title: Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums ( 2009. gada 18. jūnijs) par Eiropas kredītpunktu sistēmas izstrādi profesionālajai izglītībai un apmācībai ( ECVET) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               8.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/11

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES IETEIKUMS

   (2009. gada 18. jūnijs)
   par Eiropas kredītpunktu sistēmas izstrādi profesionālajai izglītībai un apmācībai (ECVET)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   2009/C 155/02
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 149. panta 4. punktu un 150. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Lai nodrošinātu iedzīvotāju personisko un profesionālo attīstību, kā arī konkurētspēju, nodarbinātību un sociālo kohēziju Kopienā, ir būtiski attīstīt un atzīt viņu zināšanas, prasmes un kompetences. Šajā ziņā tam būtu jāveicina darba ņēmēju un izglītojamo personu pārrobežu mobilitāte un Eiropas darba tirgus piedāvājuma un pieprasījuma prasību apmierināšana. Tāpēc Kopienas līmenī būtu jāveicina un jāuzlabo iesaistīšanās mūžizglītībā un tās pieejamība visiem, kā arī formālās, neformālās un informālās mācībās indivīdu sasniegto mācību rezultātu pārnešana, atzīšana un uzkrāšana.

               (2)

               Eiropadomes Lisabonas sanāksmē 2000. gadā secināja, ka kvalifikāciju lielākai pārredzamībai un mūžizglītībai vajadzētu būt diviem galvenajiem komponentiem, kas nepieciešami, lai Kopienas izglītības un apmācības sistēmas pielāgotu zināšanu sabiedrības prasībām un augstāka līmeņa un kvalitatīvākas nodarbinātības vajadzībām. Turklāt Eiropadomes Barselonas sanāksmē 2002. gadā uzsvēra pārredzamības un atzīšanas metožu uzlabošanas svarīgumu profesionālajā izglītībā un apmācībā (“PIA”).

               (3)

               PIA sistēmas, kas ir viena no galvenajām mūžizglītības jomām, ir tieši saistīta ar vispārējo un augstāko izglītību un ar katras dalībvalsts nodarbinātības un sociālo politiku. Tā kā šai sistēmai ir starpnozaru ietekme, tā ne tikai sekmē Eiropas ekonomikas konkurētspēju un apmierina darba tirgus vajadzības, bet arī veicina sociālo kohēziju, vienlīdzību un iedzīvotāju līdzdalību un iesaistīšanos.

               (4)

               Padomes 2002. gada 19. decembra Rezolūcijā par ciešākas sadarbības veicināšanu profesionālās izglītības un apmācības jomā Eiropā (4) (“Kopenhāgenas process”) un Padomes un Komisijas 2004. gada Kopīgajā starpposma ziņojumā par 2010. gada darba programmas izglītībai un apmācībai īstenošanu (5) uzsvērta kredītpunktu pārneses sistēmas nozīme profesionālajā izglītībā un apmācībā, savukārt Padomes un Komisijas 2008. gada kopīgajā progresa ziņojumā (6) ir uzsvērta vajadzība pastiprināt centienus, lai uzlabotu PIA kvalitāti un pievilcību.

               (5)

               Padomes un Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju 2004. gada 15. novembra secinājumos par turpmākām prioritātēm ciešākai sadarbībai profesionālās izglītības un apmācības jomā Eiropā par prioritāti atzina Eiropas kredītpunktu pārneses sistēmas PIA izstrādi un īstenošanu, kas izglītojamajām personām, pārejot no vienas profesionālās apmācības sistēmas uz citu, ļautu balstīties uz savā mācību ceļā iegūtajiem sasniegumiem.

               (6)

               Šā ieteikuma mērķis ir radīt Eiropas kredītpunktu sistēmu profesionālajai izglītībai un apmācībai (“ECVET”), kas paredzēta, lai atvieglotu indivīdu, kuri cenšas iegūt kvalifikāciju, pārbaudītu mācību rezultātu pārnešanu, atzīšanu un uzkrāšanu. Tas uzlabos vispārēju izpratni par iedzīvotāju mācību rezultātiem, kā arī šo rezultātu pārredzamību, starpvalstu mobilitāti un pārnesamību gan starp dalībvalstīm, gan, attiecīgos gadījumos, pašās dalībvalstīs, veidojot pārrobežu mūžizglītības telpu, kā arī valsts līmenī sekmēs kvalifikāciju mobilitāti un pārnesamību darba tirgū un starp dažādām ekonomikas nozarēm; turklāt tiks attīstīta un pastiprināta Eiropas mēroga sadarbība vispārējās un profesionālās izglītības jomā.

               (7)

                  ECVET pamatā vajadzētu būt principiem un tehniskajām specifikācijām, kas izklāstītas II pielikumā. Turklāt tās pamatā vajadzētu būt kopējiem kvalitātes nodrošināšanas principiem, kas izklāstīti Padomes 2004. gada 28. maija Secinājumos par kvalitātes nodrošināšanu profesionālās izglītības un apmācību jomā un Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikumā (2009. gada 18. jūnijs) par Eiropas kvalitātes nodrošināšanas pamatprincipu ietvarstruktūras izveidošanu profesionālajai izglītībai un apmācībām (7).

               (8)

                  ECVET ir piemērojama visiem mācību rezultātiem, kādus principā iespējams sasniegt dažādos izglītības un mācību ceļos visos izglītības līmeņos saistībā ar Eiropas kvalifikāciju sistēmu mūžizglītībai (“EQF”) un pēc tam pārnest un atzīt. Tāpēc šis ieteikums palīdz sasniegt plašākus mērķus saistībā ar mūžizglītības veicināšanu un darbinieku un izglītojamo nodarbinātības iespēju, atvērtību mobilitātei un sociālās integrācijas palielināšanu. Ar to jo īpaši atvieglos elastīgu un individualizētu ceļu izstrādi, kā arī ļaus apliecināt tos mācību rezultātus, kuri iegūti neformālajās un informālajās mācībās.

               (9)

               Pārredzamiem kvalitātes nodrošināšanas principiem, informācijas apmaiņai un partnerību veidošanai starp kompetentajām institūcijām kvalifikācijas piešķiršanai, profesionālās izglītības un apmācības sniedzējiem un citām atbilstošajām ieinteresētajām personām būtu jāpalīdz veidot savstarpēju uzticību un būtu jāveicina šā ieteikuma īstenošana.

               (10)

               Šim ieteikumam būtu jāatvieglo PIA izmantoto kredītpunktu sistēmu un augstākās izglītības sektorā izmantotās Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmas (“ECTS”) savienojamība, salīdzināmība un papildināmība, tādējādi veicinot izglītības un apmācības līmeņu lielāku pārredzamību saskaņā ar valsts tiesību aktiem un praksi.

               (11)

               Pārbaudītu neformālu un informālu mācību rezultātu apstiprināšana jāveicina saskaņā ar Padomes 2004. gada 28. maija Secinājumiem par kopējiem Eiropas principiem oficiāli neatzītu un nereģistrētu mācību identificēšanai un apstiprināšanai.

               (12)

               Šis ieteikums papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikumu (2008. gada 23. aprīlis) par Eiropas Kvalifikāciju ietvarstruktūras izveidošanu mūžizglītībai (8), kurā dalībvalstīm ieteikts veicināt ciešu saikni starp EQF un pašreizējām vai turpmākām Eiropas sistēmām saistībā ar kredītpunktu pārnešanu un uzkrāšanu augstākajā izglītībā un PIA. EQF galvenais mērķis ir uzlabot jau iegūto kvalifikāciju pārredzamību, salīdzināmību un pārnesamību, savukārt ECVET mērķis ir atvieglot indivīdu mācību rezultātu pārnešanu, atzīšanu un uzkrāšanu to ceļā uz kvalifikācijas iegūšanu.

               (13)

               Šajā ieteikumā ņemts vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 2241/2004/EK (2004. gada 15. decembris) par vienotu Kopienas sistēmu kvalifikāciju un kompetences pārskatāmībai (Europass) (9) un Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums (2006. gada 18. decembris) par pārrobežu mobilitāti Kopienā izglītības un apmācības nolūkā – Eiropas mobilitātes kvalitātes harta (10).

               (14)

               Ar šo ieteikumu būtu jāveicina vietējo un reģionālo kompetento iestāžu iesaistīšanās vajadzības gadījumā valsts vai citu kvalifikāciju sistēmu savienošanā ar ECVET.

               (15)

               Šim ieteikumam nevajadzētu skart Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (11), ar ko piešķir tiesības un uzliek pienākumus gan attiecīgajai valsts iestādei, gan migrantiem. ECVET izmantošana nedrīkstētu ietekmēt piekļuvi darba tirgum, ja profesionālā kvalifikācija ir atzīta saskaņā ar Direktīvu 2005/36/EK. Turklāt ECVET nedod pilsoņiem jaunas tiesības saņemt mācību rezultātu vai kredītpunktu automātisku atzīšanu.

               (16)

               Atbilstoši Līguma 149. un 150. pantam ECVET ieviešana un īstenošana ir brīvprātīga, un tāpēc to var veikt tikai saskaņā ar esošajiem valstu normatīvajiem aktiem.

               (17)

               Ņemot vērā to, ka šā ieteikuma mērķus – proti, atbalstīt un papildināt dalībvalstu rīcību, veicināt sadarbību starp tām, palielināt pārskatāmību un sekmēt mobilitāti un mūžizglītību – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka mēroga vai iedarbības dēļ šos mērķus var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā ieteikumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai, ciktāl tas neaizstāj un nenosaka valsts kvalifikāciju sistēmas un/vai kvalifikācijas un/vai valstu kredītpunktu sistēmas, nenosaka īpašus mācību rezultātus vai indivīda kompetences, un tā mērķis nav kvalifikācijas sistēmas sadalīt sīkāk vai saskaņot,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:

               1)

               veicināt I un II pielikumā izklāstīto Eiropas kredītsistēmu profesionālajai izglītībai un apmācībai (“ECVET”) visos EQF līmeņos ar atsauci uz PIA kvalifikācijām, lai atvieglotu pārrobežu mobilitāti un mācību rezultātu atzīšanu PIA, kā arī pārrobežu mūžizglītību;

               2)

               izveidot vajadzīgos apstākļus un pieņemt pasākumus, lai no 2012. gada saskaņā ar valsts tiesību aktiem un praksi un pamatojoties uz izmēģināšanu un pārbaudēm, pakāpeniski varētu ieviest un izmantot ECVET nolūkā pārnest, atzīt un uzkrāt indivīdu mācību rezultātus, kas sasniegti formālās mācību sistēmās un, vajadzības gadījumā, neformālās un informālās mācībās;

               3)

               atbalstīt tādu valstu un Eiropas partnerību un sadarbības tīklu veidošanu, kas paredzēti ECVET izmēģināšanai, īstenošanai un veicināšanai, iesaistot iestādes, kas atbildīgas par diplomu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu jomu, PIA sniedzējus, sociālos partnerus un citas ieinteresētās personas;

               4)

               nodrošināt, ka ieinteresētajām personām un indivīdiem PIA jomā ir piekļuve informācijai un norādījumiem attiecībā uz ECVET izmantošanu, vienlaikus veicinot informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm. Turklāt nodrošināt, ka kompetentās iestādes pienācīgi publisko ECVET piemērošanu kvalifikācijām un ka ar to saistītajos Europass dokumentos, ko izdod kompetentās iestādes, ir precīzi formulēta attiecīgā informācija;

               5)

               izmantojot ECVET, saskaņā ar valsts tiesību aktiem un praksi piemērot kopējos PIA kvalitātes nodrošināšanas principus, kuri izklāstīti Padomes 2004. gada 28. maija Secinājumos par kvalitātes nodrošināšanu profesionālajā izglītībā un apmācībā, jo īpaši attiecībā uz mācību rezultātu pārbaudi, apstiprināšanu un atzīšanu;

               6)

               nodrošināt, ka saskaņā ar katras dalībvalsts tiesību aktiem, struktūrām un prasībām atbilstošos līmeņos ir darbotiesspējīgi koordinācijas un uzraudzības mehānismi, lai garantētu ECVET īstenošanai veikto iniciatīvu kvalitāti, pārredzamību un konsekvenci.

         APSTIPRINA KOMISIJAS NOLŪKUS:

               1)

               atbalstīt dalībvalstis 1. līdz 6. punktā minēto uzdevumu izpildē un ECVET principu un tehnisko specifikāciju izmantošanā kā tie izklāstīti II pielikumā, jo īpaši atvieglojot pārbaudi, sadarbību, savstarpēju mācīšanos un reklāmu, kā arī, uzsākot informatīvus un konsultāciju pasākumus un vienlaikus nodrošinot, lai norādījumu materiāls būtu pieejams visiem interesentiem;

               2)

               sadarbībā ar dalībvalstīm, valstu un Eiropas ekspertiem un lietotājiem izstrādāt lietotāju rokasgrāmatas un instrumentus, un pieņemt attiecīgos Europass dokumentus; sadarbībā ar PIA un augstākās izglītības ekspertiem un lietotājiem Eiropas un dalībvalstu mērogā vairot specializētas zināšanas, lai uzlabotu ECVET un augstākās izglītības sektorā izmantotās ECTS salīdzināmību un papildināmību, un regulāri sniegt informāciju par ECVET īstenošanu;

               3)

               veicināt Eiropas ECVET tīklu un kopā ar dalībvalstīm piedalīties tajā, iesaistot attiecīgās PIA ieinteresētās personas un valstu kompetentās iestādes, kas piedalās Eiropas ECVET sadarbības tīklā, lai izplatītu un atbalstītu ECVET dalībvalstīs un lai izveidotu ilgtspējīgu platformu informācijas un pieredzes apmaiņai starp dalībvalstīm; uz šā tīkla pamata izveidot ECVET lietotāju grupu, lai dotu ieguldījumu lietotāju rokasgrāmatas atjaunināšanā un veicinātu sadarbības procesa kvalitāti un sadarbības procesa vispārējo saskaņotību ECVET īstenošanai;

               4)

               uzraudzīt un sekot līdzi veiktajiem pasākumiem, tostarp izmēģināšanai un pārbaudēm, jo īpaši atjauninot norādījumu materiālu, un pēc šā pasākuma pārbaudes un novērtēšanas, kas veikta sadarbībā ar dalībvalstīm, līdz 2014. gada 18. jūnijam ziņot Eiropas Parlamentam un Padomei par iegūto pieredzi un turpmāko ietekmi, un, ja nepieciešams, par šā ieteikuma iespējamo pārskatīšanu un pielāgošanu, ietverot pielikumu un norādījumu materiālu atjaunināšanu sadarbībā ar dalībvalstīm.

      Briselē, 2009. gada 18. jūnijā.

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         Štefan FÜLE

      (1)  OV C 100, 30.4.2009., 140. lpp.

      (2)  OV C 325, 19.12.2008., 48. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2008. gada 18. decembra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2009. gada 11. maija Lēmums.

      (4)  OV C 13, 18.1.2003., 2. lpp.

      (5)  OV C 104, 30.4.2004., 1. lpp.

      (6)  OV C 86, 5.4.2008., 1. lpp.

      (7)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 1. lpp.

      (8)  OV C 111, 6.5.2008, 1. lpp.

      (9)  OV L 390, 31.12.2004., 6. lpp.

      (10)  OV L 394, 30.12.2006., 5. lpp.

      (11)  OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.

      I PIELIKUMS

         DEFINĪCIJAS

      Šajā ieteikumā lietotas šādas definīcijas:

                  a)

                  “kvalifikācija” ir oficiāls pārbaudes un atzīšanas procesa rezultāts, ko iegūst, kad kompetenta iestāde konstatē, ka indivīds ir sasniedzis mācību rezultātus atbilstoši konkrētiem standartiem;

                  b)

                  “mācību rezultāti” ir atzinumi par to, ko izglītojamais zina, izprot un spēj darīt pēc mācību procesa pabeigšanas, un tie ir definēti zināšanu, prasmju un kompetenču izteiksmē;

                  c)

                  “mācību rezultātu vienība” (vienība) ir kvalifikācijas sastāvdaļa, ko veido saskaņots zināšanu, prasmju un kompetences kopums, ko iespējams pārbaudīt un apstiprināt;

                  d)

                  “mācību rezultātu kredītpunkti” (kredītpunkti) ir indivīda tādu mācību rezultātu kopums, kas ir pārbaudīti un kurus var uzkrāt kvalifikācijas iegūšanai vai pārnest uz citām mācību programmām vai kvalifikācijām;

                  e)

                  “kompetentā iestāde” ir iestāde, kas atbild par kvalifikāciju izstrādi un piešķiršanu vai vienību atzīšanu vai citām ar ECVET saistītām funkcijām, piemēram, ECVET kredītpunktu piešķiršanu kvalifikācijām un vienībām, mācību rezultātu pārbaudi, apstiprināšanu un atzīšanu saskaņā ar iesaistīto valstu noteikumiem un praksēm;

                  f)

                  “mācību rezultātu pārbaude” ir metodes un procesi, kas izmantoti, lai novērtētu līmeni, kādā mācību procesā iesaistītais faktiski ieguvis noteiktas zināšanas, prasmes un kompetenci;

                  g)

                  “mācību rezultātu apstiprināšana” ir apstiprināšanas process, kas apliecina, ka noteikti pārbaudītie mācību rezultāti, ko sasniedzis izglītojamais, atbilst konkrētiem rezultātiem, kas var būt prasīti attiecībā uz vienību vai kvalifikāciju;

                  h)

                  “mācību rezultātu atzīšana” ir oficiāli sasniegto mācību rezultātu apliecināšanas process, piešķirot vienības vai kvalifikācijas;

                  i)

                  “ECVET kredītpunkti” ir skaitlisks mācību rezultātu vispārējais atspoguļojums kvalifikācijā un vienību īpatsvara skaitlisks atspoguļojums attiecība uz kvalifikāciju.

      II PIELIKUMS

            ECVET — PRINCIPI UN TEHNISKĀS SPECIFIKĀCIJAS

         ECVET ir tehnisks pamats, lai pārnestu, atzītu un vajadzības gadījumā uzkrātu indivīdu mācību rezultātus kvalifikācijas ieguves nolūkā. ECVET instrumenti un metodika ietver kvalifikācijas aprakstu, kas izteikts ar mācību rezultātu vienībām saistītos kredītpunktos, pārneses un uzkrāšanas procesu un papildu dokumentus, piemēram, mācību līgumus, atzīmju lapu izrakstus un ECVET lietotāju rokasgrāmatas.

         ECVET ir paredzēta, lai saskaņā ar valsts tiesību aktiem un saistībā ar mobilitāti atvieglotu mācību rezultātu atzīšanu kvalifikācijas iegūšanas nolūkā. Būtu jāatzīmē, ka ECVET nedod pilsoņiem nekādas jaunas tiesības saņemt automātisku mācību rezultātu vai kredītpunktu atzīšanu. Tās piemērošana konkrētai kvalifikācijai atbilst tiesību aktiem un noteikumiem, kas ir spēkā dalībvalstīs, un ir balstīta uz šādiem principiem un tehniskajām specifikācijām:
      1.   Mācību rezultātu vienības

      Vienība ir kvalifikācijas sastāvdaļa, ko veido saskaņots zināšanu, prasmju un kompetences kopums, ko iespējams pārbaudīt un apstiprināt ar attiecīgu ECVET kredītpunktu skaitu. Kvalifikācija faktiski ietver vairākas vienības un to veido viss vienību kopums. Tādējādi izglītojamais var iegūt kvalifikāciju, uzkrājot nepieciešamās vienības, kas iegūtas dažādās valstīs un dažādu veidu mācībās (formālajā izglītībā un, attiecīgā gadījumā, neformālajās un informālajās mācībās), vienlaikus ievērojot valsts tiesību aktus attiecībā uz vienību uzkrāšanu un mācību rezultātu atzīšanu.
      Vienībām, kas veido kvalifikācijas, jābūt:

                  —

                  aprakstītām, izmantojot skaidrus un saprotamus terminus, atsaucoties uz tajā ietvertajām zināšanām, prasmēm un kompetencēm;

                  —

                  izveidotām un organizētām saskaņotā veidā attiecībā uz vispārējo kvalifikāciju;

                  —

                  izveidotām tā, lai varētu atsevišķi pārbaudīt un apstiprināt vienībā ietvertos mācību rezultātus.

            Vienība var būt attiecināta uz vienu konkrētu kvalifikāciju vai kopēja vairākām kvalifikācijām. Paredzamos mācību rezultātus, kas veido vienību, var iegūt neatkarīgi no tā, kur vai kā tie iegūti. Tādējādi vienību nedrīkst sajaukt ar formālās izglītības mācību programmas vai apmācības sastāvdaļu.
      Noteikumus un procedūras mācību rezultātu vienību raksturlielumu definēšanai un vienību kombinēšanai un uzkrāšanai noteiktas kvalifikācijas iegūšanai nosaka kompetentās institūcijas un apmācības procesā iesaistītie partneri saskaņā ar valsts vai reģiona noteikumiem.
      Vienības specifikācijās jābūt:

                  —

                  vispārējam vienības nosaukumam;

                  —

                  vispārējam tās kvalifikācijas (vai kvalifikāciju) nosaukumam, uz kuru attiecīgā gadījumā attiecas vienība;

                  —

                  atsaucei uz kvalifikāciju atbilstoši EQF līmenim, ja vajadzīgs, valsts kvalifikācijas sistēmas (“VKS”) līmenim, vai ar ECVET kredītpunktiem, kas saistīti ar kvalifikāciju;

                  —

                  vienībā ietvertajiem mācību rezultātiem;

                  —

                  procedūrām un kritērijiem šo mācību rezultātu pārbaudei;

                  —

                  ar vienību saistītajiem ECVET kredītpunktiem;

                  —

                  ja vajadzīgs, vienības derīguma termiņam laika izteiksmē.

            2.   Mācību rezultātu pārnešana un uzkrāšana, ECVET partnerības

      Izmantojot ECVET, pārbauda mācību rezultātu vienības, kas sasniegtas vienā mācību sistēmā, un pēc sekmīgas pārbaudes pārnes tās uz citu mācību sistēmu. Šajā otrajā mācību sistēmā tās kā daļu no attiecīgās kvalifikācijas prasībām, ko vēlas iegūt persona, apstiprina un atzīst kompetenta iestāde. Mācību rezultātu vienības tad var uzkrāt šīs kvalifikācijas iegūšanai saskaņā ar valsts vai reģiona noteikumiem. Procedūras un pamatnostādnes mācību rezultātu vienību novērtēšanai, apstiprināšanai, uzkrāšanai un atzīšanai izstrādā attiecīgās kompetentās iestādes un apmācības procesā iesaistītie partneri.
      Uz ECVET balstīta un formālās izglītības sistēmās sasniegtu mācību rezultātu pārnešanai izmantotā kredītpunktu pārnešana jāatvieglo, izveidojot partnerības un sadarbības tīklus, iesaistot kompetentās iestādes, no kurām katra ir pilnvarota savā mācību sistēmā piešķirt kvalifikācijas vai vienības vai piešķirt kredītpunktus par sasniegtajiem mācību rezultātiem to pārnešanai un apstiprināšanai.
      Partnerību izveides mērķis ir:

                  —

                  nodrošināt starp partneriem vispārīgu sadarbības struktūru, kas noteikta saprašanās memorandā (“SM”), ar kura palīdzību tiek izveidota savstarpēja uzticēšanās;

                  —

                  palīdzēt partneriem konkrētas kārtības izstrādāšanā izglītojamo kredītpunktu pārnešanai.

            SM jāapstiprina, ka partneri:

                  —

                  pieņem viens otra kā kompetentās iestādes statusu;

                  —

                  pieņem viens otra kvalitātes nodrošināšanas, pārbaudes, apstiprināšanas un atzīšanas kritērijus un procedūras kā atbilstošas kredītpunktu pārnešanas mērķiem;

                  —

                  vienojas par partnerības darbības nosacījumiem, piemēram, mērķiem, termiņu un kārtību SM pārskatīšanai;

                  —

                  vienojas par kredītpunktu pārnešanai atbilstošo kvalifikāciju salīdzināmību, izmantojot EQF noteiktos atsauces līmeņus;

                  —

                  apzina citus dalībniekus un kompetentās iestādes, kas var būt iesaistītas attiecīgajā procesā, un to funkcijās.

            Lai piemērotu ECVET mācību rezultātiem, kas iegūti neformālās un informālās mācībās vai ārpus saprašanās memorandā noteiktajām sistēmām, kompetentajai iestādei, kura pilnvarota piešķirt kvalifikācijas, vienības vai kredītpunktus, jāizveido procedūras un mehānismi šo mācību rezultātu apzināšanai, apstiprināšanai un atzīšanai, piešķirot atbilstošas vienības un ar tām saistītos ECVET kredītpunktus.
      3.   Studiju līgums un personīgā protokola kopija

      Lai piemērotu kredītpunktu pārnešanu, kurā iesaistīti divi partneri un konkrēts mobils izglītojamais, abas apmācībā un apstiprināšanā iesaistītās kompetentās iestādes un izglītojamais saistībā ar SM noslēdz mācību līgumu. Šajā līgumā:

                  —

                  jānošķir kompetentā “mītnes” un “uzņemošā” iestāde (1);

                  —

                  jānosaka konkrēti mobilitātes laikposma nosacījumi, piemēram, izglītojamās personas identitāte, mobilitātes laikposms, paredzamie mācību rezultāti un ar tiem saistītie ECVET kredītpunkti.

            Studiju līgumā jānosaka, ka tad, ja izglītojamais būs sasniedzis paredzētos mācību rezultātus un tos pozitīvi novērtējusi “uzņemošā” iestāde, “mītnes” iestādei saskaņā ar kompetentās iestādes izstrādātajiem noteikumiem un procedūrām tie ir jāapstiprina un jāatzīst par daļu no prasībām kvalifikācijas iegūšanai.
      Kredītpunktu pārnešana starp partneriem var attiekties uz mācību rezultātiem, kas sasniegti saistībā ar formālu, vai, attiecīgā gadījumā, neformālu izglītību vai informālām mācībām. Tādējādi par sasniegtajiem rezultātiem piešķirto kredītpunktu pārnešana notiek trīs posmos:

                  —

                  “uzņemošā” iestāde pārbauda sasniegtos mācību rezultātus un izglītojamajai personai piešķir kredītpunktus. Sasniegtie mācību rezultāti un attiecīgie ECVET kredītpunkti tiek ierakstīti izglītojamās personas “personīgajā protokola kopijā” (2);

                  —

                  “mītnes” iestāde apstiprina kredītpunktus kā derīgu ierakstu par izglītojamās personas sasniegumiem;

                  —

                  pēc tam “mītnes” iestāde atzīst iegūtos mācību rezultātus. Atzīšanas rezultātā var piešķirt vienības un attiecīgos ECVET kredītpunktus saskaņā ar “mītnes” sistēmas noteikumiem.

            Apstiprināšana un atzīšana, ko veic kompetentā “mītnes” iestāde, ir atkarīga no veiksmīgas mācību rezultātu pārbaudes, ko veic kompetentā “uzņemošā” iestāde saskaņā ar savstarpēji noteiktajām procedūrām un kvalitātes nodrošināšanas kritērijiem.
      4.
            ECVET kredītpunkti

         ECVET kredītpunkti sniedz papildu informāciju par kvalifikācijām un vienībām skaitliskā izteiksmē. Tiem nav neatkarīgas vērtības no konkrētajai kvalifikācijai iegūtajiem mācību rezultātiem, uz kuriem tie attiecas, un tie atspoguļo mācību rezultātus un uzkrātās vienības. Lai nodrošinātu vienotu pieeju ECVET kredītpunktu izmantošanai, piemēro metodi, saskaņā ar kuru piešķir 60 kredītpunktus par mācību rezultātiem, ko paredzēts sasniegt oficiālā pilna laika PIA laikā gadā.
      Kredītpunktu piešķiršana ECVET sistēmā parasti notiek divos posmos: ECVET piešķir vispirms kvalifikācijai kopumā un tad tās vienībām. Konkrētajai kvalifikācijai kā atsauci pieņem vienu formālo mācību sistēmu un, pamatojoties uz vienošanos, šai kvalifikācijai piešķir kopējo kredītpunktu skaitu. No šā kopējā skaita katrai vienībai piešķir ECVET kredītpunktus atbilstoši īpatsvaram, kāds tām ir kvalifikācijā.
      Kvalifikācijām, kurām nav atsauces uz formālu mācību sistēmu, ECVET kredītpunktus var piešķirt, tos aprēķinot salīdzinājumā ar citu kvalifikāciju, kurai ir atsauce uz formālu mācību sistēmu. Lai noteiktu kvalifikāciju salīdzināmību, kompetentajai iestādei būtu jāatsaucas uz atbilstošu EQF līmeni vai, iespējams, valsts kvalifikācijas sistēmas līmeni vai uz līdzību ar mācību rezultātiem cieši saistītā profesionālā jomā.
      Mācību rezultātu vienību īpatsvars attiecībā uz kvalifikāciju jānosaka saskaņā ar šādiem kritērijiem vai to kombināciju:

                  —

                  mācību rezultātu, kas veido vienību līdzdalībai darba tirgū, salīdzinošais nozīmīgums pārejai uz citiem kvalifikācijas līmeņiem vai attiecībā uz sociālo integrāciju;

                  —

                  mācību rezultātu, kas veido vienību, sarežģītība, joma un apjoms;

                  —

                  pūles, kas jāpieliek izglītojamajai personai, lai iegūtu vienībai nepieciešamās zināšanas, prasmes un kompetences.

            Konkrētas vienības, kas kopīga vairākām kvalifikācijām, ECVET kredītpunktos izteiktais īpatsvars var būt atšķirīgs attiecībā uz dažādām kvalifikācijām.

         ECVET kredītpunktu piešķiršanas sistēma parasti ir daļa no kvalifikāciju un vienību izstrādes. Tos izstrādā kompetentā iestāde, kas atbild par kvalifikācijas izstrādi un uzturēšanu, vai iestāde, kas īpaši pilnvarota šā uzdevuma veikšanai. Valstīs, kur jau ir valsts kredītpunktu sistēma, attiecīgās kompetentās iestādes nosaka kārtību valsts kredītpunktu pārrēķināšanai ECVET kredītpunktos.
      Kvalifikācijas vai vienības veiksmīgas iegūšanas rezultātā tiek piešķirti ar to saistītie ECVET kredītpunkti, neatkarīgi no faktiskā laika, kas nepieciešams to iegūšanai.
      Parasti vienību pārnešana ir saistīta ar attiecīgo ECVET kredītpunktu pārnešanu, lai tos iekļautu, kad pārnestie mācību rezultāti tiek atzīti saskaņā ar valsts vai reģiona noteikumiem. Kompetentās iestādes ziņā ir, ja nepieciešams, no jauna apsvērt vai ņemt vērā ECVET kredītpunktus, ja šim mērķim noteiktie noteikumi un metodikas ir pārredzami un balstīti uz kvalitātes nodrošināšanas principiem.
      Jebkādām kvalifikācijām un ar tām saistītām vienībām, kas iegūtas neformālās vai informālās mācībās, kam nevar noteikt atsauci uz formālu mācību sistēmu, kā atsauci izmanto tos pašus ECVET kredītpunktus, ja tiek sasniegti tādi paši mācību rezultāti.

         (1)  “Mītnes” iestāde ir iestāde, kas apstiprinās un atzīs izglītojamā sasniegtos mācību rezultātus. “Uzņemošā” iestāde ir iestāde, kas nodrošina apmācību attiecīgo mācību rezultātu sasniegšanai un pārbauda sasniegtos mācību rezultātus.

         (2)  Personīgā protokola kopija ir dokuments, kur atspoguļoti pārbaudītie izglītojamo personu mācību rezultāti un piešķirtās vienības un ECVET kredītpunkti.


Ieteikums Padomes atzinums saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Francijas stabilitātes programmu 2005.-2009. gadam


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 12. jūlijs ) par Zviedrijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Zviedrijas konverģences programmu 2011.–2014. gadam

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/9

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 12. jūlijs)
   par Zviedrijas 2011. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par atjaunināto Zviedrijas konverģences programmu 2011.–2014. gadam
   2011/C 217/03
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” – kurai par pamatu ņemta ciešāka ekonomikas politikas koordinācija un kura pievērsīs uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma Ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – Lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”.

               (4)

               Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Tā uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai, izmantojot darbaspēka tirgus reformas, un jauniem centieniem, lai stiprinātu izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās.

               (5)

               Zviedrija 2011. gada 29. aprīlī iesniedza savas 2011. gada konverģences programmas atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2014. gadu, un 2011. gada valsts reformu programmu. Abas minētās programmas ir izvērtētas vienlaikus.

               (6)

               Pirms 2008.–2009. gada ekonomikas krīzes Zviedrijas ekonomikā vairāk nekā desmit gadus valdīja spēcīga izaugsme, kuru sekmēja gan iekšzemes pieprasījums, gan neto eksports. Tā kā Zviedrijas tautsaimniecība ir orientēta uz eksportu un tajā ir vērā ņemama finanšu nozare, to spēcīgi ietekmēja ārējā pieprasījuma kritums un finanšu tirgu sastingums 2008. gadā, un IKP 2009. gadā samazinājās par 5,1 %, bet bezdarba līmenis palielinājās no aptuveni 6 % līdz vairāk nekā 9 %. Tā kā Zviedrijā bija stabils sākuma stāvoklis bez nepieciešamības veikt lielas korekcijas mājsaimniecības, banku nozarē un valsts jomā, kā arī atbilstoši monetārās un fiskālās politikas pasākumi, lejupslīde bija diezgan īslaicīga un galvenokārt skāra uz eksportu vērsto ražošanas nozari. Atjaunojoties pasaules tirdzniecībai, Zviedrijas ekonomikā notika ļoti spēcīga un plaša atveseļošanās, un 2010. gadā IKP pieaugums no jauna sasniedza 5,7 %. Automātisko stabilizatoru un diskrecionāro pasākumu ietekmē pasliktinājās fiskālā situācija – no 3,7 % no IKP fiskālā pārpalikuma 2007. gadā līdz 0,9 % no IKP deficītam 2009, tomēr 2010. gadā fiskālais līdzsvars atjaunojās.

               (7)

               Pamatojoties uz atjauninātās konverģences programmas novērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomikas scenārijs, uz kuru pamatojas budžeta prognozes, kopumā ir ticams, izņemot 2012. gadu, kad tas šķiet optimistisks salīdzinājumā ar Komisijas dienestu pavasara prognozēm. Budžeta stratēģija, kā izklāstīts atjauninātajā konverģences programmā, ir piemērota, jo tā palīdzētu sasniegt Zviedrijas vidēja termiņa mērķi (VTM), proti, ekonomikas cikla laikā sasniegt pārpalikumu 1 % apmērā no IKP. Tas nodrošinātu zināmu drošības rezervi pret 3 % no IKP atsauces vērtības pārsniegšanu, ja ekonomikas lejupslīde nākotnē atkārtotos. Programmā paredzēts, ka vispārējais valsts budžeta pārpalikums palielināsies no 0,6 % no IKP 2011 gadā līdz 3,7 % no IKP 2014. gadā, kas ir programmas pēdējais gads. Šādu pieaugumu radītu pieņēmums par spēcīgu ekonomikas izaugsmi, jo minētajā laikposmā programmā nav paredzēti nekādi konsolidācijas pasākumi. Riski, kas apdraud budžeta mērķu izpildi, kopumā ir līdzsvaroti. Tā kā programmā iekļautā ieņēmumu prognoze 2011. gadam ir nedaudz piesardzīga, budžeta rezultāti minētajā gadā varētu izrādīties nedaudz labāki, bet zināmi negatīvie riski, kas var apdraudēt budžeta prognožu izpildi, sākot ar 2012. gadu, ir saistīti ar optimistiskiem makroekonomikas pieņēmumiem. Tā kā valdība ir norādījusi, ka, sākot ar 2012. gadu, varētu tikt īstenoti papildu ekspansīvi fiskālie pasākumi, kas paredzēti 2011. gada likumā par valsts budžetu (tostarp piektais posms darba ņēmēju nodokļa atlaidēm algotiem darba ņēmējiem, valsts ienākuma nodokļa maksāšanas robežlīmeņa turpmāka palielināšana, PVN samazināšana restorānu pakalpojumiem un zemāki pensiju nodokļi), ja fiskālā situācija to pieļaus, pastāv procikliskas fiskālās politikas nostājas risks. Ņemot vērā arī demogrāfiskās perspektīvas, ir svarīgi, ka fiskālā politika joprojām tiek īstenota tā, lai arī turpmāk tiktu sasniegti vidēja termiņa mērķi. Saskaņa ar Komisijas jaunako novērtējumu riski attiecībā uz valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspēju šķiet zemi.

               (8)

               Iespējamas nestabilitātes avots ir pašreizējā situācija mājokļu un hipotekārajos tirgos. Pēc īslaicīgas un nelielas korekcijas finanšu krīzes augstākajā punktā, Zviedrijā pretstatā citām valstīm turpinājās spēcīgā mājokļu cenu pieauguma tendence, kas vērojama kopš 1990. gadu otrās puses, un patlaban tās ir sasniegušas rekordskaitļus. Mājokļu cenu spēcīgais kāpums ir gājis roku rokā ar mājsaimniecību pieaugošu parādu nastu, kas 2010. gada vidū sasniedza rekordlīmeni – 170 % no izmantojamajiem ienākumiem. Turklāt liela daļa hipotekāro kredītu ir izsniegta ar mainīgajām likmēm ar nelielu amortizāciju. Tas padara Zviedrijas mājsaimniecības īpaši neaizsargātas pret procentu likmju paaugstināšanu vai nodarbinātības pasliktināšanos. Ievērojamai korekcijai mājokļu tirgū varētu būt negatīva ietekme uz makroekonomikas stabilitāti, jo mājsaimniecībām būtu jāierobežo patēriņš, lai līdzsvarotu ienākumus un izdevumus, un Zviedrijas bankām varētu pieaugt finansēšanas izmaksas.

               (9)

               Attiecībā uz Zviedrijas darba tirgu jāatzīmē, ka jauniešu un to iedzīvotāju situācija, kuri nav ES valstspiederīgie, ir slikta salīdzinājumā ar ES vidējiem radītājiem. Ir būtiski turpināt uzlabot minēto grupu situāciju darba tirgū, lai paaugstinātu vispārējo nodarbinātības līmeni un ilgtermiņā uzlabotu darbaspēka piedāvājumu, šādā veidā risinot iedzīvotāju novecošanas radītās demogrāfiskās problēmas. Zviedrijas valdība pašlaik īsteno vairākas reformas, lai uzlabotu abu minēto grupu nodarbinātības situāciju, un tās ir saistītas ar finansējuma palielināšanu darbaudzināšanai, darba pieredzes amata vietām, profesionālo izglītību pieaugušajiem, mācekļu prakses darbaudzināšanu, mērķsubsīdijām algām un modernizētiem zviedru valodas kursiem. Jaunākie statistikas dati skaidri rāda, ka uzlabojas visi Zviedrijas darba tirgus rādītāji, izņemot attiecībā uz ārvalstīs dzimušām sievietēm.

               (10)

               Komisija ir izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Zviedrijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina ES vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Komisija uzskata, ka programmās ir pienācīgi risinātas Zviedrijas galvenās problēmas. Tomēr, lai gan valdības fiskālā stratēģija turpināt izpildīt VTM ir piemērota, sākot ar 2012. gadu jārūpējas par to, lai labvēlīgas izaugsmes laikā fiskālā politika pārlieku nezaudētu stingrību. Vajadzētu izvērtēt makroekonomikas nelīdzsvarotības riskus, jo īpaši tos, kurus rada pieaugošas mājokļu cenas un mājsaimniecību parādu nasta. Turklāt jāuzrauga un jāuzlabo mazāk aizsargāto grupu, jo īpaši jauniešu un ārvalstīs dzimušu sieviešu, dalība darba tirgū.

               (11)

               Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi Zviedrijas konverģences programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums (3) jo īpaši ir pausts ieteikuma 1. punktā. Ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Zviedrijas valsts reformu programmu,

         AR ŠO IESAKA Zviedrijai laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt, ka fiskālā politika joprojām tiek īstenota tā, lai arī turpmāk sasniegtu vidēja termiņa mērķus.

               2.

               Īstenot preventīvas darbības nolūkā novērst makroekonomikas riskus, kas saistīti ar pieaugošām mājokļu cenām un mājsaimniecību parādu slogu. Varētu apsvērt virkni pasākumu, piemēram, pārskatīt hipotekāro aizdevumu sistēmas, tostarp banku kapitāla prasības, īres maksas noteikumus, īpašumu aplikšanu ar nodokļiem un būvatļaujas.

               3.

               Uzraudzīt un uzlabot jauniešu un citu mazāk aizsargāto grupu dalību darba tirgū.

      Briselē, 2011. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2011. gadam ar Padomes Lēmumu 2011/308/ES (2011. gada 19. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 138, 26.5.2011., 56. lpp.).

      (3)  Paredzēts Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 3. punktā.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2011. gada 25. augusts ) Eiropas Savienības Padomei par Banco de Portugal ārējo revidentu (ECB/2011/11)

text:
               2.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2011. gada 25. augusts)
   Eiropas Savienības Padomei par Banco de Portugal ārējo revidentu
   (ECB/2011/11)
   2011/C 258/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

                  Banco de Portugal pašreizējā ārējā revidenta pilnvaras beidzās pēc 2010. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ vajadzīgs iecelt ārējos revidentus laika posmam, kas sākas 2011. finanšu gadā.

               (3)

               Banco de Portugal par tās ārējo revidentu 2011.–2016. finanšu gadam izvēlējusies PricewaterhouseCoopers & Associados — Sociedade de Revisores Oficiais de Contas, Lda.,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Banco de Portugal ārējo revidentu 2011.–2016. finanšu gadam iecelt PricewaterhouseCoopers & Associados — Sociedade de Revisores Oficiais de Contas, Lda.

      Frankfurtē pie Mainas, 2011. gada 25. augustā

            ECB prezidents

         Jean-Claude TRICHET


title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru naudas vienība ir euro

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/95

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru naudas vienība ir euro
   2012/C 219/28
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar 121. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Kopš Eurogrupas izveides tai ir bijusi galvenā loma eurozonas ekonomikas pārvaldībā un ir īpaša atbildība par to. Ekonomikas krīze skaidri parādīja ciešās savstarpējās saiknes eurozonā, uzsverot nepieciešamību pēc saskaņotas kopējas politikas nostādnes, kas atspoguļo ciešo ietekmi starp valstīm, kuru naudas vienība ir euro, kā arī uzsverot nepieciešamību pēc politikas koordinācijas efektīviem pasākumiem, lai ātri reaģētu uz ekonomikas vides izmaiņām.

               (2)

               Padome katrai no dalībvalstīm, kuras naudas vienība ir euro (“eurozonas dalībvalstis”), ir sniegusi konkrētai valstij adresētus ieteikumus. Šie ieteikumi pievēršas ekonomikas problēmām valstu līmenī un vienlaikus ir galvenais elements stabilitātes un izaugsmes noteikšanai eurozonā kopumā. Eurozonas dalībvalstis ir arī apņēmušās saskaņā ar paktu “Euro plus” īstenot tālejošu papildu politikas reformu kopumu, kuru mērķis ir sekmēt konkurētspēju, veicināt nodarbinātību, sniegt ieguldījumu publisko finanšu ilgtspējībā un stiprināt finanšu stabilitāti. Eurozonas dalībvalstis un astoņas citas dalībvalstis (“dalībvalstis, kas neietilpst eurozonā”) 2012. gada 2. martā parakstīja Līgumu par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā, vienojoties nodrošināt, ka visas svarīgākās ekonomikas politikas reformas, ko tās plāno veikt, tiks ex ante apspriestas un attiecīgā gadījumā savstarpēji koordinētas. Ex ante koordinācija eurozonā, gan iesniedzot budžeta plānu projektus, gan apspriežot svarīgāko ekonomikas politikas reformu plānus, veicinās to, ka tiks ņemta vērā valstu pasākumu ietekme uz eurozonu kopumā.

               (3)

               Labi izstrādātu budžeta struktūru esība, kas stiprina iekšzemes fiskālo pārvaldību, ir galvenais publisko finanšu pareizas pārvaldības elements un veicina publisko finanšu ilgtspējību eurozonā kopumā. Eurozonas valstu vai to valdību vadītāji 2011. gada jūlijā un oktobrī apņēmās ieviest valstu fiskālās sistēmas, kā paredzēts Padomes Direktīvā 2011/85/ES (2011. gada 8. novembris) par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām (1), jau līdz 2012. gada beigām – pirms direktīvā paredzētā grafika – un pastiprināt tajā iekļautās prasības. Turklāt 2012. gada 2. martā eurozonas dalībvalstis kopā ar astoņām dalībvalstīm, kas neietilpst eurozonā, parakstot Līgumu par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā, apņēmās papildus stiprināt savu valstu fiskālo pārvaldību, īpaši ieviešot saistošus noteikumus valdības budžeta stāvoklim, lai sasniegtu vidējā termiņa budžeta mērķi (VTM).

               (4)

               Fiskālā konsolidācija ir eurozonas krīzes pārvarēšanas stratēģijas galvenais elements. ES fiskālā sistēma ļauj diferencēt konsolidācijas tempu starp dalībvalstīm atbilstīgi to fiskālajai situācijai un makroekonomiskajiem apstākļiem. Stabilitātes un izaugsmes pakts un Līgums par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā pievēršas galvenokārt strukturālām bilancēm un tādējādi ļauj ņemt vērā cikla un vienreizējo pasākumu ietekmi uz nominālo budžeta bilanci. Efektīva rīcība, kas veikta, reaģējot uz Padomes ieteikumiem par pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu, tiek izvērtēta strukturālā izteiksmē. Konsolidācijas atbilstīga veidošana ir svarīga, lai vairotu uzticību konsolidācijas pastāvīgumam eurozonā un ierobežotu tās negatīvo īstermiņa ietekmi uz izaugsmi. Par prioritāti jānosaka izaugsmei labvēlīgi izdevumi, jo īpaši ieguldījumu izdevumi; vairākās eurozonas dalībvalstīs produktīvu ieguldījumu projektus varētu noteikt, ja gan privātā, gan sociālā atdeve pārsniegtu pašlaik zemās procentu likmes. Steidzami ir jāreformē ilgtermiņa tiesības, jo īpaši uz veselības aprūpi un pensijām, lai stiprinātu publisko finanšu ilgtspējību ilgtermiņā. Atbilstīga nodokļu politika, piemēram, nodokļu sloga novirzīšana no darbaspēka, nodokļu bāzes paplašināšana un efektīvāka rīcība, lai apkarotu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, varētu veicināt konsolidāciju, vienlaikus palielinot konkurētspēju un radot labākus nosacījumus izaugsmei.

               (5)

               Finanšu sistēmas stabilitāte un laba darbība ir priekšnosacījumi lēnas izaugsmes “zudušās desmitgades scenārija” novēršanai eurozonā un ieguldītāju uzticības vairošanai. Tā kā ir nepieciešama banku bilanču saistību un aktīvu īpatsvara papildu samazināšana, ir svarīgi nodrošināt, lai tas notiktu pienācīgā veidā un būtu saderīgs ar reālajai ekonomikai pietiekamas kredīta plūsmas uzturēšanu. Lai iedarbotos pret finanšu fragmentācijas jauno tendenci, ir nepieciešams turpināt attīstīt uzraudzības struktūru un prakses integrāciju, kā arī pārrobežu krīzes pārvarēšanu.

               (6)

               Makroekonomikas nelīdzsvarotības pienācīga novēršana eurozonas iekšienē ir svarīga ilgtspējīgai izaugsmei un stabilitātei eurozonā. Nelīdzsvarotības samazināšanas process ir sācies, bet tas mērķtiecīgi jāturpina. Nelīdzsvarotības koriģēšanas pasākumu steidzamība ir lielāka valstīs, kurās ir budžeta deficīts un kurās ir nepieciešamas reformas, lai uzlabotu konkurētspēju un veicinātu līdzekļu pārdali tirgojamu preču un pakalpojumu sektoriem. Tajā pašā laikā valstis, kurās ir budžeta pārpalikums, var veicināt līdzsvarošanu, atceļot nevajadzīgus regulatīvus un citus ierobežojumus iekšzemes pieprasījumam, darbībām saistībā ar starptautiski netirgojamām precēm un pakalpojumiem, kā arī ieguldījumu iespējām.

               (7)

               Ekonomiskās savienības turpmākas attīstības priekšnosacījums ir eurozonas dalībvalstu ekonomiku savstarpējās atkarības un ieguvumu, ko stabilitāte šajā monetārajā savienībā var dot tās dalībniekiem un plašākai Savienībai, atzīšana. Turpmāk eurozonas dalībvalstīm būs jāpadziļina sava integrācija, lai sasniegtu pilnīgu ekonomisko un monetāro savienību.

               (8)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (2), un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā,

         AR ŠO IESAKA eurozonas dalībvalstīm laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam individuāli un kolektīvi, neskarot Padomes kompetenci attiecībā uz dalībvalstu ekonomikas politikas koordināciju, bet jo īpaši saistībā ar ekonomikas politikas koordināciju Eurogrupā, rīkoties šādi.

               1.

               Nostiprināt Eurogrupas darba metodes, lai ļautu tai uzņemties atbildību par kopējo politikas nostāju eurozonā, efektīvi reaģējot uz ekonomikas vides izmaiņām, un vadīt ekonomikas politikas koordināciju pastiprinātas uzraudzības sistēmā, kas attiecas uz eurozonas dalībvalstīm.

               2.

               Pastiprināt politikas sadarbību Eurogrupā, daloties ar informāciju un apspriežot budžeta plānus un svarīgāko reformu plānus, kam ir iespējama plašāka ietekme uz eurozonu. Nodrošināt, lai tiktu veiktas reformas, kas ir nepieciešamas stabilai un spēcīgai eurozonai, tostarp to ieteikumu īstenošanu, kurus Padome ir adresējusi atsevišķām eurozonas dalībvalstīm un kuri papildus problēmu risināšanai valstu līmenī ietekmē eurozonu kopumā.

               3.

               Nostiprināt fiskālo disciplīnu un fiskālās iestādes gan valstu, gan vietējā līmenī, lai vairotu tirgus uzticību publisko finanšu vidēja termiņa un ilgtermiņa ilgtspējībai eurozonā. Pēc eurozonas valstu vai valdību vadītāju vienošanās 2011. gada jūlijā un oktobrī un 2012. gada 2. martā paātrināt Direktīvas 2011/85/ES transponēšanu līdz 2012. gada beigām un papildus nostiprināt fiskālo pārvaldību, jo īpaši ieviešot visu eurozonas dalībvalstu tiesību aktos noteikumus par līdzsvarotu budžetu strukturālā izteiksmē un automātiskus korekcijas mehānismus.

               4.

               Pamatojoties uz Eiropadomes 2012. gada 1. un 2. marta sanāksmes secinājumiem, nodrošināt saskaņotu kopīgo fiskālo nostāju eurozonā, īstenojot fiskālo konsolidāciju, kā saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem izklāstīts Padomes ieteikumos un lēmumos, kuros ņemta vērā konkrēto valstu makrofinansiālā situācija. Dalībvalstīm, ko skar nozīmīgas un potenciāli pieaugoša riska prēmijas, būtu jāierobežo novirzes no nominālās bilances mērķiem pat sliktākos, nekā paredzēts, makroekonomikas apstākļos; citām dalībvalstīm būtu jāļauj automātiskiem stabilizatoriem darboties strukturāli izvērtētā korekcijā un vajadzētu būt gatavām pārskatīt konsolidācijas tempu, ja makroekonomikas apstākļi vēl vairāk pasliktinātos. Valsts izdevumu un ieņēmumu sastāvam būtu jāatspoguļo izdevumu posteņu un ieņēmumu avotu ietekme uz izaugsmi. Visas pieejamās budžeta rezerves jo īpaši būtu jāizmanto, lai veicinātu publiskos ieguldījumus eurozonā, tostarp ņemot vērā finansējuma izmaksu atšķirības starp valstīm.

               5.

               Veikt pasākumus, lai uzlabotu finanšu sistēmas darbību un stabilitāti eurozonā. Paātrināt pasākumus virzībā uz integrētāku finanšu sistēmu, ietverot banku uzraudzību un pārrobežu krīzes pārvarēšanu.

               6.

               Īstenot strukturālas reformas, kuras arī veicina elastīgus algu pielāgojumus, kas – kopā ar diferencētu fiskālo nostādni – veicinātu eurozonas makroekonomikas nelīdzsvarotības pienācīgu novēršanu, tādējādi veicinot izaugsmi un nodarbinātību. Tas ietvertu tādu rīcību valsts līmenī, kura atbilst konkrētai valsts situācijai un kurā ņemti vērā Padomes ieteikumi atsevišķām eurozonas dalībvalstīm.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 306, 23.11.2011., 41. lpp.

      (2)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.


title: RECOMMENDATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL to authorise the Commission to open negotiations on behalf of the European Union for the renewal of the protocol to the Fisheries Partnership Agreement with the Kingdom of Morocco

text:
   LV
LV    LV
 ---pagebreak---                     EIROPAS KOMISIJA
                                                    Briselē, 11.2.2011
                                                    SEC(2011) 170 galīgā redakcija
                          KOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEI
   pilnvarot Komisiju Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas, lai atjaunotu protokolu, kas
        pievienots Zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumam ar Marokas Karalisti
LV                                                                                LV
 ---pagebreak---                                 KOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEI
    pilnvarot Komisiju Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas, lai atjaunotu protokolu, kas
          pievienots Zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumam ar Marokas Karalisti
   1.        PASKAIDROJUMA RAKSTS
   Eiropas Savienība un Marokas Karaliste ir noslēgušas Zivsaimniecības partnerattiecību
   nolīgumu un ar to saistīto protokolu, kuru pieņēma 2006. gada 22. maijā1 un kas stājās spēkā
   2007. gada 28. februārī. Protokols piešķir zvejas iespējas ES kuģiem un nosaka atbilstošo
   finansiālo ieguldījumu; tā beigu termiņš ir 2011. gada 27. februāris.
   Pašreizējā Nolīguma piemērošana attiecas uz ūdeņiem uz dienvidiem no 27° 40' N. Atbilstoši
   minētās zonas specifikai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām un tiesiskajiem nosacījumiem,
   atbilstīgi kuriem ES ir noslēgusi divpusēju nolīgumu ar Maroku, iekļaujot šo zonu, Komisija
   vairākkārt ir 2010. gadā lūgusi Maroku sniegt novērtējumu par ieguvumiem, ko pašreizējais
   Nolīgums sniedz vietējiem iedzīvotājiem. Maroka uz šo lūgumu atbildēja 13. decembrī.
   Vienlaikus turpinot novērtēt situāciju, pamatojoties uz minēto informāciju, tiek ierosināts uz
   vienu gadu atjaunot pašreizējo Protokolu, lai iegūtu laiku sarunu pabeigšanai par pārskatītu
   protokolu ar noteiktām garantijām un lai pa to laiku turpinātu zvejas darbības. Padome tiek
   aicināta apstiprināt šim ieteikumam pievienotās sarunu norādes.
   2.        IETEIKUMS
   Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija iesaka:
   – Padomei pilnvarot Komisiju sākt un vadīt sarunas, lai atjaunotu protokolu, kas pievienots
      Zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumam ar Marokas Karalisti,
   – paredzēt atjaunošanu tikai uz vienu gadu,
   – norīkot Komisiju par šo sarunu virzītāju no Savienības puses,
   – Komisijai sarunas risināt, apspriežoties ar īpašo komiteju saskaņā ar noteikumiem, kas
      paredzēti Līgumā par Eiropas Savienības darbību,
   – Padomei apstiprināt šim ieteikumam pievienotās sarunu norādes.
   1
            OV L 141, 2006. gada 29. maijā, 1. lpp.
LV                                                                                LV
 ---pagebreak---    PIELIKUMS
   Sarunu norādes
   – Sarunu mērķis ir atjaunot protokolu, kas pievienots Partnerattiecību nolīgumam
     zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Savienību un Marokas Karalisti, atbilstīgi Padomes
     2004. gada 15. jūlija secinājumiem par zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumiem un
     pamatojoties uz Komisijas 2002. gada 23. decembra paziņojumu.
   – Lai ar šā jaunā protokola palīdzību varētu veicināt ilgtspējīgu un atbildīgu zvejniecību,
     Komisija sarunu pamatā liks šādus mērķus:
           – pašreizējā Protokola atjaunošanu uz vienu gadu, kas nepieciešama, lai pieņemtu
             jaunu tiesisko sistēmu ES un Marokas attiecībām zivsaimniecības nozarē, uz ko
             attiecas šādi nosacījumi:
           – zvejas iespēju pielāgošana saskaņā ar pieejamo zinātnisko ieteikumu;
           – regulāra ziņošana par nozares politiku, pamatojoties uz pieņemtiem kopējiem
             rādītājiem, tostarp par protokola reģionālo ietekmi.
           –
LV                                                                                LV


title: Komisijas Ieteikums ( 2010. gada 17. marts) par perfluoralkilsavienojumu uzraudzību pārtikā (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               18.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 68/22

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2010. gada 17. marts)
   par perfluoralkilsavienojumu uzraudzību pārtikā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2010/161/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Perfluoralkilsavienojumi (PFAS) tiek plaši izmantoti ražošanā un patērētājiem paredzētiem lietojumiem, tostarp pret traipiem noturīgos audumu un paklāju pārklājumos, pret taukiem noturīgos tādu papīra izstrādājumu pārklājumos, kas paredzēti saskarei ar pārtiku, ugunsdzēsības putās, virsmaktīvās vielās, kuras izmanto kalnrūpniecībā un naftas dziļurbumos, grīdu spodrināmajos līdzekļos un insekticīdu preparātos. Nozīmīga apakšgrupa ir (per)fluorētas organiskās virsmaktīvās vielas, kurās ietilpst perfluoroktānsulfonāts (PFOS) un perfluoroktānskābe (PFOA).

               (2)

               Plašas PFOS un PFOA lietošanas rezultātā to sāļi un prekursori atrasti vidē, zivīs, putnos un zīdītājos. Tāpēc Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) lūdza tās zinātnes ekspertu grupai jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē, sagatavot atzinumu par pārtikas nozīmi un dažādu pārtikas produktu un materiālu, kas paredzēti saskarei ar pārtiku, relatīvo ietekmi saistībā ar PFOS un to sāļu iedarbību uz cilvēkiem, kā arī sniegt ieteikumus par turpmākajiem pasākumiem saistībā ar organisko perfluorsavienojumu riska novērtējumu.

               (3)

               Zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē, 2008. gada 21. februārī pieņēma zinātnisku atzinumu par PFOS, PFOA un to sāļiem (1).

               (4)

               Minētajā zinātniskajā atzinumā EFSA uzskatīja, ka ir maz ticams, ka PFOS un PFOA kaitīgā ietekme skar iedzīvotājus kopumā, taču norādīja, ka pastāv neskaidrības saistībā ar ietekmi uz dzīvo organismu attīstību. EFSA ieteica savākt papildu datus par PFAS līmeni pārtikā un to klātbūtni cilvēka organismā, jo īpaši par šo savienojumu iedarbības tendenču uzraudzību.

               (5)

               Stokholmas Konvencijā par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem (NOP) līgumslēdzējām pusēm tika pieprasīts veikt NOP, to alternatīvu un potenciālo NOP uzraudzību, kā arī iekļāva PFOS, to sāļus un perfluoroktānsulfonilfluorīdu (PFOSF) konvencijas B pielikumā to vielu vidū, uz kurām attiecas ražošanas un lietošanas ierobežojumi,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm 2010. un 2011. gadā jāuzrauga perfluoralkilsavienojumu klātbūtne pārtikā. Uzraudzībā jāiekļauj plašs pārtikas produktu klāsts, kas atspoguļo patēriņa ieradumus, ieskaitot dzīvnieku izcelsmes pārtiku, piemēram, zivis, gaļu, olas, pienu un atvasinātos produktus, un augu izcelsmes pārtiku, lai iegūtu precīzu iedarbības aplēsi.

               2.

               Dalībvalstīm jāveic paraugu ņemšanas procedūras, kā noteikts I pielikumā Komisijas 2006. gada 19. decembra Regulā (EK) Nr. 1883/2006, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes dioksīnu un dioksīniem līdzīgu PCB koncentrācijas oficiālai kontrolei noteiktos pārtikas produktos (2), lai nodrošinātu partijai reprezentatīvu paraugu iegūšanu.

               3.

               Dalībvalstīm iesaka veikt perfluoralkilsavienojumu analīzi, lai atklātu PFOS un PFOA savienojumus un, ja iespējams, to prekursorus, piemēram, perfluoroktilsulfamīdu (PFOSA), N-etil-perfluoroktilsulfamidoetanolu (NEtFOSE) un 8:2 fluorotelomēru spirtu. Ja iespējams, dalībvalstīm jāiekļauj savienojumi, kas ir līdzīgi PFOS un PFOA, bet ar atšķirīgu virknes garumu (C4–C15), un virsmaktīvās vielas uz polifluoralkilfosfāta bāzes (PAPS), piemēram, 8:2 diPAPS un 8:2 monoPAPS, lai novērtētu, vai to klātbūtne pārtikā ir nozīmīga.

               4.

               Dalībvalstīm jāveic perfluoralkilsavienojumu analīze saskaņā ar III pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (3), izmantojot analīzes metodi, kura ir atzīta par tādu, kas sniedz ticamus rezultātus. Ideālā gadījumā atgūstamības rādītājiem jābūt 70–120 % robežās ar kvantitatīvās noteikšanas robežu 1 μg/kg.

               5.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts, izmantojot EFSA noteikto elektronisko ziņošanas formātu, regulāri iesniegt Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei uzraudzības datus, kas izteikti, izmantojot kopējo svaru, kopā ar informāciju, lai tos apkopotu vienā datubāzē. Tām arī jāsniedz iepriekšējo gadu dati, kuri iegūti, izmantojot analīzes metodi, kas ir atzīta par tādu, kas sniedz ticamus rezultātus, lai uzraudzītu iedarbības tendences.

      Briselē, 2010. gada 17. martā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         John DALLI

      (1)  Zinātnes ekspertu grupas jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē, atzinums par perfluoroktānsulfonātu (PFOS), perfluoroktānskābi (PFOA) un to sāļiem, The EFSA Journal (2008), Nr. 653, 1.–131. lpp.

      (2)  OV L 364, 20.12.2006., 32. lpp.

      (3)  OV L 165, 30.4.2004., 1. lpp.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Maltaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Malta 2011-2014

text:
          EIROPAS KOMISIJA
                                          Briselē, 7.6.2011
                                          SEC(2011) 812 galīgā redakcija
                               Ieteikums
                      PADOMES IETEIKUMS
           par Maltas 2011. gada valsts reformu programmu
                  un ar ko sniedz Padomes atzinumu
   par atjaunināto Maltas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
                   {SEC(2011) 726 galīgā redakcija}
LV                                                                       LV
 ---pagebreak---                                                  Ieteikums
                                        PADOMES IETEIKUMS
                         par Maltas 2011. gada valsts reformu programmu
                                    un ar ko sniedz Padomes atzinumu
               par atjaunināto Maltas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un
   148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa
   uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu1 un jo īpaši
   tās 5. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu2,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:
   (1)     Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt
           jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju „Eiropa 2020”, kam pamatā būtu ciešāka
           ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
           kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un
           konkurētspēju.
   (2)     Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
           vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada
           21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm3, kas
           kopā veido „integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas
           un nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes.
   1
           OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
   2
           OV C, …lpp.
   3
           Saglabātas 2011. gadam ar Padomes 2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
LV                                                    2                                        LV
 ---pagebreak---    (3) Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi
       uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
       integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju „Eiropa 2020”.
   (4) Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
       reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta
       secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome
       uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai,
       bezdarba samazināšanai ar darbaspēka tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem
       stiprināt izaugsmi.     Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos
       pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmās un
       valstu reformu programmās.
   (5) Eiropadome 2011. gada 25. martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā ,,Euro plus”,
       laicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai šīs saistības iekļautu attiecīgo valstu
       stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.
   (6) Malta 2011. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2011. gada valsts reformu programmu un
       2011. gada 29. aprīlī – savas 2011. gada stabilitātes programmas atjauninājumu, kas
       attiecas uz 2011.–2014. gadu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā
       to savstarpējo saistību.
   (7) Ekonomikas krīzes rezultātā strauji samazinājās eksports un ieguldījumi, un reālais
       IKP 2009. gadā kritās par 3,4 %. Arī pateicoties valdības atbalstam, nodarbinātības
       līmenis pazeminājās tikai nedaudz. Ievērojami atjaunojoties eksporta un uzņēmumu
       ieguldījumu apjomam 2010. gadā, Maltas ekonomiskā aktivitāte 2010. gadā jūtami
       atguvās un bezdarba līmenis pazeminājās. Ņemot vērā lielo valsts parādu (61,5 % no
       IKP 2008. gadā), valdība neīstenoja lielus fiskālos stimulus, un vispārējais valsts
       budžeta deficīts 2009. gadā (3,7 % no IKP) palika zem attiecīgā rādītāja visā euro zonā
       kopumā. Valsts fiskālā deficīta un parāda attiecība 2010. gadā saglabājās visumā
       stabila.
   (8) Balstoties uz atjauninātās stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes
       Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomiskais scenārijs, kura
       pamatā ir budžeta prognozes, ir mazliet labvēlīgs, jo īpaši vēlākajos programmas
       laikposma gados. Stabilitātes programmā ir plānots līdz 2011. gadam samazināt
       vispārējo valsts budžeta deficītu zem Līgumā minētās atsauces vērtības; 2010. gadā
       budžeta deficīts bija 3,6 % no IKP. Lai pēc tam pakāpeniski sasniegtu vidēja termiņa
       mērķi (VTM), proti, strukturālā izteiksmē sabalansētu budžetu, pasākumi jāpapildina
       ar saistībām ar nolūku nodrošināt ilgtspējīgu, galvenokārt uz izdevumu samazināšanu
       balstītu konsolidāciju. Tomēr stabilitātes programmā nav paredzēts sasniegt vidēja
       termiņa mērķi programmas darbības laikā. Tiek prognozēts, ka, pateicoties pozitīvai
       un arvien labākai primārai bilancei, parāda attiecība samazināsies no 2010. gadā
       reģistrētās augstākās vērtības (68 % no IKP) līdz 63,7 % 2014. gadā. Komisijas
       aprēķinātie vidējie ikgadējie strukturālās korekcijas centieni 2012.–2014. gadā
       kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam. Tomēr budžeta izpildes rezultāti
       varētu būt sliktāki nekā plānots iespējamās izdevumu pārsniegšanas dēļ un tādēļ, ka
       trūkst informācijas par pasākumiem, kas ir konsolidācijas centienu pamatā pēc
       2011. gada.
LV                                              3                                                LV
 ---pagebreak---    (9)  Fiskālās konsolidācijas centieni ar mērķi sasniegt vidēja termiņa mērķi ir galvenais
        Maltas uzdevums. Kaut arī 2011. gada budžetā ir paredzēti pasākumi pārmērīga
        budžeta deficīta novēršanai 2011. gadā, noviržu gadījumā būtu vajadzīgi papildu
        pasākumi. Vidēja termiņa konsolidācijas stratēģijas, kas vēl nebalstās uz konkrētiem
        pasākumiem, ticamība tiktu uzlabota ar stiprākas daudzgadu budžeta shēmas
        palīdzību. Galvenais trūkums ir daudzgadu mērķu nesaistošais raksturs, kas nozīmē to,
        ka fiskālās plānošanas perspektīva ir samērā īsa. Stabilitātes programmā ir minēts, ka
        tiek apsvērta iespēja ieviest noteikumus par izdevumiem.
   (10) Sabiedrības novecošanās ilgtermiņa ietekme uz budžetu (tostarp pensijām) Maltā ir
        ievērojami lielāka nekā vidēji Eiropas Savienībā. Turklāt vecāka gadagājuma darba
        ņēmēju līdzdalība darba tirgū ir ļoti neliela saistībā ar joprojām samērā zemo pensijas
        vecumu, agrīnas pensionēšanās shēmu biežu izmantošanu un ļoti nelielo vecāka
        gadagājuma sieviešu līdzdalību darba tirgū. 2006. gada pensiju reforma paaugstina
        pensijas vecumu (kaut arī ļoti pakāpeniski) un pievēršas jautājumam par pensiju
        atbilstīgumu nākotnē, jo īpaši ieviešot izdevīgākus indeksācijas noteikumus un
        garantētu valsts minimālo pensiju. Valsts reformu programmā tiek ziņots par
        pašreizējām apspriedēm par jaunas pensiju reformas priekšlikumiem, kurus iesniegusi
        darba grupa pensiju jautājumā, tostarp par skaidras saiknes izveidi starp pensijas
        vecumu un paredzamo mūža ilgumu, kā arī par obligātā otrā un brīvprātīgā trešā
        pensiju līmeņa ieviešanu. Tomēr valsts reformu programmā nav minēta visaptveroša,
        aktīva vecumdienu stratēģija, kas papildinātu šobrīd notiekošās un paredzētās izmaiņas
        tiesību aktos. Samērā lielā nedeklarētās nodarbinātības izplatība apdraud publisko
        finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Valsts reformu programmā valdība nāk klajā ar dažiem
        pasākumiem šīs problēmas novēršanai, taču trūkst priekšlikumu ar mērķi pārskatīt
        nodokļu un pabalstu sistēmu, lai panāktu, ka darbs atmaksājas. Vēl viens svarīgs
        Maltas uzdevums ir palielināt sieviešu līdzdalību darba tirgū, ņemot vērā apstākli, ka
        sieviešu nodarbinātības līmenis Maltā ir viszemākais Eiropas Savienībā. Valsts
        reformu programmā valdība ir izvirzījusi ievērojamu skaitu iniciatīvu, kas pievēršas
        darba ņēmējām. Šo iniciatīvu īstenošana un ietekme jāizvērtē 2012. gadā.
   (11) Pēdējos gados Maltā ir notikusi intensīva rūpniecības pārstrukturēšana, aizstājot
        tradicionālo, darbietilpīgo ražošanu ar jaunām saimnieciskās darbības jomām ar augstu
        pievienoto vērtību. Tas ir izraisījis neatbilstību darba tirgū starp prasmju pieprasījumu
        un piedāvājumu, norādot uz nepieciešamību nodrošināt jaunajās nozarēs vajadzīgo
        prasmju apgūšanu, jo īpaši ar augstākās izglītības palīdzību, lai tādējādi vēl vairāk
        dažādotu Maltas ekonomikas pamatu.
   (12) Maltā ir visaugstākais priekšlaicīgi mācības pārtraukušo skolēnu īpatsvars Eiropas
        Savienībā, proti, 2009. gadā tas sasniedza 36,8 %, savukārt ES vidējais rādītājs bija
        14,4 %. Maltā ir arī zems to 30 līdz 34 gadu vecu personu īpatsvars, kurām ir
        augstskolas vai līdzvērtīga līmeņa izglītība (21,1 % salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju
        32,3 % 2009. gadā). Maltas mērķis ir samazināt līdz 2020. gadam priekšlaicīgi
        mācības pārtraukušo skolēnu īpatsvaru līdz 29 % un palielināt 30–34 gadu vecu
        personu īpatsvaru ar augstskolas vai līdzvērtīga līmeņa izglītību līdz 33 %. Maltā
        2011. gadā tika ieviesti pasākumi, lai sniegtu skolēniem, kuri, iespējams, varētu
        priekšlaicīgi pārtraukt mācības, interesantas karjeras iespējas, piedāvājot profesionālās
        izglītības un apmācības iespējas vai arī iespēju atsākt izglītošanos.
   (13) Malta ir viena no nedaudzajām ES dalībvalstīm ar vispārēju algu indeksācijas
        mehānismu. Algu paaugstinājums ir piesaistīts obligātam dzīves dārdzības korekcijas
LV                                               4                                                LV
 ---pagebreak---         (COLA) mehānismam, kā rezultātā algas tiek paaugstinātas atbilstoši iepriekšējai
        inflācijas attīstībai, kaut arī mazāko algu gadījumā paaugstinājums ir proporcionāli
        lielāks. Kopā ar minimālo algu šī korekcija var vēl vairāk kaitēt darbietilpīgo nozaru
        konkurētspējai. Šis jautājums ir īpaši būtisks, ņemot vērā neseno enerģijas cenu
        kāpumu, kas varētu izraisīt algu un cenu spirāli.
   (14) Malta ir gandrīz pilnībā atkarīga no naftas importa enerģijas ražošanai, kā rezultātā
        ekonomika ir viegli ietekmējama naftas cenu izmaiņu gadījumā. Kopā ar Maltas
        enerģētikas sistēmas nepiemērotību šis apstāklis varētu radīt problēmas
        uzņēmējdarbībai un mazu un vidēju uzņēmumu konkurētspējai. Izmantojot potenciālu,
        lai ražotu enerģiju no atjaunojamu energoresursu avotiem, varētu gūt divkāršu
        ieguvumu, proti, tiktu uzlabota konkurētspēja un sasniegti mērķi enerģētikas un
        klimata jomā. Tomēr valsts reformu programmā sniegtā informācija par enerģētikas
        jomas pasākumiem ir ierobežota, kā rezultātā ir grūti novērtēt to tehnisko iespējamību
        un izmaksu rentabilitāti.
   (15) Malta ir uzņēmusies vairākas saistības pakta ,,Euro plus” ietvaros4. Saistības attiecas
        uz divām pakta jomām: konkurētspēju un publisko finanšu ilgtspēju. Fiskālajā jomā
        saistības aptver budžeta shēmas atbildības un pārredzamības stiprināšanu, kā arī
        iespēju apspriešanu ar mērķi ieviest mehānismus, lai uzlabotu budžeta izpildes
        disciplīnu. Ražīguma palielināšanai ir paredzēti pasākumi, lai uzlabotu
        uzņēmējdarbības vidi un uzņēmumu finansēšanas nosacījumus, kā arī lai pastiprinātu
        konkurenci pakalpojumu nozarē, jo īpaši telekomunikāciju jomā. Kaut arī valsts
        reformu programmā ir apskatīti nodarbinātības un finanšu stabilitātes jautājumi,
        saistības pakta ,,Euro plus” ietvaros uz tiem neattiecas. Lai gan iestādes galveno
        uzmanību velta ražīguma palielināšanai, tās neatzīst, ka pašreizējais algu indeksācijas
        mehānisms ietekmē Maltas konkurētspēju. Saistības, ko Luksemburga uzņēmās pakta
        ,,Euro plus” ietvaros, ir izvērtētas un ņemtas vērā ieteikumos.
   (16) Komisija ir novērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī
        saistības, ko Malta uzņēmās saskaņā ar paktu ,,Euro plus”5. Komisija ir ņēmusi vērā ne
        tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Maltā,
        bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina
        Eiropas Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos
        valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Ņemot to vērā, Komisija uzskata, ka,
        kaut arī mērķtiecīgi panākumi vidēja termiņa mērķu (VTM) sasniegšanā ir atbilstīgi,
        vienlaikus pastāv nopietns risks konsolidācijas stratēģijai, jo tās pamatā nav konkrēti
        pasākumi un izdevumi varētu tikt pārsniegti, kā tas jau noticis pagātnē. Turklāt pastāv
        iespēja, ka vidējā termiņa budžeta shēmas nesaistošais raksturs neuzlabos fiskālo
        disciplīnu. Samērā lielās ar novecošanu saistītās ilgtermiņa izmaksas, jo īpaši
        izdevumi par pensijām, apdraud Maltas publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Valsts
        reformu programmā ir apzinātas svarīgākās strukturālās problēmas, ar kurām Maltas
        ekonomika saskaras, kaut arī papildu uzmanība, šķiet, ir jāpievērš konkrētiem
        jautājumiem, jo īpaši ekonomikas darbaspēka potenciāla labākam izmantojumam, algu
        noteikšanas mehānisma reformai ar mērķi nodrošināt labāku koordināciju starp algu
        un ražīguma izmaiņām, kā arī enerģijas avotu dažādošanai.
   4
        Sīkāka informācija par saistībām saskaņā ar paktu ,,Euro plus” ir pieejama dokumentā SEC(2011) 726.
   5
        SEC(2011) 726.
LV                                                    5                                                     LV
 ---pagebreak---    (17)   Ņemot vērā šo novērtējumu un Padomes 2010. gada 16. februāra ieteikumu saskaņā ar
          Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi
          Maltas stabilitātes programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums6 ir
          atspoguļots jo īpaši Padomes ieteikuma 1. un 2. punktā turpmāk. Ņemot vērā
          Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Maltas valsts
          reformu programmu,
   AR ŠO IESAKA Maltai laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.
   (1)      Nodrošināt pārmērīga budžeta deficīta novēršanu 2011. gadā, esot gatavai īstenot
            papildu pasākumus iespējamo noviržu nepieļaušanai un pieņemt konkrētus
            pasākumus, lai atbalstītu 2012. gada deficīta mērķu sasniegšanu. Lai pastiprinātu
            vidēja termiņa konsolidācijas stratēģijas ticamību, Maltai jādefinē vajadzīgie plaša
            mēroga pasākumi, jāintegrē fiskālie mērķi saistošā, uz noteikumiem pamatotā
            daudzgadu fiskālā sistēmā un jāuzlabo budžeta izpildes uzraudzība.
   (2)      Īstenot pasākumus pensiju sistēmas ilgtspējas nodrošināšanai, paātrinot pensijas
            vecuma pakāpenisku paaugstināšanu un piesaistot to paredzamajam mūža ilgumam.
            Papildināt likumā noteiktu augstāku pensijas vecumu ar visaptverošu un aktīvu
            vecumdienu stratēģiju, neatbalstīt priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas izmantošanu
            un veicināt privātus pensijas uzkrājumus.
   (3)      Novirzīt izglītības rezultātus vairāk uz darba tirgus vajadzībām, jo īpaši veicot
            pasākumus, lai uzlabotu piekļuvi augstskolas izglītībai, un uzlabojot profesionālās
            izglītības un apmācības sistēmas efektivitāti. Jāīsteno pasākumi, lai samazinātu
            priekšlaicīgi mācības pārtraukušo skolēnu īpatsvaru, līdz 2012. gadam nosakot,
            izvērtējot un izmērot šīs rīcības iemeslus un izveidojot regulāru uzraudzības un
            ziņošanas mehānismu par pasākumu sekmības līmeni.
   (4)      Apspriežoties ar sociālajiem partneriem un ievērojot valstī pieņemto praksi, reformēt
            automātisko algu indeksācijas mehānismu, lai nodrošinātu, ka algu izaugsme labāk
            atspoguļo darba ražīguma un konkurētspējas izmaiņas.
   (5)      Stiprināt centienus samazināt Maltas atkarību no naftas importa, veicot ieguldījumus
            atjaunojamu energoresursu avotos un pilnībā izmantojot pieejamos ES līdzekļus, lai
            modernizētu infrastruktūru un veicinātu energoefektivitāti.
   Briselē,
                                                     Padomes vārdā –
                                                     priekšsēdētājs
   6
           Paredzēts 5. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97.
LV                                                      6                                         LV