title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Nīderlandes 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Nīderlandes 2019. gada stabilitātes programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/112

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Nīderlandes 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Nīderlandes 2019. gada stabilitātes programmu
      (2019/C 301/19)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Nīderlande bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums”), kurā izklāstīti pieci ieteikumi eurozonai (“ieteikumi eurozonai”), Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Nīderlande ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Nīderlandei būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots 2019. gada eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajā 1.–3. ieteikumā. Konkrētāk, ieguldījumu pasākumi un darba samaksas pieaugumu atbalstošie pasākumi palīdzēs īstenot pirmo ieteikumu eurozonai par eurozonas līdzsvarošanu, nodokļu pasākumi palīdzēs īstenot otro ieteikumu eurozonai par agresīvas nodokļu plānošanas apkarošanu un mājsaimniecību aizņemšanās stimulu samazināšana palīdzēs īstenot ceturto ieteikumu eurozonai par nepieciešamību mazināt nodokļu ievirzi par labu aizņēmumiem.

                  (3)

                  2019. gada ziņojums par Nīderlandi tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Nīderlande īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Nīderlandes virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2019. gada 27. februārī. No Komisijas veiktās analīzes tika secināts, ka Nīderlandē pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, nelīdzsvarotību, kurai ir pārrobežu ietekme, rada lielais privātā sektora parāds un liels tekošā konta pārpalikums. Pateicoties ekonomikas izaugsmei, privātā parāda attiecība pret IKP turpināja samazināties gan uzņēmumiem, gan mājsaimniecībām, taču tā joprojām ir augsta. Tomēr mājsaimniecību nominālais parāds lēnām palielinās mājokļu cenu pieauguma rezultātā.

                  (4)

                  Nīderlande savu 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu iesniedza 2019. gada 29. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Nīderlande šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā plāno samazināt vispārējās valdības budžeta pārpalikumu, proti, no 1,5 % no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2018. gadā līdz 0,0 % no IKP 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – visā programmas periodā būs pārsniegts. Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu prognozējams, ka valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 52,4 % no IKP 2018. gadā līdz 44,6 % no IKP 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Balstoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, paredzams, ka strukturālās bilances pārpalikums samazināsies no 0,8 % no IKP 2018. gadā līdz 0,7 % no IKP 2019. gadā un 0,2 % no IKP 2020. gadā, kas ir virs vidēja termiņa budžeta mērķa. Prognozēts, ka vispārējās valdības parāds turpināsies stabili samazināties. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Nīderlande 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem. Tomēr vienlaikus būtu svarīgi, nepārkāpjot vidēja termiņa budžeta mērķi, izmantot fiskālo un strukturālo politiku, lai atbalstītu ieguldījumu palielināšanos.

                  (7)

                  Attiecībā uz fiskālo stabilitāti jāatzīmē, ka prognozētais publisko izdevumu pieaugums ilgtermiņa aprūpes jomā varētu radīt vidējus riskus ilgtermiņa stabilitātei. Valdība 2015. gadā lielu daļu ilgtermiņa aprūpes sistēmas nodeva pašvaldību ziņā, lai uzlabotu sistēmas efektivitāti un samazinātu publiskos izdevumus. Ir jāuzrauga šīs reformas ietekme uz fiskālo stabilitāti.

                  (8)

                  2018. gada novembrī Noguldījumu garantiju fonda (kas ir neatkarīga juridiskā persona) līdzekļi no nošķirta konta Nīderlandes centrālajā bankā tika pārvietoti uz valsts kases kontu. Nīderlandes Noguldījumu garantiju fonds tika papildināts pakāpeniski, un līdz šim tajā bija uzkrāts aptuveni 1 miljards EUR, bet līdz 2024. gadam bankām tajā jāiemaksā vēl 4 miljardi EUR, kurus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/49/ES (2014. gada 16. aprīlis) (7) (Noguldījumu garantiju sistēmu direktīva) būtu bijis jāinvestē diversificētā zema riska aktīvu portfelī. Fonda konta pārvietošana samazina bruto parāda līmeni, bet nekādi neietekmē valsts budžeta deficītu. Pēc šīs pārvietošanas valsts kase varēs fonda līdzekļus izmantot valdības izdevumu finansēšanai, taču tai šie līdzekļi būs jādara pieejami tad, ja rastos vajadzība veikt izmaksas noguldītājiem vai finansēt intervences saskaņā ar tās juridiskajām pilnvarām, un tas varētu ietekmēt finansiālo stabilitāti.

                  (9)

                  Nīderlandes mājsaimniecībām ir raksturīgi lieli nelikvīdie mājokļu un pensiju aktīvi un vienlaikus – lieli mājsaimniecību parādi. Lielie parādi padara mājsaimniecības neaizsargātas pret finanšu un ekonomikas satricinājumiem. Šie lielie mājsaimniecību parādi ir skaidrojami ar dāsnajiem nodokļu atvieglojumiem par hipotekārā kredīta procentu maksājumiem, kā arī ar to, ka īres tirgū nav pienācīgi funkcionējoša vidējā segmenta un ir augsti obligātie pensiju uzkrājumi. Mājsaimniecību lielo parādsaistību novēršanā grūtības sagādā mājokļu tirgus, kurā mājokļu finansēšanas un sektorālo ietaupījumu modeļus ietekmē gadu desmitu gaitā akumulējusies neelastība un kropļojoši stimuli. Kopš 2012. gada ir veikta virkne pasākumu, kas daļēji risina šo problēmu. Iepriekš izziņotā nodokļu atskaitījumu samazinājumu paātrināšana attiecībā uz hipotekāro kredītu procentiem tagad ir nostiprināta ar likumu un sāksies 2020. gadā. Neraugoties uz to, nodokļu atvieglojumi par hipotekārajiem maksājumiem joprojām ir dāsni un turpina mājsaimniecībām radīt būtiskus stimulus aizņemties. Tikmēr privātais īres tirgus, būdams vienīgais nesubsidētais segments, aizvien ir mazattīstīts, proti, tā īpatsvars ir 13 % no visiem mājokļiem. Tā kā īres tirgū nav pienācīgi funkcionējoša vidējā segmenta, mājsaimniecībām ir lielāks stimuls pirkt nekā īrēt, kas noved pie lielām parāda attiecībām pret ienākumiem un pie finansiālās neaizsargātības.

                  (10)

                  Pensiju sistēmas darbības rādītāji pensiju adekvātuma un fiskālās stabilitātes ziņā ir labi, taču tai piemīt trūkumi tādās jomās kā starppaaudžu taisnīgums, pensiju tiesību pārredzamība un elastība. Turklāt arodpensiju iemaksas ir augstas un svārstās atkarībā no pensiju fondu snieguma. Tādējādi tās var procikliski ietekmēt mājsaimniecību izdevumus. Pensiju sistēmas reforma varētu dzīves cikla griezumā pazemināt obligātās pensiju iemaksas un padarīt patēriņu stabilāku (tā dēvētais “patēriņa izlīdzināšanas” efekts). Valdība plāno būtiski reformēt pensiju otro līmeni, lai uzlabotu tvērumu un izveidotu pārredzamāku, elastīgāku un aktuāri taisnīgāku sistēmu. Ja mājokļu tirgus iestādes un pensiju sistēmu reformētu vienlaikus, tādējādi varētu samazināt mājsaimniecību parādus un mājsaimniecību sektora neaizsargātību pret finanšu un ekonomikas satricinājumiem, līdz ar to pozitīvi ietekmējot makroekonomisko noturību un ekonomikas izaugsmi.

                  (11)

                  Neraugoties uz zemo bezdarba līmeni, lielo vakanču skaitu un darba ņēmēju augošo deficītu, nominālās algas pieaugums līdz šim ir bijis mērens (2017. gadā 1,1 % un 2018. gadā 2,4 %). Koplīgumu algas 2018. gadā pieauga par vidēji 2,1 %, savukārt publiskajā sektorā tās pieauga straujāk – 2018. gada otrajā pusē par 3 %. Turklāt tika noslēgtas vienošanās par darba samaksu, kuras paredz visu centrālās valdības ierēdņu algas divu gadu laikā nominālā izteiksmē palielināt par 7 %. Ir piešķirts papildu finansējums, lai palielinātu pamatskolas skolotāju algas. Turklāt valdība pieņēma vairākus fiskālos noteikumus, kas samazina darbaspēka nodokļu slogu un ir vērsti uz to, lai palielinātu nodarbināto personu neto izmantojamo ienākumu. Izmantojamā mājsaimniecību ienākuma turpmāka veicināšana, nostiprinot algu pieauguma sekmēšanai vajadzīgos apstākļus un veicot pensiju sistēmas otrā līmeņa reformas, kas palielina tā pārredzamību, starppaaudžu taisnīgumu un noturību pret satricinājumiem, sekmētu iekšzemes pieprasījumu un veicinātu līdzsvarošanu eurozonā.

                  (12)

                  Lai atbilstoši eurozonai adresētajam 2019. gada ieteikumam nodokļu sistēmas padarītu efektīvākas un taisnīgākas, ir būtiski apkarot agresīvu nodokļu plānošanu. Nodokļu maksātāju agresīvās nodokļu plānošanas stratēģiju blakusietekme uz citām dalībvalstīm nozīmē, ka papildus Savienības tiesiskajam regulējumam ir nepieciešama koordinēta politiskā rīcība valsts līmenī. Nīderlande ir veikusi pasākumus, kas vērsti pret agresīvu nodokļu plānošanu, taču caur Nīderlandi veikto dividenžu, autoratlīdzību un procentu maksājumu augstais līmenis liecina, ka uzņēmumi, kas agresīvi plāno nodokļus, izmanto šīs valsts nodokļu noteikumus. Liels ārvalstu tiešo ieguldījumu īpatsvars ir tā dēvētajās “īpašam nolūkam dibinātajās sabiedrībās”. Tas, ka no izejošajiem autoratlīdzību un procentu maksājumiem (t. i., tiem, ko Savienības rezidenti maksā trešo valstu rezidentiem) netiek ieturēti nodokļi, var radīt situāciju, ka šie maksājumi vispār netiek aplikti ar nodokli, ja nodoklis tiem nav piemērojams arī saņēmēja jurisdikcijā. Paziņojums par nodokļu sistēmas reformu programmu attiecībā uz ieturējuma nodokļiem par autoratlīdzībām un dividenžu maksājumiem gadījumā, ja notiek ļaunprātīga izmantošana vai maksājumi uz zemu nodokļu jurisdikcijām, ir pozitīvs solis virzībā uz agresīvas nodokļu plānošanas mazināšanu, un šīs programmas īstenošana būtu cieši jāpārrauga.

                  (13)

                  Pēdējos gados nodarbinātība ir pieaugusi, galvenokārt pateicoties pagaidu nodarbinātībai un pašnodarbinātībai, lai gan darbvietu skaits darba ņēmējiem ar beztermiņa līgumiem pēdējā laikā ir audzis straujāk nekā pagaidu darbvietu skaits. Tomēr elastīgās nodarbinātības īpatsvars darba tirgū joprojām ir ievērojams. Saistībā ar lielām atšķirībām starp piemērojamajiem darba tiesību noteikumiem, darba aizsardzību un atšķirībām nodokļu un sociālā nodrošinājuma likumos ir vērojams liels pagaidu līgumu īpatsvars un strauji pieaug to pašnodarbināto personu skaits, kurām nav darbinieku. Valdība ir pieņēmusi noteikumu kopumu (Līdzsvarota darba tirgus likums – Wet Arbeidsmarkt in Balans), lai atvieglotu pastāvīgo darbinieku pieņemšanu darbā un elastīgos līgumus padarītu mazāk elastīgus. Šo noteikumu (kuriem būtu jāstājas spēkā 2020. gadā) īstenošana būtu cieši jāuzrauga. Turklāt ir pieteikti noteikumi, kas mīkstinātu darba devēju pienākumu slimības gadījumā divus gadus turpināt maksāt algu. Tomēr nekādi citi konkrēti noteikumi līdz šim nav pieņemti. Tādējādi daži no šiem institucionālajiem faktoriem joprojām rada finansiālus stimulus darba ņēmējiem sākt strādāt pašnodarbinātā statusā vai dot priekšroku darbam pašnodarbinātā statusā bez darbiniekiem. Pašnodarbinātie biežāk ir nepietiekami apdrošināti pret invaliditāti, bezdarbu un novecošanu, un tas varētu ietekmēt sociālā nodrošinājuma sistēmas ilgtermiņa stabilitāti. Turklāt fiktīvās pašnodarbinātības apkarošanas pasākumu ieviešana ir atlikta uz 2020. gadu.

                  (14)

                  Kaut arī darba tirgus rādītāji kopumā ir labi, būtisks uzdevums joprojām ir sekmēt nodarbinātības iespēju vienlīdzību un aktīvo iekļaušanu, jo īpaši attiecībā uz migrantu izcelsmes personām, darba tirgū marģinalizētajām personām un ekonomiski neaktīvajām personām. Turklāt joprojām ir neizmantots darbaspēka potenciāls; šeit īpaši jāatzīmē lielais nepilnu slodzi strādājošo sieviešu skaits.

                  (15)

                  Nīderlandes ekonomikas inovācijas spējai un ražīguma pieaugumam ir ārkārtīgi svarīgas tehniskās un digitālās prasmes un kvalificēti speciālisti. Tas norāda uz to, ka vairāk jāiegulda apmācībā, tostarp digitālo prasmju jomā, un jāsekmē elastīgas kvalifikācijas celšanas un pārkvalifikācijas iespējas. Arī lai uzlabotu sabiedrības inovācijas spējas, ir vajadzīgi ieguldījumi, kas atbalsta izglītību zinātnes, tehnoloģiju, inženierzinātņu un matemātikas jomā. Turklāt lielāki ieguldījumi prasmēs, izglītībā un apmācībā ir svarīgi piekļuves darba tirgum un nodarbināmības uzlabošanā darba tirgū marģinalizētajām personām un vienlaikus arī iespēju vienlīdzības un aktīvās iekļaušanas sekmēšanā.

                  (16)

                  Nīderlandes ieguldījumi pētniecībā un izstrādē ir pieauguši līdz vairāk nekā 2 %, taču tie joprojām ir krietni zem 2,5 % apmērā noteiktā valsts mērķrādītāja un labākos rezultātus sasniegušo valstu līmeņa. Ražīguma ziņā Nīderlande daudzās nozarēs ir viena no valstīm ar labākajiem rādītājiem. Tāpēc ražīguma turpmākais pieaugums ir lielā mērā atkarīgs no inovācijas. To veicinātu papildu ieguldījumi pētniecībā, izstrādē un inovācijā, jo īpaši privātajā sektorā.

                  (17)

                  Enerģētikas pārkārtošana un siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšana prasa ievērojamus ieguldījumus, kas nodrošinātu ilgtspējīgāku un resursu ziņā efektīvāku ekonomikas attīstību. Nīderlande, visticamāk, pārsniegs 2020. gada mērķus siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas jomā, taču 2030. gada mērķu sasniegšanai būs vajadzīgi papildu pasākumi. Arī 2020. gada mērķus primārās energoefektivitātes un atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā neizdosies sasniegt bez papildu pasākumiem. Domājams, ka Nīderlandes enerģētikas nolīgumā noteiktais 2023. gada mērķis atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā tiks sasniegts, pateicoties ieguldījumiem atkrastes vējparkos. Nīderlandes valdība plāno līdz 2019. gada beigām pieņemt nacionālo enerģētikas un klimata plānu, kurā būs sniegts pārskats par ieguldījumiem, kas līdz 2030. gadam nepieciešami dažādajās enerģētikas savienības dimensijās, pie kurām pieder atjaunojamo energoresursu enerģija, energoefektivitāte, energoapgādes drošība un klimata pārmaiņu mazināšana un pielāgošanās tām.

                  (18)

                  Nīderlande ir blīvi apdzīvota valsts ar labu infrastruktūru un nozīmīga dalībniece Savienības loģistikas jomā, jo tajā ir Savienības lielākā osta Roterdama un viena no lielākajām lidostām Shiphola, tomēr šajā valstī problēmas aizvien sagādā satiksmes pārslodze. Šī problēma tiek risināta ar papildu infrastruktūras izbūvi, taču joprojām rada lielas sociālās izmaksas un liek zaudēt daudz stundu sastrēgumos.

                  (19)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt pievērsties dažām no ieteikumos konstatētajām vajadzībām, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Nīderlandei pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs.

                  (20)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Nīderlandes ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Nīderlandei iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Nīderlandē, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (21)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un saskaņā ar tās atzinumu (8) ir sagaidāms, ka Nīderlande Stabilitātes un izaugsmes paktu būs ievērojusi.

                  (22)

                  Padome ir izskatījusi 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. Padomes ieteikumi, kas sagatavoti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. un 3. ieteikumā. Minētie ieteikumi arī sekmē eurozonai adresētā 2019. gada ieteikuma, jo īpaši pirmā un ceturtā ieteikuma eurozonai, īstenošanu. 3. ieteikumā minētā fiskālā politika cita starpā sekmē ar tekošā konta pārpalikumu saistītās nelīdzsvarotības novēršanu,

            AR ŠO IESAKA Nīderlandei 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Samazināt mājsaimniecību stimulus aizņemties un izkropļojumus mājokļu tirgū, tostarp atbalstot privātā īres sektora attīstību. Nodrošināt, ka pensiju sistēmas otrajā līmenī tiek palielināta pārredzamība, starppaaudžu taisnīgums un noturība pret satricinājumiem. Īstenot politiku, kas palielinātu mājsaimniecību izmantojamos ienākumus, tostarp nostiprināt algu pieauguma sekmēšanai vajadzīgos apstākļus, līdztekus ievērojot sociālo partneru lomu. Nodokļu sistēmas iezīmes, kas var veicināt agresīvu nodokļu plānošanu, kurā jo īpaši izmanto izejošos maksājumus, nepieciešams novērst, jo īpaši īstenojot paziņotos pasākumus.

         2.

            Mazināt stimulus reģistrēties kā pašnodarbinātajam bez darbiniekiem, līdztekus sekmējot pašnodarbināto pienācīgu sociālo aizsardzību, un apkarot fiktīvo pašnodarbinātību. Pastiprināt ieguldījumus vispusīgā mūžizglītībā un prasmju pilnveidē, īpaši par labu darba tirgū marģinalizētajām personām un ekonomiski neaktīvajām personām.

         3.

            Nepārkāpjot vidēja termiņa budžeta mērķi, izmantot fiskālo un strukturālo politiku, lai atbalstītu ieguldījumu palielināšanos. Ar ieguldījumiem saistīto ekonomikas politiku vērst uz pētniecību un izstrādi, īpaši privātajā sektorā tādās jomās kā atjaunojamo energoresursu enerģija, energoefektivitāte, siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas stratēģijas un transporta vājo vietu novēršana.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 136, 12.4.2019., 1. lpp.

         (4)  OV C 320, 10.9.2018., 80. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/49/ES (2014. gada 16. aprīlis) par noguldījumu garantiju sistēmām (OV L 173, 12.6.2014., 149. lpp.).

         (8)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Austrijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Austrijas 2019. gada stabilitātes programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/117

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Austrijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Austrijas 2019. gada stabilitātes programmu
      (2019/C 301/20)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Austrija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums”), kurā izklāstīti pieci ieteikumi eurozonai (“ieteikumi eurozonai”), Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Austrija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Austrijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajā 1.–3. ieteikumā. Jo īpaši ar ieguldījumiem saistītās ekonomikas politikas virzīšana uz noteiktajām nozarēm palīdzēs izpildīt otro eurozonai adresēto ieteikumu attiecībā uz atbalstu ieguldījumiem, savukārt ieteikums novirzīt nodokļus no darbaspēka sniegts ar mērķi palīdzēt izpildīt trešo eurozonai adresēto ieteikumu attiecībā uz darba tirgus darbību.

                  (3)

                  2019. gada ziņojums par Austriju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Austrija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Austrijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (4)

                  Austrija savu 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu iesniedza 2019. gada 24. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Austrija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā prognozē, ka nominālā bilance uzlabosies – pārpalikums, kas 2018. gadā bija 0,1 % no iekšzemes kopprodukta (IKP), sasniegs 0,3 % no IKP 2019. gadā un tad pamazām samazināsies līdz līdzsvarotam budžeta stāvoklim 2023. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – joprojām tiek pārsniegts visā programmas periodā. Saskaņā ar stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies no 73,8 % no IKP 2018. gadā līdz 59,8 % no IKP 2023. gadā. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir labvēlīgs. Ar vidēja termiņa budžeta plānošanu saistītie riski šķiet mēreni un galvenokārt attiecas uz paziņoto valsts pārvaldes izmaksu ietaupījumu īstenošanu, ko paredzēts izmantot, lai finansētu darbinieku un uzņēmumu ienākuma nodokļa plānoto reformu.

                  (7)

                  Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Austrijai 2019. gadā sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi, ņemot vērā pielaidi saistībā ar ārkārtējiem apstākļiem, kuru dēļ ir piešķirta pagaidu novirze. Tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālā nominālā pieauguma tempam (7), proti, 2,9 % pieaugumam 2019. gadā, kas atbilst strukturālās bilances uzlabojumam par 0,3 % no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance uzlabosies no –0,1 % no IKP 2019. gadā līdz 0,0 % no IKP 2020. gadā, tādējādi pārsniedzot vidēja termiņa budžeta mērķi. Tiek prognozēts, ka Austrija 2019. un 2020. gadā izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Austrija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.

                  (8)

                  Ilgtermiņā Austrijā pastāv vidējas nozīmības riski fiskālai stabilitātei. Šie riski ir saistīti ar prognozēto publisko izdevumu pieaugumu veselības aprūpes, ilgtermiņa aprūpes un pensiju jomā. Lai gan veselības aprūpes pakalpojumu pieejamības līmenis Austrijā kopumā ir augsts, tiek prognozēts, ka publiskie izdevumi veselības aprūpes jomā līdz 2070. gadam palielināsies par 1,3 procentpunktiem, sasniedzot 8,3 % no IKP un tādējādi pārsniedzot Savienības vidējo rādītāju – 0,9 procentpunktus. Tiek prognozēts, ka publiskie izdevumi ilgtermiņa aprūpes jomā līdz 2070. gadam divkāršosies – no 1,9 % līdz 3,8 % no IKP. Ar 2017. gada Finanšu izlīdzināšanas likumu ieviešot izdevumu maksimālo apjomu un veicot primārās veselības aprūpes reformu, kuras mērķis ir mazināt atkarību no slimnīcu nozares, Austrija ir sākusi risināt ilgtspējas problēmu. Nesen pieņemtais Likums par sociālā nodrošinājuma organizāciju var radīt ietaupījumus pārvaldības un administratīvo izmaksu jomā, bet, to ieviešot, radīsies sākotnējās izmaksas. Kvalitāti un izmaksu efektivitāti vēl vairāk sekmētu efektīvāks publiskais iepirkums (piemēram, Savienības mēroga konkursi, ar cenu nesaistītu kritēriju izmantošana līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai un piedāvājumu apkopošana pāri reģionu robežām) un e-veselības risinājumu plašāka izmantošana. Ilgtermiņa aprūpes jomā ir sagaidāms, ka nesenie politikas pasākumi – piemēram, lēmums atcelt prasību, ka stacionārās ilgtermiņa aprūpes finansēšanai pacientiem jāizmanto savi privātie līdzekļi, – drīzāk palielinās, nevis ierobežos izdevumus.

                  (9)

                  Pensiju izdevumi maksimumu, t. i., 1,2 procentpunktus no IKP virs 2016. gada atsauces rādītāja, sasniegtu 2036. gadā. Ar iepriekšējām reformām tika veiksmīgi nodrošināti stimuli pensionēties vēlāk (faktiskais darba tirgus atstāšanas vecums laikā no 2014. līdz 2017. gadam ir palielinājies par aptuveni 1,5 gadiem vīriešiem un par 1 gadu sievietēm). Tomēr atšķirība starp tiesību aktos noteikto un faktisko pensionēšanās vecumu joprojām pastāv; būtu jāveicina darba dzīves paildzināšana. Turklāt, koriģējot gan minimālo priekšlaicīgas pensionēšanās vecumu, gan minimālo likumā noteikto pensionēšanās vecumu, būtu iespējams efektīvāk paaugstināt ilgtermiņa ilgtspējību novecojošas sabiedrības kontekstā. Automātiskas saiknes ieviešana starp likumā noteikto pensionēšanās vecumu un paredzamā mūža ilguma pieaugumu varētu samazināt publiskos izdevumus pensijām. Tiek lēsts, ka šāds samazinājums 2016.–2070. gadā sasniegtu 2,4 procentpunktus no IKP, tādējādi kompensējot pieaugumu, kas rastos nemainīgas politikas rezultātā.

                  (10)

                  Austrijas fiskālā federālisma rezultātā vietējā līmenī pastāv būtiska neatbilstība starp izdevumu veikšanas un ieņēmumu palielināšanas kompetencēm. Tā vietā, lai paļautos uz nodokļu autonomiju, vietējā līmeņa budžetiem tiek izmantota sarežģīta nodokļu dalīšanas un starpvaldību pārvedumu sistēma. Tas mazina gan fiskālo pārredzamību, gan politisko pārskatatbildību un rada maz stimulu publisko izdevumu efektivitātes nodrošināšanai. Ar 2017. gada Starpvaldību fiskālo attiecību likumu tika ieviestas vairākas izmaiņas, lai racionalizētu fiskālās attiecības starp dažādiem valdības līmeņiem. Izmaiņas ietver kopīgo nodokļu sadales vienkāršošanu, to, ka federālajām zemēm (Länder) tiek piešķirti pašām savi ieņēmumu avoti, un vienošanos par turpmākām reformām attiecībā uz likumdošanas un izpildes pienākumu pārredzamāku sadalījumu starp valdības līmeņiem. Par pēdējo runājot, “Kompetenču sakārtošanas pakete” (Kompetenzbereinigungspaket) ir pirmais solis ceļā uz atbildības jomu atsaistīšanu, jo ar to kopējās politikas jomas tiek pārdalītas vai nu (ekskluzīvi) federālajā, vai arī federālo zemju (Länder) līmenī, kā arī tiek mazinātas savstarpējās piekrišanas tiesības. Tomēr likums ietekmē tikai ierobežotu skaitu politikas jomu.

                  (11)

                  Austrijas nodokļu struktūru raksturo liels nodokļu slogs darbaspēkam (algas nodokļi un sociālā nodrošinājuma iemaksas). Paredzams, ka tas laika gaitā pieaugs, ja ienākumu kategorijas netiks indeksētas atbilstoši inflācijai. 2017. gadā darbaspēka nodokļu īpatsvars kopējos nodokļu ieņēmumos, sasniedzot 55,3 %, bija viens no augstākajiem Savienībā (vidējais rādītājs: 49,7 %). Nesenās reformas, piemēram, sociālā nodrošinājuma iemaksu samazināšana zemu atalgotiem darba ņēmējiem un darba devējiem, kā arī jaunā Familienbonus Plus nodokļu atvieglojuma piešķiršana strādājošiem vecākiem, ir palīdzējušas mazināt nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās. Vēl pastāv arī iespēja pārorientēt nodokļu struktūru uz tādiem avotiem, kas atbalsta iekļaujošāku un ilgtspējīgāku izaugsmi. Jo īpaši tiek konstatēts, ka periodiskie īpašuma nodokļi salīdzinoši labi veicina izaugsmi un ir progresīvi, jo personām ar lielākiem ienākumiem, visticamāk, būs vērtīgāks mājoklis. Tomēr būtiski novecojušas nodokļu bāzes dēļ ieņēmumi no periodiskajiem īpašuma nodokļiem Austrijā joprojām ir zemi un ievērojami zem Savienības vidējā rādītāja. Nodokļu bāzes pārvērtēšana palīdzētu radīt lielākus ieņēmumus un risināt taisnīguma jautājumus, kas rodas, ja zemes/nekustamā īpašuma vērtības ir atsaistītas no tirgus cenām. Efektīvi, labi pārdomāti un ar labklājības līmeni saistīti nodokļi arī varētu padarīt nodokļu sistēmu taisnīgāku, jo īpaši, ņemot vērā Austrijā vērojamo pārsteidzošo nevienlīdzību labklājības līmeņa ziņā un to, ka nepastāv mantojuma un dāvinājuma nodokļi. Visbeidzot, vides nodokļi palīdz internalizēt ārējās izmaksas, ko rada resursu izmantošanas un piesārņojošu darbību negatīvā ietekme uz veselību un klimatu. Šajā kontekstā būtu jāpārskata šādām darbībām patlaban piemērotais labvēlīgais nodokļu režīms.

                  (12)

                  Situācija darba tirgū uzlabojas, tomēr cilvēkkapitāla neizmantotais potenciāls kavē produktivitāti un ilgtermiņa izaugsmi, un pārmaiņas ir vajadzīgas jo īpaši situācijā attiecībā uz sievietēm, mazkvalificētiem darba ņēmējiem, gados vecākiem darba ņēmējiem un migrantu izcelsmes personām. Neraugoties uz sieviešu vispārējo augsto nodarbinātības līmeni (2018. gadā Austrijā tas bija 71,7 % salīdzinājumā ar Savienības rādītāju 67,4 %), pilna laika nodarbinātības līmenis joprojām ir diezgan zems. Sieviešu nepilna laika nodarbinātības līmenis ievērojami pārsniedz Savienības vidējo rādītāju (2018. gadā Austrijā tas bija 47,6 % salīdzinājumā ar Savienības rādītāju 30,8 %); tas galvenokārt ir saistīts ar nepietiekamām bērnu pieskatīšanas iespējām un to, ka liels ir tādu sieviešu īpatsvars, kuras veic neapmaksātus aprūpes pienākumus. Šobrīd pieejamās bērnu aprūpes pakalpojumu un ar ģimeni saistīto atvaļinājumu izmantošanas iespējas nenodrošina sieviešu un vīriešu iespēju vienlīdzību darba tirgū. Papildu ieguldījumi, lai nodrošinātu izmaksu ziņā pieejamus pilna laika bērnu aprūpes pakalpojumus un pagarinātās dienas skolas, dotu iespēju vairāk sievietēm strādāt pilnu slodzi, palīdzētu labāk izmantot sieviešu potenciālu darba tirgū un uzlabotu produktivitāti un iekļaujošu ilgtermiņa izaugsmi. Nepilna laika nodarbinātība sieviešu vidū arī izskaidro to, kāpēc tik lielas ir nekoriģētās vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības, kas joprojām manāmi pārsniedz Savienības vidējo rādītāju (2017. gadā Austrijā 19,9 % salīdzinājumā ar Savienības rādītāju 16,0 %). Citi šo atšķirību ietekmējoši nozīmīgi faktori ir pārāk liels sieviešu īpatsvars zemu atalgotās nozarēs, segregācija saistībā ar izglītības izvēli, nepietiekama sieviešu pārstāvība vadības un uzraudzības amatos un karjeras pārtraukumi. Kopumā ievērojamā atšķirība pensiju ienākumos atkarībā no dzimuma (2017. gadā Austrijā tā bija 40,5 % apmērā salīdzinājumā ar Savienības rādītāju 35,2 %) lielā mērā izriet no šīs ar dzimumu saistītās ienākumu nevienlīdzības darba dzīves laikā. Turklāt maznodarbinātās personas, no kurām lielākā daļa ir sievietes, nesaņem bezdarbnieka pabalstu. Augsts bezdarba līmenis mazkvalificētu darba ņēmēju vidū norāda uz nepietiekami izmantotu darba tirgus potenciālu. Vairāk nekā 44 % no visiem bezdarbniekiem ir ieguvuši tikai pamatskolas (Pflichtschule) izglītību. Aktīva darba tirgus politika, kas lielāku cilvēku skaitu motivētu strādāt vai meklēt darbu, tostarp izmantot mūžizglītības iespējas, joprojām ir svarīga, lai būtu iespējams realizēt migrantu izcelsmes darba ņēmēju un pieaugušo ar zemu kvalifikāciju potenciālu. Sociālo partneru iesaistīšana šo politisko lēmumu pieņemšanas procesā (lai arī tradicionāli spēcīga) ir bijusi problemātiska.

                  (13)

                  Kvalificēta darbaspēka trūkums liecina par nepieciešamību vairāk ieguldīt vispārējā izglītībā un apmācībā. Nelabvēlīgā situācijā esošu skolēnu rezultāti nav uzlabojušies. Starp skolēniem ar migrantu izcelsmi un pārējiem skolēniem šajā ziņā joprojām pastāv lielas atšķirības. 2016. gadā veikto valsts līmeņa pārbaužu rezultāti liecināja par to, ka pamatprasmju līmenis ir problemātisks, jo aptuveni viena ceturtā daļa 8. klases skolēnu neatbilst vai tikai daļēji atbilst izglītības standartiem attiecībā uz vācu valodas apguvi. Skolēniem ar vāju sociālekonomisko un/vai migrantu izcelsmi valsts līmeņa pārbaužu rezultāti nav īpaši uzlabojušies. Arī nesen notikušo starptautiska līmeņa pārbaužu rezultāti apstiprināja to, ka zemāka sociālekonomiskā stāvokļa vai migrantu izcelsmes skolēni lasītprasmes ziņā arvien vairāk atpaliek no pārējiem. Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas ietvaros iegūtie Austrijā dzimušo skolēnu rezultāti pārsniedza pirmās paaudzes migrantu izcelsmes skolēnu rezultātus tādā apmērā, kas ir līdzvērtīgs gandrīz trim skološanās gadiem. Nesenās izglītības reformas daļēji mazina iepriekšējo reformu efektivitāti un neatbilst Savienības un ESAO paraugpraksei. Šajā kontekstā jāmin, ka pagarinātās dienas skolas iespēju paplašināšana ir palēninājusies un kopumā vispārējās izglītības sistēmā arvien intensīvāk tiek praktizēta skolēnu sadalīšana klasēs atkarībā no sekmēm. Ir vajadzīgi ieguldījumi, lai novērstu to, ka izglītības rezultātu atšķirību iemesls ir zemāks sociālekonomiskais stāvoklis vai migrantu izcelsme. Austrijas iedzīvotāju digitālās prasmes pārsniedz Savienības vidējo līmeni, tomēr tā šajā ziņā atpaliek no valstīm, kas sasniegušas vislabākos rezultātus. Tautsaimniecībā aizvien vairāk trūkst kvalificētu IT darbinieku, jo datorzinību studiju absolventu skaits nav pietiekams, lai segtu pieaugošo pieprasījumu.

                  (14)

                  Austrija veic lielus ieguldījumus pētniecībā un izstrādē, un tai ir vērienīgi valsts mērķi šajā ziņā. Tomēr devums zinātnes un inovācijas jomā nesasniedz Savienības “inovācijas līderu” (8) līmeni. Pētniecībā un izstrādē veikto ieguldījumu palielinājums pilnā mērā neizpaužas inovācijas rezultātos un ražīguma pieaugumā. Austrija uzrāda vājus rezultātus attiecībā uz nodarbinātību strauji augošos inovatīvos uzņēmumos. Ieguldījumi pētniecībā un izstrādē būtu lietderīgāki, ja tie pilnībā tiktu izmantoti zinātnes izcilības veicināšanai un revolucionāru inovāciju radīšanai. Tālab būtu jāstiprina saikne starp zinātni un uzņēmējdarbību un jāveicina sadarbība starp dažādiem reģioniem un ar citām valstīm attiecībā uz pārdomātas specializācijas prioritātēm. Turklāt turpmāki ieguldījumi varētu radīt ievērojamu produktivitātes pieaugumu un inovācijas rezultātus, tostarp attiecībā uz ekoinovācijām, mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) inovācijas spējām un savstarpēji papildinošiem nemateriālajiem aktīviem.

                  (15)

                  Lai gan progress digitalizācijas jomā Austrijā kopumā pārsniedz Savienības vidējo rādītāju, tas tomēr nesasniedz Savienības “inovācijas līderu” līmeni. Tas attiecas gan uz digitālo tehnoloģiju izmantošanu, gan uz to izstrādi. Austrijas informācijas un tehnoloģiju nozare ir salīdzinoši neliela un nav piedzīvojusi tādu izaugsmi kā līdzīgas nozares tajās valstīs, kuras ir “inovācijas līderes”. Turklāt lauku teritorijām nav nodrošināta ātrdarbīga savienojamība, un tas palielina starp reģioniem esošo atšķirību digitalizācijas un inovācijas spēju jomā. Pastāv arī būtiskas nepilnības attiecībā uz digitālo infrastruktūru skolās, piemēram, bezvadu lokālo tīklu pārklājuma ziņā. Austrija ir ieviesusi dažas finansēšanas programmas, lai visā valstī uzlabotu ātrgaitas interneta savienojamību. Austrijas vispārējās digitalizācijas stratēģijas atkārtota izvēršana sniedz iespēju pieņemt mērķus un rādītājus, kā arī uzraudzīt progresu saistībā ar nepieciešamajiem publiskajiem un privātajiem ieguldījumiem digitalizācijā.

                  (16)

                  Energoefektivitātes paaugstināšana un atjaunojamo energoresursu īpatsvara palielināšana stiprinātu Austrijas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un palīdzētu sasniegt 2030. gadam nospraustos valsts mērķus klimata un enerģētikas jomā. Tomēr, lai šos mērķus sasniegtu, būs nepieciešami papildu centieni. Turklāt valsts ieguldījumi pētniecībā un izstrādē vides un enerģētikas jomā nesasniedz Savienības vidējo rādītāju. Energoefektivitātes uzlabošana un atjaunojamo energoresursu izmantošana MVU palīdzētu samazināt enerģijas patēriņu. Ieguldījumi ēku renovācijā, atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas ražošanā un ilgtspējīgā mobilitātē varētu būtiski stimulēt Austrijas ekonomiku. Pārejai uz aprites ekonomiku ir vajadzīga vispārēja stratēģija un lielāki uzņēmumu ieguldījumi.

                  (17)

                  Neraugoties uz neseno pieauguma tendenci saistībā ar labvēlīgo ekonomisko situāciju, Austrijai vēl nav izdevies panākt jaunu kopējās faktoru produktivitātes pieaugumu, kas ir galvenais ekonomikas izaugsmes un konkurētspējas virzītājspēks, un izrauties no desmit gadus ilgušās stagnācijas šajā jomā. Mehānismi produktivitātes pieauguma sekmēšanai ir saistīti ar uzņēmumu digitalizāciju, uzņēmumu izaugsmi un konkurenci pakalpojumu jomā. Austrijas lielākie uzņēmumi digitālās tehnoloģijas un uzņēmējdarbības modeļus ievieš pietiekamā tempā, bet mazākie uzņēmumi šajā ziņā atpaliek. Mazo uzņēmumu, tostarp mikrouzņēmumu, digitalizācija ir īpaši svarīga, jo tie veido Austrijas ekonomikas mugurkaulu. Programmas KMU Digital ievērojamais apguves līmenis liecina par pieprasījumu un par MVU ieinteresētību saņemt konsultācijas par digitalizāciju. Būtu noderīgi pagarināt šīs programmas darbības laiku un izvērst to plašāk, un arī turpmāk politikas uzmanības centrā izvirzīt uzņēmējdarbības digitalizāciju saskaņā ar Austrijas vispārējo digitalizācijas stratēģiju.

                  (18)

                  Austrijā joprojām pastāv strukturālas problēmas, kas kavē uzņēmumu, jo īpaši ļoti inovatīvu uzņēmumu, darbības sākšanu un paplašināšanu. Attiecībā uz nodarbinātību strauji augošos inovatīvos uzņēmumos Austrija atpaliek no līdzīgām dalībvalstīm. Tas norāda uz nepieciešamību uzlabot apstākļus inovatīvu uzņēmumu paplašināšanai, ko joprojām kavē tādi faktori kā riska kapitāla vide, kas nav tik attīstīta un daudzveidīga kā tajās valstīs, kuras ir “inovācijas līderes”. Vājā vieta ir finansējuma iespējas vēlākos posmos, piemēram, attiecībā uz riska kapitālu un publiskā kapitāla tirgu pieejamību augošiem uzņēmumiem. Solis pareizajā virzienā ir jaunizveidotais MVU segments Vīnes biržā. Straujas izaugsmes uzņēmumi ir būtiski jaunu tehnoloģiju un uzņēmējdarbības modeļu (tostarp digitālo tehnoloģiju un uzņēmējdarbības modeļu) izplatīšanai un līdz ar to arī produktivitātes pieaugumam.

                  (19)

                  Austrijā pastāv ievērojami šķēršļi piekļuvei un ierobežojoši noteikumi attiecībā uz uzņēmējdarbības pakalpojumu sniegšanu un darbošanos reglamentētās profesijās. Šeit minamas īpašas kapitāla turējuma prasības, plašs rezervēto darbību klāsts un starpdisciplināri ierobežojumi. Regulatīvie šķēršļi, jo īpaši attiecībā uz veikalu ikdienas darbību, ir viens no Austrijas mazumtirdzniecības nozares salīdzinoši vājās attīstības iemesliem. Spiedīga problēma, ar ko joprojām saskaras Austrijas uzņēmumi, ir lielais administratīvais slogs. Turpmāki centieni samazināt slogu un plānotā Austrijas Tirdzniecības licenču likuma (Gewerbeordnung) izvērtēšana ir nozīmīgi instrumenti uzņēmējdarbības vides uzlabošanai. Lielāka konkurence pakalpojumu nozarē palīdzētu arī risināt Austrijas problēmas saistībā ar digitālo tehnoloģiju un uzņēmējdarbības modeļu izplatīšanu.

                  (20)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Austrijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

                  (21)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Austrijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Austrijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Austrijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm. Tas atspoguļo nepieciešamību stiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (22)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un saskaņā ar tās atzinumu (9) ir sagaidāms, ka Austrija Stabilitātes un izaugsmes paktu būs ievērojusi,

            AR ŠO IESAKA Austrijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Nodrošināt veselības, ilgtermiņa aprūpes un pensiju sistēmu ilgtspēju, tostarp koriģēt likumā noteikto pensionēšanās vecumu, ņemot vērā paredzamo dzīves ilguma rādītāju palielināšanos. Vienkāršot un racionalizēt fiskālās attiecības un kompetences starp valdības līmeņiem un saskaņot atbildību par finansējumu un tēriņiem.

         2.

            Novirzīt nodokļus no darbaspēka uz avotiem, kas mazāk kaitē iekļaujošai un ilgtspējīgai izaugsmei. Atbalstīt pilna laika nodarbinātību sieviešu vidū, tostarp, uzlabojot situāciju bērnu aprūpes pakalpojumu jomā, un pastāvīgā sadarbībā ar sociālajiem partneriem uzlabot darba tirgus rezultātus attiecībā uz mazkvalificētiem darbiniekiem. Paaugstināt pamatprasmju līmeni nelabvēlīgā situācijā esošām grupām, tostarp personām ar migrantu izcelsmi.

         3.

            Ar ieguldījumiem saistītu ekonomikas politiku koncentrēt uz pētniecību un izstrādi, inovāciju, digitalizāciju un ilgtspēju, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Atbalstīt produktivitātes pieaugumu, stimulējot uzņēmumu digitalizāciju un uzņēmumu izaugsmi un mazinot regulatīvos šķēršļus pakalpojumu nozarē.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 136, 12.4.2019., 1. lpp.

         (4)  OV C 320, 10.9.2018., 84. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (7)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (8)  Kā noteikts Eiropas inovācijas rezultātu pārskatā par 2018. gadu – inovācijas līderes: SE, DK, FI, NL, UK, LU; spēcīgas novatores: DE, BE, IE, AT, FR, SI.

         (9)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Polijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2019. gada konverģences programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/123

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Polijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2019. gada konverģences programmu
      (2019/C 301/21)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Polija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2019. gada ziņojums par Poliju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Polija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Polijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (3)

                  Polija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 26. aprīlī un 2019 gada konverģences programmu – 2019. gada 29. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Polija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā plāno nelielu nominālās bilances pasliktināšanos no deficīta 0,4 % apmērā no iekšzemes kopprodukta IKP 2018. gadā līdz 0,6 % no IKP 2022. gadā, un deficītu 1,7 % apmērā no IKP 2019. gadā un pārpalikumu 0,2 % apmērā no IKP 2020. gadā. Pārrēķinātā strukturālā bilance ar deficītu 1,1 % apmērā no IKP 2022. gadā būs tuvu vidēja termiņa budžeta mērķim, kas ir noteikts kā strukturālais deficīts 1,0 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 48,9 % no IKP 2018. gadā līdz 40,6 % no IKP 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā to pasākumu darbības nianses, kas ir vajadzīgi, lai no 2020. gada sekmētu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, nav pietiekami precizētas.

                  (6)

                  2019. gada konverģences programmā norādīts, ka Polija ir īstenojusi ar sausumu saistītos kompensēšanas pasākumus un ka to ietekme uz budžetu 2018. gadā bija ievērojama. Konverģences programmā sniegti pietiekami pierādījumi par šo papildu budžeta izmaksu apmēru un veidu. Ar sausumu saistīto izdevumu īpašo režīmu varētu ņemt vērā, piemērojot “ārkārtēju apstākļu klauzulu”. Saskaņā ar Komisijas datiem attiecināmie papildu izdevumi 2018. gadā sasniedza 0,07 % no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā paredzētie noteikumi ļauj segt šos papildu izdevumus, jo šāds ārkārtējs sausums ir uzskatāms par neierastiem apstākļiem, to ietekme uz Polijas publiskajām finansēm ir ievērojama, un stabilitāte netiktu apdraudēta, ja tiktu pieļauta pagaidu novirze no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Tādējādi nepieciešamās korekcijas 2018. gada vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai tika samazinātas, lai ņemtu vērā šīs papildu izmaksas.

                  (7)

                  Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Polijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps (5) nepārsniedz 4,2 % pieaugumu 2019. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2019. gadā būs ievērojama novirze no minētās ieteiktās korekcijas.

                  (8)

                  Ņemot vērā Polijas prognozēto izlaides starpību, proti, 2,0 % no IKP, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam 2020. gadā nebūtu jāpārsniedz 4,4 %, kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP, kura izriet no kopīgi pieņemtās korekcijas matricas prasībām saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi nemainīgas politikas apstākļos, pastāv risks būtiski novirzīties no minētās prasības 2020. gadā. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2019. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

                  (9)

                  Polija panāca ievērojamu progresu nodokļu saistību izpildes uzlabošanā. Tajā pašā laikā valstī bija spēcīga ekonomikas izaugsme, darba tirgus bija aktīvs, un pakāpeniski palielinājās to darba līgumu īpatsvars, uz kuriem attiecas sociālās apdrošināšanas iemaksas. Visi šie faktori veicināja publisko ieņēmumu pieaugumu. Daļa no palielinātajiem ieņēmumiem ir cikliska rakstura un var tikt zaudēta, kad makroekonomikas vide pasliktināsies. Tajā pašā laikā pēdējos gados publiskā sektora izdevumu īpatsvars IKP palielinājās. Vairākas jaunas izdevumu kategorijas ir pastāvīgas, un tuvākajā nākotnē tās mainīt, iespējams, nebūs viegli. Turklāt Polijas publiskās finanses turpmāk saskarsies ar spiedienu tērēt vairāk, jo īpaši sabiedrības novecošanas dēļ. Šie faktori pastiprina vajadzību pēc jauniem instrumentiem izdevumu pārvaldības stiprināšanai, tostarp pēc regulāra novērtējuma par izdevumu efektivitāti un lietderību. Lai gan 2018. gadā Polija turpināja strādāt pie tā, lai uzlabotu budžeta sistēmu, vispārējā reforma ir sarežģīta un tiks veikta pa posmiem vairāku gadu garumā. Kopumā fiskālā sistēma ir spēcīga un neatkarīgas iestādes veic dažas no funkcijām, kuras parasti pilda fiskālās padomes, un Polija joprojām ir vienīgā dalībvalsts, kurā nav neatkarīgas fiskālās padomes. Lai gan Polija nav panākusi progresu attiecībā uz to, lai ierobežotu samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmju plašo izmantošanu, valdība uzsāka reformu, kas varētu likmes padarīt mazāk sarežģītas un mazāk pakļautas kļūdu riskam.

                  (10)

                  Līdz 2017. gadam vidējais pensionēšanās vecums palielinājās, un tas noticis iepriekš īstenoto reformu rezultātā, piemēram, agrīnas pensionēšanas iespējas atcelšanas un likumā noteiktā pensionēšanās vecuma pakāpeniskas palielināšanas rezultātā. Vidējais pensionēšanās vecums 2018. gadā samazinājās gan vīriešiem, gan sievietēm, kas atspoguļo likumā noteiktā pensionēšanās vecuma samazinājumu 2017. gada beigās. Faktiskā pensionēšanās vecuma pastāvīgs pieaugums ir būtisks, lai nodrošinātu līdzdalību darba tirgū un līdz ar to ekonomikas izaugsmi, ņemot vērā darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanos. Ir svarīgi arī nodrošināt nākotnes pensiju adekvātumu, novērst nabadzību vecumdienās un līdz ar to arī uzlabot pensiju sistēmas fiskālo stabilitāti. Likumā noteiktā pensionēšanās vecuma samazināšana līdz 60 gadiem sievietēm un 65 gadiem vīriešiem 2017. gada rudenī ievērojami negatīvi ietekmēs pensijas ienākumu līmeni nākotnē un radīs ievērojamas atšķirības starp vīriešiem un sievietēm šajā jomā. Pašreizējās preferenciālās pensiju shēmas ietver fiskālās izmaksas un samazina darbinieku mobilitāti starp nozarēm. Īpašā sociālās apdrošināšanas sistēma lauksaimniekiem, kuras subsidēšanas izmaksas ir aptuveni 0,8 % no IKP, kavē darbaspēka mobilitāti un veicina slēpto bezdarbu lauksaimniecības nozarē.

                  (11)

                  Labvēlīgā makroekonomikas vide pēdējo gadu laikā ir veicinājusi Polijas darba tirgus sekmīgu darbību. Nodarbinātības līmenis turpināja pieaugt, bet bezdarba līmenis pēc vairāku gadu krituma stabilizējās vēsturiski zemā līmenī, kas 2018. gadā bija mazāk par 4 %. Tomēr dažu grupu, jo īpaši mazkvalificētu personu, personu ar invaliditāti un viņu aprūpētāju un vecāka gadagājuma cilvēku, līdzdalība darba tirgū salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm joprojām ir zema. Polijas sociālo pabalstu sistēma nesniedz pietiekamus stimulus sākt strādāt. Bērnu pabalsts ir mazinājis nabadzību un nevienlīdzību, taču tā apmēra un struktūras dēļ tam ir bijusi negatīva ietekme uz vecāku, galvenokārt sieviešu, līdzdalību darba tirgū. Oficiālajā bērnu aprūpē uzņemto tādu bērnu īpatsvars, kas ir jaunāki par trim gadiem, joprojām ir viens no zemākajiem Savienībā. Turklāt ilgtermiņa aprūpi galvenokārt nodrošina ģimenes locekļi, nesaņemot nekādu iestāžu atbalstu, un tas liedz aprūpētājiem strādāt. Samazinātais likumā noteiktais pensionēšanās vecums ir mudinājis daļu no gados vecākiem darba ņēmējiem pamest darba tirgu. Migrācija no valstīm, kas nav Savienības dalībvalstis, ir palīdzējusi apmierināt darbaspēka pieprasījuma pieaugumu, bet ir pazīmes, kas liecina, ka, iespējams, būs grūti nodrošināt migrantu-darba ņēmēju pieplūdumu turpmāk.

                  (12)

                  Laikposmā no 2015. līdz 2017. gadam Polija veica pasākumus, lai novērstu darba tirgus segmentāciju, proti, ierobežoja iespēju ļaunprātīgi izmantot pagaidu nodarbinātību, palielināja sociālā nodrošinājuma iemaksas par atsevišķiem nestandarta darba līgumiem un ieviesa minimālo stundas algu attiecībā uz dažiem šādiem līgumiem. Lai gan kopš 2015. gada samazinās pagaidu darba līgumu īpatsvars, kas notiek veikto pasākumu rezultātā un darbinieku trūkuma dēļ, un šis process 2018. gadā paātrinājās, šis īpatsvars joprojām ir viens no augstākajiem Savienībā. Citas tiesību aktu izmaiņas šīs problēmas risināšanai netika veiktas, jo darba tiesību kodeksa reforma galu galā netika īstenota. Darba ņēmēju, kas ir pašnodarbinātas personas un kam ir konkrēti nestandarta darba līgumi, nākotnes pensiju adekvātums ir potenciāla problēma.

                  (13)

                  Kvalitatīva izglītības un apmācības sistēma, kurā ir ņemta vērā visa mūža perspektīva un kura tiek atbalstīta ar pietiekamiem ieguldījumiem, varētu būt svarīgs faktors, kas uzlabo nākotnes izaugsmes izredzes Polijā. Lai veicinātu gan līdzdalību darba tirgū, gan ekonomikas inovācijas spējas, ļoti svarīgi ir nodrošināt cilvēkiem prasmes un kompetences, kas nepieciešamas, lai atrastu darbu strauji mainīgajā darba tirgū. Pieaugušo līdzdalība izglītībā un apmācībā ir daudz zemāka nekā vidēji Savienībā, un arodmācības uzņēmumos netiek pietiekami izmantotas. Šis fakts apvienojumā ar digitālo prasmju, kā arī rakstpratības un rēķinpratības zināmu trūkumu, jo īpaši to pieaugušo vidū, kas nav ieguvuši augstāko izglītību, kavē viņu nodarbināmību. Nepietiekamā skolotāju apmācības kvalitāte un dažu prasmju trūkums, visticamāk, negatīvi ietekmēs izglītības kvalitāti. Nepilnības ir arī augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanas sistēmā. Neraugoties uz nesenajām arodizglītības un augstākās izglītības reformām, joprojām trūkst efektīvas koordinācijas pieaugušo izglītības jomā un nav skaidra dažādu politikas pasākumu ietekme uz izglītības un apmācības kvalitāti un prasmju līmeni.

                  (14)

                  Polijas ilgtermiņa ekonomikas perspektīvas ir atkarīgas no tā, kā tiks attīstītas ekonomikas inovācijas spējas. Inovācijas ziņā Polijai tomēr joprojām ir vāji rādītāji, proti, zemo tehnoloģiju nozares veido nozīmīgu daļu valsts ekonomiskajā struktūrā, un ir lielas reģionālās atšķirības attiecībā uz sniegumu inovācijas jomā. Lai gan ir veikti daži pasākumi, lai uzlabotu zinātnes un uzņēmumu sadarbību, joprojām pastāv vairāki finanšu un nefinanšu šķēršļi. Galvenie šķēršļi joprojām ir sarežģītās administratīvās procedūras un akadēmisko aprindu pārstāvju ierobežotās prasmes kopīgu publiskā un privātā sektora pētniecības un izstrādes projektu vadībā. Kopām un oficiālajiem korporatīvajiem tīkliem, jo īpaši starp maziem un vidējiem uzņēmumiem un lieliem uzņēmumiem, ir ierobežota nozīme inovatīvu risinājumu izplatīšanā. Ar 2018. gada augstākās izglītības reformu tika uzlaboti daži Polijas zinātniskās vides aspekti, bet tikai daļēji risināti tādi svarīgi jautājumi kā pētniecības nozares sadrumstalotība, pētnieku algas vai Polijas zinātnes internacionalizācija. Iekšzemes kopējie izdevumi pētniecībai un izstrādei 2017. gadā joprojām bija aptuveni puse no Savienības vidējā rādītāja, un ir vērojamas būtiskas reģionālās atšķirības.

                  (15)

                  Veselības rezultāti turpināja uzlaboties, taču tie joprojām ir vājāki par Savienības vidējo rādītāju, proti, paredzamais mūža ilgums vīriešiem ir par 7,9 gadiem īsāks nekā sievietēm, bet atšķirība starp augstāko un zemāko izglītību ieguvušo Polijas iedzīvotāju paredzamo mūža ilgumu 2016. gadā bija 10 gadi. Veselības aprūpes sistēmas pieejamību un efektivitāti ietekmē nelielie izdevumi un darbinieku trūkums. Praktizējošo ārstu un medmāsu skaits attiecībā pret iedzīvotāju skaitu ir viens no zemākajiem Savienībā, un ceturtā daļa medicīniskā personāla pārsniedz pensionēšanās vecumu. Neapmierinātas vajadzības pēc medicīnas pakalpojumiem 2017. gadā samazinājās, bet šis rādītājs joprojām ir viens no augstākajiem Savienībā, un dažu procedūru gaidīšanas laiks kopš 2010. gada ir ievērojami pieaudzis. Polija ir izstrādājusi veselības aprūpes vajadzību kartes, bet tās vēl nav kļuvušas par instrumentiem, kas palīdzētu pieņemt lēmumus par veselības aprūpes pakalpojumu iepirkumu un ieguldījumiem. Veselības aprūpes sistēma joprojām ir pārāk balstīta uz stacionāriem pakalpojumiem, un primārā un ambulatorā aprūpe joprojām nav pietiekami attīstīta. Ilgtermiņa aprūpes sistēma ir vāja, tajā trūkst standartizētu pakalpojumu un saskaņotas stratēģiskās pieejas. Lielāko daļu ilgtermiņa aprūpes nodrošina neoficiāli aprūpētāji, bieži tie ir ģimenes locekļi, un iestāžu atbalsts ir neliels. Polijas valsts izdevumi veselības aprūpes jomā 2017. gadā bija 4,7 % no IKP, kas ir krietni mazāk par Savienības vidējo rādītāju – 7 % no IKP. Polija plāno turpmākajos gados pakāpeniski palielināt šos izdevumus. Tomēr to var būt grūti panākt, ņemot vērā, ka nesen paziņotie plāni palielināt sociālos pārvedumus mājsaimniecībām ar vidēju un augstu ienākumu līmeni ierobežos fiskālo telpu nākotnē.

                  (16)

                  Lai gan infrastruktūra Polijā ir ievērojami uzlabojusies, dažās nozarēs joprojām vērojamas būtiskas savienojamības nepilnības. Ieguldījumi autoceļos, kas saskaņā ar valsts ceļu būves programmu jāpabeidz līdz 2024. gadam, galvenokārt tiks veikti Polijas austrumu daļā, tādējādi dažu valsts ziemeļu reģionu savienojamība būs mazāk attīstīta. Joprojām ir būtiskas nepilnības Eiropas dzelzceļa transporta tīklā, un ieguldījumi dzelzceļa nozarē tiek veikti lēnāk nekā ieguldījumi autoceļu nozarē. Ceļu satiksmes negadījumos bojāgājušo skaits joprojām ir viens no augstākajiem Savienībā. Pilsētas saskaras ar aizvien lielākām mobilitātes problēmām, piemēram, sastrēgumiem un gaisa piesārņojumu, kas rodas aizvien lielāka vieglo automobiļu skaita un lielā vecu automobiļu īpatsvara rezultātā. Autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējo piecu gadu laikā ir ievērojami palielinājušās. Pašreizējie stimuli izmantot kolektīvos, mazemisiju un aktīvos transporta veidus šo problēmu risināšanai nav pietiekami. Fiksētā interneta savienojamība Polijā joprojām ir viena no vājākajām Savienībā, un īpaši ātrdarbīga platjosla ir pieejama galvenokārt lielpilsētās.

                  (17)

                  Oglekļa emisijas ziņā Polijas ekonomika ir visneefektīvākā Savienībā. Slikta publisko un privāto ēku izolācija veicina lielāku enerģijas patēriņu un enerģētisko nabadzību. Polijā atrodas arī pilsētas, kurās ir vispiesārņotākais gaiss Savienībā, jo īpaši dienvidu un centrālajos reģionos. Ieguldījumi augstākā energoefektivitātē, jo īpaši ēku sektorā, mazoglekļa un tīrākas enerģijas ražošanas īpatsvara palielināšana un mazāku transporta emisiju atbalstīšana samazinātu atkarību no fosilā kurināmā un ierobežotu gaisa piesārņojumu, vienlaikus samazinot sociālās izmaksas un uzlabojot dzīves kvalitāti. Pašreizējā normatīvā vide, tostarp likums par gāzes uzkrāšanu, likums par elektroenerģijas cenu iesaldēšanu un sauszemes vējparku regulējums var kavēt ieguldījumus elektroenerģijas un gāzes tirgos un ietekmēt Polijas enerģētikas nozares un energoietilpīgu rūpniecības nozaru konkurētspēju ilgtermiņā.

                  (18)

                  Jaunu un pārskatītu tiesību aktu kvalitātei un stabilai un prognozējamai uzņēmējdarbības videi ir liela nozīme labvēlīgu ekonomisko apstākļu uzturēšanā un privāto ieguldījumu veicināšanā. Nestabils tiesiskais regulējums un citi šķēršļi uzņēmumu paplašināšanai negatīvi ietekmē ieguldījumu aktivitāti un produktivitāti. Efektīva dialoga izveide ar visām ieinteresētajām personām palīdzētu uzlabot tiesību aktu kvalitāti un pozitīvi ietekmētu uzņēmējdarbības vides stabilitāti, samazinot nepieciešamo pārskatīšanu skaitu. Tāpēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem un sabiedriskās apspriešanas lomas stiprināšana – nodrošinot pietiekami ilgu laiku apspriešanai, lielākā mērā ņemot vērā tās laikā apkopotos ieinteresēto personu viedokļus un līdz minimumam samazinot to tiesību aktu skaitu, kuriem piemēro atbrīvojumu no apspriešanās – ievērojami palīdzētu līdz minimumam samazināt administratīvo slogu, ko rada biežas izmaiņas tiesību aktos, palielināt ieguldījumus un veicināt ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi ilgtermiņā. Šajā sakarā ir būtiski arī garantēt tiesiskumu un tiesu varas neatkarību. Tiek atgādināts, ka 2017. gada decembrī Komisija iesniedza Padomei pamatotu priekšlikumu noteikt, ka pastāv droša varbūtība, ka Polija varētu nopietni pārkāpt tiesiskumu. Saistībā ar šīm bažām ir gaidāms spriedums, un pašlaik Eiropas Savienības Tiesā notiek lietas izskatīšana. Juridiskā noteiktība un uzticēšanās regulatīvās, nodokļu un citu politikas jomu un iestāžu kvalitātei un paredzamībai ir faktori, kas ir svarīgi ieguldījumu videi.

                  (19)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Polijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

                  (20)

                  Pēdējos gados valsts loma banku, apdrošināšanas un enerģētikas nozarē ir ievērojami pieaugusi. Valsts īpašuma īpatsvara pieaugums rada jaunu izaicinājumu konkurencei un regulējuma un pārvaldības satvaram. Tāpēc arvien svarīgāka kļūst pārvaldības kvalitāte un regulatoru un uzraudzības iestāžu neatkarība, ņemot vērā potenciāli konfliktējošas intereses un spēcīgākas finanšu un valsts saites.

                  (21)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada konverģences programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Polijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps nepārsniedz 4,4 % pieaugumu 2020. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Veikt turpmākus pasākumus, lai uzlabotu publisko izdevumu efektivitāti, tostarp, uzlabojot budžeta sistēmu.

         2.

            Nodrošināt nākotnes pensijas pabalstu adekvātumu un pensiju sistēmas stabilitāti, veicot pasākumus faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanai un īstenojot preferenciālo pensiju sistēmu reformu. Veikt pasākumus, lai palielinātu līdzdalību darba tirgū, tostarp, uzlabojot piekļuvi bērnu aprūpei un ilgtermiņa aprūpei, un novērst atlikušos šķēršļus pastāvīgākiem nodarbinātības veidiem. Veicināt kvalitatīvu izglītību un prasmes, kas atbilst darba tirgus prasībām, jo īpaši, izmatojot pieaugošo izglītību.

         3.

            Stiprināt ekonomikas inovācijas spējas, tostarp atbalstot pētniecības iestādes un to ciešāku sadarbību ar uzņēmumiem. Ņemot vērā reģionālās atšķirības, ar ieguldījumiem saistītajā ekonomikas politikā galveno uzmanību veltīt inovācijai, transportam – jo īpaši attiecībā uz tā ilgtspēju –, digitālajai un enerģētikas infrastruktūrai, veselības aprūpei un tīrākai enerģijai. Uzlabot regulatīvo vidi, jo īpaši stiprinot apspriešanos ar sociālajiem partneriem un sabiedriskās apspriešanas lomu likumdošanas procesā.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 320, 10.9.2018., 88. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.