title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Spānijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Spānijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/81

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Spānijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Spānijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/24
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju “Eiropa 2020”, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Spānijas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Spānijas atjaunināto stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2012. gada 14. februārī pieņēma brīdinājuma mehānismu ziņojumu, kurā tā noteica Spāniju kā vienu no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes veicināšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, ekonomikā atjaunot normālus kreditēšanas nosacījumus, veicināt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā aicināja paktā “Euro plus” iesaistītās dalībvalstis programmās iekļaut papildu saistības, koncentrējoties uz dažām svarīgākajām reformām, kas tiek īstenotas noteiktajā laikā un sniedz izmērāmus rezultātus, lai sasniegtu pakta mērķus.

               (9)

               Spānija 2012. gada 30. aprīlī iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz 2012.–2015. gadu, un 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību. Komisija padziļinātajā pārskatā, ko sagatavo saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu, izvērtēja, vai Spāniju skar makroekonomiskā nelīdzsvarotība. Komisija padziļinātajā pārskatā secināja, ka Spānijā pastāv nelīdzsvarotība, kas gan nav pārmērīga, taču ir bez kavēšanās jānovērš.

               (10)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktu, Padome uzskata, ka programmas pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir lielā mērā ticams attiecībā uz 2012. gadu un optimistisks attiecībā uz turpmāku laikposmu. Saskaņā ar Komisijas dienestu aplēsēm 2012. gada pavasara prognozē IKP pieaugums būs – 1,8 % 2012. gadā un – 0,3 % 2013. gadā, savukārt stabilitātes programmā tas norādīts attiecīgi kā – 1,7 % un 0,2 %. Saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru stabilitātes programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2013. gadam samazināt vispārējās valdības budžeta deficītu zem 3 % no IKP atsauces vērtības, kas galvenokārt balstās uz izdevumu ierobežošanu, tomēr ir arī daži ieņēmumus palielinoši pasākumi. Pamatojoties uz (pārrēķināto) strukturālo bilanci (5), stabilitātes programmā plānots gada vidējais strukturālās bilances uzlabojums 2,6 % apmērā no IKP 2011.–2013. gadā, kas krietni pārsniedz saistībā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru ieteiktos vidējos fiskālos pasākumus 1,5 % apmērā no IKP 2010.–2013. gadā. Stabilitātes programmā apstiprināts vidējā termiņa budžeta mērķis (VTM) pēc pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas – līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē, kas līdz 2015. gadam būs gandrīz sasniegts ar strukturālo budžeta deficītu 0,2 % apmērā no IKP. VTM pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Paredzētais korekciju temps 2012.–2013. gadā strukturālā izteiksmē ir pietiekams progress VTM sasniegšanā, un valsts izdevumu pieauguma temps, ņemot vērā diskrecionārus pasākumus ieņēmumu palielināšanai, ir saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu kritēriju.
               Stabilitātes programmā prognozēts, ka valdības parāda attiecība sasniegs maksimumu 2013. gadā un pēc tam samazināsies. 2014. un 2015. gadā Spānijā būs pārejas laiks un stabilitātes programmā izklāstītie plāni nodrošinātu pietiekamu virzību, lai būtu iespējams izpildīt Stabilitātes un izaugsmes paktā noteikto parāda samazināšanas kritēriju. Deficīta un parāda korekciju tomēr apdraud ievērojami negatīvi riski.
               Norises makroekonomikā varētu izrādīties mazāk labvēlīgas, nekā gaidīts. Turklāt pasākumi laikposmā pēc 2013. gada nav pietiekami konkretizēti. Reģionālo valdību spēja ievērot budžetu (ko tās pēdējā laikā lielākoties nav spējušas), pašreizējo strukturālo pielāgojumu izraisīta paaugstināta ietekme uz ieņēmumiem, neskaidrības par to, kā nodokļu amnestija ietekmēs ieņēmumus, un iespējamas citas finansiālās glābšanas operācijas arī apdraud budžeta stratēģijas īstenošanu. Jebkāda šo finansiālās glābšanas pasākumu ietekme uz deficītu būtu vienreizējas dabas. Budžeta stabilitātes likuma nelokāma izpilde un stingru fiskālo pasākumu pieņemšana reģionālā līmenī mazinātu risku, ka reģionālā līmenī notiktu novirzīšanās no budžeta. Ņemot vērā Spānijas publisko finanšu decentralizēto raksturu, ļoti svarīgi ir izveidot stingru fiskālo un institucionālo satvaru. Padome atzinīgi vērtē Komisijas ieceri tuvākajās nedēļās sniegt rūpīgu izvērtējumu par to, kā tiek īstenots Padomes ieteikums par pārmērīga budžeta deficīta novēršanu, ņemot vērā arī paziņoto daudzgadu budžeta plānu 2013.–2014. gadam.

               (11)

               2011. gadā Spānija pieņēma pensiju reformu, kas ir nozīmīgs solis, lai uzlabotu publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Tomēr ekonomikas perspektīvas pasliktināšanās Spānijā mazina reformas ietekmi uz prognozētajiem publiskā sektora izdevumiem, kas saistīti ar sabiedrības novecošanos. Turklāt reforma vēl ir jāpapildina ar konkrētiem pasākumiem, kas būtu pamatā Vispārējai gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības stratēģijai 2012.–2014. gadam.

               (12)

               Lai gan Spānijas nodokļu un IKP attiecība ir viena no zemākajām ES, nodokļu sistēmas efektivitāti var uzlabot, palielinot netiešu un izaugsmei labvēlīgu nodokļu īpatsvaru. Konkrētāk, ir iespējams paplašināt PVN bāzi, pārskatot dažādu atbrīvojumu un samazināto likmju plašo piemērošanu. Pretstatā īrei Spānijas nodokļu sistēma ir arī pārlieku labvēlīga parādsaistībām un mājokļa iegādei, jo hipotekāro aizņēmumu procentiem piemēro nodokļu atskaitījumus.

               (13)

               Spānija ir sekmīgi pārstrukturējusi finanšu nozari. Pārstrukturēšana jāturpina, lai panāktu nedzīvotspējīgu banku noregulējumu un to, ka ikviena dzīvotspējīga banka savas funkcijas – nodrošināt kredītus reālajai ekonomikai – var pildīt ilgtspējīgā veidā un neradot nepamatotus konkurences traucējumus. Ņemot vērā makroekonomisko prognožu pasliktināšanos, var būt nepieciešams nostiprināt banku kapitāla bāzi.

               (14)

               2012. gada februārī valdība pieņēma nodarbinātības aizsardzības un koplīgumu izstrādes sistēmas visaptverošu reformu, lai cīnītos ar lielo bezdarbu un kraso darba tirgus sadrumstalotību. Jāseko līdzi reformas rezultātiem, īpaši attiecībā uz atalgojuma attīstību un sadrumstalotības mazināšanu. Lai pilnībā atrisinātu šo problēmu, līdztekus reformai ir pamatīgāk jāpārskata aktīva darba tirgus politika, lai uzlabotu nodarbināmību un darbā iekārtošanu.

               (15)

               Lai cīnītos pret lielo jauniešu bezdarbu Spānijā, bez kavēšanās būtu jāīsteno jaunatnes rīcības plāns, tostarp attiecībā uz mācekļu un apmācības līgumiem. Lai gan Spānija ir veikusi pasākumus, lai samazinātu priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu, šis rādītājs saglabājas augsts, turklāt tas neatklāj to, ka pastāv ievērojamas atšķirības starp reģioniem.

               (16)

               Nabadzība ir palielinājusies, proti, 2010. gadā tā apdraudēja par 1 miljonu cilvēku vairāk, un bērnu nabadzības līmenis ir ārkārtīgi augsts – 26,2 %. Strādājošo nabadzības līmenis pagaidu darba ņēmēju vidū ir vairāk nekā divas reizes augstāks nekā pastāvīgo darba ņēmēju vidū.

               (17)

               Profesionālie pakalpojumi Spānijā vēl aizvien ir pasargāti no konkurences. Profesionālo pakalpojumu nozares reformēšana varētu palielināt potenciālo IKP, jo tā dod svarīgu ieguldījumu arī citās tautsaimniecības nozarēs. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš tam, lai izskaustu nepamatotus un nesamērīgus šķēršļus attiecībā uz dažām ļoti stingri reglamentētām profesijām (piemēram, inženieri, notāri, īpašuma reģistra aģenti, juridiskie pārstāvji). Turklāt Spānija ir tā Savienības valsts, kur uzņēmējdarbības licences iegūšana prasa visvairāk laika. Tā kā koordinācija starp vietējām, reģionālām un valsts pārvaldes iestādēm ir nepietiekama, ir ļoti daudz dažādu noteikumu, kas dažkārt pārklājas, un Spānijas iekšējais tirgus ir sadrumstalots. Lai koriģētu lielo ārējo nelīdzsvarotību, jāveicina eksports. Spānija arī saskaras ar daudzām un sarežģītām problēmām enerģētikas nozarē, kas ir nopietns šķērslis produktu un pakalpojumu tirgu efektīvai darbībai.

               (18)

               Spānija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Šīs saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz nodarbinātības veicināšanu, konkurētspējas uzlabošanu, publisko finanšu ilgtspējas uzlabošanu un finanšu stabilitātes nostiprināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu un secina, ka tās īstenotas daļēji. Ieteikumos ir ņemti vērā šā izvērtējuma rezultāti.

               (19)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija ir veikusi Spānijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi. Tā ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu un sniegusi padziļinātu pārskatu. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Spānijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Komisijas ieteikumi atbilstīgi Eiropas pusgada koncepcijai ir atspoguļoti 1. līdz 8. ieteikumā turpmāk.

               (20)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir jo īpaši atspoguļots 1. ieteikumā turpmāk.

               (21)

               Ņemot vērā Komisijas padziļinātā pārskata un šā izvērtējuma rezultātus, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir jo īpaši atspoguļoti 1., 3., 4., 5. un 8. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Spānijai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Laikposmā no 2010. līdz 2013. gadam īstenot vidējos ikgadējos strukturālos fiskālos pasākumus vairāk nekā 1,5 % no IKP apmērā, kā paredzēts Padomes ieteikumā saistībā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, īstenojot 2012. gada budžetā paredzētos pasākumus un līdz 2012. gada jūlija beigām – pieņemot paziņoto daudzgadu budžeta plānu 2013.–2014. gadam. Pieņemt un īstenot pasākumus reģionālā līmenī, kas ir saskaņā ar apstiprinātajiem sabalansēšanas plāniem, un stingri piemērot Budžeta stabilitātes likuma jaunos noteikumus par budžeta izpildes pārredzamību un kontroli, un visos valdības līmeņos turpināt uzlabot budžeta pārskatu termiņu ievērošanu un precizitāti. Izveidot neatkarīgu fiskālo iestādi, lai nodrošinātu analīzi, konsultācijas un fiskālās politikas uzraudzību. Īstenot reformas publiskajā sektorā, lai visos valdības līmeņos uzlabotu publisko izdevumu efektivitāti un kvalitāti.

               2.

               Nodrošināt, ka pensionēšanās vecums tiek paaugstināts atbilstīgi paredzamajam mūža ilgumam, reglamentējot ilgtspējas faktoru, kas paredzēts nesenajā pensiju reformā, un Vispārējo gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības stratēģiju papildināt ar konkrētiem pasākumiem, lai vēl vairāk pilnveidotu mūžizglītības iespējas, uzlabotu darba apstākļus un veicinātu šīs grupas reintegrāciju darba tirgū.

               3.

               Ieviest fiskālās konsolidācijas pasākumiem atbilstīgu un izaugsmei labvēlīgāku nodokļu sistēmu, tostarp pārorientēties no darbaspēka nodokļiem uz patēriņa un vides nodokļiem. Konkrētāk, risināt jautājumu par proporcionāli zemajiem ieņēmumiem no PVN, paplašinot PVN bāzi. Nodrošināt, ka nodokļu sistēma neveicina pārmērīgu parādsaistību uzņemšanos un mājokļu iegādi (pretstatā īrēšanai).

               4.

               Īstenot finanšu nozares reformu, konkrētāk, līdztekus notiekošajai banku sektora pārstrukturēšanai risināt problēmas ar grūtībās nonākušām iestādēm, nākt klajā ar visaptverošu stratēģiju, lai efektīvi risinātu problēmas saistībā ar vēsturiskajiem aktīviem banku bilancē, un ieņemt skaidru nostāju attiecībā uz finansējumu un rezerves mehānismu izmantošanu.

               5.

               Īstenot darba tirgus reformas un veikt papildu pasākumus, lai palielinātu aktīvas darba tirgus politikas efektivitāti, uzlabojot mērķtiecību, palielinot mācību, konsultāciju un darbā iekārtošanas pakalpojumu izmantošanu, nostiprinot saites ar pasīvo politiku un stiprinot koordināciju starp valsts un reģionālajiem nodarbinātības dienestiem, tostarp informācijas apmaiņu par brīvajām darba vietām.

               6.

               Pārskatīt izdevumu prioritātes un pārdalīt līdzekļus tā, lai uzlabotu finansējuma pieejamību maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), pētniecībai, inovācijai un jauniešiem. Īstenot jaunatnes rīcības plānu, jo īpaši attiecībā uz profesionālās izglītības un apmācības kvalitāti un atbilstību darba tirgus vajadzībām, un pastiprināt pūliņus, lai samazinātu priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu un palielinātu līdzdalību profesionālajā izglītībā un apmācībā, izmantojot profilaktiskus, intervences un kompensācijas pasākumus.

               7.

               Uzlabot mazaizsargātu iedzīvotāju nodarbināmību, apvienojot to ar efektīviem bērnu un ģimenes atbalsta pakalpojumiem, lai uzlabotu to iedzīvotāju stāvokli, kam draud nabadzība un/vai sociālā atstumtība, kā arī attiecīgi nodrošināt bērnu labklājību.

               8.

               Veikt papildu pasākumus, lai liberalizētu profesionālo pakalpojumu sektoru (ieskaitot ļoti stingri reglamentētas profesijas), samazināt uzņēmējdarbības licences iegūšanas laiku un izskaust šķēršļus uzņēmējdarbībai, kuru iemesls ir daudzi un dažādi noteikumi dažādos valsts pārvaldes līmeņos, kas turklāt nereti pārklājas. Pabeigt elektroenerģijas un gāzes starpsavienojumus ar kaimiņvalstīm un daudzpusīgi risināt elektroenerģijas tarifu deficīta jautājumu, proti, uzlabot elektroapgādes ķēdes rentabilitāti.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (4)  OV C 212, 19.7.2011., 1. lpp.

      (5)  Cikliski koriģēta bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Vācijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2017. gada stabilitātes programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/18

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Vācijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2017. gada stabilitātes programmu
   (2017/C 261/05)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Vācija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku, ko apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Padome 2017. gada 21. martā pieņēma Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (“ieteikums par eurozonu”) (3).

               (2)

               Ņemot vērā to, ka Vācija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ekonomiskajā un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Vācijai būtu jānodrošina pilnīga un savlaicīga ieteikuma par eurozonu īstenošana, kā tas ir atspoguļots 1. un 2. ieteikumā turpmāk.

               (3)

               2017. gada ziņojums par Vāciju tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Vācijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Vācijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2017. gada 22. februārī. Komisijas veiktā analīze ļāva secināt, ka Vācijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Proti, nemainīgi lielajam tekošā konta pārpalikumam ir pārrobežu nozīme, un tas – papildus Vācijas ļoti konkurētspējīgās rūpniecības nozares spēcīgai integrācijai un rezultātiem starptautiskajā darba dalīšanā – atspoguļo pārmērīgus ietaupījumus un nelielas investīcijas gan privātajā, gan publiskajā sektorā. Tekošā konta pārpalikums 2015. gadā turpināja palielināties, 2016. gadā tas lielākoties saglabājās nemainīgs, un ir sagaidāms, ka tas saglabāsies augstā līmenī. Pārpalikuma problēmas novēršana var ietekmēt līdzsvara atjaunošanas izredzes pārējā eurozonā un Savienībā, jo dinamiskāks iekšzemes pieprasījums Vācijā var atvieglot aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas vajadzības dalībvalstīs, kurās ir augsts parādu līmenis. Neraugoties uz zemām procentu likmēm, kas rada labvēlīgus finansēšanas nosacījumus, uzņēmumu investīcijas kā daļa no IKP vēl aizvien ir pieticīgas. Lai gan turpinājās privātā patēriņa atlabšana, mājsaimniecību ietaupījumi ir sasnieguši rekordaugstu līmeni Savienībā. Īpaši svarīgi ir rīkoties, lai mazinātu risku, ka nelabvēlīgi tiek ietekmēta Vācijas ekonomika un – ņemot vērā valsts lielumu un pārrobežu nozīmi – ekonomiskā un monetārā savienība.

               (4)

               Vācija 2017. gada 13. aprīlī iesniedza savu 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada 28. aprīlī – savu 2017. gada valsts reformu programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (5)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (6)

               Vācija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā plāno laikposmā no 2017. līdz 2021. gadam sasniegt budžeta pārpalikumu no ¼ līdz ½ % no IKP. Vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – joprojām ar rezervi tiek sasniegts visā programmas periodā. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies līdz 57 % 2021. gadā. Makroekonomikas scenārijs, uz kuru balstās minētās budžeta prognozes un kuru nav apstiprinājusi neatkarīga struktūra, ir ticams.

               (7)

               Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka 2017. gadā strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,6 % apmērā no IKP un 2018. gadā -0,3 % apmērā no IKP, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāds turpinās stabili samazināties zem apjoma, kas paredzēts noteikumā par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Vācija 2017. un 2018. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tajā pašā laikā iekšzemes pieprasījumu joprojām ir iespējams atbalstīt, izmantojot fiskālo politiku, lai jo īpaši panāktu ilgstspējīgu augšupejošu tendenci investīciju jomā, un radot apstākļus lielākam reālo algu pieaugumam.

               (8)

               Publiskās investīcijas kā daļa no IKP pamatā joprojām ir nemainīgas un ir zemākas par eurozonas vidējo līmeni. Publiskās investīcijas joprojām netiek veiktas jo īpaši pašvaldību līmenī, kur 2016. gadā neto investīciju līmenis saglabājās negatīvs. Šāds stāvoklis ir izveidojies, neraugoties uz dažu pēdējo gadu laikā veiktajiem pasākumiem un ievērojamiem publisko investīciju palielinājumiem vispārējās valdības līmenī 2015. un 2016. gadā. Papildu pasākumi, kuriem būtu jāpalielina publisko investīciju tvērums – tostarp federālo zemju un pašvaldību līmenī –, tika veikti 2016. gadā. Tie ietver federālo fiskālo attiecību reformu, kas, tiklīdz tā tiks pieņemta, stāsies spēkā 2020. gadā. Turklāt paplašinot konsultāciju pakalpojumus infrastruktūras investīciju plānošanas jomā, lai ietvertu pašvaldības, būtu jāuzlabojas infrastruktūras investīciju plānošanai un īstenošanai pašvaldību līmenī. Tas šķiet īpaši svarīgi, ņemot vērā, ka infrastruktūras investīciju projekti federālajās zemēs un pašvaldībās tiek veikti tikai ierobežotā apjomā un tos ietekmē jaudas un plānošanas ierobežojumi. Labvēlīgs budžeta stāvoklis kopumā norāda uz to, ka ir pieejama fiskālā telpa, lai, piemēram, nodrošinātu papildu līdzekļus publisko investīciju palielināšanai visos valdības līmeņos.

               (9)

               Pēdējos gados kopējie publiskie un privātā sektora izdevumi izglītības un pētniecības jomā ir bijuši samērā stabili attiecībā pret IKP, taču izglītības jomā tie joprojām ir zemāki par Savienības vidējo rādītāju. Kopējie izdevumi izglītības un pētniecības jomā 2015. gadā bija 9,1 % apmērā un nesasniedza valsts izvirzīto mērķi – 10 % no IKP. Papildu investīcijas izglītības, pētniecības un inovācijas jomās ir ļoti būtiskas Vācijas turpmākajiem ekonomikas panākumiem un jo īpaši nesen ieceļojušo patvēruma meklētāju, bēgļu un migrantu efektīvai integrācijai. Lai panāktu pēdējo no minētajiem mērķiem, Vācija ir pielikusi ievērojamas pūles, jo īpaši profesionālās izglītības un apmācības jomā. Turpmākajos gados visā izglītības jomā veiktie centieni būs jāturpina.

               (10)

               Vācijas nodokļu sistēma joprojām ir sarežģīta, nodokļu administrācijas izmaksas ir augstas, un daži uzņēmumu nodokļu noteikumi var kavēt privātās investīcijas. Neraugoties uz ievērojamiem samazinājumiem, uzņēmumu kapitāla izmaksas Vācijā joprojām ir vienas no augstākajām 28 ES dalībvalstu vidū. Kas attiecas uz vietējo tirdzniecības nodokli (Gewerbesteuer) un solidaritātes papildnodokli, likumā noteiktā uzņēmumu ienākuma nodokļa maksimālā pamatlikme 2016. gadā sasniedza 30,2 %. Tas ievērojami pārsniedza nesvērto vidējo likmi Savienībā, proti, 22,8 %. Faktiskā vidējā nodokļu likme ir 28,2 % salīdzinājumā ar nesvērto vidējo likmi Savienībā, kas ir 21,1 %. 2016. gadā uzņēmumu nodokļu jomā pastāvošais stimuls aizņemties bija septītais augstākais Savienībā. Akcionāru līmenī aizņemšanās stimula apmērs ir līdzīgs. Tas ir jo īpaši svarīgi MVU, kuriem parasti ir iekšzemes akcionāri. Tas, ka tiktu pazeminātas kapitāla izmaksas pašu kapitālam, varētu palielināt privātās investīcijas un stiprināt pārāk maz attīstīto Vācijas riska kapitāla tirgu. Citas nodokļu sistēmas iezīmes, kas varētu traucēt finansēšanas un investīciju lēmumiem, ir bezpeļņas elementu iekļaušana vietējā tirdzniecības nodokļa bāzē, zaudējumu pārnešanas ierobežojumi un nodokļu radīti traucējumi attiecībā uz juridiskās formas izvēli. Turpmāki noteikumi, kas varētu mazināt nodokļu sistēmas labvēlību investīcijām, ietver vērtības samazināšanas režīmu, pensiju atskaitāmo uzkrājumu aprēķināšanai izmantoto procentu likmi, kapitāla pieauguma aplikšanu ar nodokli un naudas līdzekļu uzskaites izmantošanu pievienotās vērtības nodokļa nolūkos. Ja tā tiks ieviesta efektīvi, federālās nodokļu administrācijas papildus vispārējā un IT specifiskā funkcionālā iestāde, par kuru vienošanās tika panākta federālo fiskālo attiecību reformas ietvaros, attiecībā uz federālo zemju nodokļu administrācijām varētu palīdzēt paātrināt nodokļu administrēšanas modernizāciju.

               (11)

               Riska kapitāla investīcijas Vācijā ir palielinājušās, taču saskaņā ar starptautiskajiem standartiem tirgus joprojām ir maz attīstīts. Riska kapitāla investīcijas 2015. gadā veidoja 0,03 % no IKP, kas nedaudz pārsniedz Savienības vidējo rādītāju, bet tās joprojām ir mazākas nekā tādās dalībvalstīs kā Somija, Apvienotā Karaliste, Zviedrija, Īrija vai Francija un ir ievērojami mazākas nekā trešās valstīs, piemēram, Izraēlā un ASV. Konkrēti – riska kapitāla tirgus Vācijā, šķiet, nespēj nodrošināt lielākas investīcijas vēlākā posmā. Federālā valdība ir veikusi vairākus pasākumus, lai atbalstītu riska kapitāla investīcijas. Piemēram, tā ir atvieglojusi ieguldījumu fondu aplikšanu ar nodokļiem, uzlabojusi zaudējumu pārnešanu uzņēmumu ienākuma nodokļu sistēmas ietvaros un paplašinājusi INVEST programmu komerceņģeļiem.

               (12)

               Pārejai uz atjaunojamo energoresursu enerģiju nepieciešamas ievērojamas investīcijas elektroenerģijas pārvades un sadales tīklos. Tomēr plānotās investīcijas iekšzemes elektroenerģijas infrastruktūrā ir būtiski aizkavējušās. Līdz 2016. gada beigām tika īstenoti tikai aptuveni 35 % no 2009. gada Enerģijas tīkla paplašināšanas likumā paredzētajiem augstākā sprieguma elektrotīklu projektiem – galvenokārt sabiedrības pretestības dēļ. No pašlaik kopumā 6 100 km elektropadeves līniju, kas saskaņā ar Federālo prasību plāna likumu, kurš stājās spēkā 2015. gadā, ir paredzēts uzbūvēt laikposmā līdz 2024/2025. gadam, tikai aptuveni 6 % ir apstiprināti un tikai 1 % ir uzbūvēts.

               (13)

               Joprojām pastāv šķēršļi pilnvērtīgai digitalizācijas sniegto priekšrocību izmantošanai. Piemēram, Vācija nav guvusi pietiekamus panākumus attiecībā uz ātrdarbīgu un īpaši ātrdarbīgu platjoslas savienojumu pieejamību, jo īpaši ciematos un lauku apgabalos. Jaunieši Vācijā datoru izmanto samērā maz, un daudzās skolās trūkst platjoslas piekļuves. Arī digitālo publisko pakalpojumu sniegums ir zemāks par Savienības vidējo rādītāju. Jo īpaši MVU ir jāsasniedz augstāks līmenis digitalizācijas jomā. Tikai vienai piektajai daļai no MVU ir digitalizācijas stratēģija. Ir izveidots MVU izcilības centru tīkls, lai stiprinātu un paātrinātu MVU digitalizāciju, un Industrie 4.0 platforma apvieno visas attiecīgās ieinteresētās personas. Lai gan uzņēmumu investīcijas pētniecībā un izstrādē pieaug un Vācija ir tuvu tam, lai sasniegtu savu “Eiropa 2020” pētniecības un izstrādes intensitātes mērķi, investīcijas arvien vairāk tiek koncentrētas lielos uzņēmumos, savukārt MVU ieguldījums samazinās. Turklāt turpmākajos gados arī sabiedrības novecošana var ietekmēt uzņēmējdarbības aktivitāti.

               (14)

               Darījumdarbības pakalpojumu sektorā un reglamentēto profesiju jomā joprojām ir lieli reglamentējošie šķēršļi. Ierobežojumu līmenis ir lielāks par Savienības vidējo rādītāju, jo īpaši attiecībā uz arhitektu, inženieru, juristu un grāmatvežu/nodokļu konsultantu profesijām. Turklāt klientu mainības koeficients šajās profesijās ir ievērojami mazāks nekā vidēji Savienībā, kas, šķiet, liecina par samērā nelielu dinamismu un konkurenci profesionālo pakalpojumu jomā Vācijā. Minētie šķēršļi ietver akcionāru un uzņēmuma formas ierobežojumus arhitektiem un inženieriem un daudzdisciplīnu ierobežojumus arhitektiem, inženieriem un juristiem. Šo ierobežojumu samazināšana varētu radīt intensīvāku konkurenci, kuras rezultātā tirgū ienāktu vairāk uzņēmumu, un tas nāktu par labu patērētājiem, jo cenas būtu zemākas un izvēle plašāka. Komisija 2017. gada janvārī nāca klajā ar profesionālo pakalpojumu regulējuma reformas ieteikumiem, kuri veido daļu no pasākumu kopuma šķēršļu novēršanai pakalpojumu tirgos.

               (15)

               Nodarbinātība ir turpinājusi palielināties, un bezdarbs ir samazinājies līdz vēsturiski zemam līmenim. Tomēr nodarbinātības pieaugums daļēji ir saistīts ar nepilnas slodzes nodarbinātības palielināšanos, jo īpaši sieviešu vidū, un ir tikai daļēji atspoguļots apkopotajā reālās algas pieaugumā, kura temps 2016. gadā palēninājās. Tas, ka otrajiem pelnītājiem trūkst stimulu strādāt un ka nepilnas slodzes darbs ir plaši izplatīts, rada šķēršus pilnai darba tirgus potenciāla izmantošanai. Kvalitatīvas un cenas ziņā pieejamas bērnu pilna laika aprūpes, pagarinātās dienas skolas un nesen reformētās ilgtermiņa aprūpes labāka nodrošināšana ir būtiski faktori, ar kuru palīdzību palielināt sieviešu dalību darba tirgū. Precētu pāru kopēja aplikšana ar nodokļiem un bezmaksas veselības aprūpes apdrošināšanas segums nestrādājošajiem laulātajiem nerada stimulu otrajiem pelnītājiem, kas bieži ir sievietes, uzsākt darbu vai palielināt nostrādāto stundu skaitu. Turklāt zemāka piesaiste darba tirgum pastāv kombinācijā ar lielu vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību, kas 2015. gadā bija 22 % salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju 16,3 %.

               (16)

               Lai gan “minidarbu” skaits ir nedaudz samazinājies, tie joprojām ir plaši izplatīti – 2016. gada septembrī aptuveni 4,8 miljoniem cilvēku “minidarbs” bija vienīgais darbs. Pagaidu darba aģentūru darba ņēmēju skaits kopš 2005. gada ir trīskāršojies, un 2016. gada jūnijā tas sasniedza aptuveni 1 miljonu (gandrīz 3 % no kopējā nodarbināto skaita). Sagaidāms, ka uzlabosies aizsardzība pret pagaidu darba aģentūru darba un darba līgumu potenciālu ļaunprātīgu izmantošanu, tomēr norises ir nepieciešams uzraudzīt. Turklāt terminētos darba līgumos salīdzinājumā ar pastāvīgiem darba līgumiem, šķiet, pastāv salīdzinoši lielas nepamatotas darba samaksas atšķirības.

               (17)

               Salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm zemu atalgotiem darba ņēmējiem ir liels nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās, kas samazina darba stimulus, neto algu un patēriņa iespējas. Vācija palielināja iedzīvotāju ienākuma nodokļa neapliekamo minimumu un bērnu pabalstus, kā arī koriģēja ienākuma nodokļa kategorijas. Minētie pasākumi parasti sniedz ieguvumu grupām ar zemiem un vidējiem ienākumiem, taču kopējā ietekme uz nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās būs ierobežota. Neraugoties uz to, ka reālais izmantojamais ienākums nesen ir ievērojami pieaudzis, algu un ražīguma attīstības tendences ilgtermiņā ir bijušas atšķirīgas, tādējādi radot ievērojamu akumulēto atšķirību. Lielāks reālās algas pieaugums arī veicinātu to, ka tiek samazināta liela ārējā nelīdzsvarotība.

               (18)

               Vācijas centieni uzņemt patvēruma meklētājus un integrēt bēgļus un citus migrantus ir bijuši ievērojami. Šķiet, ir iespējami turpmāki uzlabojumi, jo 2016. gadā darba meklējumos esošo bēgļu skaits pieauga līdz apmēram 9 % no visu bezdarbnieku skaita. Migrantu izcelsmes personu, jo īpaši sieviešu, integrācija darba tirgū joprojām ir liels izaicinājums, kas, cita starpā ar izglītības sistēmas starpniecību, attiecas arī uz bērniem, kuri dzimuši Vācijā, bet kuru vecāki ir dzimuši ārpus Savienības.

               (19)

               Ne visi sabiedrības locekļi ir guvuši vienādu labumu no dažu pēdējo gadu vispārējām pozitīvajām ekonomikas un darba tirgus norisēm. Ienākumu nevienlīdzība, kas zināmu periodu pieauga, tikai nesen kļuva mērenāka, savukārt bagātību sadales nevienlīdzība joprojām ir viena no augstākajām eurozonā. Turklāt labi darba tirgus rādītāji nav samazinājuši nabadzības risku. Gados vecāku personu nabadzības riska rādītājs pārsniedz Savienības vidējo līmeni, un, visticamāk, turpmākajos gados palielināsies to cilvēku skaits, kam draud nabadzības risks vecumā. Tiek prognozēts, ka valsts pensiju shēmas aizvietojuma rādītājs turpinās samazināties. Tajā pašā laikā iesaistīšanās otrajā vai trešajā pensiju shēmas līmenī nav pietiekami aktīva, lai visiem kompensētu to, ka samazinās pirmā līmeņa aizvietojuma rādītājs. Ja tas netiks kompensēts, sagaidāms, ka līdz ar to pasliktināsies pensiju adekvātums. Laiks rādīs, cik iedarbīgi ar nesenajām reformām, kuru mērķis bija uzlabot vēlākas pensionēšanās stimulus (Flexi-Rente), var kompensēt stimulu izmantot 2014. gadā ieviesto priekšlaicīgo pensionēšanos.

               (20)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Vācijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Vācijai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Vācijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (21)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada stabilitātes programmu un uzskata (5), ka ir sagaidāms, ka Vācija ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (22)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. un 2. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Vācijai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Ievērojot vidēja termiņa mērķi, izmantot fiskālo un strukturālo politiku, lai veicinātu potenciālo izaugsmi un iekšzemes pieprasījumu, kā arī lai panāktu ilgtspējīgu augšupejošu tendenci investīciju jomā. Paātrināt publiskās investīcijas visos valdības līmeņos, jo īpaši izglītības, pētniecības un inovācijas jomās, kā arī risināt infrastruktūras investīciju jaudas un plānošanas ierobežojumu jautājumu. Turpmāk uzlabot nodokļu sistēmas efektivitāti un labvēlību investīcijām. Stimulēt konkurenci darījumdarbības pakalpojumu un reglamentēto profesiju jomā.

               2.

               Samazināt darba stimulu trūkumu otrajiem pelnītājiem un atvieglot pāreju uz standarta nodarbinātību. Samazināt zemu atalgotu darba ņēmēju lielo nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās. Radīt apstākļus lielāka reālo algu pieauguma veicināšanai, ievērojot sociālo partneru lomu.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  OV C 92, 24.3.2017., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2016. gada 12. jūlijs) par Zviedrijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas 2016. gada konverģences programmu

text:
               18.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 299/53

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 12. jūlijs)
   par Zviedrijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas 2016. gada konverģences programmu
   (2016/C 299/13)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2015. gada 26. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2016. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2016. gada 17.–18. martā. Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2015. gada 26. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Zviedrija bija minēta to dalībvalstu vidū, kurām paredzēts veikt padziļinātu pārskatu.

               (2)

               2016. gada ziņojums par Zviedriju tika publicēts 2016. gada 26. februārī. Tajā tika izvērtēti Zviedrijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenots Padomes 2015. gada 14. jūlijā pieņemtais konkrētai valstij adresētais ieteikums, un Zviedrijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļinātais pārskats saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu. Komisija 2016. gada 8. martā iepazīstināja ar padziļinātā pārskata rezultātiem. Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Zviedrijā ir makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, liels un pieaugošs mājsaimniecību parāds apvienojumā ar augstām un pieaugošām mājokļu cenām pozitīvas kredītu plūsmas apstākļos ir pamatā haotiskas korekcijas riskiem ar sekām reālajai ekonomikai un banku nozarei. Makroprudenciālajā jomā ir veikti politikas pasākumi, kas tomēr joprojām var būt nepietiekami. Politikas nepilnības saglabājas ar mājokļiem saistīto nodokļu, hipotēku amortizācijas, mājokļu piedāvājuma funkcionēšanas un īres tirgus jomā.

               (3)

               Zviedrija 2016. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu informāciju par to, kā tā izmantos šo noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Uz Zviedriju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Valdība savā 2016. gada konverģences programmā plāno panākt, lai nominālā bilance būtu -0,4 % no IKP, un arī turpmāk visā programmas periodā izpildīt vidējā termiņa budžeta mērķi, proti, panākt strukturālo deficītu 1 % apmērā no IKP. Saskaņā ar konverģences programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2016. gadā noslīdēs līdz 42,5 % un turpinās samazināties līdz 39,1 % 2019. gadā. Šo budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs līdz 2016. gadam ir ticams un vēlākajam laikam – piesardzīgs. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālā bilance 2016. gadā būs -0,5 % no IKP un 2017. gadā -0,9 % no IKP, tātad virs vidējā termiņa budžeta mērķa. Iespējamās novirzes nākotnē tiktu izvērtētas, ņemot vērā prasību, lai strukturālā bilance joprojām atbilstu vidējā termiņa budžeta mērķim. Pamatojoties uz konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka Zviedrija kopumā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (6)

               Mājsaimniecību parāda līmenis Zviedrijā ir ļoti augsts, un pēdējo desmit gadu laikā tā pieauguma tempi ir bijuši vieni no ātrākajiem Savienībā. Mājsaimniecību parāda attiecība pret gada izmantojamo ienākumu 2015. gadā saskaņā ar Riksbank (Zviedrijas centrālās bankas) aplēsēm bija 175 % un attiecībā pret IKP tas veidoja 87 %. Ņemot vērā salīdzinoši zemos īpašuma nodokļus un augsto nodokļu atskaitījumu no hipotekārajiem procentu maksājumiem, Zviedrijā ir viens no lielākajiem nodokļu stimuliem mājokļu iegādei Savienībā. Mājsaimniecību parādsaistību augstais līmenis apdraud makroekonomikas stabilitāti. Valdība ir veikusi dažus pasākumus, lai ierobežotu mājsaimniecību parādsaistību līmeni, tostarp parlaments 2016. gada 23. martā pieņēma tiesību aktu ar mērķi noteikt obligātas amortizācijas prasības jauniem hipotekārajiem aizdevumiem. Šā svarīgā pasākuma pieņemšana būtiski aizkavējās, jo tika izvirzīti jautājumi par Zviedrijas makroprudenciālās uzraudzības iestādes juridiskajām pilnvarām ieviest šo prasību. Pastāv risks, ka turpmākie pasākumi, kuri būs vajadzīgi Zviedrijas pieaugošās nelīdzsvarotības novēršanai, varētu līdzīgā kārtā aizkavēties, ja vien netiks pārskatīts tiesiskais regulējums par makroprudenciālās uzraudzības iestādes uzdevumiem. Visbeidzot, valdība nav veikusi nekādus pasākumus, lai pielāgotu fiskālos stimulus, piemēram, samazinot nodokļu atskaitījumu no hipotekārajiem procentu maksājumiem vai pārskatot īpašuma nodokļus.

               (7)

               Zviedrijas mājokļu tirgus joprojām ir potenciāls nestabilitātes avots. Mājokļu cenas pēdējo 20 gadu laikā ir gandrīz nepārtraukti pieaugušas, jo īpaši Stokholmas un Gēteborgas aglomerācijās. Mājokļu cenas turpina pieaugt, un to veicina ne vien spēcīgi ekonomikas pamatfaktori, piemēram, izmantojamā ienākuma pieaugums, bet arī strukturālas nepilnības mājokļu tirgū. Mājokļu piedāvājumu kavē esošo mājokļu neefektīva izmantošana, augsta īres maksu uzraudzības pakāpe, vāja konkurence būvniecības nozarē, nepietiekama zemes pieejamība jaunai būvniecībai un ilgstošas un sarežģītas plānošanas procedūras. Esošā sistēma, saskaņā ar kuru uzliek darījuma nodokli kapitāla pieaugumam, kas gūts nekustamo īpašumu pārdošanā, ierobežo jau pieejamo mājokļu efektīvākas izmantošanas potenciālu. Strukturālo nepilnību rezultāts ir nepietiekami ieguldījumi mājokļos un plaši izplatīts mājokļu trūkums, un tās veicina mājokļu cenu nepārtrauktu pieaugumu. Mājokļu trūkums un nepieejamība cenu ziņā ierobežo arī darba tirgus mobilitāti un ir šķērslis efektīvai integrācijai darba tirgū. Valdība ir veikusi dažus pasākumus, tostarp ir ticis palielināts publiskais finansējums ieguldījumiem mājokļu nozarē un vienkāršotas dažas plānošanas procedūras. 2015. gada decembrī izmeklēšanā par konkurenci būvniecības nozarē tika ierosināti vairāki iespējamie pasākumi, piemēram, pārredzamības palielināšana valsts mājokļu līgumu jomā. Tomēr valdība nav panākusi virzību īres tiesību noteikšanas sistēmas reformēšanā.

               (8)

               Neraugoties uz salīdzinoši labajiem ieguldījumu rādītājiem, Zviedrija saskaras ar problēmām, kurām var būt negatīva ietekme uz valsts ilgtermiņa konkurētspēju. Jo īpaši strukturālas nepilnības mājokļu tirgū kavē ieguldījumus šajā jomā. Ieguldījumi infrastruktūrā, lai uzlabotu savienojamību pilsētu teritorijās un starp tām, ir nepietiekami, ņemot vērā mājokļu trūkuma radītos šķēršļus.

               (9)

               Saskaņā ar Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas (PISA) pētījumu Zviedrija pēdējo desmit gadu laikā ir piedzīvojusi no visām ESAO valstīm viskrasāko lejupslīdi 15 gadus vecu jauniešu izglītības rādītāju ziņā, un šobrīd tā nesasniedz ne ES, ne ESAO vidējo līmeni. Skolu izglītības rezultātu pasliktināšanās rada spiedienu uz Zviedrijas ilgtermiņa konkurētspēju un spējām inovācijas jomā. Būtiska snieguma atšķirība starp studentiem ar migrantu izcelsmi un bez migrantu izcelsmes vēl pastiprina problēmas izglītības jomā. Šai atšķirībai ir jāveltī īpaša uzmanība, ņemot vērā lielo skaitu nesen ieceļojušo gados jauno migrantu, kuri integrējami izglītības sistēmā. Neskaidrie skolu finansēšanas mehānismi apvienojumā ar nesistemātisko uzraudzību par finansējuma izmantošanu dažādos skolu sistēmas līmeņos kavē līdzekļu efektīvu izmantošanu. Valdība ir darījusi pieejamu papildu finansējumu, lai uzlabotu skolēnu sekmes un vienlīdzību izglītības jomā, un veic pasākumus, lai nesen ieradušos migrantus integrētu izglītības sistēmā.

               (10)

               Pēdējā gadā piedzīvotais lielais bēgļu pieplūdums ir saistīts ar dažādām sociālajām un ekonomiskajām sekām Zviedrijai. Lai gan īstermiņā bēgļu pieplūdums palielinās publiskos izdevumus un radīs papildu iekšzemes pieprasījumu, tādējādi palielinot IKP, vidēja termiņa ietekme uz nodarbinātību un izaugsmi ir atkarīga no bēgļu veiksmīgas iekļaušanas darba tirgū un sociālās integrācijas, tostarp ar izglītības atbalstu. Šis jautājums ir viena no politiskās darba kārtības prioritātēm gan ES, gan dalībvalstu līmenī un tiks rūpīgi uzraudzīts un analizēts, tostarp 2017. gada ziņojumā par valsti.

               (11)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Zviedrijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2016. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Zviedrijai adresētiem ieteikumiem. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Zviedrijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina ES vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. ieteikumā.

               (12)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un saskaņā ar tās atzinumu (4) sagaidāms, ka Zviedrija ievēros Stabilitātes un izaugsmes paktu.

               (13)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. ieteikumā,

         AR ŠO Zviedrijai 2016. un 2017. gadā IESAKA rīkoties šādi.

               1.

               Novērst mājsaimniecību parāda pieaugumu, pielāgojot fiskālos stimulus, jo īpaši, pakāpeniski samazinot nodokļu atskaitījumu no hipotekārajiem procentu maksājumiem vai palielinot regulārus īpašuma nodokļus. Nodrošināt, lai makroprudenciālās uzraudzības iestādei būtu juridiskās pilnvaras savlaicīgi īstenot pasākumus finanšu stabilitātes saglabāšanai. Veicināt ieguldījumus mājokļos un uzlabot mājokļu tirgus efektivitāti, tostarp ieviešot lielāku elastīgumu īres cenu noteikšanā un pārskatot kapitāla pieauguma nodokļa sistēmu, lai sekmētu mājokļu darījumu pieaugumu.

      Briselē, 2016. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (4)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums ( 2008. gada 3. marts ), ar ko pielāgo Ieteikumu 98/376/EK par invalīdu stāvvietu izmantošanas karti, ņemot vērā Bulgārijas Republikas, Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Rumānijas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos

text:
               7.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 63/43

      PADOMES IETEIKUMS

   (2008. gada 3. marts),
   ar ko pielāgo Ieteikumu 98/376/EK par invalīdu stāvvietu izmantošanas karti, ņemot vērā Bulgārijas Republikas, Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Rumānijas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos
   (2008/205/EK)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā 2003. gada Pievienošanās aktu un jo īpaši tā 57. pantu,
   ņemot vērā 2005. gada Pievienošanās aktu un jo īpaši tā 56. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Attiecībā uz dažiem aktiem, kas paliek spēkā pēc 2007. gada 1. janvāra un kas jāpielāgo, ņemot vērā pievienošanos, minētajos pievienošanās aktos netika paredzēti vajadzīgie pielāgojumi.

               (2)

               Atbilstīgi 2003. gada Pievienošanās akta 57. pantam un 2005. gada Pievienošanās akta 56. pantam Padome pieņem šādus pielāgojumus visos gadījumos, kad tā ir pieņēmusi sākotnējo aktu.

               (3)

               Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza Padomes 1998. gada 4. jūnija Ieteikums 98/376/EK par invalīdu stāvvietas izmantošanas karti (1),

         AR ŠO IESAKA.
   Ieteikumu 98/376/EK groza, kā noteikts pielikumā.

      Briselē, 2008. gada 3. martā

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J. PODOBNIK

      (1)  OV L 167, 12.6.1998., 25. lpp.

      PIELIKUMS
      Ieteikumu 98/376/EK groza šādi.

                  1.

                  Pielikuma D punkta septītajā ievilkumā atšķirības kodu sarakstu aizstāj ar šādu:

                              “B

                              :

                              Beļģija

                              BG

                              :

                              Bulgārija

                              CZ

                              :

                              Čehijas Republika

                              DK

                              :

                              Dānija

                              D

                              :

                              Vācija

                              EST

                              :

                              Igaunija

                              IRL

                              :

                              Īrija

                              EL

                              :

                              Grieķija

                              E

                              :

                              Spānija

                              F

                              :

                              Francija

                              I

                              :

                              Itālija

                              CY

                              :

                              Kipra

                              LV

                              :

                              Latvija

                              LT

                              :

                              Lietuva

                              L

                              :

                              Luksemburga

                              H

                              :

                              Ungārija

                              M

                              :

                              Malta

                              NL

                              :

                              Nīderlande

                              A

                              :

                              Austrija

                              PL

                              :

                              Polija

                              P

                              :

                              Portugāle

                              RO

                              :

                              Rumānija

                              SLO

                              :

                              Slovēnija

                              SK

                              :

                              Slovākija

                              FIN

                              :

                              Somija

                              S

                              :

                              Zviedrija

                              UK

                              :

                              Apvienotā Karaliste”.

                  2.

                  Pielikuma E punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu:
                  “Ja dalībvalsts vēlas izdarīt ierakstus valodā, kas nav angļu, bulgāru, čehu, dāņu, franču, grieķu, holandiešu, igauņu, īru, itāliešu, latviešu, lietuviešu, maltiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, somu, spāņu, ungāru, vācu vai zviedru valodā, tā, neskarot citus šā pielikuma noteikums, izstrādā minēto karti divās valodās, izmantojot vienu no iepriekšminētajām valodām.”


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2015. gada 27. marts) – Eiropas Savienības Padomei par Deutsche Bundesbank ārējiem revidentiem (ECB/2015/14)

text:
               6.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 149/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2015. gada 27. marts)
   Eiropas Savienības Padomei par Deutsche Bundesbank ārējiem revidentiem
   (ECB/2015/14)
   (2015/C 149/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

                  Deutsche Bundesbank pašreizējo ārējo revidentu Ernst & Young AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Steuerberatungsgesellschaft pilnvaras beidzās pēc 2014. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ jāieceļ ārējie revidenti laika posmam, kas sākas 2015. finanšu gadā.

               (3)

               Deutsche Bundesbank par tās ārējiem revidentiem 2015.–2020. finanšu gadam izvēlējusies KPMG AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Deutsche Bundesbank ārējiem revidentiem 2015.–2020. finanšu gadam iecelt KPMG AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft.

      Frankfurtē pie Mainas, 2015. gada 27. martā

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI


title: Eiropas Centrālās bankas ieteikums ( 2008. gada 5. decembris ) — Eiropas Savienības Padomei par Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta ārējo revidentu (ECB/2008/19)

text:
               17.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 322/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS

   (2008. gada 5. decembris)
   Eiropas Savienības Padomei par Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta ārējo revidentu
   (ECB/2008/19)
   (2008/C 322/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un Eurosistēmas valstu centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta pašreizējā ārējā revidenta pilnvaras beigsies pēc 2008. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ vajadzīgs iecelt ārējo revidentu laika posmam, kas sākas 2009. finanšu gadā.

               (3)

               Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta par savu ārējo revidentu no 2009. līdz 2013. finanšu gadam ir izvēlējusies KPMG,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta ārējo revidentu no 2009. līdz 2013. finanšu gadam iecelt KPMG.

      Frankfurtē pie Mainas, 2008. gada 5. decembrī

            ECB prezidents

         Jean-Claude TRICHET


title: Komisijas Ieteikums ( 2009. gada 19. oktobris ) par ieturamā nodokļa atvieglojumu procedūrām (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 279/8

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2009. gada 19. oktobris)
   par ieturamā nodokļa atvieglojumu procedūrām
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2009/784/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. panta otro ievilkumu,
   tā kā:

               (1)

               Daudzas dalībvalstis ieturamo nodokli piemēro ienākumiem no vērtspapīriem. Ieturamo nodokli ietur vērtspapīru emitents vai finanšu starpnieks, kas ir iesaistīts ienākumu maksājuma veikšanā.

               (2)

               Daudzos gadījumos tiesības aplikt ar nodokļiem tiek dalītas starp izcelsmes valsti un dzīvesvietas valsti, un tādēļ ieguldītājiem, kas nav rezidenti, izcelsmes valstī var būt tiesības uz zemāku ieturamā nodokļa likmi vai atbrīvojumu no šā nodokļa saskaņā ar konvencijām par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu vai valsts tiesību aktiem; taču procedūras, lai samazinātu ieturamā nodokļa likmes ienākumu gūšanas vietā vai pieprasītu šā nodokļa atmaksu, bieži ir sarežģītas un ievērojami atšķiras dažādās dalībvalstīs.

               (3)

               Daudzas dalībvalstis starpnieka, kas ietur nodokļus, pakalpojumus ļauj veikt tikai savas valsts teritorijā reģistrētajiem finanšu starpniekiem.

               (4)

               Šī sarežģītā situācija kavē kapitāla tirgu darbību un palielina pārrobežu norēķinu izmaksas. Giovannini 2001. gada ziņojumā “Pārrobežu mijieskaita un norēķinu kārtība Eiropas Savienībā” (1) un 2003. gada ziņojumā “Otrais ziņojums par ES mijieskaitu un norēķiniem” (2) tika konstatēts, ka šāda situācija ir šķērslis efektīviem pārrobežu ieguldījumiem vērtspapīros.

               (5)

               Divos ekspertu grupas nodokļu atbilstības jautājumos (FISCO) (3) ziņojumos – 2006. gada ziņojumā “Faktu izpēte par nodokļu atbilstības procedūrām saistībā ar mijieskaitu un norēķiniem ES” un 2007. gada ziņojumā par “Risinājumiem nodokļu atbilstības šķēršļu novēršanai pēctirdzniecības jomā ES” – tika pētītas pastāvošās ieturamā nodokļa atvieglojumu procedūras un sniegti ieteikumi to efektīvākai darbībai.

               (6)

               Kā norādīts šajos ziņojumos, ieturamā nodokļa atvieglojumu piešķiršana ienākumu gūšanas vietā tā vietā, lai veiktu atgūšanas procedūru, būtu nozīmīgs solis uz priekšu ieturamā nodokļa procedūru vienkāršošanā.

               (7)

               Šīs vienkāršotās procedūras nav jāpiemēro tādiem ienākumiem no vērtspapīriem, kas ietilpst citu Kopienas tiesību aktu darbības jomā, proti, uz ko attiecas Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (4), un Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīva 2003/49/EK par kopīgu nodokļu sistēmu, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic asociēti uzņēmumi dažādās dalībvalstīs (5). Tāpat vienkāršošana nav nepieciešama attiecībā uz ieturamajiem nodokļiem, ko dažas dalībvalstis piemēro tā vietā, lai veiktu informācijas apmaiņu pārejas periodā, kas noteikts saskaņā ar 11. pantu Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīvā 2003/48/EK par tādu ienākumu aplikšanu ar nodokļiem, kas gūti kā procentu maksājumi par uzkrājumiem (6).

               (8)

               Izņēmuma gadījumos, kad nodokļa atvieglojumus ienākumu gūšanas vietā nav iespējams īstenot, izcelsmes dalībvalstis var arī uzlabot pašreizējo situāciju, izveidojot ātru atmaksāšanas procedūru.

               (9)

               Lai Kopienas finanšu starpniekiem nodrošinātu neitrālus konkurences nosacījumus, ir lietderīgi tiem finanšu starpniekiem, kuri atrodas dalībvalstīs, kuras nav to izcelsmes dalībvalstis, un kuri veic starpniecību starp vērtspapīru emitentu un īpašuma beneficiāru, dot atļauju piedalīties ieturamā nodokļa procedūrās kā informācijas starpniekiem vai starpniekiem, kas ietur nodokļus.

               (10)

               EBTA valstīs reģistrētajiem finanšu starpniekiem ir jānodrošina tādas pašas iespējas kā dalībvalstīs reģistrētajiem finanšu starpniekiem, proti, šīs valstis sniedz administratīvo palīdzību tādā līmenī, kas atbilst palīdzībai, kas tiek sniegta saskaņā ar Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvu 77/799/EEK par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo nodokļu jomā (7) un Padomes 2008. gada 26. maija Direktīvu 2008/55/EK (8) par savstarpējo palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem.

               (11)

               Dalībvalstīm ir likumīgas tiesības aizsargāt savus nodokļu ieņēmumus, un tāpēc tām ir jāatļauj pieprasīt, lai finanšu starpnieki iegūtu iepriekšēju atļauju vai apstiprinājumu rīkoties informācijas starpnieku vai starpnieku, kas ietur nodokļus, statusā.

               (12)

               Atļaujot finanšu starpniekiem sniegt nākamajam finanšu starpniekam uzraudzības ķēdē tikai apvienotu informāciju par ieturamā nodokļa likmi, visām attiecīgajām personām būtu iespējams veikt ievērojamu līdzekļu ietaupījumu un izvairīties no problēmām datu aizsardzības un konkurences jomā, nododot ar klientu saistītu informāciju dažādiem finanšu starpniekiem.

               (13)

               Tālāka vienkāršošana būtu iespējama, ja papildus uzturēšanās apliecībām atļautu iesniegt arī citus pierādījumus par ieguldītāja tiesībām saņemt nodokļa atvieglojumus, piemēram, pašsertifikāciju un identifikācijas informāciju, kas ir finanšu starpnieku rīcībā, saskaņā ar pienākumiem, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem (9).

               (14)

               Lai samazinātu administratīvo slogu, finanšu starpniekiem ir jādod atļauja arhivēt dokumentus elektroniskā veidā.

               (15)

               Dalībvalstīm jāizmanto informācijas apmaiņas iespējas, kas paredzētas Kopienas tiesību aktos un divpusējās vienošanās par nodokļiem, kā arī jāiesaistās kopīgās vai individuālās kontrolēs, lai pārbaudītu, vai finanšu starpnieki pilda savus pienākumus. Tām arī jāizmanto Direktīva 2008/55/EK un jebkādi turpmāki līdzvērtīgi instrumenti nodokļu ieņēmumu piedziņai no citas dalībvalsts vai kādas EBTA valsts.

               (16)

               Dalībvalstu pārstāvji Komisijas tiešo nodokļu IV darba grupā un Eiropas Vērtspapīru komitejā ir detalizēti apsprieduši šo jautājumu. Paralēli arī Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijā (ESAO) norit darbs par ieturamā nodokļa atvieglojumu procedūrām,

         AR ŠO IESAKA.
   1.   Priekšmets un darbības joma

   1.1.   Šis ieteikums attiecas uz uzlabojumiem, kas jāveic dalībvalstu procedūrās, piešķirot ieturamā nodokļa atvieglojumus attiecībā uz ienākumiem no pārrobežu vērtspapīriem, kurus saņem ieguldītāji, kam dzīvesvieta ir Kopienā, saskaņā ar konvencijām par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu vai valsts tiesību aktu noteikumiem.
   1.2.   Šo ieteikumu piemēro tādiem ienākumiem no vērtspapīriem, kuru izcelsme ir dalībvalstī un kuri maksāti, izmantojot viena vai vairāku tādu finanšu starpnieku pakalpojumus, kuri reģistrēti Kopienā vai EBTA valstīs, kuras sniedz administratīvo palīdzību tādā līmenī, kas atbilst palīdzībai, kas tiek sniegta saskaņā ar Direktīvu 77/799/EEK un Direktīvu 2008/55/EK.
   1.3.   Šis ieteikums netiek piemērots tādiem ienākumiem no vērtspapīriem, kas ietilpst Direktīvas 90/435/EEK vai Direktīvas 2003/49/EK darbības jomā, vai ieturamajam nodoklim, ko piemēro dažas dalībvalstis pārejas periodā saskaņā ar 11. pantu Direktīvā 2003/48/EK.
   2.   Definīcijas

   Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “ienākumi no vērtspapīriem” ir dividendes, procenti vai citi ienākumi, ko var nest vērtspapīri un uz kuriem attiecas ieturamais nodoklis izcelsmes dalībvalstī;

               b)

               “izcelsmes dalībvalsts” ir dalībvalsts, kurā ienākumus radošu vērtspapīru emitents ir rezidents nodokļu saistību ziņā;

               c)

               “dzīvesvietas dalībvalsts” ir dalībvalsts, kurā īpašuma beneficiārs, kas saņem ienākumus no vērtspapīriem, ir rezidents nodokļu saistību ziņā;

               d)

               “finanšu starpnieks” ir centrālais vērtspapīru depozitārijs, kredītiestāde vai ikviena cita apstiprināta vai uzraudzīta ekonomikas struktūrvienība uzraudzības ķēdē starp vērtspapīru emitentu un īpašuma beneficiāru;

               e)

               “īpašuma beneficiārs” ir ieguldītājs, kas saņem ienākumus no vērtspapīriem savā labā;

               f)

               “informācijas starpnieks” ir finanšu starpnieks, kam izcelsmes dalībvalsts ir piešķīrusi atļauju uzņemties atbildību pārbaudīt, vai ieguldītājs ir tiesīgs saņemt nodokļa atvieglojumus, un paziņot šo informāciju nākamajam finanšu starpniekam uzraudzības ķēdē tā, lai attiecīgā informācija noslēgumā sasniegtu starpnieku, kas ietur nodokļus;

               g)

               “starpnieks, kas ietur nodokļus” ir informācijas starpnieks, kam izcelsmes dalībvalsts arī ir piešķīrusi atļauju uzņemties atbildību par nodokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā pēc piemērotas likmes un pārskaitīt ieturēto nodokļa summu attiecīgai nodokļu iestādei izcelsmes dalībvalstī;

               h)

               “apvienotā informācija par ieturamā nodokļa likmi” ir informācija, ko sniedz veidā, kurā tiek apkopoti ienākumi no vērtspapīriem atbilstīgi piemērojamajai ieturamā nodokļa likmei, nenorādot vērtspapīru īpašnieka identifikācijas informāciju.

         3.   Nodokļa atvieglojumi ienākumu gūšanas vietā

   Izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas piešķirt ieturamā nodokļa atvieglojumus ienākumu gūšanas vietā tad, kad tiek maksāts ienākums no vērtspapīriem, ar nosacījumu, ka ir pieejama visa nepieciešamā informācija.
   4.   Standartizētas un ātras atmaksāšanas procedūras

   Izņēmuma gadījumos, kad nodokļa atvieglojumus ienākumu gūšanas vietā nav iespējams piemērot, izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas izveidot standartizētas un ātras atmaksāšanas procedūras. Šādām procedūrām jāietver:

               a)

               atļauja informācijas starpniekiem vai starpniekiem, kas ietur nodokļus, ieguldītāju vārdā iesniegt atmaksāšanas pieteikumus izcelsmes dalībvalsts nodokļu iestādēm;

               b)

               viena vienīga kontaktpunkta izmantošana, lai iesniegtu un izskatītu visus atmaksāšanas pieteikumus un publicētu attiecīgu informāciju par atmaksāšanas procedūrām tīmekļa vietnē vismaz vienā tādā valodā, kuru parasti lieto starptautisko finanšu jomā;

               c)

               tādu vienotu formātu izmantošana atmaksāšanas pieteikumiem, kurus iespējams aizpildīt elektroniski;

               d)

               atmaksāšana pieņemamā laika posmā un parasti vismaz 6 mēnešu laikā pēc tam, kad attiecīgā nodokļu iestāde ir saņēmusi atmaksāšanas pieteikumu, ar nosacījumu, ka ir pieejama visa nepieciešamā informācija.

         5.   Informācijas starpnieku un starpnieku, kas ietur nodokļus, loma

   5.1.   Tas informācijas starpnieks, kas ir vispieejamākais ieguldītājam, parasti arī ir vispiemērotākais, lai rīkotos kā starpnieks, kas ietur nodokļus.
   5.2.   Gadījumā, ja tā nav, tad uzraudzības ķēdē ir iesaistīti vairāki informācijas starpnieki:

               a)

               informācijas starpniekam, kas ir vispieejamākais ieguldītājam, ir jāpārbauda, vai ieguldītājam ir tiesības saņemt nodokļa atvieglojumu, un jāsaglabā saņemtie dokumenti;

               b)

               informācijas starpniekam, kas ir vispieejamākais ieguldītājam, katru gadu vai pēc īpaša lūguma ir jāpaziņo izcelsmes dalībvalstij specifiska informācija par ieguldītāju;

               c)

               katram informācijas starpniekam jāpaziņo apvienotā informācija par ieturamā nodokļa likmi nākamajam informācijas starpniekam uzraudzības ķēdē tā, lai attiecīgā informācija noslēgumā sasniegtu starpnieku, kas ietur nodokļus; kā arī

               d)

               starpniekam, kas ietur nodokļus, ir jāpiemēro ieturamā nodokļa atvieglojumi ienākumu gūšanas vietā, pamatojoties uz saņemto apvienoto informāciju par ieturamā nodokļa likmi.

         6.   Nosacījumi finanšu starpniekiem

   6.1.   Izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas noteikt samērīgus un nediskriminējošus nosacījumus un pienākumus, lai finanšu starpniekiem piešķirtu atļauju rīkoties informācijas starpnieka vai starpnieka, kas ietur nodokļus, statusā.
   6.2.   Izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas atsaukt piešķirtu atļauju gadījumā, ja informācijas starpnieks vai starpnieks, kas ietur nodokļus, neievēro nosacījumus un pienākumus.
   7.   Dokumenti, kas apliecina tiesības uz nodokļa atvieglojumiem

   7.1.   Izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas atļaut ne tikai dzīvesvietas dalībvalsts izdotās uzturēšanās apliecības, bet arī citus pierādījumus, kas apstiprina ieguldītāja tiesības saņemt nodokļa atvieglojumus. Minētie citi pierādījumi var ietvert īpašuma benificiāra pašsertifikāciju un dokumentus, ko savāc informācijas starpnieki saskaņā ar pienākumiem, kas noteikti Direktīvā 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem.
   7.2.   Nosakot citus pierādījumus, kā minēts 7.1. punktā, izcelsmes dalībvalstis var ņemt vērā attiecīgo riska līmeni, piemēram, nosakot mazāk stingrus noteikumus prasībām zem EUR 1 000.
   8.   Informācija un dokumentācija elektroniskā veidā

   Izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas atļaut informācijas starpniekiem vai starpniekiem, kas ietur nodokļus, nodot un arhivēt informāciju un dokumentus, izmantojot elektroniskus saziņas līdzekļus.
   9.   Uzraudzība

   Izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas noteikt kārtību, kādā varētu pārbaudīt, vai informācijas starpnieki un starpnieki, kas ietur nodokļus, pilda saistības, kas noteiktas saskaņā ar šo ieteikumu. Šajā kārtībā varētu iekļaut individuālas vai kopīgas revīzijas, ko veic izcelsmes dalībvalsts nodokļu iestāde, tās dalībvalsts nodokļu iestāde, kurā informācijas starpnieks vai starpnieks, kas ietur nodokļus, ir reģistrēts, vai ārēji revidenti.
   10.   Turpmākie pasākumi

   10.1.   Dalībvalstis tiek mudinātas pieņemt elastīgākus noteikumus nekā tos, kas sniegti šajā ieteikumā, attiecībā uz procedūru vienkāršošanu, piešķirot ieturamā nodokļa atvieglojumus attiecībā uz pārrobežu ienākumiem no vērtspapīriem.
   10.2.   Izcelsmes dalībvalstis tiek aicinātas izpētīt iespējas, ko sniedz šis ieteikums, lai ieviestu jaunus un vienkāršotus kanālus informācijas apmaiņai, ar kuru palīdzību gan izcelsmes dalībvalstīm, gan dzīvesvietas dalībvalstīm varētu sniegt specifisku informāciju par ieguldītāju. To varētu īstenot, kā paraugu ņemot procedūras, kas izstrādātas saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, jo īpaši Direktīvu 2003/48/EK.
   10.3.   Dalībvalstis tiek aicinātas izpētīt iespējas un nosacījumus, lai atļautu starpniekiem, kas ietur nodokļus, veikt nodokļu pārrēķinu starp atmaksājamajām nodokļu summām un nodokļiem, kas jāpārskaita izcelsmes dalībvalsts nodokļu iestādēm.
   10.4.   Dalībvalstis tiek aicinātas izstrādāt kopējus nosacījumus un pienākumus, ar ko reglamentē finanšu starpnieku apstiprināšanu šā ieteikuma nolūkā.
   10.5.   Dalībvalstis tiek aicinātas turpināt izstrādāt iespējamos veidus, kā uzlabot ieturamā nodokļa atvieglojumu procedūras, attiecīgajās Komisijas darba grupās un pieņemt saskaņotu nostāju attiecīgajās diskusijās Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijā (ESAO).
   11.   Adresāti

   Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2009. gada 19. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Charlie McCREEVY

      (1)  http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/clearing/first_giovannini_report_en.pdf

      (2)  http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/clearing/second_giovannini_report_en.pdf

      (3)  http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/clearing/compliance_fr.htm#reports

      (4)  OV L 225, 20.8.1990., 6. lpp.

      (5)  OV L 157, 26.6.2003., 49. lpp.

      (6)  OV L 157, 26.6.2003., 38. lpp.

      (7)  OV L 336, 27.12.1977., 15. lpp.

      (8)  OV L 150, 10.6.2008., 28. lpp.

      (9)  OV L 145, 30.4.2004., 1. lpp.