokārt sieviešu, līdzdalību darba tirgū. Oficiālajā bērnu aprūpē uzņemto tādu bērnu īpatsvars, kas ir jaunāki par trim gadiem, joprojām ir viens no zemākajiem ES. Turklāt ilgtermiņa aprūpi galvenokārt nodrošina ģimenes locekļi, nesaņemot nekādu iestāžu atbalstu, un tas liedz aprūpētājiem strādāt. Samazinātais likumā noteiktais pensionēšanās vecums ir mudinājis daļu no gados vecākiem darba ņēmējiem pamest darba tirgu. Migrācija no valstīm, kas nav ES dalībvalstis, ir palīdzējusi apmierināt darbaspēka pieprasījuma pieaugumu, bet ir pazīmes, kas liecina, ka, iespējams, būs grūti nodrošināt migrantu-darba ņēmēju pieplūdumu turpmāk.

               (12)Laikposmā no 2015. līdz 2017. gadam Polija veica pasākumus, lai novērstu darba tirgus segmentāciju, proti, ierobežoja iespēju ļaunprātīgi izmantot pagaidu nodarbinātību, palielināja sociālā nodrošinājuma iemaksas par atsevišķiem nestandarta darba līgumiem un ieviesa minimālo stundas algu attiecībā uz dažiem šādiem līgumiem. Lai gan kopš 2015. gada samazinās pagaidu darba līgumu īpatsvars, kas notiek veikto pasākumu rezultātā un darbinieku trūkuma dēļ, un šis process 2018. gadā paātrinājās, šis īpatsvars joprojām ir viens no augstākajiem ES. Citas tiesību aktu izmaiņas šīs problēmas risināšanai netika veiktas, jo darba tiesību kodeksa reforma galu galā netika īstenota. Darba ņēmēju, kas ir pašnodarbinātas personas un kam ir konkrēti nestandarta darba līgumi, nākotnes pensiju pietiekamība ir potenciāla problēma.

               (13)Kvalitatīva izglītības un apmācības sistēma, kurā ir ņemta vērā visa mūža perspektīva un kura tiek atbalstīta ar pietiekamiem ieguldījumiem, varētu būt svarīgs faktors, kas uzlabo nākotnes izaugsmes izredzes Polijā. Lai veicinātu gan līdzdalību darba tirgū, gan ekonomikas inovācijas spējas, ļoti svarīgi ir nodrošināt cilvēkiem prasmes un kompetences, kas nepieciešamas, lai atrastu darbu strauji mainīgajā darba tirgū. Pieaugušo līdzdalība izglītībā un apmācībā ir daudz zemāka nekā vidēji ES, un arodmācības uzņēmumos netiek pietiekami izmantotas. Šis fakts apvienojumā ar digitālo prasmju, kā arī rakstpratības un rēķinpratības zināmu trūkumu, jo īpaši to pieaugušo vidū, kas nav ieguvuši augstāko izglītību, kavē viņu nodarbināmību. Nepietiekamā skolotāju apmācības kvalitāte un viņu prasmju trūkums, visticamāk, negatīvi ietekmēs izglītības kvalitāti. Nepilnības ir arī augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanas sistēmā. Neraugoties uz nesenajām arodizglītības un augstākās izglītības reformām, joprojām trūkst efektīvas koordinācijas pieaugušo izglītības jomā un nav skaidra dažādu politikas pasākumu ietekme uz izglītības un apmācības kvalitāti un prasmju līmeni.

               (14)Polijas ilgtermiņa ekonomikas perspektīvas ir atkarīgas no tā, kā tiks attīstītas ekonomikas inovācijas spējas. Tomēr inovācijas ziņā Polijai joprojām ir vāji rādītāji, proti, zemo tehnoloģiju nozares veido nozīmīgu daļu valsts ekonomiskajā struktūrā, un ir lielas reģionālās atšķirības attiecībā uz sniegumu inovācijas jomā. Lai gan ir veikti daži pasākumi, lai uzlabotu zinātnes un uzņēmumu sadarbību, joprojām pastāv vairāki finanšu un nefinanšu šķēršļi. Galvenie šķēršļi joprojām ir sarežģītās administratīvās procedūras un akadēmisko aprindu pārstāvju ierobežotās prasmes kopīgu publiskā un privātā sektora pētniecības un izstrādes projektu vadībā. Kopām un oficiālajiem korporatīvajiem tīkliem, jo īpaši starp maziem un vidējiem uzņēmumiem un lieliem uzņēmumiem, ir ierobežota nozīme inovatīvu risinājumu izplatīšanā. Ar 2018. gada augstākās izglītības reformu tika uzlaboti daži Polijas zinātniskās vides aspekti, bet tikai daļēji risināti tādi svarīgi jautājumi kā pētniecības nozares sadrumstalotība, pētnieku algas vai Polijas zinātnes internacionalizācija. Iekšzemes kopējie izdevumi pētniecībai un izstrādei 2017. gadā joprojām bija aptuveni puse no Savienības vidējā rādītāja, un ir vērojamas būtiskas reģionālās atšķirības.

               (15)Veselības rezultāti turpināja uzlaboties, taču tie joprojām ir vājāki par ES vidējo rādītāju, proti, paredzamais mūža ilgums vīriešiem ir par 8,2 gadiem īsāks nekā sievietēm, bet atšķirība starp augstāko un zemāko izglītību ieguvušo Polijas iedzīvotāju paredzamo mūža ilgumu ir 10 gadi. Veselības aprūpes sistēmas pieejamību un efektivitāti ietekmē nelielie izdevumi un darbinieku trūkums. Praktizējošo ārstu un medmāsu skaits attiecībā pret iedzīvotāju skaitu ir viens no zemākajiem Savienībā, un ceturtā daļa medicīniskā personāla pārsniedz pensionēšanās vecumu. Neapmierinātas vajadzības pēc medicīnas pakalpojumiem 2017. gadā samazinājās, bet šis rādītājs joprojām ir viens no augstākajiem ES, un dažu procedūru gaidīšanas laiks kopš 2010. gada ir ievērojami pieaudzis. Polija ir izstrādājusi veselības aprūpes vajadzību kartes, bet tās vēl nav kļuvušas par instrumentiem, kas palīdzētu pieņemt lēmumus par veselības aprūpes pakalpojumu iepirkumu un ieguldījumiem. Veselības aprūpes sistēma joprojām ir pārāk balstīta uz stacionāriem pakalpojumiem, un primārā un ambulatorā aprūpe joprojām nav pietiekami attīstīta. Ilgtermiņa aprūpes sistēma ir vāja, tajā trūkst standartizētu pakalpojumu un saskaņotas stratēģiskās pieejas. Lielāko daļu ilgtermiņa aprūpes nodrošina neoficiāli aprūpētāji, bieži vien ģimenes locekļi, un iestāžu atbalsts ir neliels. Polijas valsts izdevumi veselības aprūpes jomā 2017. gadā bija 4,7 % no IKP, kas ir krietni mazāk par ES vidējo rādītāju — 7 % no IKP. Polija plāno turpmākajos gados pakāpeniski palielināt šos izdevumus. Tomēr to var būt grūti panākt, ņemot vērā, ka nesen paziņotie plāni palielināt sociālos pārvedumus mājsaimniecībām ar vidēju un augstu ienākumu līmeni ierobežos fiskālo telpu nākotnē.

               (16)Lai gan infrastruktūra Polijā ir ievērojami uzlabojusies, dažās nozarēs joprojām vērojamas būtiskas savienojamības nepilnības. Ieguldījumi autoceļos, kas saskaņā ar valsts ceļu būves programmu jāpabeidz līdz 2024. gadam, galvenokārt tiks veikti Polijas austrumu daļā, tādējādi daži reģioni valsts ziemeļos paliks mazāk savienoti. Joprojām ir būtiskas nepilnības Eiropas dzelzceļa transporta tīklā, un ieguldījumi dzelzceļa nozarē norit lēnāk nekā ieguldījumi autoceļu nozarē. Ceļu satiksmes negadījumos bojāgājušo skaits joprojām ir viens no augstākajiem Savienībā. Pilsētas saskaras ar aizvien lielākām mobilitātes problēmām, piemēram, sastrēgumiem un gaisa piesārņojumu, kas rodas aizvien lielāka vieglo automobiļu skaita un lielā vecu automobiļu īpatsvara rezultātā. Autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējo piecu gadu laikā ir ievērojami palielinājušās. Pašreizējie stimuli izmantot kolektīvos, mazemisiju un aktīvos transporta veidus šo problēmu risināšanai nav pietiekami. Fiksētā interneta savienojamība Polijā joprojām ir viena no vājākajām Savienībā, un īpaši ātrdarbīga platjosla ir pieejama galvenokārt lielpilsētās.

               (17)Oglekļa emisijas ziņā Polijas ekonomika ir visneefektīvākā Savienībā. Slikta publisko un privāto ēku izolācija veicina lielāku enerģijas patēriņu un enerģētisko nabadzību. Polijā ir arī pilsētas, kurās ir vispiesārņotākais gaiss Savienībā, jo īpaši dienvidu un centrālajos reģionos. Ieguldījumi augstākā energoefektivitātē, jo īpaši ēku sektorā, mazoglekļa un tīrākas enerģijas ražošanas īpatsvara palielināšana un mazāku transporta emisiju atbalstīšana samazinātu atkarību no fosilā kurināmā un ierobežotu gaisa piesārņojumu, vienlaikus samazinot sociālās izmaksas un uzlabojot dzīves kvalitāti. Pašreizējā normatīvā vide, tostarp likums par gāzes uzkrāšanu, likums par elektroenerģijas cenu iesaldēšanu un sauszemes vējparku regulējums var kavēt ieguldījumus elektroenerģijas un gāzes tirgos un ietekmēt Polijas enerģētikas nozares un energoietilpīgu rūpniecības nozaru konkurētspēju ilgtermiņā.

               (18)Jaunu un pārskatītu tiesību aktu kvalitātei un stabilai un prognozējamai uzņēmējdarbības videi ir liela nozīme labvēlīgu ekonomisko apstākļu uzturēšanā un privāto ieguldījumu veicināšanā. Nestabils tiesiskais regulējums un citi šķēršļi uzņēmumu paplašināšanai negatīvi ietekmē ieguldījumu darbības un produktivitāti. Efektīva dialoga izveide ar visām ieinteresētajām personām palīdzētu uzlabot tiesību aktu kvalitāti un pozitīvi ietekmētu uzņēmējdarbības vides stabilitāti, samazinot nepieciešamo pārskatīšanu skaitu. Tāpēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem un sabiedriskās apspriešanas lomas stiprināšana — nodrošinot pietiekami ilgu laiku apspriešanai, lielākā mērā ņemot vērā tās laikā apkopotos ieinteresēto personu viedokļus un līdz minimumam samazinot to tiesību aktu skaitu, kas atbrīvoti no apspriedēm — ievērojami palīdzētu līdz minimumam samazināt administratīvo slogu, ko rada biežas izmaiņas tiesību aktos, palielināt ieguldījumus un veicināt ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi ilgtermiņā. Komisija uzskata — pastāv varbūtība, ka Polija varētu nopietni pārkāpt tiesiskuma principus, un situācija pasliktinās, jo daudzi apstrīdētie pasākumi tiek īstenoti un konsolidēti. Saistībā ar šīm bažām pašlaik Tiesā tiek izskatītas lietas LES 7. panta kontekstā. Juridiskā noteiktība un uzticēšanās regulatīvās, nodokļu un citu politikas jomu un iestāžu kvalitātei un paredzamībai ir faktori, kas ir svarīgi ieguldījumu videi.

               (19)ES līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažas no ieteikumā norādītajām nepilnībām, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas ziņojuma par valsti
                  6
                D pielikums. Tas ļautu Polijai optimāli izlietot šos līdzekļus apzinātajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

               (20)Pēdējos gados valsts loma banku, apdrošināšanas un enerģētikas nozarē ir ievērojami pieaugusi. Lielāks valsts īpašums rada jaunu izaicinājumu konkurencei un regulējuma un pārvaldības satvaram. Tāpēc arvien svarīgāka kļūst pārvaldības kvalitāte un regulatoru un uzraudzības iestāžu neatkarība, ņemot vērā potenciāli konfliktējošas intereses un spēcīgākas finanšu un valsts saites.

               (21)Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada konverģences programmu, un tās atzinums
                  7
                ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

               AR ŠO IESAKA Polijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi.

               1.Nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2020. gadā nepārsniedz 4,4 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Veikt turpmākus pasākumus, lai uzlabotu publisko izdevumu efektivitāti, tostarp, uzlabojot budžeta procesu.

               2.Nodrošināt nākotnes pensijas pabalstu pietiekamību un pensiju sistēmas stabilitāti, veicot pasākumus faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanai un īstenojot preferenciālo pensiju sistēmu reformu. Veikt pasākumus, lai palielinātu līdzdalību darba tirgū, tostarp, uzlabojot piekļuvi bērnu aprūpei un ilgtermiņa aprūpei, un novērst atlikušos šķēršļus pastāvīgākiem nodarbinātības veidiem. Veicināt kvalitatīvu izglītību un prasmes, kas atbilst darba tirgus prasībām, jo īpaši, izmatojot pieaugošo izglītību.

               3.Stiprināt ekonomikas inovācijas spējas, tostarp atbalstot pētniecības iestādes un to ciešāku sadarbību ar uzņēmumiem. Ņemot vērā reģionālās atšķirības, uz ieguldījumiem vērsto ekonomikas politiku koncentrēt uz inovāciju, transportu – jo īpaši attiecībā uz tā ilgtspēju – , digitālo un enerģētikas infrastruktūru, veselības aprūpi un tīrāku enerģiju. Uzlabot regulatīvo vidi, jo īpaši stiprinot apspriešanās ar sociālajiem partneriem un sabiedriskās apspriešanas lomu likumdošanas procesā.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        SWD(2019) 1020 final.

                     (3)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

                     (4)

                        COM(2014) 494 final.

                     (5)

                        Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts 4 gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

                     (6)

                        SWD(2019) 1020 final.

                     (7)

                        Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.6.2019
            COM(2019) 524 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            par Slovēnijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovēnijas 2019. gada stabilitātes programmu

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               par Slovēnijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovēnijas 2019. gada stabilitātes programmu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,

               ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

               ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Slovēnija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (turpmāk “eurozonai adresētais ieteikums”) Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

               (2)Ņemot vērā to, ka Slovēnija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā tautsaimniecības ir savstarpēji cieši saistītas, Slovēnijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļojas turpmāk sniegtajā 1. līdz 3. ieteikumā. Konkrēti, regulējuma ierobežojumu samazināšana palīdzēs īstenot pirmo eurozonas ieteikumu attiecībā uz stabiliem produktu un pakalpojumu tirgiem, un ar ieguldījumiem saistītas ekonomikas politikas koncentrēšana konkrētās jomās palīdzēs īstenot otro eurozonas ieteikumu attiecībā uz atbalstu ieguldījumiem.

               (3)2019. gada ziņojums par Slovēniju
                  2
                tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Slovēnija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem ieteikumiem, un Slovēnijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (4)Slovēnija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 15. aprīlī un 2019. gada stabilitātes programmu – 2019. gada 26. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

               (5)Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013
                  3
                23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību
                  4
               .

               (6)Slovēnija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā paredz, ka nominālais pārpalikums 2019. gadā palielināsies līdz 0,9 % no IKP un tad sasniegs 1,2 % no IKP 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci, vidēja termiņa budžeta mērķi, kas ir mainīts no strukturāla pārpalikuma 0,25 % apmērā no IKP 2019. gadā līdz strukturālam deficītam 0,25 % apmērā no IKP 2020. gadā, plānots sasniegt līdz 2021. gadam
                  5
               . Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu paredzams, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP turpinās samazināties līdz 65,4 % no IKP 2019. gadā un līdz 54,7 % no IKP 2022. gadā. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir labvēlīgs.

               (7)Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Slovēnijai nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu nominālais pieauguma temps
                  6
                2019. gadā nepārsniegtu 3,1 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,65 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks 2019. gadā būtiski novirzīties no vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai ieteiktajām korekcijām.

               (8)Slovēnijai 2020. gadā būtu jāsasniedz tās vidēja termiņa budžeta mērķis. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālajam pieauguma tempam 4,0 % apmērā, kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,5 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi nemainīgas politikas apstākļos, tiek prognozēts, ka 2020. gadā Slovēnija būs tuvu savam vidēja termiņa budžeta mērķim. Tādējādi pašreizējais novērtējums liecina par nelielas novirzes risku 2020. gadā. Lai gan prognozētais valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps pašlaik norāda uz risku, ka 2020. gadā būs neliela novirze no prasības, tas norāda uz risku, ka būs būtiska novirze no prasības 2019. un 2020. gadā kopā. Ja netiek prognozēts, ka strukturālā bilance vairs nebūs tuvu vidēja termiņa budžeta mērķim, turpmākajos novērtējumos būtu jāņem vērā vispārējā novērtējumā iespējamā novirze no prasības. Saskaņā ar prognozēm Slovēnija 2019. un 2020. gadā izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka, lai nodrošinātu atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, nepieciešamie pasākumi būtu jāveic 2019. gadā, un ka Slovēnijai jābūt gatavai veikt papildu pasākumus, sākot no 2020. gada.

               (9)Iedzīvotāju novecošana arvien vairāk noslogos Slovēnijas veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes sistēmas. Finansējums veselības aprūpes sistēmai nav pielāgots, ņemot vērā paredzamo izmaksu pieaugumu, kas saistīts ar iedzīvotāju novecošanu. Līdz šim Slovēnija nav ierosinājusi visaptverošus pasākumus, lai nodrošinātu veselības aprūpes kvalitāti, pieejamību un ilgtermiņa fiskālo stabilitāti Slovēnijā. Slovēnijas aktīvas novecošanas stratēģijas ietvaros tiek izstrādāts ilgtermiņa aprūpes likumprojekts. Tomēr joprojām nav skaidrs, kā paredzētie pasākumi uzlabos aprūpes izmaksu lietderību, pieejamību un kvalitāti, izņemot to, ka veselības aprūpes publiskais iepirkums kļūs izmaksu ziņā lietderīgāks, pateicoties uzlabotai koordinācijai. Ieguldījumi veselības un ilgtermiņa aprūpes struktūrās un aprīkojumā varētu palīdzēt mazināt turpmāko spiedienu uz aprūpes sistēmām.

               (10)Problēmas saistībā ar pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāti un adekvātumu kļūst arvien aktuālākas, jo Slovēnijas iedzīvotāji noveco straujāk nekā iedzīvotāji lielākajā daļā citu dalībvalstu. Dokumentā “Sākumpunkti pensiju un invaliditātes apdrošināšanas sistēmas modernizācijai”, ko Ekonomikas un sociālo lietu padome pieņēma 2017. gadā, sociālie partneri un iepriekšējā valdība paredzēja pieņemt reformu līdz 2020. gadam, un valsts reformu programmā 2019.–2020. gadam ir minēta iespēja pārskatīt pensiju sistēmu, lai atbalstītu sistēmas ilgtspēju vidējā termiņā un ilgtermiņā un pienācīgu pensiju līmeni. Tajā arī noteikts mērķis pagarināt darba mūžu un sniegt labākas iespējas vecāka gadagājuma darba ņēmēju cilvēkresursu izmantošanai, taču tajā nav precizēts, kā un kad šo mērķi sasniegt. Likumā noteiktā pensionēšanās vecuma pielāgošana, ņemot vērā paredzamā mūža ilguma palielināšanos, un vēlākas pensionēšanās veicināšana padarītu sistēmu ilgtspējīgāku. Joprojām problēma ir atbilstīgu pensiju nodrošināšana, jo daži pensiju saņēmēji joprojām atrodas uz nabadzības sliekšņa vai zem tā. Gandrīz 70 % no visiem pašnodarbinātajiem Slovēnijā izvēlas maksāt sociālā nodrošinājuma iemaksas minimālajā līmenī, kas viņiem dod tiesības tikai uz minimālo vecuma pensiju. Pensiju atbilstību varētu vēl vairāk uzlabot, palielinot papildu pensiju shēmu segumu, pienācīgi risinot mainīgās karjeras virzības iespējas un samazinot vecuma nabadzības riskus.

               (11)Nodarbinātība turpināja augt, un bezdarbs vēl vairāk samazinājās. Tajā pašā laikā ilgstošā bezdarba līmenis joprojām ir augstāks nekā pirms krīzes un veido gandrīz pusi no bezdarbnieku kopskaita. Situācija joprojām ir problemātiska attiecībā uz mazkvalificētiem un gados vecākiem darbiniekiem – aktivitātes un nodarbinātības rādītāji ir vieni no zemākajiem ES. Viņu līdzdalība pieaugušo izglītībā ir ļoti zema. Tās politikas novērtējums, kuras mērķis ir mudināt cilvēkus strādāt vai mācīties, liecina, ka lielākā daļa pašreizējo programmu darbojas labi. Tomēr izdevumi šajā jomā un mazkvalificētu un gados vecāku bezdarbnieku līdzdalības līmenis programmās joprojām ir ierobežoti. Tādēļ īpaši svarīgi ir veikt ieguldījumus efektīvos pasākumos, lai palielinātu mazkvalificētu un gados vecāku darbinieku, nodarbināmību, tajā skaitā digitālās prasmēs. Gados vecāku darbinieku nodarbinātības līmeņa paaugstināšana arī palīdzēs mazināt spiedienu uz pensiju sistēmu. Lai gan 2013. gada darba tirgus reforma nepārprotami palīdzēja atsevišķām neaizsargātām grupām iesaistīties darba tirgū, problēma joprojām ir pagaidu nodarbinātība. To cilvēku īpatsvars, kuriem draud nabadzība un sociālā atstumtība, ir samazinājies, tomēr attiecībā uz vecāka gadagājuma cilvēkiem tas joprojām ir augstāks par ES vidējo rādītāju.

               (12)Aizvien vairāk ekonomikas nozaru rodas darbaspēka trūkuma pazīmes. Neatbilstība starp prasmēm, ko jaunieši apgūst savas izglītības laikā, un darba devēju pieprasītajām prasmēm, šķiet, veicina šādu trūkumu. Kopā ar nepilnībām inovācijas ekosistēmu darbībā šis trūkums kavē rūpniecības pārveidi pārdomātas specializācijas stratēģijas prioritārajās jomās, kā noteikts, apspriežoties ar ieinteresētajām personām. Nākotnes darbaspēka digitālo prasmju attīstīšanai ir izšķiroša nozīme, lai apmierinātu ekonomikas vajadzības.

               (13)Ir pieņemti vai tiks pieņemti daži pasākumi ar mērķi uzlabot Slovēnijas uzņēmumu finansēšanas iespējas un nodrošināt tiem alternatīvas banku aizdevumiem. Tomēr Slovēnijas uzņēmumi joprojām lielā mērā paļaujas uz banku aizdevumiem un naudas plūsmu, lai apmierinātu vajadzības pēc finansējuma. Piekļuve kapitālam no privātiem tirgiem joprojām ir neliela. Riska kapitāla nodrošinājums pieaug, bet tā līmenis ir ļoti zems. Ļubļanas fondu biržas tirgus kapitalizācija ir zema un turpina sarukt. Ierobežotais un neattīstītais kapitāla tirgus apvienojumā ar nelabvēlīgiem pamatnosacījumiem, tajā skaitā mazo uzņēmumu zemo finansiālo zināšanu līmeni, kavē kapitāla un riska kapitāla pieplūdumu valstī. Sarežģīta piekļuve kapitālam rada izaugsmes šķērsli inovatīviem uzņēmumiem, kā arī stabiliem uzņēmumiem, kuri varētu gūt labumu no finansējuma maiņas.

               (14)Slovēnijas uzņēmumu attīstību bremzē valsts joprojām smagais regulatīvais un administratīvais slogs. Šis slogs ir uzskatāms par galveno problēmu uzņēmējdarbībai Slovēnijā. Tas saistīts ar tādiem jautājumiem kā atļaujas, ziņošanas prasības, nodokļu procedūras un bieži vien ilgstoši komerctiesas procesi. Problēmas, kas saistītas ar saukšanu pie atbildības par ekonomiskajiem un finanšu noziegumiem, arī ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Slovēnija ir izveidojusi instrumentus, lai samazinātu administratīvo slogu, tajā skaitā portālu SPOT (“Slovenska poslovna točka”) un “Vienoto dokumentu”, kas pievēršas vairākiem konstatētajiem slogiem. Tomēr daudzi no sloga samazināšanas pasākumiem vēl nav īstenoti, un dažu īstenoto pasākumu ietekme ir bijusi mazāka par gaidīto. Slovēnija ir veikusi arī dažas reformas, lai liberalizētu ierobežojošas profesionālās prasības. Tomēr konkrētai valstij adresēto ieteikumu dažas daļas no 2017. gada paliek neatrisinātas, jo īpaši attiecībā uz advokātiem un nekustamā īpašuma aģentiem.

               (15)Pastāv nepilnības attiecībā uz konkurenci un pārredzamību publiskā iepirkuma jomā Slovēnijā, kā to īpaši liecina tas, ka liela daļa līgumu ir noslēgti, izmantojot sarunu procedūras (bez uzaicinājuma). Aizsardzības pasākumi pret korupciju un slepenu vienošanos starp pretendentiem, jo īpaši saistībā ar iepirkumu, ko veic vietējās pārvaldes iestādes un valsts uzņēmumi, joprojām ir vāji. Publiskā iepirkuma neatkarīgai uzraudzībai trūkst pietiekamas tiesiskas aizsardzības pret ārējo spiedienu vai iejaukšanos, jo īpaši attiecībā uz disciplinārajām procedūrām un priekšlikumu iecelt Valsts revīzijas komisijas locekļus. Ir izstrādāts rīcības plāns, kā uzlabot iepirkuma jomā iesaistīto profesionalizāciju, taču profesionalizācija joprojām ir zema. Lai gan iestādes lēš, ka ekonomiskā noziedzība un korupcija pēdējos gados ir radījušas ievērojamus zaudējumus, dažas korupcijas apkarošanas reformas vēl nav ieviestas.

               (16)Neraugoties uz Slovēnijas lielākās bankas “Nova Ljubljanska Banka” 65 % akciju daļēju privatizāciju, valsts līdzdalība ekonomikā joprojām ir augsta, tajā skaitā finanšu nozarē. Iepriekš izziņotie privatizācijas plāni tiek īstenoti lēni. Privatizācija palielinātu uzņēmumu dzīvotspēju ilgtermiņā un samazinātu riskus publiskām finansēm, kā arī risku, ka tiks kropļota konkurence un resursu sadale. Biržā kotēto uzņēmumu akciju turpmāka pārdošana arī palīdzētu attīstīt Slovēnijas kapitāla tirgu.

               (17)Pētniecības, izstrādes un inovācijas ekosistēmai ir nepieciešami uzlabojumi, lai tā kļūtu pilnībā funkcionējoša, un atbalsta pasākumi bieži vien nav saskaņoti. Ierobežots atbalsts uzņēmējdarbības izglītībai un tehnoloģiju nodošanai un, vispārīgāk, vāja sadarbība starp zinātni un uzņēmējdarbību kavē inovatīvu uzņēmumu izveidi un izvēršanu. Lielākajai daļai mazo un vidējo uzņēmumu Slovēnijā ir zema inovācijas kapacitāte, un inovatīvu uzņēmumu daļa Slovēnijā patiešām samazinās un ir zemāka par ES vidējo rādītāju. Slovēnijas lēnā digitālā pārveide ierobežo ražīguma pieaugumu. Slovēnijas austrumu un rietumu reģionos inovāciju sniegums ir atšķirīgs, kas kavē sadarbību un tīklu veidošanu. Slovēnija maina savu virzību uz 2020. gada pētniecības un izstrādes izdevumu mērķi, vienlaikus ieguldījumu pētniecībā, izstrādē un inovācijā palielināšana stiprinātu valsts izaugsmes potenciālu. Slovēnija piesaista mazu daļu starptautisko studentu visos pēcvidusskolas izglītības līmeņos, jo īpaši doktorantūras līmenī, savukārt pētnieku starptautiskā mobilitāte un mobilitāte starp akadēmisko vidi un rūpniecību joprojām ir ierobežota.

               (18)Laikposmā līdz 2030. gadam Slovēnijas enerģētikas un klimata plāna projektā ir izvirzīti mērķi energoinfrastruktūras, energoefektivitātes un atjaunojamo energoresursu jomā, un visiem šiem mērķiem ir vajadzīgi attiecīgi ieguldījumi. Proti, Slovēnijas ekonomika ir oglekļietilpīgāka nekā vidēji ES, un atjaunojamo energoresursu īpatsvars kopējā enerģijas ražošanā ir nemainīgs. Atjaunojamo energoresursu, kas nav koksne un hidroenerģija, attīstība ir īpaši lēna. Slovēnijas rūpniecība, pakalpojumi un mājokļu sektors veido lielāku daļu no kopējā galīgā enerģijas patēriņa nekā vidēji ES. Turklāt pašreizējā enerģijas uzglabāšanas jauda nav pietiekami attīstīta, un tāpēc netiek ņemtas vērā vajadzības, kas izriet no atjaunojamo energoresursu neintegrētas vietējās ražošanas.

               (19)Transports ir kļuvis par lielāko CO2 emisiju avotu – tā kopējo emisiju īpatsvars pārsniedz šīs nozares vidējo īpatsvaru ES. Slovēnijas lielā atkarība no autotransporta rada problēmas ar augstu enerģijas un oglekļa dioksīda emisiju intensitāti, kā arī gaisa piesārņojumu un ceļu satiksmes negadījumiem. Pastāv ievērojamas iespējas uzlabot dzelzceļa infrastruktūru, kā arī mazoglekļa enerģētiku un ilgtspējīgu transportu kopumā, kas varētu palīdzēt samazināt šo negatīvo ietekmi. Izteikta ieguldījumu nepietiekamība ir vērojama arī dabas resursu jomā, kurā jānodrošina ilgtspējīgākas attīstības modelis. Slovēnijas ekonomika ir atkarīga no tās dabiskās vides, kas pasliktinās. Liela atkarība no importētām izejvielām apvienojumā ar zemu pārstrādes līmeni kavē pāreju uz aprites ekonomiku. Pilsētas notekūdeņu nozares sistēmas stāvoklis, tajā skaitā savākšanas un attīrīšanas infrastruktūra, ES prasībām atbilst nepilnīgi. Slovēnijas ekonomikas būtiskas daļas ir neaizsargātas pret dabas katastrofām, jo īpaši plūdiem.

               (20)ES fondu plānošana laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos norādītajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas ziņojuma par valsti
                  7
                D pielikums. Tas ļautu Slovēnijai pēc iespējas labāk izmantot šos līdzekļus attiecībā uz noteiktajām nozarēm, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Valsts administratīvās spējas stiprināšana attiecībā uz šo līdzekļu pārvaldību ir svarīgs faktors šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai.

               (21)Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Slovēnijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu un 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Slovēnijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Tā ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Slovēnijā, bet arī to, kādā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm. Tas darīts nolūkā nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (22)Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums
                  8
                ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               AR ŠO IESAKA Slovēnijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi.

               1.Sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi 2020. gadā. Pieņemt un īstenot reformas veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes jomā, kas nodrošina kvalitāti, pieejamību un ilgtermiņa fiskālo stabilitāti. Nodrošināt pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāti un adekvātumu, tajā skaitā pielāgojot likumā noteikto pensionēšanās vecumu un ierobežojot priekšlaicīgu pensionēšanos. Palielināt mazkvalificētu un gados vecāku darbinieku nodarbinātības iespējas, uzlabojot izglītības un apmācības, mūžizglītības un aktivizācijas pasākumu atbilstību darba tirgus vajadzībām, tajā skaitā uzlabojot digitālo pratību.

               2.Atbalstīt kapitāla vērtspapīru tirgu attīstību. Uzlabot uzņēmējdarbības vidi, samazinot regulatīvos ierobežojumus un administratīvo slogu. Pastiprināt konkurenci, profesionalizāciju un neatkarīgu pārraudzību publiskā iepirkuma jomā. Veikt privatizācijas atbilstīgi esošajiem plāniem.

               3.Uz ieguldījumiem vērstu ekonomikas politiku koncentrēt uz pētniecību un inovāciju, zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni un enerģētikas pārkārtošanu, ilgtspējīgu transportu, jo īpaši dzelzceļu, un vides infrastruktūru, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        SWD(2019) 1023 final.

                     (3)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

                     (4)

                        COM(2014) 494 final.

                     (5)

                        Cikliski koriģētā bilance, no kuras atskaitīti vienreizējie un pagaidu pasākumi un kuru Komisija pārrēķinājusi, izmantojot kopīgi saskaņotu metodiku.

                     (6)

                        Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts 4 gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

                     (7)

                        SWD(2019) 1023 final.

                     (8)

                        Saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.