title: Komisijas Ieteikums ( 2006. gada 24. oktobris ) par kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanai, izlietotajai kodoldegvielai un radioaktīvajiem atkritumiem paredzēto finanšu resursu vadību

text:
               28.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 330/31

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2006. gada 24. oktobris)
   par kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanai, izlietotajai kodoldegvielai un radioaktīvajiem atkritumiem paredzēto finanšu resursu vadību
   (2006/851/Euratom)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 124. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Līguma preambulā ir atzīts, ka dalībvalstis tiecas radīt nosacījumus drošībai, kas vajadzīga, lai novērstu apdraudējumus dzīvībai un sabiedrības veselībai.

               (2)

               Līguma 2. panta b) punktā noteikts, ka Kopiena jo īpaši ievieš vienotus drošības standartus darbinieku un plašas sabiedrības veselības aizsardzībai, kā arī raugās, lai tos piemērotu.

               (3)

               Līguma trešajā nodaļā noteikti pamatstandarti, kas ļauj Kopienai nodrošināt darbinieku un plašas sabiedrības veselības un drošības aizsardzību pret draudiem, ko rada jonizējošais starojums.

               (4)

               Padomes Direktīva 96/29/Euratom nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (1).

               (5)

               Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (2) aicina dalībvalstis “noteikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, pirms tiek dota piekrišana, tos projektus, kuriem var būt būtiska ekoloģiskā ietekme inter alia to rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ, pakļauj novērtējumam attiecībā uz to ietekmi”.

               (6)

               Radioaktīvo materiālu jonizējošais starojums var būt bīstams pēc kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas un var būt bīstams citām valstīm.

               (7)

               Darbinieku un plašas sabiedrības aizsardzība pret minētajiem riskiem Eiropas Kopienām ir sevišķi svarīga. Tādēļ jāievēro augsti drošības standarti, kas garantē, ka šie riski tiek novērsti kodoliekārtu ekspluatācijas laikā un pēc tā.

               (8)

               Eiropas Parlaments, Padome un Komisija uzsver to, ka “dalībvalstīm jānodrošina pietiekami, dalībvalstīs revidējami finanšu resursi ekspluatācijas pārtraukšanas un atkritumu apsaimniekošanas darbību vajadzībām, un šie resursi praktiski ir pieejami tiem paredzētajam mērķim, un tos vada pārredzami, tādējādi novēršot šķēršļus taisnīgai konkurencei enerģijas tirgū” (3).

               (9)

               Komisija arī uzsver, ka “ir svarīgi nodrošināt to fondu, kas paredzēti ekspluatācijas pārtraukšanas un atkritumu apsaimniekošanas vajadzībām, kuras attiecas uz Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma mērķiem, pārvaldīšanu pārredzamā veidā un izmantošanu tikai paredzētajiem mērķiem. Šajā kontekstā Komisija plāno publicēt ikgadēju ziņojumu par ekspluatācijas pārtraukšanas un atkritumu apsaimniekošanas fondu izlietojumu, ievērojot savu kompetenci, kas tai piešķirta ar Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu. Īpašu uzmanību tā pievērš Kopienas tiesību attiecīgo noteikumu pilnīgai piemērošanai” (4).

               (10)

               Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei (5) uzsvērta vajadzība pēc lielākas pārskatāmības un saskaņotības minēto finanšu resursu vadīšanā. Komisija arī izteica nodomu 2005. gadā iesniegt ieteikumu.

               (11)

               Arī pašas ekspluatācijas pārtraukšanas operācijas var radīt potenciālu risku sabiedrības veselībai un videi, jo īpaši, ja laikus nav veikti vajadzīgie pasākumi ar ekspluatācijas pārtraukšanas operācijām saistīto radioaktīvo risku jautājuma risināšanai.

               (12)

               Lai risinātu jautājumus attiecībā uz visiem minētajiem riskiem, jānodrošina droša kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšana, kas ietver arī ilgstošu radioaktīvo atkritumu un izlietotās kodoldegvielas apsaimniekošanu.

               (13)

               Droša kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšana, kas ietver arī ilgstošu radioaktīvo atkritumu un izlietotās kodoldegvielas apsaimniekošanu, prasa ievērojamus finanšu resursus. Šādu resursu trūkums tad, kad tie ir vajadzīgi, var negatīvi ietekmēt ekspluatācijas pārtraukšanas procesu. Pietiekamiem finanšu resursiem jābūt pieejamiem īstajā brīdī, lai atbilstīgi drošības standartiem varētu pabeigt ekspluatācijas pārtraukšanu kodoliekārtās.

               (14)

               Atbilstīgi principam, ka piesārņotājs maksā, kodoliekārtu operatoriem iekārtu produktīvās ekspluatācijas laikā jānovirza pietiekamus finanšu resursus turpmāko ekspluatācijas pārtraukšanas izmaksu segšanai.

               (15)

               Pievienošanās sarunu specifika noteica to, ka tika risināts jautājums par tādu atomreaktoru agrāku slēgšanu, kuru uzlabošana netika uzskatīta par ekonomiski izdevīgu. Tādēļ Kopiena pati pēc savas ierosmes ir piedalījusies finanšu resursu meklēšanā un ar zināmiem nosacījumiem sniedz saimniecisku palīdzību dažādiem ekspluatācijas pārtraukšanas projektiem dažās jaunajās dalībvalstīs.

               (16)

               Kopējās izlietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošas pārvaldības konvencijas, kas stājās spēkā 2001. gada 18. jūnijā, 26. pantā noteikts, ka “katra Līgumslēdzēja puse veic atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu kodoluzņēmuma likvidācijas drošību. Šādi pasākumi garantē, ka inter alia ir pieejams kvalificēts personāls un pietiekami finansiālie resursi”. Konvencijas 22. panta ii) punktā noteikts, ka katra Līgumslēdzēja puse veic atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu “pietiekamus finansiālos resursus, lai uzturētu izlietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas uzņēmumu drošību visā to ekspluatācijas un likvidācijas laikā.”

               (17)

               Līguma 2. panta c) punktā noteikts, ka Kopiena sekmē ieguldījumus un nodrošina ar galvenajām iekārtām, kuras vajadzīgas, lai Kopienā attīstītu kodolenerģētiku. Šādas enerģētikas nozares attīstība nav atdalāma no šādu iekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas procesa. Līguma 41. pantā prasīts darīt Komisijai zināmus ieguldījumu projektus, kas saistīti ar kodolenerģiju, lai tos izskatītu. Padomes 1999. gada 2. decembra Regula (Euratom) Nr. 2587/1999, ar ko nosaka, par kuriem ieguldījumu projektiem saskaņā ar Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 41. pantu jāinformē Komisija (6), ietver prasību informēt Komisiju par ieguldījumu projektiem, kuru mērķis ir izbeigt objektu ekspluatāciju, un apspriesties par šiem projektiem ar Komisiju. Tādejādi personām un uzņēmumiem (7) jāinformē Komisija par ekspluatācijas pārtraukšanas finansēšanas pasākumiem attiecībā uz nesen uzceltām kodoliekārtām.

               (18)

               Lai vajadzības gadījumā nodrošinātu pietiekamus finanšu resursus, vajadzīga nopietna un apdomīga analīze gan par šāda finansējuma avotiem, gan par izmaksām, kas saistītas ar šādu iekārtu ekspluatācijas pārtraukšanu. Izstrādājot ekspluatācijas pārtraukšanas finansējuma summu noteikšanas metodi, jāņem vērā tehnoloģiskie aspekti un ar kodoldrošību saistītie ierobežojumi.

               (19)

               Lai vajadzības gadījumā nodrošinātu resursu pieejamību kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas mērķiem, sevišķi svarīga ir šādu finanšu resursu pārskatāma vadība ar atbilstīgu ārēju uzraudzību; tas palīdzēs arī izvairīties no šķēršļiem taisnīgai konkurencei enerģijas tirgū. Dažādas atbilstīgas vadības iespējas var izmantot šādu mērķu sasniegšanai. Jāizveido specializēta valsts struktūra, lai fondu vadības un ekspluatācijas pārtraukšanas izmaksu jautājumos sniegtu kompetentu atzinumu.

               (20)

               Šis ieteikums neparedz atkāpes no noteikumiem par valsts atbalstu. Šajā sakarā valsts iejaukšanās skar jautājumus, uz ko attiecas Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgums, un tādēļ tā ir attiecīgi jānovērtē. Tomēr, ja iejaukšanās nav vajadzīga minētā līguma mērķu īstenošanai vai tos pārsniedz, vai iekšējā tirgū rada konkurences traucējumus vai to draudus, tā ir jānovērtē atbilstīgi Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam.

               (21)

               Finanšu resursu ieguldīšanas veids rūpīgi jāizskata, lai izvairītos no iespējamas nepareizas izmantošanas. Ieguldījumiem jābūt ilgtermiņa un ar droša riska profilu, vienlaikus nodrošinot fondu īstās vērtības pietiekamu aizsardzību.

               (22)

               Lai panāktu drošību, vācot atbilstīgus resursus kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas garantēšanai, jāņem vērā īpašie apstākļi konkrētās iekārtās.

               (23)

               Pieredze liecina, ka informācijas apmaiņa starp valstu ekspertiem par dažādām pieejām finanšu pasākumiem un par finanšu pasākumiem ekspluatācijas pārtraukšanai un atkritumu apsaimniekošanai lieliski veicina ar drošību saistīto uzdevumu kopīgu risināšanu. Lai stiprinātu Komisijas un dalībvalstu sadarbību, Komisija dara zināmu nodomu izveidot pastāvīgu grupu ekspluatācijas pārtraukšanas finansējuma jautājumu risināšanai. Šai ekspluatācijas pārtraukšanas finansēšanas jautājumu grupai jāpalīdz Komisijai veikt procedūras saistībā ar šo ieteikumu.

               (24)

               Neierobežojot vispārējo subsidiaritātes principu, jāierosina noteikta līmeņa saskaņošana attiecībā uz koncepcijām, kas izmantotas ekspluatācijas pārtraukšanas jautājumu risināšanā. Šādai saskaņošanai nepārtraukti jānotiek ekspluatācijas pārtraukšanas finansējuma jautājumu risināšanas grupā, kur kopīgi jāvienojas par šā ieteikuma interpretācijām, lai to praktiski īstenotu, un jo īpaši ar mērķi saskaņot metodoloģiju ekspluatācijas pārtraukšanas darbību izmaksu aprēķinam.

               (25)

               Apvienotais pētījumu centrs, kas izveidots, pamatojoties uz Līguma 8. pantu, kodolfizikas jomā īsteno pētniecības programmas, kuras var būt saistītas ar jonizācijas riskiem pēc centra iekārtu ekspluatācijas laika beigām. Lai garantētu minēto iekārtu drošību, Komisijai jānodrošina, lai centrs atbilstu šeit ietvertajiem ieteikumiem. Komisijai jo īpaši jāpārbauda finanšu resursu pietiekamība centra iekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas mērķiem. Komisijas struktūrvienības, kas atbild par kodolenerģijas un budžeta jautājumiem, var vislabāk veikt šādus uzdevumus,

         IESAKA.
   1.   DAĻA
   MĒRĶIS
   Ņemot vērā Līguma mērķus drošības jomā, ar šo ieteikumu ierosina pasākumus, lai nodrošinātu, ka paredzētajā laikā ir pieejami pietiekami finanšu resursi visām kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas darbībām un izlietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanai.
   2.   DAĻA
   DEFINĪCIJAS
   Šajā ieteikumā ir spēkā šādas definīcijas:

         a)
         “ekspluatācijas pārtraukšana” ir visas ar kodoliekārtas ekspluatācijas pārtraukšanu (dezaktivācija, demontāža un nojaukšana) un atkritumu apsaimniekošanu (radioaktīvo atkritumu un izlietotās kodoldegvielas apsaimniekošana un apglabāšana) saistītās darbības, kuru rezultātā kodoliekārtu atbrīvo no ierobežojumiem, kas attiecas uz radioaktivitāti;

         b)
         “ekspluatācijas pārtraukšanas fonds” ir jebkura veida finanšu resursi, kas īpaši paredzēti, lai segtu izdevumus, kuri vajadzīgi kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanai;

         c)
         “ārējs ekspluatācijas pārtraukšanas fonds” ir ekspluatācijas pārtraukšanas fonds, kuru vada specializēta struktūra, kas lēmumu pieņemšanā ir neatkarīga no fondu piešķīrējiem;

         d)
         “iekšējs ekspluatācijas pārtraukšanas fonds” ir ekspluatācijas pārtraukšanas fonds, kuru vada operators;

         e)
         “atsevišķs ekspluatācijas pārtraukšanas fonds” ir iekšējs vai ārējs ekspluatācijas pārtraukšanas fonds, ko nosaka atsevišķi;

         f)
         “operators” ir juridiska persona, kura ekspluatē kodoliekārtu un kurai ir galvenā atbildība par kodoldrošību;

         g)
         “kodoliekārta” ir civila iekārta ar zemi, ēkām un iekārtām, kurās ražo, pārstrādā, izmanto, pārvieto, glabā vai apglabā radioaktīvus materiālus.
   3.   DAĻA
   KODOLIEKĀRTU EKSPLUATĀCIJAS PĀRTRAUKŠANA

               1)

               Visu kodoliekārtu ekspluatācija pēc pilnīgas slēgšanas jāpārtrauc, un pienācīgi jāveic atkritumu apsaimniekošana.

               2)

               Ekspluatācijas pārtraukšanas darbības jāveic bez nepamatota riska darbinieku un plašas sabiedrības veselībai un drošībai.

               3)

               Princips, ka piesārņotājs maksā, pilnībā jāpiemēro kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas laikā. Šajā ziņā kodoliekārtas operatoram galvenokārt jārūpējas par to, lai nodrošinātu pieeju pietiekamiem finanšu resursiem, lai droši pārtrauktu ekspluatāciju līdz attiecīgās kodoliekārtas pilnīgai slēgšanai.

               4)

               Pieejamos finanšu resursus jānovirza visiem ekspluatācijas pārtraukšanas darbību aspektiem – no tehniskās iekārtas ekspluatācijas pārtraukšanas līdz atkritumu apsaimniekošanai.

         4.   DAĻA
   INSTITUCIONĀLIE UN PROCESUĀLIE ASPEKTI

               5)

               Neierobežojot Līguma 41. panta noteikumus un spēkā esošās regulas, kas attiecas uz tā īstenošanu (8), personām un uzņēmumiem jāziņo par plānoto ekspluatācijas pārtraukšanas finansēšanas režīmu atbilstīgi Līguma 41. pantā noteiktajai procedūrai par jaunu kodoliekārtu būvi.
               Pārskatot ieteikto ekspluatācijas pārtraukšanas finansēšanas režīmu, Komisija, ievērojot Līguma 44. panta prasības, apspriedīsies ar ekspluatācijas pārtraukšanas finansēšanas jautājumu grupu.

               6)

               Dalībvalstīm jāizveido vai jāieceļ valsts struktūra, kas spēj sniegt ekspertu atzinumu par fondu vadību un ekspluatācijas pārtraukšanas izmaksu jautājumos, izņemot, ja šāda struktūra paredzēta jau agrāk. Šai struktūrai jābūt neatkarīgai no fondu piešķīrējiem.
               Šai valsts struktūrai katru gadu jāpārskata savāktie finanšu resursi un regulāri – vismaz reizi piecos gados – jāpārskata ekspluatācijas pārtraukšanas izmaksu novērtējumi. Jebkura neatbilstība starp izmaksu novērtējumiem un savāktajiem resursiem laicīgi jānovērš.
               Dalībvalstis katru gadu ziņo Komisijai par secinājumiem, kas izdarīti iepriekšminētās attiecīgās valsts struktūras veikto procedūru gaitā.

         5.   DAĻA
   EKSPLUATĀCIJAS PĀRTRAUKŠANAS FONDI

               7)

               Kodoliekārtu operatoriem jāizveido pietiekami ekspluatācijas pārtraukšanas fondi, kuru pamatā ir ienākumi, kas gūti ar kodoliekārtām saistītās darbībās, kuras veiktas paredzētajā ekspluatācijas laikā.

               8)

               Attiecībā uz visām kodoliekārtām jādod priekšroka atsevišķam fondam, kura apdomīgu izmantojumu atbilstīgi kontrolē. Valsts struktūras sagatavotam pārskatam, kas paredzēts šajā ieteikumā, jābūt ļoti nozīmīgam pareizas fondu vadības un izmantošanas nodrošināšanā.

               9)

               Jaunām kodoliekārtām jāizveido atsevišķs ekspluatācijas pārtraukšanas fonds, kura apdomīgu izmantojumu atbilstīgi kontrolē.

         6.   DAĻA
   EEKSPLUATĀCIJAS PĀRTRAUKŠANAS IZMAKSU NOVĒRTĒJUMS

               10)

               Ņemot vērā atšķirības savākto ekspluatācijas pārtraukšanas fondu izmantošanā, tehniskā iekārtu ekspluatācijas pārtraukšana, no vienas puses, un atkritumu apsaimniekošana, no otras puses, jāveic atsevišķi un uz atsevišķu izmaksu aprēķinu pamata.

               11)

               Lai nodrošinātu pietiekamu finanšu resursu pieejamību, izmaksu aprēķini jāpamato, apdomīgi izvēloties no reāli pieejamajām iespējām, un tos ārēji uzrauga un apstiprina valsts struktūra, kura paredzēta šajā ieteikumā.

               12)

               Visiem izmaksu aprēķiniem jābūt par konkrētu objektu, un to pamatā jābūt labākajiem novērtējumiem, kas ir pieejami.

               13)

               Ja īstenošanas laikā ekspluatācijas pārtraukšanas projekts izrādās dārgāks nekā apstiprinātie izmaksu novērtējumi, operatoram jāsedz papildu izdevumi. Šis aspekts ir rūpīgi jāizskata, paredzot, ka kodoliekārtas ekspluatācijas laikā vai pēc tās ekspluatācijas operators mainās.

               14)

               Pietiekama uzmanība jāpievērš gadījumiem, kuri rodas vēsturisku iemeslu dēļ un kuru risināšanai vispiemērotākais ir īpašs risinājums. Šādai pieejai, kad katru gadījumu izskata atsevišķi, jābūt pārredzamai, un, to izmantojot, pilnībā jāiesaista valsts struktūra, kas paredzēta šajā ieteikumā.

         7.   DAĻA
   EKSPLUATĀCIJAS PĀRTRAUKŠANAS FONDU IZMANTOŠANA

               15)

               Finanšu resursi jāizmanto tikai mērķim, kura dēļ tie tika izveidoti un vadīti. Šajā ziņā pienācīga vērība jāvelta pārskatāmībai. Visai informācijai, kas nav komercnoslēpums, jābūt publiski pieejamai.

               16)

               Aktīvu ieguldīšanai jāizvēlas droša riska profils, kas nodrošina pozitīvu peļņu jebkurā attiecīgajā laika posmā.

               17)

               Tā kā operators nevar ietekmēt ārēja ekspluatācijas pārtraukšanas fonda finanšu vadību, valstij jāgarantē ieguldījumu vērtība, lai vajadzīgajā brīdī būtu pieejami pietiekami finanšu resursi, pat ja ieguldīto summu neatkarīgs pārvaldnieks cieš nominālu zaudējumu līdz brīdim, kad minētos finanšu resursus ir paredzēts izmantot. Šādos gadījumos fondus nedrīkst papildināt ar summu, kas ir lielāka nekā ieguldījuma zaudējums.

               18)

               Ja iekšēja fonda vadība nav efektīva, operatoram jābūt atbildīgam par pietiekamu fondu pieejamības nodrošināšanu vajadzīgajā brīdī.

               19)

               Ja tās ir kodoliekārtas, kuru galvenais mērķis nav ražojumu vai pakalpojumu pārdošana, ekspluatācijas pārtraukšana attiecīgi jāplāno un jāpiešķir attiecīgs budžets tā, lai būtu pieejams pietiekams finansējums šādu iekārtu drošai un laicīgai ekspluatācijas pārtraukšanai.

               20)

               Budžeta plānošana jāpārskata šajā ieteikumā paredzētajai valsts struktūrai. Ja šādas valsts struktūras nav, dalībvalstis var prasīt Komisijai sniegt padomu par veicamajiem pasākumiem.

      Briselē, 2006. gada 24. oktobrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Andris PIEBALGS

      (1)  OV L 159, 29.6.1996., 1. lpp.

      (2)  OV L 175, 5.7.1985., 40. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/35/EK (OV L 156, 25.6.2003., 17. lpp.).

      (3)  Iestāžu paziņojums, OV L 176, 15.7.2003., 56. lpp.

      (4)  Komisijas paziņojums, OV L 176, 15.7.2003., 56. lpp.

      (5)  COM(2004) 719. Ziņojums par kodolspēkstaciju nojaukšanai paredzēto finanšu resursu izmantošanu, 26.10.2004.

      (6)  OV L 315, 9.12.1999., 1. lpp.

      (7)  Personas vai uzņēmumi, kas ir iesaistīti Euratom līguma II pielikumā uzskaitītajās rūpnieciskajās darbībās.

      (8)  Padomes 1999. gada 2. decembra Regula (Euratom) Nr. 2587/1999, ar ko nosaka, par kuriem ieguldījumu projektiem saskaņā ar Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 41. pantu jāinformē Komisija (OV L 315, 9.12.1999., 1. lpp.) un Komisijas 2003. gada 23. jūlija Regula (Euratom) Nr. 1352/2003, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1209/2000, ar ko nosaka procedūras Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 41. pantā noteikto paziņojumu sniegšanai (OV L 192, 31.7.2003., 15. lpp.).


				|

		52013PC0395

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko atceļ Lēmumu 2009/590/EK par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Rumānijā /* COM/2013/0395 final - 2013/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko atceļ Lēmumu 2009/590/EK par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Rumānijā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības
darbību un jo īpaši tā 126. panta 12. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
tā kā:
(1)       Ņemot vērā Komisijas
ieteikumu saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EK līgums) 104. panta
6. punktu, ar Padomes 2009. gada 7. jūlija Lēmumu 2009/590/EK[1] tika nolemts, ka Rumānijā
pastāv pārmērīgs budžeta deficīts. Padome atzīmēja, ka 2008. gadā
vispārējās valdības budžeta deficīts sasniedza 5,4 % no IKP, tādējādi
pārsniedzot Līgumā noteikto atsauces vērtību, proti, 3 % no IKP, savukārt
vispārējās valdības bruto parāds bija 13,6 % no IKP, kas ir ievērojami
mazāk par Līgumā noteikto atsauces vērtību, proti, 60 % no IKP[2].
(2)       Saskaņā ar EK līguma 104. panta
7. punktu un Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1467/97
par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūras īstenošanu[3],
3. panta 4. punktu Padome 2009. gada 7. jūlijā,
pamatojoties uz Komisijas ieteikumu, pieņēma Rumānijai adresētu ieteikumu
vēlākais līdz 2011. gadam novērst pārmērīgo valsts budžeta deficītu.
Ieteikums tika publiskots.
(3)       Saskaņā ar Līguma par Eiropas
Savienības darbību (LESD) 126. panta 7. punktu un Padomes 1997. gada
7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu, 3. panta 4. punktu
Padome 2010. gada 12. februārī, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu,
atzīstot, ka Rumānijas iestādes ir efektīvi rīkojušās, ievērojot Padomes 2009. gada
7. jūlija ieteikumu, un ka Rumānijā bija vērojamas negaidītas nelabvēlīgas
ekonomiskās norises ar būtisku negatīvu ietekmi uz valdības finansēm, adresēja
Rumānijai pārskatītu ieteikumu novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz,
vēlākais, 2012. gadam. Šis ieteikums tika publiskots.
(4)       Saskaņā ar 4. pantu
Līgumiem pievienotajā Protokolā par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūru Komisija sniedz datus šīs procedūras īstenošanai. Piemērojot minēto
protokolu, dalībvalstīm saskaņā ar 3. pantu Padomes 2009. gada 25. maija
Regulā (EK) Nr. 479/2009 par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas
līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūru[4],
divreiz gadā, proti, līdz 1. aprīlim un līdz 1. oktobrim, jāpaziņo
valdības budžeta deficīta un parāda dati un citi saistītie rādītāji.
(5)       Apsverot, vai lēmums par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu būtu jāatceļ, Padomei būtu jāpieņem
lēmums, pamatojoties uz paziņotajiem datiem. Turklāt lēmums par pārmērīga
budžeta deficīta pastāvēšanu būtu jāatceļ tikai tad, ja Komisijas prognozes
liecina, ka prognožu laikposmā budžeta deficīts nepārsniegs robežvērtību,
proti, 3 % no IKP[5].
(6)       Pamatojoties uz Komisijas (Eurostat)
datiem, kas sniegti saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 479/2009 14. pantu
pēc tam, kad Rumānija līdz 2013. gada 1. aprīlim paziņoja datus, kā
arī pamatojoties uz Komisijas dienestu 2013. gada pavasara prognozi, var
izdarīt šādus secinājumus:
–
negaidīti lielā recesija 2009. gadā izraisīja
valdības ieņēmumu būtisku samazināšanos, kā rezultātā vispārējās valdības
budžeta deficīts sasniedza 9 % no IKP, neraugoties uz centieniem samazināt
valdības izdevumus. Pēc šīm negaidītajām norisēm un pārmērīgā deficīta
korekcijas termiņa pagarināšanas par vienu gadu, vispārējās valdības deficīts 2010. gadā
tika būtiski samazināts līdz 6,8 % no IKP, 2011. gadā tas tika
samazināts līdz 5,6 % no IKP un 2012. gadā tas tika samazināts līdz 2,9 %
no IKP, kas ir zem Līgumā noteiktās atsauces vērtības 3 % no IKP. Budžeta
deficīta korekcija galvenokārt balstījās uz izdevumu pieauguma stingru
kontroli, tostarp izmantojot publiskā sektora algu kontroli, pensiju
iesaldēšanu un visu sociālo pabalstu, izņemot pensiju, samazināšanu. To
atbalstīja arī ar pasākumiem ieņēmumu jomā, piemēram, PVN likmju palielināšanu
par 5 procentpunktiem un iedzīvotāju ienākumu nodokļa bāzes paplašināšanu.
Fiskālo korekciju īstenoja divu secīgu ekonomikas korekcijas programmu
kontekstā, kuras tika atbalstītas ar maksājumu bilances palīdzību;
–
2013. gada konverģences programmā prognozēts,
ka budžeta deficīts 2013. gadā turpinās samazināties līdz 2,4 % no
IKP un 2014. gadā tas samazināsies līdz 2,0 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas
dienestu 2013. gada pavasara prognozi vispārējās valdības budžeta deficīts
2013. gadā samazināsies līdz 2,6 % no IKP un, pieņemot, ka politika
nemainīsies, līdz 2,4 % no IKP 2014. gadā, kas ir zem Līgumā
noteiktās atsauces vērtības;
–
Komisijas dienestu 2013. gada pavasara
prognozē paredzēts, ka vispārējās valdības bruto parāds nedaudz palielināsies —
no 37,8 % no IKP 2012. gadā līdz 38,5 % no IKP 2014. gadā.
(7)       Padome atgādina, ka, sākot no
2013. gada, kas ir gads pēc pārmērīgā deficīta novēršanas, Rumānijai būtu
jāvirzās uz vidējā termiņa mērķa sasniegšanu atbilstošā tempā, tai skaitā,
ievērojot izdevumu robežvērtību.
(8)       Saskaņā ar Līguma 126. panta
12. punktu Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta situāciju
jāatceļ, ja Padome atzīst, ka pārmērīgs budžeta deficīts attiecīgajā
dalībvalstī ir novērsts.
(9)       Padome uzskata, ka
pārmērīgais budžeta deficīts Rumānijā ir novērsts un tāpēc Lēmums 2009/590/EK
būtu jāatceļ,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
No vispārējā novērtējuma secināms, ka pārmērīgais
budžeta deficīts Rumānijā ir novērsts.
2. pants
Ar šo atceļ Lēmumu 2009/590/EK.
3. pants
Šis lēmums ir adresēts Rumānijai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 202, 4.8.2009., 48.-49. lpp.
[2]               Vispārējās valdības budžeta deficīta un parāda rādītāji
par 2008. gadu vēlāk tika pārskatīti, nosakot attiecīgi pašreizējos 5,8 %
no IKP un 13,4 % no IKP.
[3]               OV L 209, 2.8.1997., 8. lpp.
[4]               OV L 145, 10.6.2009., 1. lpp.
[5]               Saskaņā ar “Specifikācijām par Stabilitātes un izaugsmes
pakta īstenošanu un pamatnostādnēm par stabilitātes un konverģences programmu
formātu un saturu”, 2012. gada 3. septembris. Sk.
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 7. februāris ) par Rīcības kodeksu attiecībā uz atbildīgu pētniecību nanozinātņu un nanotehnoloģiju jomā (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 424)

text:
               30.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 116/46

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 7. februāris)
   par Rīcības kodeksu attiecībā uz atbildīgu pētniecību nanozinātņu un nanotehnoloģiju jomā
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 424)
   (2008/345/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2000. gada janvāra paziņojumā Padomei, Eiropas Parlamentam, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Par vienotu pētniecības telpu Eiropā” ierosināja izveidot Eiropas pētniecības telpu (1), lai konsolidētu un strukturētu Eiropas pētniecības politiku. Komisija 2007. gada maijā ar Zaļo grāmatu “Eiropas pētniecības telpa: jaunās perspektīvas” atkārtoti sāka plašas institucionālas un publiskas debates par to, kas jādara, lai izveidotu vienotu un pievilcīgu Eiropas pētniecības telpu, kas atbilstu zinātniskās kopienas, darījumu un iedzīvotāju vajadzībām un cerībām (2).

               (2)

               Komisija 2000. gada februārī pieņēma paziņojumu par piesardzības principu (3), kura mērķis bija panākt vienotu izpratni par to, kā noteikt, novērtēt, pārvaldīt un paziņot riskus, ko zinātne vēl nespēj pilnībā novērtēt.

               (3)

               Eiropadomes sanāksme Lisabonā 2000. gada martā izvirzīja mērķi nākamajā gadu desmitā Kopienu padarīt par pasaulē konkurētspējīgāko un dinamiskāko uz zinātnes atziņām balstīto ekonomiku, kas spēj panākt ilgtspējīgu ekonomisko izaugsmi, nodrošinot vairāk un labākas darba vietas, kā arī plašāku sociālo kohēziju.

               (4)

               Komisija 2004. gada paziņojumā “Ceļā uz Eiropas nanotehnoloģijas stratēģiju” (4) identificēja pasākumus, kuru mērķis ir radīt Kopienas mēroga pievienoto vērtību, kas vajadzīga konkurētspējas saglabāšanai šajā nozarē, vienlaikus nodrošinot atbildīgu nozares attīstību. Konkurētspējas padome 2004. gada 24. septembra secinājumos (5) atbalstīja ierosināto integrēto, drošo un atbildīgo pieeju un Komisijas nolūku izstrādāt Nanotehnoloģiju rīcības plānu.

               (5)

               Ņemot vērā sabiedriskās apspriešanas rezultātus, Komisija 2005. gadā izstrādāja Nanotehnoloģiju rīcības plānu (6), kurā (pamatojoties uz paziņojumā “Ceļā uz Eiropas nanotehnoloģijas stratēģiju” norādītajām prioritārajām jomām) noteikti saskaņoti un savstarpēji saistīti pasākumi tūlītējai integrētu, drošu un atbildīgu stratēģiju ieviešanai nanozinātņu un nanotehnoloģiju jomā. Abos paziņojumos ir skaidri norādīts, ka visos nanozinātņu un nanotehnoloģiju pētījumos jāiekļauj vides, cilvēka veselības un drošības aspekti.

               (6)

               Eiropas Dabaszinātņu un jauno tehnoloģiju ētikas grupa pēc Nanozinātņu un nanotehnoloģiju rīcības plāna 2007. gada janvārī iesniedza atzinumu par nanomedicīnas ētiskajiem aspektiem (7).

               (7)

               Ņemot vērā iepriekšējā atzinuma sabiedriskās apspriešanas laikā saņemtos komentārus, Iespējamā un jaunatklātā veselības apdraudējuma zinātniskā komiteja 2006. gada martā pieņēma grozītu Atzinumu par pašreizējās metodikas piemērotību izstrādātu un nejauši iegūtu nanotehnoloģijas produktu iespējamā riska novērtēšanai (8).

               (8)

               2006. gada jūnija Eiropadome pieņēma pārskatīto ilgtspējīgas attīstības stratēģiju, kurā sīki reglamentēta Kopienas ilgtspējīgas attīstības stratēģija, kuru aizsāka 2001. gada jūnija samitā Gēteborgā un kuras galvenie mērķi bija vides un veselības aizsardzība un nabadzības izskaušana.

               (9)

               Konkurētspējas padome 2007. gada 23. novembra secinājumos (9) atzina, ka ir jāsekmē sinerģija un sadarbība starp visām nanozinātnēs un nanotehnoloģijās ieinteresētajām personām, tajā skaitā starp dalībvalstīm, Komisiju, akadēmijām, pētniecības centriem, rūpniecību, finanšu iestādēm, nevalstiskajām organizācijām un sabiedrību kopumā.

               (10)

               Komisija 2007. gadā iesniedza pirmo ziņojumu par Nanotehnoloģiju rīcības plāna Eiropai īstenošanu (10). Šajā ziņojumā Komisija darīja zināmu nodomu pieņemt brīvprātīgu Rīcības kodeksu atbildīgai nanozinātņu un nanotehnoloģiju pētniecībai.

               (11)

               Šajā ieteikumā ir iekļauts Rīcības kodekss, kura mērķis ir veicināt integrētu, drošu un atbildīgu nanozinātņu un nanotehnoloģiju pētniecību Eiropā, lai no tās gūtu labumu sabiedrība kopumā.

               (12)

               Sabiedriskā apspriešana deva zināmu ieguldījumu šajā ieteikumā ieskicēto veicamo pasākumu vispārējo principu un pamatnostādņu izstrādē.

               (13)

               Šis ieteikums sniedz dalībvalstīm instrumentu turpmāku ierosmju īstenošanai, lai nodrošinātu drošu, ētisku un ilgtspējīgu nanozinātņu un nanotehnoloģiju pētniecību Eiropas Savienībā.

               (14)

               Šā ieteikuma mērķis ir arī dot ieguldījumu pienācīgā dalībvalstu koordinācijā, lai optimizētu sinerģiju starp visām nanozinātņu un nanotehnoloģiju pētniecībā ieinteresētajām personām Eiropas un starptautiskajā līmenī,

         AR ŠO IESAKA.

               1)

               Dalībvalstīm būtu jāvadās pēc vispārējiem principiem un pamatnostādnēm par veicamajiem pasākumiem, kas izklāstītas pielikumā Rīcības kodeksam par atbildīgu nanozinātņu un nanotehnoloģiju pētniecību, kad tās formulē, pieņem un ievieš savas stratēģijas ilgtspējīgas nanozinātņu un nanotehnoloģiju (turpmāk – N&N) pētniecības attīstībai saskaņā ar Komisijas Nanotehnoloģiju stratēģijas un rīcības plānu.

               2)

               Ieviešot valsts reglamentējošo pētniecības un attīstības stratēģiju vai izstrādājot nozaru un institucionālos pētniecības un attīstības standartus, dalībvalstīm būtu jātiecas ievērot minētos vispārējos principus un pamatnostādnes, ņemot vērā jau esošās piemērojamās N&N pamatnostādnes, labu praksi un noteikumus.

               3)

               Minētie vispārējie pētniecības principi un pamatnostādnes dalībvalstīm būtu jāuzskata par institucionālo kvalitātes nodrošināšanas mehānismu sastāvdaļu, tos uzskatot par valsts/reģionālo finansēšanas shēmu finansēšanas kritēriju izstrādes instrumentiem, kā arī tos ieviešot valsts iestāžu revīzijas, uzraudzības un novērtēšanas procesos.

               4)

               Dalībvalstīm būtu jāsekmē tas, ka attiecīgās valsts un reģionālās iestādes, darba devēji un pētniecības finansēšanas organizācijas, pētnieki, kā arī jebkura persona vai pilsoniskās sabiedrības organizācija, kas iesaistīta vai ieinteresēta N&N pētniecībā, brīvprātīgi pieņem Rīcības kodeksu; dalībvalstīm būtu jācenšas īstenot pasākumus, kas vajadzīgi, lai sekmētu tādas atbalstošas pētniecības vides izveidi un uzturēšanu, kura nodrošina drošu, ētisku un efektīvu N&N potenciāla izmantojumu.

               5)

               Dalībvalstīm būtu jāsadarbojas ar Komisiju, ik divus gadus pārskatot šo ieteikumu, kā arī uzraugot apjomu, kādā attiecīgās ieinteresētās personas ir pieņēmušas un piemērojušas Rīcības kodeksu.

               6)

               Saistībā ar līdzīgu Kopienas līmenī veiktu darbu būtu jāizstrādā un ar dalībvalstīm jāsaskaņo kritēriji, ko izmanto minētā Rīcības kodeksa ievērošanas un piemērošanas apjoma noteikšanai.

               7)

               Ierosinot pētniecības stratēģijas un pieņemot lēmumus, dalībvalstīm (divpusējos pētniecības stratēģiju un darbību līgumos ar trešām valstīm un esot starptautisko organizāciju dalībniecēm) būtu pienācīgi jāņem vērā šis ieteikums un sava rīcība būtu pienācīgi jāsaskaņo ar citām dalībvalstīm un Komisiju.

               8)

               Šis ieteikums būtu jāizmanto arī kā instruments dialoga veicināšanai visos vadības līmeņos starp politikas veidotājiem, pētniekiem, rūpniecību, ētikas komitejām, pilsoniskās sabiedrības organizācijām un sabiedrību kopumā, lai palielinātu sabiedrības izpratni par jaunajām tehnoloģijām un iesaistīšanos to izstrādē.

               9)

               Dalībvalstīm līdz 2008. gada 30. jūnijam un pēc tam ik gadu būtu Komisija jāinformē par jebkuriem pasākumiem, ko tās ir veikušas pēc šā ieteikuma, par pirmajiem tā piemērošanas rezultātiem un par ievēroto labo praksi.

      Briselē, 2008. gada 7. februārī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Janez POTOČNIK

      (1)  COM(2000) 6, 18.1.2000.

      (2)  COM(2007) 161, 4.4.2007.

      (3)  COM(2000) 1, 2.2.2000.

      (4)  COM(2004) 338, 12.5.2004.

      (5)  Dok. Nr. 12487/04.

      (6)  COM(2005) 243, 7.6.2005.

      (7)  EGE 2007. gada 17. janvāra Atzinums Nr. 21.

      (8)  SCENIHR/002/05, 2006. gada 10. marts.

      (9)  Dok. Nr. 14865/07.

      (10)  COM(2007) 505, 6.9.2007.

      PIELIKUMS
      Rīcības kodekss par atbildīgu nanozinātņu un nanotehnoloģiju pētniecību
      Šis Rīcības kodekss dalībvalstīm, darba devējiem, pētniecības finansētājiem, pētniekiem un kopumā visām personām un pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kas iesaistītas vai ieinteresētas nanozinātņu un nanotehnoloģiju (N&N) pētniecībā (“visas ieinteresētās personas”), sniedz pamatnostādnes, kuras veicina atbildīgu un atvērtu pieeju N&N pētniecībai Kopienā.
      Rīcības kodekss papildina esošos noteikumus. Tas neierobežo un citādi neietekmē dalībvalstu iespēju piešķirt plašāku aizsardzības pakāpi attiecībā uz N&N pētniecību, nekā noteikts šajā Rīcības kodeksā.
      Ieinteresētajām personām, kas ievēro šo Rīcības kodeksu, attiecīgā gadījumā jāsmeļas iedvesma arī no principiem, kas izklāstīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā.
      Komisija regulāri uzrauga un ik divus gadus pārskata Rīcības kodeksu, lai ņemtu vērā N&N sasniegumus pasaulē un to integrāciju Eiropas sabiedrībā.
      1.   Darbības joma un mērķis
      Rīcības kodekss aicina visas ieinteresētās personas rīkoties atbildīgi un sadarboties citai ar citu saskaņā ar Komisijas N&N stratēģiju un rīcības plānu, lai nodrošinātu to, ka Kopienā N&N pētniecību veic drošā, ētiskā un efektīvā sistēmā, kura atbalsta ilgtspējīgu ekonomisko, sociālo un vides attīstību.
      Rīcības kodekss attiecas uz visām N&N pētniecības darbībām, ko veic Eiropas pētniecības telpā.
      Rīcības kodekss ir brīvprātīgi ievērojams. Tajā iestrādāts to pasākumu īstenošanas vispārējo principu un pamatnostādņu kopums, kas jāveic visām N&N ieinteresētajām personām. Tam jāatvieglo un jābūt pamatā reglamentējošajai un nereglamentējošajai pieejai, kura izklāstīta 2005.–2009. gada N&N rīcības plānā Eiropai, uzlabojot pašreizējo noteikumu izpildi un risinot zinātniskās neskaidrības.
      Rīcības kodeksam jābūt arī Eiropas pamatdokumentam dialogā ar trešām valstīm un starptautiskajām organizācijām.
      2.   Definīcijas
      Rīcības kodeksā piemēro šādas definīcijas:

                  a)

                  “nanoobjekti”: tā kā nav starptautiskas atzītas terminoloģijas, tad vispārīgo terminu “nanoobjekts” visā Rīcības kodeksā lieto, lai aprakstītu izstrādājumus, kas rodas no N&N pētniecības. Tas ietver nanodaļiņas un to agregāciju nanomērogā, nanosistēmas, nanomateriālus, nanostrukturētus materiālus un nanoizstrādājumus;

                  b)

                  “N&N pētniecība”: šeit izmantotajā plašākajā nozīmē N&N pētniecība ietver visas pētniecības darbības, ko ar vielu veic nanomērogā (1 līdz 100 nm). Tā ietver visus mākslīgos nanoobjektus – gan izstrādātus, gan nejauši iegūtus. Dabīgi nanoobjekti ir izslēgti no Rīcības kodeksa darbības jomas. N&N pētniecība ietver pētniecības darbības no pamatpētniecības līdz lietišķajai pētniecībai, tehnoloģijas izstrādi, kā arī pirmsnormatīvo un konormatīvo pētniecību, kas ir par pamatu zinātniskajiem atzinumiem, standartiem un noteikumiem;

                  c)

                  “N&N ieinteresētās personas”: dalībvalstis, darba devēji, pētniecības finansētāji, pētnieki un kopumā visas personas un pilsoniskās sabiedrības organizācijas, kas nodarbinātas, iesaistītas vai ieinteresētas N&N pētniecībā;

                  d)

                  “pilsoniskās sabiedrības organizācijas”: Rīcības kodeksa kontekstā par pilsoniskās sabiedrības organizācijām uzskata jebkuru juridisko personu, kas ir nevalstiska, bezpeļņas, nepārstāv komercintereses un cenšas sasniegt kopīgu mērķi sabiedrības interesēs.

            3.   Vispārīgie principi
      Šā Rīcības kodeksa pamatā ir vispārīgo principu kopums, kas paredz īstenot pasākumus, kuru mērķis ir panākt to, ka visas ieinteresētās personas ievēro minētos principus.
      3.1.   Nozīme
      N&N pētniecības darbībām jābūt saprotamām sabiedrībai. Tām jāievēro pamattiesības, un – kas attiecas uz to projektiem, īstenošanu, popularizēšanu un izmantošanu – tās jāveic iedzīvotāju un sabiedrības labklājības interesēs.
      3.2.   Ilgtspējība
      N&N pētniecības darbībām jābūt drošām, ētiskām un jāveicina ilgtspējīga attīstība, kas kalpo Kopienas ilgtspējības mērķiem, kā arī dod ieguldījumu Apvienoto Nāciju Organizācijas Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanā (1). Tās ne tagad, ne nākotnē nedrīkst kaitēt vai radīt bioloģiskus, fiziskus vai morālus draudus cilvēkiem, dzīvniekiem, augiem vai videi.
      3.3.   Piesardzība
      N&N pētniecības darbības jāveic saskaņā ar piesardzības principu, iepriekš novērtējot N&N rezultātu potenciālo ietekmi uz vidi, veselību un drošību un veicot pienācīgus piesardzības pasākumus proporcionāli aizsardzības līmenim, vienlaikus veicinot progresu sabiedrības un vides labā.
      3.4.   Iekļautība
      N&N pētniecības darbību vadībai jānotiek pēc šādiem principiem: atvērtība pret visām ieinteresētajām personām, pārredzamība un likumīgo tiesību piekļūt informācijai ievērošana. Tai jāļauj lēmumu pieņemšanas procesā piedalīties visām ieinteresētajām personām, kas iesaistītas N&N pētniecības darbībās vai ko skar tādas darbības.
      3.5.   Izcilība
      N&N pētniecības darbībām jāatbilst labākajiem zinātniskajiem standartiem, tajā skaitā standartiem, kas ir pētniecības integritātes pamatā, un standartiem, kas attiecas uz labu laboratorijas praksi (2).
      3.6.   Novatorisms
      N&N pētniecības darbību vadībai attiecībā uz novatorismu un izaugsmi maksimāli jāsekmē radošums, elastīgums un spēja plānot.
      3.7.   Atbildība
      Pētniekiem un pētniecības organizācijām jāpaliek atbildīgiem par ietekmi uz sociālo jomu, vidi un cilvēku veselību, ko to veiktā N&N pētniecība var radīt šai un nākamajām paaudzēm.
      4.   Pamatnostādnes par veicamajām darbībām
      Šajā punktā izklāstīto pamatnostādņu pamatā ir 3. punktā aprakstīto vispārējo principu komplekts. Tie paredzēti kā pamatnostādnes par to, kā panākt labu vadību, pienācīgu piesardzības ievērošanu, kā arī plašu Rīcības kodeksa ieviešanu un labu pārraudzību. Galvenās darbību atbildības jomas ir norādītas turpmāk, bet visām N&N ieinteresētajām personām pēc iespējas vairāk pūliņu jāiegulda to izpildē – sava uzdevuma darbības ietvaros.
      4.1.   Laba N&N pētniecības vadība
      Labai N&N pētniecības vadībai jāņem vērā visu ieinteresēto personu vajadzība un vēlme apzināties īpašos izaicinājumus un izdevības, ko rada N&N. Jāizveido vispārīga atbildības kultūra, ņemot vērā izaicinājumus un izdevības, kas var rasties nākotnē un ko mēs šodien nevaram paredzēt.
      4.1.1.   Dalībvalstīm jāsadarbojas ar Komisiju, lai uzturētu atvērtu un plurālistisku forumu diskusijām par N&N pētniecību Kopienas līmenī – kā līdzekli, lai stimulētu sabiedrības debates par N&N pētniecību, veicinātu bažu un cerību identifikāciju un apspriešanu, kā arī lai atvieglotu iespējamo ierosmju un risinājumu rašanos. Dalībvalstīm jāpastiprina saziņa par guvumiem, riskiem un neskaidrībām, kas saistīti ar N&N pētniecību. Īpaša uzmanība jāvelta sabiedrības jaunākajiem un vecākajiem locekļiem.
      4.1.2.   Pienācīgi ievērojot intelektuālā īpašuma tiesības, dalībvalstis, N&N pētniecības finansēšanas organizācijas, pētniecības organizācijas un pētniekus mudina visas N&N zinātnes atziņas un saistīto informāciju (piemēram, attiecīgos standartus, norādes, marķējumus, ietekmes pētniecību, noteikumus un tiesību aktus) padarīt viegli pieejamu un saprotamu gan neprofesionāļiem, gan arī zinātniskajai kopienai.
      4.1.3.   Dalībvalstīm jāmudina privātās un valsts nozares laboratorijas dalīties ar labāko praksi N&N pētniecībā, pienācīgi ievērojot intelektuālā īpašuma aizsardzības principus.
      4.1.4.   N&N pētniecības organizācijām un pētniekiem jānodrošina, lai zinātniskos datus un rezultātus, pirms tos plaši izplata ārpus zinātniskās kopienas, pienācīgi būtu pārskatījuši speciālisti, lai nodrošinātu tādu datu un rezultātu skaidrību un līdzsvarotu noformējumu.
      4.1.5.   Ņemot vērā tās potenciālu, dalībvalstīm un N&N pētniecības organizācijām jānodrošina, lai N&N pētniecība notiktu augstākajā zinātniskās integritātes līmenī. Pret apšaubāmu N&N pētniecības praksi (kas nav tikai plaģiāts, falsifikācija un datu safabricēšana) jācīnās, jo tā var radīt risku veselībai, drošībai un videi, radīt neuzticību sabiedrībā un palēnināt no pētniecības gūto labumu izplatīšanu. Personām, kas ziņo par nepareizību pētniecībā, jāatrodas darba devēju un valsts vai reģionālo tiesību aktu aizsardzībā.
      4.1.6.   Dalībvalstīm jānodrošina, lai N&N pētniecībai piemērojamo esošo tiesību aktu un noteikumu piemērošanai tiktu veltīti attiecīgi cilvēku un finanšu resursi. Organizācijām, kas veic N&N pētniecības darbības, pārredzami jāpierāda, ka tās ievēro attiecīgos noteikumus.
      4.1.7.   Valsts un vietējām ētikas komitejām un kompetentajām iestādēm jānovērtē veids, kādā divējāda lietojuma nanotehnoloģijas pētniecībai piemēro ētikas pārskatīšanas prasības. Tām īpaši jāskatās, kā jebkuri iespējami ierobežojumi par informēto piekrišanu un par pētniecības rezultātu publicēšanu attiecībā uz cilvēku veselību ietekmē pamattiesības.
      Iekļaujošas pieejas veicināšana

                  4.1.8.

                  N&N pētniecības vispārējie virzieni jāizvēlas iekļaujošā veidā, atļaujot visām ieinteresētajām personām bagātināt iepriekšējās diskusijas par šādiem virzieniem.

                  4.1.9.

                  Dalībvalstis, N&N pētniecības finansēšanas organizācijas, pētniecības organizācijas un pētniekus mudina ņemt vērā – agrākajos posmos un piedaloties “tālredzības treniņos” – pētāmo tehnoloģiju un objektu ietekmi nākotnē. Tas varētu palīdzēt rast risinājumu, lai stātos pretī potenciālajai negatīvajai ietekmei, ko kādā vēlākā posmā rada jauna objekta vai tehnoloģijas izmantošana. Apspriedes ar attiecīgajām ētikas komitejām attiecīgā gadījumā ir tādu “tālredzības treniņu” daļa.

                  4.1.10.

                  N&N pētniecībai pašai jābūt atvērtai, lai tajā var dot ieguldījumu visas ieinteresētās personas, kuras jāinformē un jāatbalsta, lai tās sava uzdevuma un pilnvaru darbības jomā varētu aktīvi piedalīties pētniecības darbībās.

            Galvenās prioritātes

                  4.1.11.

                  Pētniecības iestādēm un standartizācijas organizācijām jācenšas pieņemt N&N standarta terminoloģiju, lai atvieglotu zinātnisko datu paziņošanu. Tām jāveicina standarta mērīšanas procedūras, kā arī atbilstoša references materiālu izmantošana, lai uzlabotu zinātnisko datu salīdzināmību.

                  4.1.12.

                  N&N pētniecības finansēšanas organizācijām attiecīga N&N pētniecības daļa jāvelta tam, lai izstrādātu riska novērtēšanas metodes un instrumentus, precizētu metroloģiju nanomērogā un izstrādātu standartizācijas darbības. Šajā kontekstā īpaša uzmanība jāvelta izstrādes paņēmieniem, lai novērtētu otrās paaudzes aktīvo nanostruktūru risku.

                  4.1.13.

                  Dalībvalstīm, N&N pētniecības finansēšanas organizācijām jāveicina N&N pētniecības jomas ar plašāko iespējamo pozitīvo ietekmi. Prioritāte jāsniedz tai pētniecībai, kuras mērķis ir aizsargāt sabiedrību un vidi, patērētājus un strādniekus, kā arī samazināt, uzlabot vai aizstāt eksperimentus ar dzīvniekiem.

                  4.1.14.

                  N&N pētniecības finansēšanas organizācijām jāveic un jāpublicē līdzsvaroti novērtējumi (kuru pamatā ir labākie pieejamie zinātniskie dati) par potenciālajiem izdevumiem, riskiem un labumiem pētniecības jomās, kas ir tiesīgas saņemt finansējumu.

            Aizliegums, ierobežojumi

                  4.1.15.

                  N&N pētniecības finansēšanas organizācijas nedrīkst finansēt pētniecību jomās, kas var ietvert pamattiesību vai ētikas pamatprincipu pārkāpšanu pētniecības vai izstrādes laikā (piemēram, mākslīgie vīrusi ar patogēnu potenciālu).

                  4.1.16.

                  N&N pētniecības organizācijas nedrīkst sākt pētniecību ar mērķi veikt ar ārstēšanu nesaistītu iejaukšanos cilvēka organismā, kas noved pie atkarības vai tikai pie neatļautas dopinga līdzekļu lietošanas.

                  4.1.17.

                  Tik ilgi, kamēr nav pieejami riska novērtējuma pētījumi par ilgtermiņa drošību, jāizvairās no pētniecības, kas ietver nanoobjektu apzinātu ievadīšanu cilvēka organismā, to iekļaušanu pārtikā (jo īpaši zīdaiņu pārtikā), barībā, rotaļlietās, kosmētikā un citos izstrādājumos, kas var novest pie nelabvēlīgas ietekmes uz cilvēkiem un vidi.

            4.2.   Pienācīga piesardzības ievērošana
      Ņemot vērā zinību trūkumu par nanoobjektu ietekmi uz vidi un veselību, dalībvalstīm jāpiemēro piesardzības princips, lai N&N pētniecības darbību gaitā aizsargātu ne tikai pētniekus, kas pirmie nonāks saskarē ar nanoobjektiem, bet arī profesionāļus, patērētājus, pilsoņus un vidi.
      4.2.1.   N&N pētniecībā iesaistītajiem studentiem, pētniekiem un pētniecības organizācijām jāveic specifiski veselības, drošības un vides pasākumi, kas pielāgoti apstrādājamo nanoobjektu īpatnībām. Specifiskas pamatnostādnes par ar nanoobjektu izraisīto patoloģiju novēršanu jāizstrādā saskaņā ar Kopienas Stratēģiju veselības aizsardzībai un drošībai darbā 2007.–2014. gadam (3).
      4.2.2.   N&N pētniecības organizācijām jāpiemēro esošā labā klasifikācijas un marķēšanas prakse. Turklāt, tā kā nanoobjektiem to izmēra dēļ var būt specifiskas īpašības, minētajām organizācijām ir jāveic sistēmu izpēte (ieskaitot, piemēram, specifisku piktogrammu izstrādi) ar mērķi informēt pētniekus un pārējās personas, kas pētniecības telpās var nonākt saskarē ar nanoobjektiem (piemēram, drošības dienesta darbiniekus un personālu, kas nodrošina avārijas likvidāciju), kā rezultātā viņi pienākumu veikšanas gaitā var veikt vajadzīgus un pienācīgus aizsardzības pasākumus.
      4.2.3.   Publiskajām un privātajām N&N pētniecības finansēšanas organizācijām jāpieprasa, lai kopā ar katru N&N pētniecības finansēšanas priekšlikumu tiktu iesniegts arī riska novērtējums.
      4.2.4.   N&N pētniecības finansēšanas organizāciju programmām jāietver pienācīgi ilga pārraudzība par N&N potenciālo ietekmi uz sociālo jomu, vidi un cilvēku veselību.
      Piesardzības principa piemērošanai jāietver trūkumu samazināšana zinātnes atziņās un līdz ar to jāveic turpmākas darbības šādu aspektu pētniecībā un attīstībā.
      4.2.5.   Pētniecības finansēšanas organizācijām pienācīga N&N pētniecības daļa jāvelta nanoobjektu izraisīto potenciālo risku izpratnei, jo īpaši attiecībā uz vidi un cilvēku veselību, iekļaujot visu nanoobjekta dzīves ciklu no radīšanas līdz pastāvēšanas beigām, tostarp arī otrreizēju pārstrādi.
      4.2.6.   N&N pētniecības organizācijām un pētniekiem jāsāk un jāsaskaņo specifiskas N&N pētniecības darbības, lai gūtu labāku izpratni par būtiskajiem bioloģiskajiem procesiem, kas iesaistīti mākslīgo vai dabīgo nanoobjektu toksikoloģijā un ekotoksikoloģijā. Pēc pienācīgas apstiprināšanas tiem ir plaši jāiepazīstina ar iegūtajiem datiem un secinājumiem par nanoobjektu bioloģisko ietekmi – vai tā būtu pozitīva, negatīva vai neitrāla.
      4.2.7.   N&N pētniecības finansēšanas organizācijām jāsāk un jāsaskaņo specifiskas pētniecības darbības, lai gūtu labāku izpratni par N&N radīto jauno jomu ētisko, juridisko un sociālo ietekmi. Īpaša uzmanība jāvelta informācijas un sakaru tehnoloģijām un biotehnoloģijai, kā arī konverģencei starp minētajām jomām un izziņas zinātnēm un N&N.
      4.3.   Plaša Rīcības kodeksa popularizēšana un pārraudzība
      4.3.1.   Dalībvalstīm jāatbalsta šā Rīcības kodeksa plaša popularizēšana, jo īpaši ar valsts un reģionālo publisko pētniecības finansēšanas organizāciju starpniecību.
      4.3.2.   Papildus šā Rīcības kodeksa pastāvēšanai N&N pētniecības finansēšanas organizācijām jāpārliecinās, ka N&N pētnieki zina par visiem attiecīgajiem tiesību aktiem, kā arī ētikas un sociālajām sistēmām.
      4.3.3.   Tā kā Rīcības kodeksa piemērošana jāpārrauga visā Kopienā, dalībvalstīm jāsadarbojas ar Komisiju, lai izstrādātu pienācīgus pasākumus, kā īstenot pārraudzību valsts līmenī un kā garantēt sinerģiju ar citām dalībvalstīm.

         (1)  Apvienoto Nāciju Organizācijas Tūkstošgades deklarācija, Ģenerālās asamblejas rezolūcija 55/2, 8.9.2000.

         (2)  Direktīva 2004/9/EK un Direktīva 2004/10/EK.

         (3)  COM(2007) 62, 21.2.2007.


title: Komisijas Ieteikums ( 2005. gada 8. decembris ) par noteiktu ar veselības aprūpes reformām saistītu jautājumu traktēšanu saskaņotajos patēriņa cenu indeksos atbilstoši Padomes Regulai (EK) Nr. 2494/95 un konkrētiem ar to saistītiem īstenošanas pasākumiem   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 324/94

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2005. gada 8. decembris)
   par noteiktu ar veselības aprūpes reformām saistītu jautājumu traktēšanu saskaņotajos patēriņa cenu indeksos atbilstoši Padomes Regulai (EK) Nr. 2494/95 un konkrētiem ar to saistītiem īstenošanas pasākumiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2005/881/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Nīderlandē no 2006. gada janvāra tiks veikta reforma veselības aprūpes apdrošināšanas sistēmā. Jauna obligātās sociālās apdrošināšanas pamata shēma attieksies uz lielu daļu visu iedzīvotāju veselības aprūpes, un paredzams, ka apmēram 37,5 % no kopējā iedzīvotāju skaita būs jāpārorientējas no privātajām apdrošināšanas shēmām uz jauno sociālās apdrošināšanas shēmu (turpmāk tekstā – “reforma”).

               (2)

               Reforma ievieš būtiskas pārmaiņas veselības aprūpes sistēmas organizācijā un institucionālajā struktūrā. Saskaņotajos patēriņa cenu indeksos (SPCI) tā jātraktē atbilstoši, saskaņā ar SPCI tiesisko regulējumu un jo īpaši ar šādām regulām:

                           —

                           ar Padomes 1995. gada 23. oktobra Regulu (EK) Nr. 2494/95 par saskaņotajiem patēriņa cenu indeksiem (1) un jo īpaši ar tās 4. pantu, 5. panta 3. punktu, 8. panta 3. punktu, 9. un 12. pantu,

                           —

                           ar Komisijas 1996. gada 9. septembra Regulas (EK) Nr. 1749/96 par sākotnējiem īstenošanas pasākumiem Padomes Regulai (EK) Nr. 2494/95 par saskaņotajiem patēriņa cenu indeksiem (2) 2. un 4. pantu un Ia pielikumu, jo īpaši ar 16. un 17. zemsvītras piezīmi,

                           —

                           ar Komisijas 1997. gada 10. decembra Regulu (EK) Nr. 2454/97, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2494/95 izpildei attiecībā uz minimālajiem SPCI svēruma kvalitātes standartiem (3),

                           —

                           ar Komisijas 1999. gada 23. jūlija Regulas (EK) Nr. 1617/1999, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2494/95 īstenošanai attiecībā uz obligātiem standartiem par apdrošināšanas traktējumu Saskaņotajā patēriņa cenu indeksā un ar ko groza Komisijas Regulu (EK) Nr. 2214/96 (4), 2. un 3. pantu,

                           —

                           ar Padomes 1999. gada 8. oktobra Regulas (EK) Nr. 2166/1999, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EK) Nr. 2494/95 īstenošanai attiecībā uz obligātajiem produktu apstrādes standartiem (obligātajiem produktu traktējuma standartiem) veselības aizsardzības, izglītības un sociālās aizsardzības nozarēs Saskaņotajā patēriņa cenu indeksā (5), 4. pantu,

                     un tā, lai izveidotie SPCI būtu salīdzināmi, ticami un atbilstīgi.

               (3)

               SPCI tiesiskajā regulējumā nav norāžu tieši uz konkrēto reformu, kas paredz būtiskas izmaiņas noteikumos, kuri reglamentē atbilstību sociālās apdrošināšanas programmām un to pieejamību. Ņemot vērā iespējamo ietekmi uz SPCI un tās radīto nedrošību lietotājiem, Komisija uzskata, ka ir jāpublicē ieteikums par to, kā traktēt reformu saskaņotajos patēriņa cenu indeksos, lai darītu skaidrākus noteikumus par SPCI.

               (4)

               SPCI tiesiskais regulējums paredz, ka inflācijas novērtēšanai SPCI jāņem vērā cenu izmaiņas no nulles cenām līdz pozitīvām cenām un otrādi. Atsevišķi šī prasība varētu norādīt uz to, ka reformas dēļ SPCI liecinās par ļoti būtisku inflācijas samazināšanos. Tomēr saistībā ar šo reformu Komisija (Eurostat) uzskata, ka šāds traktējums tādu cenu veidošanas darījumu dēļ, kas pamatoti ar dažādām vērtēšanas procedūrām, atspoguļotu nepamatotas cenu izmaiņas.

               (5)

               Veselības aprūpes izmaksu vērtējums Saskaņotajā patēriņa cenu indeksā (COICOP/SPCI 06) (6) ir atkarīgs no veselības apdrošināšanas traktējuma (COICOP/SPCI 12.5.3).

               (6)

               Sociālā apdrošināšana neietilpst mājsaimniecību galīgā monetārā patēriņa izdevumos ne pirms, ne pēc reformas. Reforma rezultātā būtiski samazinās to iedzīvotāju skaitu, uz kuriem attiecas privātās apdrošināšanas shēmas.

               (7)

               Ar veselības aprūpi saistītā patēriņa apjomi uz vienu iedzīvotāju salīdzinājumā ar attiecīgajiem patēriņa apjomiem pamata vai atskaites periodā principā nemainās, bet noteikumos, kas attiecas uz atbilstību sociālās apdrošināšanas shēmām un to pieejamību, veikto izmaiņu rezultātā salīdzināmajos periodos mainās patērētāju sastāvs un vērtēšanas koncepcija.

               (8)

               Tādējādi patērētāju pārorientēšanās uz jauno sociālās veselības apdrošināšanas shēmu, sākot no janvāra, kurā reformu sāks piemērot, SPCI praktiski neietekmēs.

               (9)

               Komisija uzskata, ka minētais traktējums neliek apšaubīt iepriekšējo traktējumu, kas piemērots cenu izmaiņām no nulles cenām līdz pozitīvām cenām un otrādi (piem., televīzijas licences atcelšana 2000. gadā un 2004. gada veselības apdrošināšanas reforma Nīderlandē vai 2004. gada veselības aprūpes reforma Vācijā).

               (10)

               Komisija (Eurostat) ir ņēmusi vērā galveno SPCI lietotāju un nacionālo SPCI ekspertu atzinumus par iepriekš minēto,

         AR ŠO IESAKA:

               1)

               Veidojot SPCI, patēriņa preču izmaiņas nevajadzētu vērtēt vienkārši kā rezultātu izmaiņām noteikumos, kas attiecas uz atbilstību veselības sociālās apdrošināšanas shēmām un to pieejamību. SPCI drīzāk būtu jāliecina par cenu izmaiņām vienā un tajā pašā shēmā un cenu izmaiņām, kas radušās cenu veidošanas noteikumu izmaiņu dēļ vienā un tajā pašā shēmā.

               2)

               Cenām un veselības apdrošināšanas un veselības aprūpes izdevumu svērumiem jābūt savstarpēji saskaņotiem – arī laika ziņā.

               3)

               Lai SPCI būtu precīzi un atbilstīgi, šī reforma un arī citas reformas, kas atbilst iepriekš minētajam raksturojumam, jāvērtē, koriģējot svērumu un aprēķinot ķēžu indeksus:

                           a)

                           veselības apdrošināšanai vai veselības apdrošināšanai ietvaros starp iepriekšējo decembri un janvāri, kurā reformu sāk piemērot;

                           b)

                           veselības aprūpes izdevumiem vai veselības aprūpes izdevumu ietvaros starp iepriekšējo decembri un janvāri, kurā reformu sāk piemērot. Tādējādi šis traktējums ir atbilstīgs veselības apdrošināšanas traktējumam.

               4)

               Šis ieteikums jāievēro iestādēm, kas veido SPCI, ņemot vērā katras konkrētās reformas apstākļus.

               5)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2005. gada 8. decembrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Joaquín ALMUNIA

      (1)  OV L 257, 27.10.1995., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (2)  OV L 229, 10.9.1996., 3. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 708/2005 (OV L 274, 20.10.2005., 9. lpp.).

      (3)  OV L 340, 11.12.1997., 24. lpp.

      (4)  OV L 192, 24.7.1999., 9. lpp.

      (5)  OV L 266, 14.10.1999., 1. lpp.

      (6)  Individuālā patēriņa klasifikācija pēc mērķa, kas pielāgota SPCI vajadzībām (COICOP/SPCI).


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Zviedrijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas 2017. gada konverģences programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/119

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Zviedrijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas 2017. gada konverģences programmu
   (2017/C 261/26)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Zviedrija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (2)

               2017. gada ziņojums par Zviedriju tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Zviedrijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenots Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtais konkrētai valstij adresētais ieteikums, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Zviedrijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2017. gada 22. februārī. Komisijas veiktā analīze ļāva secināt, ka Zviedrijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Jo īpaši pastāvīgs mājokļu cenu pieaugums no jau tā pārāk augstu novērtēta līmeņa apvienojumā ar mājsaimniecību parāda pastāvīgu pieaugumu rada haotiskas korekcijas risku. Lai gan bankas šķiet pietiekami kapitalizētas, haotiskas korekcijas varētu skart arī finanšu sektoru, jo bankas aizvien vairāk iesaistās mājsaimniecību hipotēku nozarē. Šāda situācija varētu skart arī kaimiņvalstis, jo Zviedrijas banku grupām ir sistēmiska nozīme Ziemeļvalstu un Baltijas valstu reģionā. Zviedrijas iestādes ir labi informētas par pieaugošajiem riskiem, un pēdējos gados ir veikti pasākumi, lai iegrožotu hipotekāro parādu pieaugumu un veicinātu mājokļu būvniecību. Tomēr līdz šim īstenotie politikas pasākumi nav bijuši pietiekami, lai novērstu ekonomikas pārkaršanu mājokļu nozarē. Kopumā politikas nepilnības saglabājas ar mājokļiem saistīto nodokļu jomā, makroprudenciālajā satvarā, trūkumu novēršanā saistībā ar jaunu mājokļu piedāvājumu un šķēršļiem efektīvai esošo mājokļu izmantošanai.

               (3)

               Zviedrija 2017. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada konverģences programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Zviedrija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada konverģences programmā plāno 2017. gadā panākt pārpalikumu 0,3 % apmērā no IKP un arī turpmāk visā programmas periodā izpildīt vidēja termiņa budžeta mērķi, proti, panākt strukturālo deficītu 1 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2017. gada konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies līdz 39,5 % 2017. gadā un turpinās samazināties līdz 31,4 % 2020. gadā. Stabila ekonomikas izaugsme un stabilas publiskās finanses ir noteiktas par galvenajiem virzītājspēkiem vispārējās valdības parāda attiecības pret IKP samazināšanai. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance uzrādīs pārpalikumu 0,4 % apmērā no IKP 2017. gadā un pārpalikumu 0,8 % no IKP 2018. gadā, pārsniedzot vidēja termiņa budžeta mērķi. Pamatojoties uz 2017. gada konverģences programmas izvērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka Zviedrija 2017. un 2018. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (6)

               Mājsaimniecību parāds turpināja palielināties no jau tā augsta līmeņa. Mājsaimniecību parāds pieauga par 7,1 % 2016. gadā, tuvojoties 86 % no IKP un aptuveni 180 % no izmantojamiem ienākumiem, ko galvenokārt veicināja lielāki hipotekārie aizņēmumi saistībā ar pastāvīgu mājokļu cenu pieaugumu. Parāda līmeņu sadalījums ir kļuvis arvien nevienmērīgāks, un ir palielinājusies nesen hipotekāro aizdevumu saņēmušo mājsaimniecību daļa (16,4 % 2016. gadā); tās aizņēmušās līdz pat 600 % no saviem izmantojamajiem ienākumiem. Valdība ir veikusi dažus būtiskus makroprudenciālās uzraudzības pasākumus, tostarp 2016. gadā ieviešot jaunu hipotekāro aizdevumu amortizācijas prasību, bet vēl nav skaidrs, vai tiem būs pietiekama ietekme vidējā termiņā. Valdība 2017. gada februārī sāka likumdošanas procesu, lai palielinātu makroprudenciālās uzraudzības iestādes juridiskās pilnvaras nolūkā nodrošināt, ka nākotnē iestāde var laikus ieviest potenciālus makroprudenciālos pasākumus un izmantot plašāku instrumentu klāstu. Paredzēts, ka leģislatīvie grozījumi stāsies spēkā līdz 2018. gada februārim. Fiskālo stimulu pielāgošana, piemēram, pakāpeniski ierobežojot nodokļu atskaitījumu no hipotekārajiem procentu maksājumiem vai palielinot regulārus īpašuma nodokļus, palīdzētu novērst mājsaimniecību parāda pieaugumu, bet valdība nav panākusi nekādu progresu šajā jautājumā.

               (7)

               Zviedrija ir piedzīvojusi strauju un pastāvīgu mājokļu cenu pieaugumu kopš 1990. gadu vidus. Mājokļu cenas turpināja strauji un pastāvīgi pieaugt, jo īpaši galvenajās pilsētu teritorijās. Galvenie virzītājspēki ir izdevīgi nodokļu režīmi, ko piemēro mājokļu iegādei un hipotekārajam parādam, atbalstoši kreditēšanas nosacījumi apvienojumā ar salīdzinoši zemām hipotekāro aizdevumu amortizācijas likmēm un esošo mājokļu piedāvājuma trūkumu. Šis trūkums ir saistīts ar strukturālām nepilnībām mājokļu tirgū. Mājokļu būvniecība turpināja pieaugt, bet tā joprojām ievērojami atpaliek no jaunām būvniecības vajadzībām. Valdības 22 punktu plānā attiecībā uz mājokļu tirgu ir noteikti daži mājokļu trūkuma pamatā esoši faktori, tostarp pasākumi, ar ko palielina būvniecībai pieejamās zemes apjomu, samazina būvniecības izmaksas un saīsina plānošanas procesa laiku. Tomēr dažām citām strukturālām nepilnībām, tostarp vājai konkurencei būvniecības nozarē, nav pievērsta pienācīga uzmanība. Mājokļu trūkumu vēl vairāk saasina šķēršļi, kas kavē esošo mājokļu efektīvu izmantošanu. Zviedrijas stingri regulētais īres tirgus rada atkarību un “piederīgo/nepiederīgo” sekas, taču nav veikti būtiski politikas pasākumi, lai ieviestu lielāku elastību īres maksas noteikšanā. Īpašnieku apdzīvotu mājokļu tirgū salīdzinoši lieli kapitāla pieauguma nodokļi samazina mājokļu īpašnieku mobilitāti. Tika ieviesta pagaidu reforma attiecībā uz kapitāla pieauguma nodokļu atlikšanas noteikumiem par nekustamā īpašuma darījumu, bet tai, iespējams, būs ierobežota ietekme. Pieejamu un cenu ziņā pieņemamu mājokļu trūkums var ierobežot arī darba tirgus mobilitāti un migrantu efektīvu integrāciju darba tirgū un veicināt paaudžu nevienlīdzību.

               (8)

               2016. gadā Zviedrijā bija viens no augstākajiem nodarbinātības rādītājiem Savienībā (81,2 %) un viens no zemākajiem ilgstoša bezdarba līmeņiem. Tomēr joprojām pastāv problēmas, piemēram, saistībā ar mazkvalificētu cilvēku un trešo valstu migrantu integrēšanu darba tirgū un ārpus ES dzimušo sieviešu nodarbinātības ievērojamās atšķirības samazināšanu. Zviedrija ir īstenojusi ievērojamus centienus patvēruma meklētāju uzņemšanā un bēgļu un citu imigrantu integrācijā. Šķiet, ir iespējami turpmāki uzlabojumi, jo 2016. gadā tikai viena trešdaļa ievadprogrammas dalībnieku bija nodarbināti vai izglītojās 90 dienas pēc programmas pabeigšanas, un joprojām trūkst visaptverošas pieejas un pārvaldības attiecībā uz kvalifikāciju atbilstošu atzīšanu.

               (9)

               Saskaņā ar ESAO Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas (PISA) 2015. gada pētījumu pamatprasmju līmenis 15 gadu vecuma grupā ir uzlabojies pēc gadiem ilgas rezultātu pasliktināšanās. Tomēr to skolēnu daļa, kuriem ir sliktas sekmes, joprojām ir ap vidējo Savienības rādītāju, un ir palielinājušās rezultātu atšķirības saistībā ar skolēnu sociālekonomiskajiem apstākļiem. Pasākumi, ko valdība sāka īstenot, lai uzlabotu skolēnu sekmes un vienlīdzību, ir ciešāk jāuzrauga – kopā ar iniciatīvām, kuru mērķis ir skolu sistēmā integrēt nesen ieradušos migrantu skolēnus.

               (10)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Zviedrijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada konverģences programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Zviedrijai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Zviedrijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (11)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada konverģences programmu un uzskata (4), ka ir sagaidāms, ka Zviedrija ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (12)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada konverģences programmu. Tās ieteikumi, kas sniegti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 1. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Zviedrijai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Novērst riskus, kas saistīti ar mājsaimniecību parādu, jo īpaši pakāpeniski samazinot nodokļu atskaitījumu no hipotekārajiem procentu maksājumiem vai palielinot regulārus īpašuma nodokļus, tajā pašā laikā ierobežojot aizdevumus ar pārmērīgu parāda attiecības pret ienākumiem līmeni. Veicināt investīcijas mājokļos un uzlabot mājokļu tirgus efektivitāti, tostarp ieviešot lielāku elastīgumu īres cenu noteikšanā un pārskatot kapitāla pieauguma nodokļa sistēmu.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (4)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2013. gada 27. novembris ) par aizdomās turētu un apsūdzētu personu tiesībām uz juridisko palīdzību kriminālprocesā

text:
               24.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/11

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2013. gada 27. novembris)
   par aizdomās turētu un apsūdzētu personu tiesībām uz juridisko palīdzību kriminālprocesā
   2013/C 378/03
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Šā ieteikuma mērķis ir nostiprināt aizdomās turētu un apsūdzētu personu tiesības uz juridisko palīdzību kriminālprocesā un pieprasīto personu tiesības Eiropas apcietināšanas ordera procesā saskaņā ar Padomes Pamatlēmumu 2002/584/TI (1), lai papildinātu un padarītu efektīvas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2013/48/ES (2) paredzētās tiesības uz advokāta palīdzību.

               (2)

               Tiesības uz juridisko palīdzību kriminālprocesā ir nostiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Harta) 47. panta 3. punktā un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (ECK) 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā. Tās ir atzītas arī Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 14. panta 3. punkta d) apakšpunktā. Pamatprincipi, uz kuriem būtu jābalstās juridiskās palīdzības sistēmām, ir izklāstīti Apvienoto Nāciju Organizācijas Principos un pamatnostādnēs par juridiskās palīdzības pieejamību kriminālprocesā, ko Ģenerālā asambleja pieņēma 2012. gada 20. decembrī.

               (3)

               Tiesību uz advokāta palīdzību tvērums un saturs ir noteikts Direktīvā 2013/48/ES, un nekas no šajā ieteikumā minētā nav uzskatāms par minētajā direktīvā paredzēto tiesību ierobežojumu.

               (4)

               Aizdomās turētai vai apsūdzētai personai kriminālprocesā ir tiesības uz advokāta palīdzību no brīža, kad kompetentās iestādes ar oficiālu paziņojumu vai citādi ir personai darījušas zināmu, ka tā tiek turēta aizdomās vai ir apsūdzēta par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, un neatkarīgi no tā, vai personai ir atņemta brīvība. Tās piemēro līdz procesa noslēgumam, ar ko saprot galīgu jautājuma izšķiršanu par to, vai aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir izdarījusi noziedzīgo nodarījumu, tostarp attiecīgajā gadījumā notiesāšanu un pārsūdzībā pieņemto nolēmumu. Tiesības uz juridisko palīdzību būtu jāpiemēro tādā pašā laikposmā.

               (5)

               Ar jēdzienu “advokāts” šajā ieteikumā apzīmē jebkuru personu, kura saskaņā ar valsts tiesību aktiem, tostarp pēc akreditācijas, ko veikusi pilnvarota iestāde, ir kvalificēta un tiesīga sniegt juridiskas konsultācijas un juridiskos pakalpojumus aizdomās turētām vai apsūdzētām personām.

               (6)

               “Juridiskā palīdzība” ir finansējums un pakalpojumi, ko sniedz dalībvalsts, nodrošinot tiesību uz advokāta palīdzību efektīvu izmantošanu. Finansējumam būtu jāsedz kriminālprocesā aizdomās turēto un apsūdzēto personu un Eiropas apcietināšanas ordera procesā pieprasīto personu aizstāvības un procesa izdevumi.

               (7)

               Aizdomās turētajām vai apsūdzētajām personām un pieprasītajām personām, kurām nav pietiekamu finanšu līdzekļu, lai segtu visus aizstāvības un procesa izdevumus vai daļu no tiem, būtu jāvar saņemt juridisko palīdzību, ciktāl šāda palīdzība ir nepieciešama taisnīguma interesēs.

               (8)

               Kā noteikts Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā, aizdomās turētajai vai apsūdzētajai personai nevajadzētu būt pienākumam pierādīt tādā līmenī, ka vairs nepastāv pamatotas šaubas, to, ka tās finanšu līdzekļi ir nepietiekami. Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir lēmusi, ka, lai noteiktu, vai “taisnīguma interesēs” ir nepieciešama juridiskās palīdzības sniegšana, būtu jāņem vērā šādi nekumulatīvi kritēriji: nodarījuma smagums, iespējamā soda bargums, lietas sarežģītība vai aizdomās turētās vai apsūdzētās personas personiskā situācija.

               (9)

               Turklāt Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir lēmusi, ka gadījumā, ja ir iespējama brīvības atņemšana, ir uzskatāms, ka taisnīguma interešu kritērijs principā ir izpildīts.

               (10)

               Lēmums par to, vai juridiskā palīdzība tiek vai netiek piešķirta, būtu jāpieņem pietiekami laicīgi, lai aizdomās turētā vai apsūdzētā persona varētu izklāstīt aizstāvības lietu konkrētā un efektīvā veidā.

               (11)

               Ņemot vērā juridisko profesiju neatkarību, aizstāvības īstenošana pamatā ir jautājums starp aizdomās turēto vai apsūdzēto personu vai pieprasīto personu un tās pārstāvi. Lai nodrošinātu, ka juridiskie pakalpojumi, ar ko garantē tiesības uz taisnīgu tiesu, būtu augstā profesionālā kvalitātē, dalībvalstīm būtu jāizveido efektīvas sistēmas juridisko palīdzību sniedzošo advokātu pakalpojumu vispārējās kvalitātes nodrošināšanai. Šajā nolūkā dalībvalstīm būtu jāizveido juridisko palīdzību sniedzošo advokātu akreditācijas sistēmas. Jebkurā gadījumā dalībvalstīm būtu jānodrošina rīcība gadījumā, ja trūkumi juridiskās palīdzības pakalpojumos ir acīmredzami vai uz tiem pietiekamā mērā ir vērsta dalībvalstu uzmanība.

               (12)

               Aizstāvību īstenojošiem advokātiem, kā arī amatpersonām, kuras ir iesaistītas lēmumu pieņemšanā par tiesībām uz juridisko palīdzību, piemēram, prokuroriem, tiesnešiem un juridiskās palīdzības dienestu darbiniekiem, vajadzētu saņemt pietiekamu apmācību, lai veicinātu tiesības uz juridiskās palīdzības efektīvu pieejamību.

               (13)

               Ņemot vērā uzticēšanās svarīgumu advokāta un klienta attiecībās, kompetentajām iestādēm, ciktāl iespējams, būtu jāņem vērā aizdomās turētās vai apsūdzētās personas prioritātes un vēlmes attiecībā uz juridisko palīdzību sniedzošā advokāta izvēli. Tomēr Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā ir atzīts, ka šīs vēlmes var neņemt vērā, ja ir pamatoti un pietiekami iemesli pieņemt, ka tas ir nepieciešams taisnīguma interesēs.

               (14)

               Šajā ieteikumā ir ievērotas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā atzītās pamattiesības un principi. Jo īpaši šā ieteikuma mērķis ir veicināt tiesības uz brīvību, tiesības uz taisnīgu tiesu un tiesības uz aizstāvību. Tas būtu attiecīgi jāinterpretē un jāīsteno.

               (15)

               Ciktāl Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ir ietvertas tiesības, kuras atbilst Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā garantētajām tiesībām, šo tiesību nozīme un apjoms ir tāds pats kā minētajā konvencijā noteiktajām tiesībām. Tādējādi atbilstošie šā ieteikuma noteikumi būtu jāinterpretē un jāīsteno veidā, kas atbilst šīm tiesībām, kā tās interpretētas Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā.

               (16)

               Dalībvalstīm būtu jāinformē Komisija par darbībām, kas veiktas šā ieteikuma īstenošanai.

               (17)

               Komisijai 48 mēnešus pēc šā ieteikuma paziņošanas būtu jānovērtē, vai ir vajadzīgi turpmāki pasākumi, tostarp leģislatīvi akti, lai nodrošinātu šā ieteikuma mērķu pilnīgu sasniegšanu,

         IESAKA.
   1.   IEDAĻA

      PRIEKŠMETS UN DARBĪBAS JOMA

               1.

               Šis ieteikums attiecas uz aizdomās turētu un apsūdzētu personu tiesībām uz juridisko palīdzību kriminālprocesā un pieprasīto personu tiesībām uz juridisko palīdzību Eiropas apcietināšanas ordera procesā nolūkā nodrošināt efektīvas tiesības uz advokāta palīdzību saskaņā ar Direktīvu 2013/48/ES.

               2.

               Aizdomās turētām un apsūdzētām personām kriminālprocesā vajadzētu būt tiesībām uz juridisko palīdzību no brīža, kad tās tiek turētas aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu. Šīs tiesības būtu jāpiemēro līdz procesa noslēgumam.

         2.   IEDAĻA

      TIESĪBAS UZ JURIDISKO PALĪDZĪBU

      Tiesības uz juridisko palīdzību

               3.

               Dalībvalstīm vajadzētu veikt piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu, ka aizdomās turētām vai apsūdzētām personām un pieprasītajām personām ir tiesības saņemt efektīvu juridisko palīdzību nolūkā garantēt tiesības uz taisnīgu tiesu saskaņā ar šo ieteikumu.

               4.

               Aizdomās turētām vai apsūdzētām personām un pieprasītajām personām vajadzētu piešķirt juridisko palīdzību vismaz tādos gadījumos, ja tām nav pietiekamu finanšu līdzekļu, lai segtu dažus vai visus aizstāvības un procesa izdevumus, to mantisko apstākļu dēļ (“līdzekļu pārbaude”) un/vai ja tas ir nepieciešams taisnīguma interesēs (“lietas apstākļu pārbaude”).

               5.

               Būtu jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai aizdomās turētām vai apsūdzētām personām un pieprasītajām personām padarītu pieejamu un saprotamu visu vajadzīgo informāciju par juridisko palīdzību kriminālprocesā, tai skaitā informāciju par to, kā un kur pieteikties šādai palīdzībai, pārredzamus kritērijus par to, kādos gadījumos persona kvalificējas juridiskai palīdzībai, kā arī informāciju par iespējām iesniegt sūdzību gadījumā, ja juridiskā palīdzība netiek piešķirta vai juridisko palīdzību sniedzošā advokāta pakalpojumi nav pietiekami.

      Līdzekļu pārbaude

               6.

               Ja izvērtējot, vai personai ir tiesības uz juridisko palīdzību, tiek piemērots pietiekamu finanšu līdzekļu kritērijs (līdzekļu pārbaude), būtu jāņem vērā pieprasītāja mantiskie apstākļi, balstoties uz objektīviem faktoriem, piemēram, ienākumiem, kapitālu, ģimenes stāvokli, dzīves līmeni un aizstāvības advokāta izmaksām. Ja juridiskā palīdzība paredzēta bērnam, būtu jāņem vērā bērna manta, nevis bērna vecāku vai personas, kurai ir vecāku atbildība, manta.

               7.

               Ja līdzekļu pārbaudē tiek ņemti vērā ģimenes mājsaimniecības ienākumi, taču starp ģimenes locekļiem pastāv strīds vai tiem nav līdzvērtīgas piekļuves ģimenes ienākumiem, būtu jāņem vērā tikai tās personas ienākumi, kura pieprasījusi juridisko palīdzību.

               8.

               Nosakot, vai aizdomās turētajām vai apsūdzētajām vai pieprasītajām personām nav pietiekamu finanšu līdzekļu, būtu jāņem vērā visi attiecīgie apstākļi.

               9.

               Ja dalībvalsts nosaka slieksni, kuru pārsniedzot tiek pieņemts, ka persona ir daļēji vai pilnībā spējīga segt aizstāvības un procesa izdevumus, nosakot šo slieksni, būtu jāņem vērā 6. punktā izklāstītie faktori. Turklāt šādam slieksnim nevajadzētu liegt personām, kuras šo slieksni pārsniedz, saņemt juridisko palīdzību attiecībā uz dažiem vai visiem izdevumiem, ja tām nav pietiekamu finanšu līdzekļu attiecīgajā lietā.

               10.

               Aizdomās turētām vai apsūdzētām personām un pieprasītajām personām nevajadzētu būt pienākumam pierādīt tādā līmenī, ka vairs nepastāv pamatotas šaubas, to, ka tām nav pietiekamu finanšu līdzekļu, lai segtu aizstāvības un procesa izdevumus.

      Lietas apstākļu pārbaude

               11.

               Ja tiek piemērota prasība, saskaņā ar kuru tiek pārbaudīts, vai juridiskā palīdzība ir nepieciešama taisnīguma interesēs (lietas apstākļu pārbaude), tam būtu jāietver izvērtējums par lietas sarežģītību, aizdomās turētās vai apsūdzētās personas vai pieprasītās personas sociālo un personisko situāciju, nodarījuma smagumu un iespējamā soda bargumu. Būtu jāapsver visi attiecīgie apstākļi.

               12.

               Situācijās, kurās persona tiek turēta aizdomās vai ir apsūdzēta par noziedzīgu nodarījumu, par kuru var piemērot ar brīvības atņemšanu saistītu sodu, un situācijās, kurās juridiskā pārstāvība ir obligāta, būtu jāuzskata, ka juridiskās palīdzības piešķiršana ir taisnīguma interesēs.

               13.

               Ja juridiskā palīdzība aizdomās turētām vai apsūdzētām personām vai pieprasītajām personām tiek piešķirta, balstoties uz lietas apstākļu pārbaudi, juridiskās palīdzības izmaksas var atgūt galīgas notiesāšanas gadījumā ar nosacījumu, ka personai atgūšanas brīdī ir pietiekami līdzekļi, ko nosaka saskaņā ar 6. līdz 10. punktu.

      Lēmumi par juridiskās palīdzības pieprasījumiem

               14.

               Lēmumi par to, vai piešķirt juridisko palīdzību, būtu bez kavēšanās jāpieņem neatkarīgai iestādei, rīkojoties laikposmā, kas ļauj aizdomās turētajām vai apsūdzētajām personām un pieprasītajām personām efektīvi un konkrēti sagatavot savu aizstāvību.

               15.

               Aizdomās turētajām vai apsūdzētajām personām un pieprasītajām personām vajadzētu būt tiesībām uz tādu lēmumu pārskatīšanu, ar kuriem viņu juridiskās palīdzības pieprasījumu noraida pilnībā vai daļēji.

               16.

               Ja pieprasījumi tiek noraidīti pilnībā vai daļēji, noraidīšanas pamatojums būtu jāsniedz rakstveidā.

         3.   IEDAĻA

      JURIDISKĀS PALĪDZĪBAS EFEKTIVITĀTE UN KVALITĀTE

      Juridisko pakalpojumu kvalitāte, kas sniegti juridiskās palīdzības sistēmu ietvaros

               17.

               Juridiskajiem pakalpojumiem, kas sniegti juridiskās palīdzības sistēmu ietvaros, vajadzētu būt augstas kvalitātes, lai nodrošinātu procesa taisnīgumu. Šajā nolūkā visās dalībvalstīs būtu jāizveido sistēmas, ar kurām nodrošina juridisko palīdzību sniedzošo advokātu kvalitāti.

               18.

               Būtu jāizveido mehānismi, kas ļauj kompetentajām iestādēm aizstāt juridisko palīdzību sniedzošos advokātus vai pieprasīt tiem izpildīt savus pienākumus gadījumā, ja šie advokāti nesniedz pienācīgus juridiskos pakalpojumus.

      Akreditācija

               19.

               Katrai dalībvalstij būtu jāizveido un jāuztur juridisko palīdzību sniedzošo advokātu akreditācijas sistēma.

               20.

               Dalībvalstis tiek aicinātas noteikt kritērijus juridisko palīdzību sniedzošo advokātu akreditācijai, ņemot vērā paraugpraksi.

      Apmācība

               21.

               Darbiniekiem, kuri ir iesaistīti lēmumu pieņemšanā par juridisko palīdzību kriminālprocesā, vajadzētu saņemt pienācīgu apmācību.

               22.

               Lai nodrošinātu augstas kvalitātes juridiskās konsultācijas un pakalpojumus, būtu jāveicina juridisko palīdzību sniedzošo advokātu apmācība un apmācības programmu izstrāde.

               23.

               Juridisko palīdzību sniedzošo advokātu akreditācija būtu pēc iespējas jāsaista ar pienākumu piedalīties profesionālas tālākapmācības pasākumos.

      Juridisko palīdzību sniedzošo advokātu iecelšana

               24.

               Valsts juridiskās palīdzības sistēmās, izvēloties juridisko palīdzību sniedzošo advokātu, būtu pēc iespējas jāņem vērā aizdomās turēto vai apsūdzēto personu un pieprasīto personu prioritātes un vēlmes.

               25.

               Juridiskās palīdzības sistēmai būtu jācenšas nodrošināt, lai juridisko pārstāvību bez pārtraukumiem veiktu viens un tas pats advokāts, ja aizdomās turētā vai apsūdzētā, vai pieprasītā persona to vēlas.

               26.

               Būtu jāievieš pārredzami un pārbaudāmi mehānismi, lai nodrošinātu, ka aizdomās turētās vai apsūdzētās personas un pieprasītās personas bez nepamatotas iejaukšanās var izdarīt uz informāciju balstītu izvēli par juridiskajiem pakalpojumiem, pamatojoties uz juridiskās palīdzības sistēmu.

         4.   IEDAĻA

      DATU VĀKŠANA UN UZRAUDZĪBA

      Datu vākšana

               27.

               Dalībvalstīm būtu jāvāc dati par visiem attiecīgajiem jautājumiem saistībā ar šā ieteikuma īstenošanas pasākumiem.

      Uzraudzība

               28.

               Dalībvalstīm vajadzētu (36 mēnešu laikā pēc šī ieteikuma paziņošanas) informēt Komisiju par pasākumiem, kas veikti šī ieteikuma īstenošanai.

         5.   IEDAĻA

      NOBEIGUMA NOTEIKUMI

               29.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2013. gada 27. novembrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Viviane REDING

      (1)  Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Direktīva 2013/48/ES par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm (OV L 294, 6.11.2013., 1. lpp.).