               5.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/89

         P7_TA(2013)0180
   ANO princips “pienākums aizsargāt”
   Eiropas Parlamenta 2013. gada 18. aprīļa ieteikums Padomei par ANO principu “pienākums aizsargāt” (R2P) (2012/2143(INI))
   (2016/C 045/15)

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Eiropas Savienības vērtības, mērķus, principus un politikas nostādnes, kas cita starpā izklāstītas Līguma par Eiropas Savienību 2., 3. un 21. pantā,

               —

               ņemot vērā ANO Statūtus,

               —

               ņemot vērā Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju,

               —

               ņemot vērā 1948. gada 9. decembra Konvenciju par genocīda nepieļaujamību un sodīšanu par to,

               —

               ņemot vērā Starptautiskās Krimināltiesas (ICC) Romas statūtus,

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2009. gada 7. oktobra rezolūciju par pienākumu aizsargāt (A/RES/63/308),

               —

               ņemot vērā ANO Drošības padomes 2006. gada aprīļa rezolūciju Nr. 1674 un ANO Drošības padomes 2009. gada novembra rezolūciju Nr. 1894 par civilpersonu aizsardzību bruņotos konfliktos (1),

               —

               ņemot vērā ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1325 (2000) un Nr. 1820 (2008) par sievietēm, mieru un drošību, ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1888 (2009) par seksuālu vardarbību pret sievietēm un bērniem bruņota konflikta situācijās, ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1889 (2009), kuras mērķis ir uzlabot ANO Drošības padomes Rezolūcijas Nr. 1325 (2000) īstenošanu un uzraudzību, un ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1960 (2010), ar kuru izveidots mehānisms datu apkopošanai par seksuālās vardarbības veicējiem bruņota konflikta laikā un šādas vardarbības veicēju sarakstu izveidei;

               —

               ņemot vērā ANO Drošības padomes 2011. gada 26. februāra Rezolūciju Nr. 1970 par Lībiju, kurā ir atsauce uz principu R2P un kurā ir noteikti vairāki pasākumi, kas īstenojami bez piespiedu līdzekļu izmantošanas, lai nepieļautu noziegumu eskalāciju, ņemot vērā ANO Drošības padomes 2011. gada 17. marta Rezolūciju Nr. 1973 par stāvokli Lībijā, ar kuru dalībvalstīm ir atļauts veikt visus vajadzīgos pasākumus civiliedzīvotāju un to apdzīvoto teritoriju aizsardzībai un kurā pirmo reizi vēsturē ir ietverta tieša norāde uz principa R2P pirmo pīlāru, kā arī ņemot vērā līdzīgas atsauces ANO Drošības padomes Rezolūcijā Nr. 1975 par Kotdivuāru, ANO Drošības padomes Rezolūcijā Nr. 1996 par Sudānu un ANO Drošības padomes Rezolūcijā Nr. 2014 par Jemenu,

               —

               ņemot vērā 2005. gada ANO Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes noslēguma dokumenta 138. un 139. punktu (2),

               —

               ņemot vērā Starptautiskās Intervences un valstu suverenitātes komisijas ziņojumu “Pienākums aizsargāt” (2001), Augsta līmeņa grupas draudu, izaicinājumu un pārmaiņu jautājumos ziņojumu “Drošāka pasaule – mūsu kopējā atbildība” (2004) (3) un ANO ģenerālsekretāra ziņojumu “Lielāka brīvība – ceļā uz attīstību, drošību un cilvēktiesībām visiem” (2005) (4),

               —

               ņemot vērā ANO ģenerālsekretāra ziņojumus, jo īpaši 2009. gada ziņojumu par to, kā īstenot pienākumu aizsargāt (5), 2010. gada ziņojumu par agro brīdināšanu, situācijas novērtēšanu un pienākumu aizsargāt (6), 2011. gada ziņojumu par reģionu un apakšreģionu līmenī veicamiem pasākumiem, īstenojot pienākumu aizsargāt (7), kā arī 2012. gada ziņojumu par pienākumu aizsargāt un savlaicīgu un izlēmīgu atbildes reakciju (8),

               —

               ņemot vērā ANO ģenerālsekretāra izveidotās iekšējās pārbaudes grupas 2012. gada novembra ziņojumu par ANO rīcību Šrilankā, kurā analizēti starptautiskās sabiedrības neveiksmīgie centieni pasargāt civilpersonas no plaši izplatītiem humanitāro tiesību un cilvēktiesību pārkāpumiem, kā arī sniegti ieteikumi turpmākai ANO rīcībai, kas ļautu tai efektīvi reaģēt līdzīgās situācijās saistībā ar masveida noziegumiem pret cilvēci,

               —

               ņemot vērā ANO ģenerālsekretāra 2012. gada 25. jūlija ziņojumu par vidutāju ietekmes palielināšanu, veicinot strīdu miermīlīgu izšķiršanu, nepieļaujot konfliktus un tos novēršot,

               —

               ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijai 2011. gada 9. septembrī iesniegto Brazīlijas priekšlikumu “Atbildība aizsargājot – attīstības elementi un koncepcijas veicināšana”,

               —

               ņemot vērā 2001. gadā pieņemto ES programmu vardarbīgu konfliktu novēršanai (Gēteborgas programma) un ikgadējos ziņojumus par tās īstenošanu,

               —

               ņemot vērā 2010. gada 25. maijā pieņemtās ES prioritātes ANO Ģenerālās asamblejas 65. sesijai (9),

               —

               ņemot vērā 2012. gada Nobela Miera prēmiju, ar ko ne vien godināts ES vēsturiskais ieguldījums, stiprinot mieru Eiropā un pasaulē, bet arī liktas lielākas cerības uz ES turpmāku iesaistīšanos miera procesā visā pasaulē, pamatojoties uz starptautiskiem tiesību aktiem,

               —

               ņemot vērā Eiropas Konsensu attīstības jomā (10) un Eiropas Konsensu par humāno palīdzību (11),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2011. gada 8. jūnija ieteikumu Padomei par ANO Ģenerālās asamblejas 66. sesiju (12) un 2012. gada 13. jūnija ieteikumu Padomei par ANO Ģenerālās asamblejas 67. sesiju (13),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2012. gada 16. februāra rezolūciju par Parlamenta nostāju attiecībā uz ANO Cilvēktiesību padomes 19. sesiju (14),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2011. gada 11. maija rezolūciju par ES kā globāla spēka nozīmi daudzpusējās organizācijās (15),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2009. gada 19. februāra rezolūciju par Eiropas drošības stratēģiju un EDAP (16),

               —

               ņemot vērā Reglamenta 121. panta 3. punktu un 97. pantu,

               —

               ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu un Attīstības komitejas atzinumu (A7-0130/2013),

               A.

               tā kā 2005. gada ANO Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes noslēguma dokumentā pirmo reizi ir iekļauta vienota principa R2P definīcija; tā kā 2005. gada ANO Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes noslēguma dokumenta 138. un 139. punktā ietvertais princips R2P ir nozīmīgs solis, kas veicina mieru visā pasaulē, nosakot, ka valstīm ir pienākums aizsargāt savus iedzīvotājus pret genocīdu, kara noziegumiem, etnisko tīrīšanu un noziegumiem pret cilvēci, kā arī nosakot, ka starptautiskajai sabiedrībai ir pienākums palīdzēt valstīm apzināties šo pienākumu un attiecīgi rīkoties, ja tās nespēj aizsargāt savus iedzīvotājus pret šiem četriem minētajiem noziegumiem un pārkāpumiem;

               B.

               tā kā principa R2P pamatā ir trīs pīlāri, proti: (i) valsts primārais pienākums ir aizsargāt savus iedzīvotājus pret genocīdu, kara noziegumiem, noziegumiem pret cilvēci un etnisko tīrīšanu, (ii) starptautiskajai sabiedrībai ir jāpalīdz valstīm pildīt šo aizsardzības pienākumu, (iii) ja valsts acīmredzami nespēj aizsargāt savus iedzīvotājus vai faktiski ir tā, kas pastrādā šos noziegumus, starptautiskajai sabiedrībai ir pienākums vienoti rīkoties;

               C.

               tā kā saistībā ar principu R2P tika veikts sagatavošanas darbs vēl pirms 2005. gada ANO Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes noslēguma dokumentā panāktās vienošanās, jo īpaši kad Starptautiskā Intervences un valstu suverenitātes komisija 2001. gadā sagatavoja ziņojumu par pienākumu aizsargāt, kurā princips R2P ir definēts plašāk, iekļaujot pienākumu novērst (R2prevent), pienākumu reaģēt (R2react) un pienākumu atjaunot (R2rebuild);

               D.

               tā kā R2P koncepcijas izveide ir atzinīgi vērtējama, jo tajā precizēti un nostiprināti pašreizējie valstu pienākumi aizsargāt civiliedzīvotājus; tā kā, veidojot šo koncepciju, ir ņemtas vērā starptautiskās kopienas 1994. gadā Ruandā pieļautās kļūdas un tā ir būtiski svarīga nacionālo kopienu izdzīvošanai;

               E.

               tā kā minētajos gadījumos spēks likumīgi būtu pielietojams tikai piesardzīgā, samērīgā un ierobežotā veidā;

               F.

               tā kā principa R2P pilnveidošana ir nozīmīgs solis, kas veicina iespēju paredzēt iespējamu genocīdu, kara noziegumus, etnisko tīrīšanu un noziegumus pret cilvēci, nepieļaut šos noziegumus un uz tiem reaģēt, paturot spēkā starptautisko tiesību pamatprincipus, jo īpaši starptautisko humanitāro tiesību, bēgļu tiesību un cilvēktiesību pamatprincipus; tā kā šos principus vajadzētu piemērot pēc iespējas konsekventi un vienādi, ir ārkārtīgi svarīgi nodrošināt, lai agrā brīdināšana un situācijas novērtēšana tiktu īstenota objektīvi, piesardzīgi un profesionāli un lai spēks tiktu pielietots tikai tad, ja visas citas iespējas ir izsmeltas;

               G.

               tā kā ir pagājuši vairāk nekā desmit gadi kopš koncepcijas R2P izveides un astoņi gadi, kopš starptautiskā sabiedrība to apstiprināja 2005. gada ANO Pasaules augstākā līmeņa sanāksmē, tomēr neseno notikumu kontekstā atkal ir kļuvis aktuāls jautājums par to, cik svarīgi ir laikus un apņēmīgi reaģēt uz četriem galvenajiem noziegumiem, kuriem šī koncepcija ir piemērojama, un kādas ir ar to saistītās problēmas, kā arī aktualizējies šā principa praktiskais pielietojums, lai to efektīvi īstenotu un nepieļautu masveida noziegumus pret cilvēci;

               H.

               tā kā, pilnveidojot principu R2P – jo īpaši tā komponentu “pienākums novērst” —, var sekmīgāk īstenot vispārējos centienus veicināt mieru pasaulē, jo daudzi masveida noziegumi pret cilvēci tiek pastrādāti vardarbīgu konfliktu laikā un ir vajadzīga strukturāla un operatīva spēja efektīvi novērst šādus konfliktus, tādējādi līdz minimumam samazinot nepieciešamību lietot spēku, ja citas iespējas ir izsmeltas;

               I.

               tā kā principa R2P turpmākai pilnveidošanai un leģitimitātei ir ārkārtīgi svarīgi izmantot visus līdzekļus, kas pieejami saskaņā ar Statūtu VI, VII un VIII nodaļu – īstenojot gan pasākumus bez piespiedu līdzekļu izmantošanas, gan vienotu rīcību;

               J.

               tā kā visefektīvākais veids, kā novērst konfliktu, vardarbību un cilvēku ciešanas, ir veicināt cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošanu, sekmēt tiesiskumu, labu pārvaldību, cilvēku drošību, ekonomikas attīstību, nabadzības izskaušanu, integrāciju, sociālekonomisko tiesību ievērošanu, dzimumu līdztiesību, demokrātijas vērtības un praksi, kā arī ekonomiskās nevienlīdzības mazināšanu;

               K.

               tā kā 2011. gada militārā intervence Lībijā ir apliecinājusi, ka, piemērojot principu R2P, ir jāprecizē reģionu un apakšreģionu līmenī veidotu organizāciju nozīme; tā kā šādas organizācijas var nodrošināt gan leģitīmu, gan praktisku principa R2P īstenošanu, tomēr tām bieži vien trūkst spēju un resursu;

               L.

               tā kā cilvēktiesībām ir ārkārtīgi svarīga nozīme starptautiskajās attiecībās;

               M.

               tā kā ir jāmaina R2P izmantošanas veids, proti, to vajadzētu integrēt visos attīstības sadarbības, palīdzības un krīžu pārvarēšanas modeļos un vajadzētu balstīties uz programmām, kurās jau ņem vērā R2P;

               N.

               tā kā principa R2P komponenta “pienākums novērst” (R2prevent) konsekventāka īstenošana, arī izmantojot vidutājus un preventīvo diplomātija pašā sākumposmā, varētu novērst vai mazināt konflikta iespējas un palīdzēt nepieļaut to eskalāciju, tādējādi palīdzot novērst starptautisku intervenci, kas būtu īstenojama saskaņā ar pienākumu reaģēt (R2react); tā kā divējāda diplomātija ir svarīgs preventīvas diplomātijas instruments, kas samierināšanas procesā par noteicošo padara cilvēka faktoru;

               O.

               tā kā R2P ir galvenokārt preventīva doktrīna un militāru iejaukšanos R2P situācijās izmanto tikai tad, ja visas pārējās iespējas ir izsmeltas; tā kā, kad vien tas iespējams, R2P ir jāīsteno vispirms un galvenokārt kā diplomātijas un ilgtermiņa attīstības pasākums, kura mērķis ir kapacitātes veidošana tādās jomās kā cilvēktiesības, laba pārvaldība, tiesiskums, nabadzības mazināšana un uzsvars uz izglītību un veselību, konfliktu novēršana ar izglītības un tirdzniecības sakaru paplašināšanas palīdzību, efektīva ieroču kontrole un nelikumīgas ieroču tirdzniecības nepieļaušana, kā arī agrīnās brīdināšanas sistēmu uzlabošana; tā kā turklāt ir daudz nemilitāru un alternatīvu pārliecināšanas līdzekļu, piemēram, preventīvā diplomātija, sankcijas, atbildības mehānismi un vidutāju izmantošana; tā kā ES arī turpmāk ir jāuzņemas vadošā loma konfliktu novēršanas jomā;

               P.

               tā kā sadarbība ar reģionālām organizācijām ir R2P darbības svarīga dimensija; tā kā tādēļ ir jānāk klajā ar aicinājumu uzlabot reģionu spēju nepieļaut noziegumus un apzināt, ar kādu politiku ir iespējams efektīvi izvairīties no četriem iepriekš minētajiem noziegumiem; tā kā gaidāmā ES un Āfrikas 2014. gada augstākā līmeņa sanāksme ir laba iespēja izrādīt mūsu atbalstu tās vadītājiem un veicināt Āfrikas līdzdalību R2P;

               Q.

               tā kā ANO pamatnostādnes par vidutāju efektīvu darbību liecina, ka pastāv dilemma, jo arī Starptautiskās Krimināltiesas izdotie apcietināšanas orderi, sankciju režīms un valsts un starptautiskā pretterorisma politika ietekmē to, kā vidutāji var strādāt ar dažām konfliktā iesaistītajām pusēm; tā kā kopš Starptautiskās Krimināltiesas izveidošanas ir panākts būtisks progress, starptautiskajās tiesībās definējot noziegumus, uz kuriem starptautiskajai sabiedrībai ir nevilcinoties jāreaģē, tomēr joprojām trūkst tik ļoti vajadzīgā neatkarīgas vērtēšanas mehānisma, kas ļautu noteikt, kad attiecīgās definīcijas ir piemērojamas; tā kā efektīvu Starptautiskās Krimināltiesas darbību uzlabos Romas statūtu īstenošana; tā kā Romas statūtus nav ratificējušas visas valstis, kas veido starptautisko sabiedrību;

               R.

               tā kā Starptautiskā Krimināltiesa un R2P ir savstarpēji saistīti elementi, jo tie abi darbojas, lai nepieļautu genocīdu, noziegumus pret cilvēci un kara noziegumus; tā kā, no vienas puses, R2P ir pamats, kas ļauj Starptautiskajai Krimināltiesai cīnīties ar nesodāmību, atgādinot valstīm, ka tām ir jāpilda savi pienākumi tiesu varas jomā, un, no otras puses, R2P uzlabo Starptautiskās Krimināltiesas darbības komplementaritāti, jo saskaņā ar šo principu galvenā atbildība par kriminālvajāšanu ir jāuzņemas valstīm;

               S.

               tā kā Starptautiskās Krimināltiesas darbībai ir būtiska nozīme, ne vien mazinot noziedzību, bet arī palīdzot atjaunot valstis un izmantot vidutājus;

               T.

               tā kā starptautiskā mērogā ES vienmēr ir aktīvi atbalstījusi R2P; tā kā ES ir jāstiprina sava ietekme uz globālajiem politiskajiem procesiem, atbalstot cilvēktiesības un humanitārās tiesības, kā arī atspoguļojot šo politisko atbalstu savās politikas nostādnēs;

               U.

               tā kā ES dalībvalstis arī ir apstiprinājušas principu R2P; tā kā tikai dažas dalībvalstis šo principu ir iekļāvušas savos tiesību aktos;

               V.

               tā kā nesen konkrētās krīzes situācijās, piemēram, Šrilankā, Kotdivuārā, Lībijā un Sīrijā, gūtā pieredze liecina, ka joprojām ir grūti panākt kopēju vienošanos par to, kā laikus un efektīvi īstenot principu R2P, kā arī rast vienotu politisko gribu un efektīvu spēju novērst vai apturēt genocīdu, kara noziegumus, etnisko tīrīšanu un noziegumus pret cilvēci, kuros var būt vainojamas valsts un vietējās varas iestādes vai nevalstiskās organizācijas, un nepieļaut daudzos upurus civiliedzīvotāju vidū;

               W.

               tā kā, piemērojot R2P, ir ārkārtīgi svarīgi nodrošināt iesaistītajām militārpersonām un humanitārajam personālam atšķirīgus pienākumus, lai aizsargātu humanitārā personāla neitrālo un objektīvo tēlu un neapdraudētu efektīvu palīdzības, medicīniska vai cita atbalsta sniegšanu, palīdzības pieejamību saņēmējiem un humanitārā personāla drošību konflikta vietā;

               X.

               tā kā atzinīgi ir vērtējams saistībā ar pienākumu aizsargāt ierosinātais Brazīlijas priekšlikums, jo ir jānosaka kritēriji, saskaņā ar kuriem īstenojamas attiecīgās R2P pilnvaras, tostarp samērīgs intervences apjoms un ilgums, rūpīgi izsvērtas sekas, iepriekš skaidri noteikti politiskie mērķi un pārredzams intervences pamatojums; tā kā ir jāpilnveido apstiprināto pilnvaru uzraudzības un pārbaudes mehānismi, cita starpā izmantojot ANO ģenerālsekretāra īpašos padomdevējus ar genocīda novēršanu un ar pienākumu aizsargāt saistītajos jautājumos, kā arī ANO augsto komisāru cilvēktiesību jautājumos, un attiecīgās darbības ir jāveic objektīvi, piesardzīgi un profesionāli, nepieļaujot politisku iejaukšanos vai dubultu standartu piemērošanu (17);

               Y.

               tā kā kopš Starptautiskās Krimināltiesas izveidošanas ir panākts būtisks progress, starptautiskajās tiesībās definējot noziegumus, uz kuriem starptautiskajai sabiedrībai ir nevilcinoties jāreaģē, tomēr joprojām trūkst tik ļoti vajadzīgo neatkarīgas vērtēšanas mehānismu, kas ļautu noteikt, kad attiecīgās definīcijas ir piemērojamas;

               Z.

               tā kā ANO augstajam komisāram cilvēktiesību jautājumos ir svarīga nozīme, veidojot izpratni par pašlaik aktuālajiem masveida noziegumiem pret cilvēci; tā kā, īstenojot principu R2P, aizvien nozīmīgāka ir ANO Cilvēktiesību padomes darbība, kas cita starpā pilnvaro faktu vākšanas misijas un izmeklēšanas komisijas apkopot un izvērtēt ar četriem iepriekšminētajiem noziegumiem un pārkāpumiem saistītu informāciju un arvien biežāk ir gatava krīzes situācijās (piemēram, Lībijā un Sīrijā) atsaukties uz pienākumu aizsargāt;

               AA.

               tā kā R2P vajadzētu īstenot pamatīgi un ļoti mērķtiecīgi, vēršoties tikai un vienīgi pret četriem iepriekšminētajiem nežēlīgajiem masveida noziegumiem un pārkāpumiem;

               AB.

               tā kā princips R2P nebūtu piemērojams ārkārtēju humanitāro situāciju un dabas katastrofu kontekstā; tā kā humāno palīdzību nevajadzētu izmantot, lai attaisnotu politisku rīcību, un tā kā visām iesaistītajām pusēm ir jānodrošina netraucēta humānās palīdzības sniegšana;

               AC.

               tā kā pēckonflikta situācijās ir jāpiedāvā vispārēja palīdzība; tā kā ir jāpieliek pūles, lai sauktu pie atbildības tos, kas vainojami nopietnos cilvēktiesību un starptautisko humanitāro tiesību pārkāpumos, un lai cīnītos pret nesodāmību,

               1.

               sniedz Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos/Komisijas priekšsēdētāja vietniecei (AP/PV), Eiropas Ārējās darbības dienestam (EĀDD), Komisijai, dalībvalstīm un Padomei šādus ieteikumus:

                           a)

                           apstiprināt ES saistības R2P jomā, starptautiskā mērogā pieņemot vienotu nostāju attiecībā uz R2P, cita starpā panākot kopēju vienošanos par to, kā princips R2P varētu ietekmēt ES ārējo darbību un cik nozīmīgas varētu būt ES darbības un instrumenti problemātiskās situācijās, kura Padomei, EĀDD, Komisijai un Eiropas Parlamentam kopīgi jāpieņem, tajā ņemot vērā arī ieinteresēto personu, tostarp pilsoniskās sabiedrības pārstāvju un NVO viedokli;

                           b)

                           gada ziņojumā par KĀDP, ko AP/PV sniedz Eiropas Parlamentam, iekļaut nodaļu par ES darbībām konfliktu novēršanas un mazināšanas jomā, piemērojot principu R2P; šajā nodaļā apsvērt to, cik principa R2P īstenošanai var lieti noderēt konkrēti instrumenti un administratīvās struktūras, nosakot arī nepieciešamās korekcijas; sagatavot šo nodaļu sadarbībā ar ES īpašo pārstāvi cilvēktiesību jautājumos, ņemot vērā daudzveidīgās nostājas, ko Eiropas Parlaments pieņēmis par konkrētiem jautājumiem saistībā ar konfliktu novēršanu vai cilvēktiesību aizsardzību, kā arī apspriest gūtos atzinumus ar Eiropas Parlamentu;

                           c)

                           iekļaut principu R2P ES palīdzībā attīstības jomā; arī turpmāk censties veidot profesionālāku un spēcīgāku Savienības preventīvo diplomātiju un vidutāju darbību, kā arī spēju novērst krīzes un uz tām reaģēt, īpašu uzmanību pievēršot informācijas apkopošanai un apmaiņai, kā arī agrā brīdinājuma sistēmām; uzlabot koordināciju starp dažādām Komisijas, Padomes un EĀDD struktūrām, kuru darbs saistīts ar visiem principa R2P aspektiem, un regulāri informēt Eiropas Parlamentu par iniciatīvām, kas īstenojamas, atbalstot principu R2P;

                           d)

                           nodrošināt pienācīgu politikas plānošanu, darbības koncepciju un spēju veidošanu saskaņā ar kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) mērķiem, lai Savienība spētu pilnībā īstenot principu R2P, cieši sadarbojoties starptautiskā mērogā ar ANO un reģionālo organizāciju struktūrām;

                           e)

                           pilnveidot ES spēju novērst konfliktus un mazināt to sekas, cita starpā palielinot arī pastāvīgi pieejamu juridisko ekspertu, policijas darbinieku un reģionālo analītiķu skaitu, un izveidot patstāvīgu Eiropas Miera institūtu, kas sniegtu ES konsultācijas un nodrošinātu tās spēju rīkoties, veicot vidutāju darbības un īstenojot divējādu diplomātiju, kā arī apmainīties ar labāko praksi miera veidošanas un saspīlējuma mazināšanas jomā; pilnveidot ES ārējās darbības instrumentu, jo īpaši stabilitātes instrumenta, preventīvos elementus;

                           f)

                           izveidot spēcīgāku saikni starp EĀDD un Padomes struktūrām, kas atbildīgas par agro brīdināšanu, politikas plānošanu un augsta līmeņa lēmumu pieņemšanu;

                           g)

                           reģionālās un valsts stratēģijas dokumentos sistemātiski izvērtēt riska faktorus saistībā ar genocīdu, kara noziegumiem, etnisko tīrīšanu un noziegumiem pret cilvēci un apspriest to novēršanas iespējas sarunās ar trešām valstīm, kurās pastāv šo noziegumu un pārkāpumu risks;

                           h)

                           veicināt sadarbību ar ES delegāciju un dalībvalstu vēstniecību, kā arī civilo un militāro misiju personālu un rīkot to apmācību starptautisko cilvēktiesību, humanitāro tiesību un krimināltiesību jautājumos, arī lai veicinātu to spēju noteikt situācijas, kurās iespējami četri iepriekšminētie noziegumi un pārkāpumi, cita starpā īstenojot regulāru apmaiņu ar vietējo pilsonisko sabiedrību; nodrošināt, lai ES īpašie pārstāvji vajadzības gadījumā atbalstītu R2P, un piešķirt plašākas pilnvaras ES īpašajam pārstāvim cilvēktiesību jautājumos, tajās iekļaujot ar R2P saistītus aspektus; esošajā EĀDD struktūrā, izmantojot tā resursus, noteikt par R2P atbildīgu ES kontaktpunktu, kuram jo īpaši būtu jāveicina izpratne par principa R2P ietekmi un problemātiskās situācijās laikus jānodrošina informācijas plūsma starp visiem attiecīgajiem dalībniekiem, vienlaikus sekmējot par R2P atbildīgu valsts kontaktpunktu izveidi dalībvalstīs; arī turpmāk nodrošināt profesionālāku un spēcīgāku preventīvo diplomātiju un vidutāju darbību;

                           i)

                           ES mērogā sākt apspriest jautājumu par ANO Drošības padomes reformu, kā arī veicināt šādas debates, jo ANO Drošības padome ir vienīgā starptautiski leģitīmā struktūra, kas bez mērķvalsts piekrišanas var sankcionēt ar R2P pamatotus intervences pasākumus;

                           j)

                           iesaistīt un apmācīt pilsoniskās sabiedrības un NVO pārstāvjus, kas varētu dot ieguldījumu neoficiālas jeb “divējādas” diplomātijas gaitā, tā sekmējot labas prakses apmaiņu šajā jomā;

                           k)

                           ciešāk sadarboties ar reģionu un apakšreģionu līmenī veidotām organizācijām, cita starpā palīdzot tām sekmīgāk īstenot ar R2P saistītas preventīvas darbības, spēju veidošanai paredzētus pasākumus un reaģēšanas darbības;

                           l)

                           panākt, lai visas ES dalībvalstis nevilcinoties ratificētu Starptautiskās Krimināltiesas statūtu grozījumus, kuros definēts agresijas noziegums, jo šīs tiesas darbībai var būt izšķiroša nozīme, palīdzot novērst masveida noziegumus pret cilvēci, kā arī cenšoties nodrošināt atbildību;

                           m)

                           panākt Starptautiskās Krimināltiesas klauzulas ievērošanu, kas iekļauta ES nolīgumos ar trešām valstīm, un apsvērt iespēju pārskatīt nolīgumus ar tām valstīm, kuras nepilda Starptautiskās Krimināltiesas izdotos apcietināšanas orderus;

                           n)

                           veicināt divējādu pieeju, proti, sekmēt R2P vispārēju atzīšanu, vienlaikus mudinot valstis sniegt Starptautiskajai Krimināltiesai vajadzīgo atbalstu un palīdzību;

               2.

               mudina AP/PV un Padomi:

                           a)

                           aktīvi iesaistīties debatēs par principu R2P, savu nostāju pamatojot ar spēkā esošajām starptautisko cilvēktiesību normām un Ženēvas konvencijām, lai pievērstu starptautiskās sabiedrības uzmanību principa R2P komponentam “pienākums novērst” un panāktu tādu pasākumu vispārēju piemērošanu, kas īstenojami bez piespiedu līdzekļu izmantošanas, kā arī šajā nolūkā izstrādāt konkrētu rīcības plānu, kurā būtu ietverti apsvērumi saistībā ar atbildību/pienākumu atjaunot;

                           b)

                           popularizēt principu R2P Apvienoto Nāciju Organizācijā un panākt, ka tas kļūst par universālu principu un kolektīvās drošības modeļa būtisku daļu, balstoties uz daudzpusējību un ANO primāro lomu, un ir saistīts ar Starptautiskās Krimināltiesas nozīmes nostiprināšanu; atgādināt, ka R2P arī ietver pienākumu cīnīties pret nesodāmību;

                           c)

                           atbalstīt ANO ģenerālsekretāra centienus uzlabot un veicināt izpratni par R2P principa ietekmi, un sadarboties ar citiem ANO locekļiem, kuri vēlas pilnveidot starptautiskās sabiedrības spēju novērst tādus masveida noziegumus pret cilvēci, kuriem piemērojams princips R2P, un uz tiem reaģēt;

                           d)

                           aicināt ANO Drošības padomi pārņemt Brazīlijas priekšlikumu “Atbildība aizsargājot”, lai visefektīvāk nodrošinātu principa R2P piemērošanu, samazinot iespējamo nelabvēlīgo ietekmi, un palīdzēt izstrādāt vajadzīgos kritērijus, kuri jāievēro, lai īstenotu jo īpaši principa R2P trešo pīlāru, tostarp tādus kritērijus kā samērīgs intervences apjoms un ilgums, rūpīgi izsvērtas sekas, iepriekš skaidri noteikti politiskie mērķi un pārredzams intervences pamatojums; uzlabot apstiprināto pilnvaru uzraudzības un pārbaudes mehānismus, cita starpā izmantojot ANO ģenerālsekretāra īpašos padomdevējus ar genocīda novēršanu un ar R2P saistītajos jautājumos, kā arī ANO augsto komisāru cilvēktiesību jautājumos, un izmantot šos mehānismus objektīvi, piesardzīgi un profesionāli, nepieļaujot politisku iejaukšanos vai dubultstandartu piemērošanu (18), ņemot vērā to, ka šādu kriteriju pilnveidošana var sniegt garantijas, kas varētu palīdzēt pārliecināt valstis, kuras pašlaik atturīgi uztver R2P doktrīnu, par tās piemērotību;

                           e)

                           sadarbībā ar dalībvalstīm un starptautiskajiem partneriem mācīties no pieredzes, kas saistībā ar R2P gūta Lībijā 2011. gadā, un no pašreizējās nespējas rīkoties Sīrijā;

                           f)

                           ieteikt pieciem pastāvīgajiem ANO Drošības padomes locekļiem pieņemt brīvprātīgu rīcības kodeksu, lai ierobežotu veto tiesību izmantošanu gadījumos, kas saistīti ar genocīdu, kara noziegumiem, etnisko tīrīšanu un noziegumiem pret cilvēci;

                           g)

                           sadarboties ar ES reģionālajiem partneriem, lai skaidrāk noteiktu reģionu un apakšreģionu līmenī veidotu organizāciju ieguldījumu, īstenojot R2P;

                           h)

                           panākt, lai R2P kļūtu par jaunu starptautisko tiesību normu, par kuras piemērošanas jomu ANO dalībvalstis ir vienojušās 2005. gada Pasaules augstākā līmeņa sanāksmē;

                           i)

                           informēt Drošības padomi, ka R2P, kas pagaidām vēl ir jauna koncepcija, tam kļūstot par starptautisko tiesību normu, nemazinās Drošības padomes lēmumu pieņemšanas spēju;

                           j)

                           palīdzēt ANO līmenī veidot spēcīgāku sistēmu un spējas, kas ļauj īstenot vidutāju darbību, divējādu diplomātiju un apmainīties ar labāko praksi jaunu konfliktu miermīlīgas novēršanas, saspīlējuma mazināšanas un agrās brīdināšanas jomā (piemēram, to, kuru īsteno Politikas lietu departamenta Starpniecības atbalsta nodaļa); pilnveidot struktūras, kas pakļautas īpašajam padomdevējam genocīda novēršanas jautājumos un īpašajam padomdevējam ar pienākumu aizsargāt saistītajos jautājumos; iesaistīt Cilvēktiesību padomi debatēs par R2P;

                           k)

                           sadarbībā ar ES dalībvalstīm, kuras ir ANO Drošības padomes locekles, un pārējiem starptautiskajiem partneriem nodrošināt, lai iespējamās turpmākās izmaiņas R2P koncepcijā pilnībā atbilstu starptautiskajām humanitārajām tiesībām, un atbalstīt un pārraudzīt starptautisko humanitāro tiesību pilnīgu ievērošanu turpmākos gadījumos, kad tiks piemērota R2P koncepcija;

                           l)

                           risināt jautājumu par vienotu ES vietu ANO Drošības padomē un kopīgu budžetu KĀDP misijām saskaņā ar ANO mandātu;

                           m)

                           saskaņā ar ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1325 un Nr. 1820 nodrošināt, lai visās konflikta seku novēršanas un seku mazināšanas, kā arī pārvarēšanas darbībās krietni vairāk iesaistītos sievietes, tostarp sievietes līderes un sieviešu grupas;

                           n)

                           sadarboties ar ANO, lai pierādītu, ka R2P principa īstenošana ir nepārprotami saistīta ar cīņu pret nesodāmību par vissmagākajiem noziegumiem, uz kuriem attiecas šī koncepcija;

               3.

               aicina AP/PV:

                           a)

                           sešu mēnešu laikā pēc šā ieteikuma pieņemšanas iepazīstināt Eiropas Parlamenta Ārlietu komiteju ar konkrētu rīcības plānu par turpmākiem pasākumiem saistībā ar Parlamenta priekšlikumiem, jo īpaši izklāstot pasākumus, kuru mērķis ir panākt vienotu nostāju attiecībā uz pienākumu aizsargāt;

               4.

               uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Padomei un informācijas nolūkā Komisijai, AP/PV, EĀDD un dalībvalstīm.

      (1)  S/RES/1674.

      (2)  A/RES/60/1.

      (3)  http://www.un.org/secureworld/report3.pdf

      (4)  A/59/2005.

      (5)  A/63/677.

      (6)  A/64/864.

      (7)  A/65/877-S/2011/393.

      (8)  A/66/874/-S/2012/578.

      (9)  10170/2010.

      (10)  OV C 46, 24.2.2006., 1. lpp.

      (11)  OV C 25, 30.1.2008., 1. lpp.

      (12)  OV C 380 E, 11.12.2012, 140. lpp.

      (13)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2012)0240.

      (14)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2012)0058.

      (15)  OV C 377 E, 7.12.2012, 66. lpp.

      (16)  OV C 76 E, 25.3.2010, 61. lpp.

      (17)  ANO ģenerālsekretāra 2012. gada 25. jūlija ziņojums par pienākumu aizsargāt un savlaicīgu un izlēmīgu atbildes reakciju (A/66/874-S/2012/578), 51. punkts.

      (18)  ANO ģenerālsekretāra 2012. gada 25. jūlija ziņojums par pienākumu aizsargāt un savlaicīgu un izlēmīgu atbildes reakciju (A/66/874-S/2012/578), 51. punkts.


title: Padomes Ieteikums (2015. gada 14. jūlijs) par Ungārijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2015. gada konverģences programmu

text:
               18.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/76

         PADOMES IETEIKUMS
   (2015. gada 14. jūlijs)
   par Ungārijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2015. gada konverģences programmu
   (2015/C 272/20)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju “Eiropa 2020”, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija. Šajā stratēģijā galvenā uzmanība ir pievērsta svarīgākajām jomām, kurās nepieciešama rīcība, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2015. gada 14. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma Ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3). Kopā tie veido “integrētās pamatnostādnes”, kuras dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2014. gada 8. jūlijā pieņēma Ieteikumu (4) par Ungārijas 2014. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par atjaunināto Ungārijas konverģences programmu 2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2014. gada 28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2015. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Tajā pašā dienā Komisija, balstoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā tā noteica Ungāriju kā vienu no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (5)

               Eiropadome 2014. gada 18. decembrī apstiprināja prioritātes, lai veicinātu investīcijas, pastiprinātu strukturālās reformas un īstenotu atbildīgu, izaugsmi veicinošu fiskālo konsolidāciju.

               (6)

               Komisija 2015. gada 26. februārī publicēja 2015. gada valsts ziņojumu par Ungāriju. Tajā novērtēti Ungārijas panākumi 2014. gada 8. jūlijā pieņemto valstij adresēto ieteikumu īstenošanā. Valsts ziņojumā ietverti arī padziļinātā pārskata rezultāti atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantam. Komisijas veiktā analīze tai ļauj secināt, ka Ungārijā pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama izšķiroša politikas rīcība un pārraudzība. Uzmanība jo īpaši būtu jāpievērš riskiem, kas izriet no neto starptautiskās pozīcijas (kura, neraugoties uz zināmu progresu ārējo kontu līdzsvarošanā, joprojām ir ļoti negatīva), valsts parāda augstā līmeņa, ievērojamā regulatīvā sloga finanšu nozarei un ieņēmumus nenesošo aizdevumu augstā līmeņa, kas apgrūtina aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu.

               (7)

               Ungārija 2015. gada 30. aprīlī iesniedza savu 2015. gada valsts reformu programmu un savu 2015. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (8)

               Pašlaik Ungārijai piemēro stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu un pārejas noteikumu par parādu 2013.–2015. gadam. Savā 2015. gada konverģences programmā valdība plāno pakāpeniski uzlabot nominālo deficītu līdz 2,4 % no IKP 2015. gadā un līdz 1,6 % 2018. gadā un saskaņā ar pārrēķināto strukturālo bilanci (5) līdz 2017. gadam sasniegt vidējā termiņa mērķi par strukturālo deficītu 1,7 % apmērā no IKP. Saskaņā ar konverģences programmu valdība plāno pakāpeniski samazināt parāda attiecību pret IKP līdz 74,9 % 2015. gadā un līdz 68,9 % 2018. gadā. Šo budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir lielā mērā ticams līdz 2016. gadam un pēc tam kļūst labvēlīgs. Pasākumi, lai atbalstītu plānotos budžeta deficīta mērķus, sākot no 2016. gada, nav pietiekami konkretizēti, jo īpaši pēc 2016. gada. Pamatojoties uz Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, gan strukturālā bilance, gan neto izdevumu pieaugums liecina, ka pastāv risks būtiskai novirzei no prasītās korekcijas virzībā uz vidēja termiņa mērķi 2015. un 2016. gadā. Tādēļ būs nepieciešami turpmāki pasākumi 2015. un 2016. gadā. Tajā pašā laikā tiek prognozēts, ka Ungārija izpildīs pārejas noteikumu par parādu 2015. gadā un pēc pārejas perioda beigām – parāda samazināšanas kritēriju 2016. gadā. Pamatojoties uz konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka Ungārija neizpildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Ungārijas fiskālās pārvaldības sistēma varētu gūt labumu no jau pieņemtās vidēja termiņa budžeta struktūras stingras piemērošanas un no nozīmīgākas analītiskās lomas piešķiršanas Fiskālajai padomei.

               (9)

               Pēdējo 12 mēnešu laikā ir turpinājušās banku nozares galvenās problēmas, jo īpaši problēmas, lai atjaunotu uz tirgu balstītu kreditēšanu, izmantojot kapitāla uzkrāšanas iespējas un efektīvāku portfeļa sanāciju. Kopš 2013. gada vidus banku veiktā kreditēšana ir balstīta galvenokārt uz subsidētām shēmām, tostarp aptuveni 40 % no aizdevumiem MVU. Ievērojams nodokļu un regulatīvais slogs apvienojumā ar problemātisku aizdevumu lielu īpatsvaru nenodrošina bankām vajadzīgos stimulus palielināt savu parasto, nesubsidēto kreditēšanas darbību. Ungārijas ārējā iedarbība un ar to saistītie finanšu stabilitātes riski ir ievērojami samazinājušies sakarā ar ārvalstu valūtā denominēto hipotēku neseno pārvēršanu vietējā valūtā. Tajā pašā laikā mājsaimniecību parāda ārvalstu valūtā radītās sekas joprojām ir galvenais iemesls ieņēmumus nenesošo kredītu lielajai daļai. Lielākā daļa no ārvalstu valūtas atvieglojumu shēmām, kas pieņemtas līdz šim, nav bijušas vērstas uz problemātiskiem aizņēmējiem, izņemot valsts aktīvu pārvaldības aģentūras shēmu mājsaimniecību sektorā, un tā nevar atrisināt problēmu, kas saistīta ar ieņēmumus nenesošiem aizdevumiem. Efektīvu portfeļa sanāciju, inter alia, kavē piespiedu atsavināšanas trūkums un tiesas un ārpustiesas noregulējuma procedūras neefektivitāte. Nesen noslēgtā vienošanās ar Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banku ietver vairākas valdības saistības, lai risinātu problēmas finanšu nozarē, tostarp, inter alia, pakāpeniski samazinot banku nodevu un ievērojot iepriekšējas apspriešanās principu. Šo pasākumu stingra īstenošana veicinātu stabilas un paredzamas finanšu politikas satvara atjaunošanu. Pagājušajā gadā Ungārija ir atkārtoti pagarinājusi savas tiešās īpašumtiesības banku nozarē. Valsts iejaukšanās banku nozarē, kas veikta ar lielākām tiešām īpašumtiesībām, var radīt būtiskus fiskālos riskus pat tad, ja tai ir tikai pagaidu raksturs.

               (10)

               Jaunākās izmaiņas nodokļu jomā (jaunu nodokļu ieviešana un esošo nodokļu palielināšana) liecina par atgriešanos pie agrākās tendences palielināt nozarei specifisku uzņēmumu ienākuma nodokļu svaru. Šo izmaiņu neparedzamība un selektivitāte rada ieguldījumu izkropļojumus dažādās nozarēs. Lai gan ir ieviesti vairāki jauni pasākumi, nodokļu slogs dažām zemu atalgotu darba ņēmēju grupām joprojām ir viens no lielākajiem Savienībā, jo īpaši ietekmējot neprecētus cilvēkus. Šķiet, ka pastāv iespējas vēl vairāk pārcelt nodokļu slogu uz izaugsmei labvēlīgākiem ieņēmumu avotiem. Dažādi pagājušajā gadā ieviestie pasākumi palīdz pastiprināt sistēmas, lai cīnītos pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Pēc programmas veiksmīgas pabeigšanas, kā rezultātā mazumtirdzniecības veikalu kases aparātus sasaista ar tiešsaistes sistēmu, tagad tiek plānots paplašināt programmu uz vairākiem tirgus pakalpojumiem 2015. gadā. Tika samazināta robežvērtība, kuru pārsniedzot jāiesniedz detalizēta PVN deklarācija. 2015. gadā tika ieviesta sistēma autokravu elektroniskai pārbaudei, kuras galvenais mērķis ir samazināt organizētu krāpšanu PVN jomā. Tomēr ir vēl daudz iespēju, lai uzlabotu nodokļu iekasēšanas administratīvo efektivitāti un samazinātu nodokļu saistību izpildes izmaksas, jo īpaši MVU.

               (11)

               Situācija Ungārijas darba tirgū 2014. gadā kopumā uzlabojās, un nodarbinātība privātajā sektorā atjaunojas, pateicoties ekonomikas augšupejai. Joprojām pastāv būtiskas problēmas saistībā ar sabiedrisko darbu shēmu, kas kopš 2011. gada ir ievērojami paplašināta. Šķiet, ka shēma ir aktīva darba tirgus neefektīva un nelietderīga politika, kas var izkropļot darba tirgus pareizu darbību. Tie paši resursi, ja tos iztērētu citādi, varētu dot lielāku labumu Ungārijas ekonomikai. Shēmas budžeta izmaksas pēdējos četros gados ir četrkāršojušās līdz 0,8 % no IKP, un sagaidāms, ka laikposmā no 2015. līdz 2018. gadam tās atkal divkāršosies, liedzot izmantot resursus būtiskiem uzlabojumiem apmācībā un pakalpojumos, kas nepieciešami, lai atvieglotu līdzdalību atvērtā darba tirgū. Pastāv risks tāda mēroga sabiedriskiem darbiem, kas rada piesaistes efektu un pastāvīgi aizstāj labklājības pabalstu sistēmu mazkvalificētiem darbiniekiem. Shēma nav pietiekami koordinēta ar citiem aktīvā darba tirgus politikas pasākumiem un pietiekami neveicina dalībnieku reintegrāciju atvērtā darba tirgū. 2014. gada pirmajā pusē rādītājs par sekmīgu izstāšanos no sabiedrisko darbu shēmas bija tikai 13,8 %, kas liecina, ka sabiedriskie darbi pietiekami neatbalsta dalībnieku reintegrāciju darba tirgū. Kaut arī shēma ir paredzēta ilgtermiņa bezdarbniekiem un mazkvalificētiem darbiniekiem (un bezdarbniekiem, kas dzīvo nelabvēlīgākos apvidos), 2013. gadā 47 % dalībnieku bija vidējā vai augstākā izglītība. Bezdarbnieka pabalstu maksāšanas termiņš (trīs mēneši) nav pagarināts un tādējādi neatbilst vidējam laikam (vairāk par gadu), kas darba meklētājiem ir nepieciešams, lai atrastu darbu. Ir īstenotas vairākas programmas, lai uzlabotu romu iekļaušanu darba tirgū, un ir ieviesta uzraudzības sistēma. Būtu jāizstrādā racionalizēti, koordinēti politikas pasākumi, kas spēj būtiski samazināt nabadzību. Nabadzības rādītāji, lai gan norāda uz nedaudz uzlabotām tendencēm, joprojām liecina, ka nabadzība ir satraucoši augstā līmenī, jo īpaši romu un bērnu vidū. Saglabājas sociālās palīdzības adekvātuma un seguma nepilnības.

               (12)

               Nav novērsti pēdējo gadu laikā ieviestie šķēršļi ienākšanai tirgū pakalpojumu nozarē; gluži pretēji, 2014. gadā tika ieviesti papildu šķēršļi, kas kavē saimniecisko resursu efektīvu sadali, palielinot nedrošību ieguldītājiem un ierobežojot konkurenci. Jaunie šķēršļi ir, piemēram, prasība vidējiem līdz lieliem mazumtirdzniecības uzņēmumiem saņemt centralizētu atļauju. Joprojām bažas rada korupcija un pārredzamības trūkums, kas ietekmē valsts pārvaldi, lēmumu pieņemšanu un publisko iepirkumu. 2014. gadā turpināja pastāvēt zems konkurences līmenis publiskā iepirkuma jomā un līgumu tiešas piešķiršanas plaša izmantošana. 2014. gadā tika veikta publiskā iepirkuma administrācijas reorganizācija, kuras rezultāti ir cieši jāpārrauga. 2014. gada novembrī Ungārija iesniedza rīcības plānu, lai transponētu jaunās publiskā iepirkuma direktīvas un veicinātu konkurenci un pārredzamību. Ir izziņoti arī vairāki pasākumi pretkorupcijas regulējuma uzlabošanai.

               (13)

               Lai gan ir īstenoti daži pasākumi, lai atbalstītu romu bērnu izglītību, vēl ir jāizstrādā sistemātiska pieeja, lai veicinātu iekļaujošu vispārējo izglītību. Joprojām ir augsts to romu bērnu skaits, kuri apmeklē skolas vai klases, kurās vairākums bērnu ir romi, un romu skolēnu izglītības līmenis ir zemāks par vidējo līmeni valstī. Skolotāji netiek sagatavoti sniegt pietiekamu atbalstu nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Ir jādara vairāk, lai uzlabotu pāreju starp dažādiem izglītības veidiem un posmiem un no izglītības uz darba tirgu. Plānotās izmaiņas valsts finansēto vietu sadalē vidusskolās un uzņemšanas prasību palielināšana attiecībā uz augstāko izglītību var vēl vairāk ierobežot iespējas pārejai starp dažādiem izglītības veidiem, jo īpaši nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Ungārijā ir ļoti augsts studiju pārtraukšanas rādītājs. Valdība 2014. gada decembrī paziņoja par valsts augstākās izglītības stratēģijas pieņemšanu. Stratēģijā paredzēts palielināt valsts mērķi attiecībā uz augstāko izglītību līdz 34 %. Kopumā nesenajiem pasākumiem nav izdevies uzlabot nelabvēlīgā situācijā esošo grupu līdzdalību augstākajā izglītībā un novērst izglītības nepabeigšanas problēmu. Pašreizējā finansēšanas sistēma nesniedz pietiekamu atbalstu vienlīdzīgai piekļuvei.

               (14)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Ungārijas ekonomikas politikas vispusīgu analīzi un publicējusi to 2015. gada valsts ziņojumā. Tā ir novērtējusi arī konverģences programmu un valsts reformu programmu un turpmāko rīcību saistībā ar ieteikumiem, kas adresēti Ungārijai iepriekšējos gados. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Ungārijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti turpmāk 1.–5. ieteikumā.

               (15)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi Ungārijas konverģences programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (16)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti turpmāk 1.–3. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Ungārijai 2015. un 2016. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Panākt fiskālo korekciju 0,5 % apmērā no IKP virzībā uz budžeta vidējā termiņa mērķi 2015. gadā un 0,6 % apmērā no IKP 2016. gadā.

               2.

               Veikt pasākumus, lai atjaunotu parasto kreditēšanu reālajai ekonomikai un likvidētu šķēršļus uz tirgu balstītai portfeļa sanācijai; ievērojami samazināt iespējamo saistību risku, kas saistīts ar lielākām valsts īpašumtiesībām banku nozarē.

               3.

               Samazināt kropļojošus nozarēm specifiskus uzņēmumu nodokļus; novērst nepamatotus šķēršļus iekļūšanai pakalpojumu nozarē, tostarp mazumtirdzniecības nozarē; samazināt nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās zemu atalgotiem darba ņēmējiem, tostarp pārceļot nodokļus uz jomām, kas mazāk kavē izaugsmi; turpināt cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, samazināt atbilstības izmaksas un uzlabot nodokļu iekasēšanas efektivitāti. Stiprināt struktūras publiskajā iepirkumā, kas veicina konkurenci un pārredzamību, un turpmāk uzlabot korupcijas apkarošanas regulējumu.

               4.

               Pārorientēt budžeta resursus, kas paredzēti sabiedrisko darbu shēmai, aktīva darba tirgus pasākumiem, lai sekmētu integrāciju primārajā darba tirgū; un uzlabot sociālās palīdzības un bezdarbnieka pabalstu adekvātumu un segumu.

               5.

               Palielināt nelabvēlīgā situācijā esošu grupu, jo īpaši romu, līdzdalību iekļaujošā vispārējā izglītībā un uzlabot šīm grupām piedāvāto atbalstu, izmantojot skolotāju mērķtiecīgu apmācību; stiprināt pasākumus, lai atvieglotu pāreju starp dažādiem izglītības posmiem un uz darba tirgu, un uzlabot būtisku prasmju mācīšanu.

      Briselē, 2015. gada 14. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. GRAMEGNA

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Paliek spēkā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (4)  Padomes Ieteikums (2014. gada 8. jūlijs) par Ungārijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2014. gada konverģences programmu (OV C 247, 29.7.2014., 77. lpp.).

      (5)  Strukturālā bilance, ko Komisija pārrēķinājusi uz konverģences programmā iekļautās informācijas pamata, ievērojot kopīgi saskaņotu metodiku.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2009. gada 11. februāris ) par kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmu, kas jāievieš kodoliekārtu operatoriem (izziņots ar dokumenta numuru K(2009) 785)

text:
               12.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 41/17

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2009. gada 11. februāris)
   par kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmu, kas jāievieš kodoliekārtu operatoriem
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2009) 785)
   (2009/120/Euratom)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 77. un 124. pantu,

               (1)

               Tā kā Komisijas 2005. gada 8. februāra Regulā (Euratom) Nr. 302/2005 par Euratom drošības pasākumu piemērošanu (1) noteikts Euratom līguma 79. pantā paredzēto prasību veids un apjoms attiecībā uz rūdu, izejvielu un speciālo skaldmateriālu izlietojuma vai iegūtā daudzuma uzskaiti.

               (2)

               Tā kā Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 7. pantā noteikts, ka kodoliekārtu operatoriem jāuztur kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēma, un minētajā pantā attiecībā uz šo sistēmu noteiktas arī dažas prasības.

               (3)

               Tā kā Komisijas darba dokumentā “Euratom līguma drošības prasību īstenošana” (Implementing Euratom Treaty Safeguards, IETS) (2) paredzēts, ka Komisijai jāizstrādā kvalitatīvas kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas pamatprincipi. Tajā arī noteikts, ka kodoliekārtu operatoru kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmu audits ir viena no uzraudzības darbībām, kuru veic Komisija.

               (4)

               Tā kā Eiropas Drošības pasākumu pētniecības un attīstības asociācija (ESARDA) 2007. gadā publicējusi “Kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas labas prakses rokasgrāmatu”, kurā apskatīti tie šīs sistēmas elementi, kuriem var veikt auditu, un katram šādam elementam norādīti iespējamie kritēriji to kvalitātes raksturošanai,

         AR ŠO IESAKA.
   1. iedaļa –   Mērķis un joma
   Šajā ieteikumā aprakstīti tādas operatora kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas standartelementi, kas atbilst Regulā (Euratom) Nr. 302/2005 noteiktajām juridiskajām saistībām. Daži šajā ieteikumā aprakstītie standartelementi attiecas tikai uz konkrētām iekārtām, kurās veic attiecīgas darbības (3).
   2. iedaļa –   Termini un definīcijas

               1.

               “Ietvērums” ir iekārtas konstrukcijas īpašība, konteiners vai iekārta, kuru izmanto zonas vai vienības (arī drošības iekārtu vai datu) fiziskās integritātes nodrošināšanai, kā arī informācijas kontinuitātes uzturēšanai par attiecīgo zonu vai vienību, novēršot nedetektētu piekļuvi kodolmateriāliem vai citiem materiāliem, šo materiālu nedetektētu pārvietošanu vai nedetektētu interferenci ar ietvērumā esošo vienību. Kā ietvēruma piemērus var minēt glabātavas vai glabāšanas rezervuāra sienas, konteinerus transportam un glabāšanas konteinerus.

               2.

               “Korektīvā darbība” ir darbība konstatētās kodolmateriālu uzskaites un kontroles neatbilstības, anomālijas vai citas nevēlamas situācijas cēloņa novēršanai. Korektīvo darbību veic to atkārtošanās novēršanai. Korektīvā darbība un korekcija jeb labojums nav viens un tas pats.

               3.

               “Datu apstrāde” ir mērījumu rezultātu un materiālu izsekošanas datu sasaiste un dažādu obligātu pārskatu, kā arī dažādu dokumentu sastādīšana saskaņā ar Euratom verifikācijas un iekšējiem darba dokumentiem par materiālu izsekojamību, ko iekārtā nodrošina pašu spēkiem.

               4.

               “Stāvokļa kontrole”, kuru veic kodoliekārtas operators, ir kvalitātes kontroles programma, kas vērsta uz pierakstu pastāvīgu sakritības nodrošināšanu ar faktisko stāvokli. Stāvokļa kontrolē ietilpst konstatēto neatbilstību novēršana un ziņošana par tām, kā arī vietējās uzskaites datu saskaņošana ar centrālās uzskaites datiem.

               5.

               “Inventarizācijas vienību saraksts” (IVS) ir bilances zonā (MBZ) vai MBZ konkrētā vietā esošo kodolmateriālu vienību pilnīgs saraksts, ko sastāda pēc instalācijas procedūras. Sarakstā var iekļaut materiālu partijas veidā. Šajā sarakstā norāda attiecīgo vienību vai partiju identifikāciju un atrašanās vietu. Šajā sarakstā norādītajiem datiem par vienību vai partiju masu vai citu raksturīgo parametru vērtībām jābūt izsekojamiem.

               6.

               “Materiāla bilances tests” ir materiāla bilances novērtēšanas metode, ņemot vērā ar aprēķiniem pamatotu mērījumu nenoteiktību; ar materiāla bilances testu nosaka, vai bilance ir pieņemama.

               7.

               “Materiāla bilances neatbilstība” ir materiāla bilances daļa, ko neakceptē ar materiāla bilances testu.

               8.

               “Mērījums” ir darbība uzskaitītā kodolmateriāla daudzuma vai raksturojuma noteikšanai.

               9.

               “Kodolmateriālu uzskaite un kontrole” (KMUK) ir visas kodoliekārtā veiktās darbības, kas saistītas ar kodolmateriālu uzskaiti un kontroli, arī datu ieguvi un datu apstrādi, kā arī ziņojumu sagatavošana un sniegšana Komisijai.

               10.

               “KMUK neatbilstība” ir jebkādu divu vai vairāku KMUK informācijas vienību (piemēram, pierakstu) tāda neatbilstība, kuru nevar pamatot ar pareizi veiktu ticamu mērījumu rezultātu izkliedi vai pareizi aprēķinātu ticamu nenoteiktību. KMUK neatbilstības ir mērījumu rezultātu neatbilstības, materiāla bilances neatbilstības un kodolmateriālu kontroles neatbilstības.

               11.

               “KMUK anomālija” ir KMUK neatbilstība vai neatbilstību virkne, kuras dēļ rodas kodolmateriāla ievērojama daudzuma iztrūkums vai pārpalikums. KMUK anomāliju var atklāt, izmeklējot jebkura veida KMUK neatbilstības.

               12.

               “Kodolmateriālu kontroles neatbilstība” ir kodolmateriāla identifikācijas vai atrašanās vietas neatbilstība.

               13.

               “Kodolmateriālu izsekošana” ir visu materiālu bilances zonā (MBZ) esošo kodolmateriālu vienību identifikācijas, atrašanās vietas, pārvietojumu un pamatparametru dokumentēšana. Jo īpaši izsekošanā ietilpst tie darbības pieraksti, uz kuru pamata veic materiālu partiju pārformēšanu, atkārtotus mērījumus, nosaka nosūtītāja/saņēmēja starpību un sagatavo deklarācijas par kategorijas maiņu.

               14.

               “Kodoliekārtas operators” ir persona vai uzņēmums, kas veic izejmateriālu vai speciālo skaldmateriālu ražošanas, separācijas, atkārtotas pārstrādes, glabāšanas un citu iekārtu montāžu vai ekspluatāciju. Šo terminu izmanto arī organizāciju apzīmēšanai, kuras atbild par KMUK atbilstību Regulai (Euratom) Nr. 302/2005.

               15.

               “Veiktspējas rādītājs” ir personas, komandas, organizācijas vai pasākuma darbības rezultātu galvenais rādītājs.

               16.

               “Faktiskā stāvokļa uzskaite” (FSU) ir procedūra, kurā sagatavo materiālu bilances zonā (MBZ) esošo kodolmateriālu vienību pilnīgu sarakstu, pēc kura Komisijas inspektori veic faktiskā stāvokļa verifikāciju.

               17.

               “Faktiskā stāvokļa verifikācija” (FSV) ir inspekcijas darbība, kurā verificē operatora veikto faktiskā stāvokļa uzskaiti un noslēdz materiāla bilances periodu. FSV veic pēc operatora sastādītā kodolmateriālu inventarizācijas vienību saraksta (IVS) datiem. IVS datus salīdzina ar faktiskā stāvokļa uzskaites datiem.

               18.

               “Kvalitātes kontrole” (KK) ir kvalitātes prasību ievērošanas nodrošināšanai paredzētie kontroles pasākumi.

               19.

               “Kvalitātes vadības sistēma” ir organizācijas saskaņotu vadības un kontroles darbību kopums kvalitātes jomā.

               20.

               “Kvalitātes nodrošinājums” (KN) ir kvalitātes vadības sistēmas daļa, kas galvenokārt vērsta uz kvalitātes prasību ievērošanas ticamības nodrošināšanu.

               21.

               “Izsekojamība” ir iespēja izsekot konkrētās lietas vai jautājuma vēsturi, izmantošanu vai atrašanās vietu.

         3. iedaļa –   Kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas pārvaldība
   Organizācija un atbildība

               1.

               Organizācijas vadībai jānosaka un jādara zināms pienākumu un atbildības sadalījums organizācijas iekšienē. Jānosaka konkrēts vadītājs, kura uzdevums neatkarīgi no citiem pienākumiem ir katru gadu uzņēmuma vadītājam rakstiski apliecināt kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas atbilstību prasībām.

               2.

               Vadības uzdevumiem un pienākumiem kopumā jāveido arī organizācijas un saziņas procedūras attiecībā uz:

                           a)

                           informācijas sniegšanu par kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas veikumu gan hierarhiski, gan atbildības funkcionālajās jomās;

                           b)

                           atbildības noteikšanu par kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas pilnveidošanu gadījumiem, kad tā ir nepieciešama atbilstoši atzīšanas kritērijiem;

                           c)

                           kodolmateriālu uzskaites un kontroles sistēmas vadītāja nodrošināšanu ar informāciju par KMUK anomālijām;

                           d)

                           attiecīgo kompetenču nodrošināšanu KMUK sistēmas darbībās iesaistītajam personālam;

                           e)

                           atbilstošu zināšanu nodrošināšanu par juridiskajām saistībām ar drošības prasībām saistītajos jautājumos.

         Kvalitātes vadība un kontrole

               3.

               Galvenie uzdevumi ir kvalitātes nodrošināšana un kvalitātes kontroles pasākumi. Šo pasākumu mērķi ir:

                           a)

                           ar cilvēka faktoru saistīto kļūdu riska samazināšana;

                           b)

                           instrumentu un programmatūras pareizas darbības nodrošināšana;

                           c)

                           dažādu indikatoru (veiktspējas rādītāju) nodrošināšana vadības brīdināšanai par nepietiekamas veiktspējas pazīmēm;

                           d)

                           iekšēja novērtēšana nepietiekamas veiktspējas atklāšanai;

                           e)

                           korektīvo darbību mehānisms nepietiekamas veiktspējas gadījumiem.

         4. iedaļa –   Mērījumi un mērījumu kontrole
   Mērījumu programma

               1.

               Mērījumu veikšanai jāizstrādā mērījumu programma, saskaņā ar kuru iegūst pietiekami pareizus un precīzus datus par uzskaites deklarācijās iekļaujamo materiālu daudzumu un īpašībām. Mērījumi jāveic tā, lai anomāliju izmeklēšanas gadījumos tie būtu izsekojami. Mērījumu darbības ir ne tikai materiāla mērīšana, bet arī materiāla reprezentatīva parauga izraudzīšanās procedūras un visas turpmākās darbības ar parauga materiālu (parauga ņemšana, transportēšana un sagatavošana), un visi nepieciešamie iegūto datu apstrādes procesi. Programmā jāiekļauj arī ar mērīšanu saistītas darbības, kas nepieciešamas mērījumu kontrolei un kvalitātes nodrošinājumam.

         Prasības par uzskaites datiem

               2.

               Lai nodrošinātu, ka mērījumi tiek veikti pienācīgi, jāņem vērā, ka:

                           a)

                           izmantotajām mērīšanas metodēm jābūt validētām;

                           b)

                           mērījumu rezultātiem jābūt izsekojamiem;

                           c)

                           jānodrošina precizitāte un pareizība;

                           d)

                           visi mērījumu rezultāti jāapstiprina atbildīgajam darbiniekam;

                           e)

                           paraugam jābūt reprezentatīvam.

               3.

               Gadījumos, kad uzskaites datus iegūst nevis ar tiešiem mērījumiem, bet aprēķiniem, to attiecīgajām vērtībām jābūt validētām, izsekojamām un apstiprinātām. Līdzīgas prasības attiecas uz vienību daudzuma noteikšanu ar skaitīšanu.

         Mērījumu kontrole

               4.

               Derīgu mērīšanas rezultātu nodrošināšanai un uzskaites deklarācijās izmantojamo nenoteiktību aprēķināšanai jāizstrādā un jāievieš mērījumu kontroles programma.

               5.

               Mērījumu kontroles programmā jāiekļauj:

                           a)

                           pasākumi mērinstrumentu pareizas darbības nodrošināšanai;

                           b)

                           nodrošinājums tam, ka uzskaitītās masas vērtības nesatur būtisku mērīšanas sistemātisko kļūdu un ka mērījumu nenoteiktības ir aprēķinātas pareizi;

                           c)

                           visi mērījumu kontroles programmas datu pieraksti;

                           d)

                           mērīšanas iekārtu un metožu apraksts;

                           e)

                           mērīšanas procedūru apstiprinājums.

         5. iedaļa –   Kodolmateriālu izsekošana

               1.

               Kodolmateriālu izsekošanai jādokumentē katras kodolmateriālu vienības pārvietošana un atrašanās vieta. Pie tās pieder arī informācija par materiālu raksturojošajiem parametriem un to ietvērumu. Jādokumentē visas darbības ar kodolmateriāliem, kurās mainās to atrašanās vieta, īpašības vai daudzums. Jo īpaši izsekošanā ietilpst pieraksti, uz kuru pamata veic materiālu partiju pārformēšanu, atkārtotus mērījumus, nosaka nosūtītāja/saņēmēja starpību un sagatavo deklarācijas par kategorijas maiņu.

         Identifikācija

               2.

               Ja iespējams, kodolmateriāliem jāatrodas konteineros, kuriem piešķirta unikāla identifikācija. Ja kodolmateriāls neatrodas transportējamā konteinerā, var precīzi norādīt procesa veikšanas vietu, šādā veidā atsevišķi identificējot gan “konteineru”, gan konteinera/materiāla atrašanās vietu. Tas attiecas arī uz materiāliem tehnoloģiskajās iekārtās vai citā aparatūrā. Konteineru identifikācijai jābūt nemainīgai, un tai jābūt viegli nolasāmai faktiskā stāvokļa pārbaužu laikā. Ja nepieciešams mainīt vienības identifikāciju, jādokumentē saikne starp veco un jauno identifikāciju. Ja kodolmateriāls atrodas jebkāda veida dubultā ietvērumā, attiecīgajā konteinerā vai atrašanās vietā esošā materiāla īpašībām un tās raksturojošajiem parametriem jābūt izsekojamiem ar identifikācijas kontroli.

         Glabāšanas vietas identificēšana

               3.

               Vietām, kurās var atrasties kodolmateriāli, jāpiešķir identifikācija, kuru izmanto materiālu atrašanās vietas un pārvietošanas reģistrācijai. Pēc vajadzības kā precīzas atrašanās vietas norādes daļa jānorāda konkrētas pozīcijas attiecīgajās zonās. Glabāšanas kontroles pierakstiem jānodrošina, ka ir zināms katras glabāšanas vietas saturs un ka ir nosakāma katras identificētās vienības atrašanās vieta. Datiem par materiāla īpašībām un to raksturojošajiem parametriem katrā atrašanās vietā jābūt iegūstamiem ar identifikācijas kontroli vai izmantojot citus līdzekļus.

         Materiāla izsekošana ražošanas laikā

               4.

               Kad kodolmateriāls nokļūst tehnoloģiskā procesā (vai tiek pārpakots), pēc ražošanas pierakstiem jābūt iespējām identificēt vienības, no kurām materiāls ievadīts procesā (vai jaunos konteineros). Tādējādi tiek nodrošināta procesā esošā materiāla attiecīgo kodolīpašību raksturojošo parametru izsekojamība.
               Ražošanas pierakstos jānorāda procesā ievadītā vai, kā iepriekš minēts, pārpakotā materiāla daudzums un jāuztur ar kodolmateriāla īpašībām saistītās informācijas izsekojamība.
               Ja tehnoloģiskajos procesos vai pēc pārpakošanas rodas jaunas vienības vai materiāla kopumi, jānosaka šo inventarizācijas vienību masa un tām jāpiešķir identifikācija, un to identifikācija jāsaista ar attiecīgajiem masas noteikšanas rezultātiem un mērījumu datu vēsturi.

         Stāvokļa kontrole

               5.

               Kodoliekārtu operatoru veiktajai faktiskā stāvokļa kontrolei jāatbilst šādām prasībām:

                           a)

                           jānodrošina, ka tiek uzskaitītas visas kodolmateriālu pārvietošanas darbības no noliktavām uz tehnoloģisko procesu zonām un otrādi (kritiskajos mērījumu punktos, KMP);

                           b)

                           tiek regulāri verificēta krājumu uzskaites atbilstība materiālu plūsmas uzskaitei KMP un regulāri tiek salīdzināti vietējie uzskaites dati ar centralizēto visas MBZ uzskaiti;

                           c)

                           tiek izmantoti faktiskā stāvokļa kontroles darbības pieraksti, kas nodrošina informācijas kontinuitāti attiecībā uz vienībās esošajiem kodolmateriāliem;

                           d)

                           par esošo materiālu tiek regulāri pārbaudīta attiecīgās informācijas atbilstība reālajam faktiskajam stāvoklim;

                           e)

                           tiek veikta konstatēto neatbilstību novēršana un ziņošana par tām, un saskaņošana ar vietējās uzskaites datiem vai centrālās uzskaites datiem.

                     Ja tiek veikta kodolmateriālu pārvietošana, izņemot gadījumus, kad pārvieto ietvērumā esošu vienību, jāmēra pārvietojamā materiāla daudzums.

         Neatbilstību pārvaldība

               6.

               Iekārtā jāizmanto pieeja, saskaņā ar kuru tiek ņemtas vērā un izmeklētas visas KMUK neatbilstības un tiek dokumentēta to novēršana. Saskaņā ar šo pieeju:

                           a)

                           par katra veida neatbilstību norāda veicamās izmeklēšanas darbības un attiecīgos nosacījumus, kuri tiek uzskatīti par nepieciešamiem konkrētās neatbilstības novēršanai. Pie veicamajām darbībām pieskaitāma arī pienākumu noteikšana personālam un papildu datu izmantošana;

                           b)

                           pēc neatbilstības novēršanas tiek attiecīgi laboti pieraksti un reglamentētās deklarācijas;

                           c)

                           tiek dokumentētas nenovērstās neatbilstības un to novēršanai veiktie pasākumi.

         Anomāliju pārvaldība

               7.

               Iekārtā jāizmanto pieeja, kas atbilst Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 6. pantā noteiktajiem pienākumiem un 14. panta (Speciālie ziņojumi) noteikumiem. Papildus šā ieteikuma 5. iedaļas 6. punktā aprakstītajai neatbilstību pārvaldībai saskaņā ar šo pieeju:

                           a)

                           tiek ņemta vērā, izmeklēta un dokumentēta visu tādu KMUK anomāliju novēršana, kuras atbilst Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 15. panta a) punktā noteiktajiem gadījumiem. Šāda KMUK izmeklēšana ir vērsta uz to, lai laikus tiktu iegūtas liecības, ka ir uzskaitīts viss materiāls;

                           b)

                           tiek ņemtas vērā, izmeklētas un dokumentētas citas situācijas, kuras atbilst Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 15. panta b) punktā noteiktajiem gadījumiem;

                           c)

                           tiek noteikti personāla pienākumi un iekšējās saziņas veidi, kas jāizmanto gadījumos, kad jāveic darbības, kas atbilst Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 15. panta a) vai b) punktā noteiktajiem gadījumiem. Pēc šīs pieejas jānosaka arī mehānismi, saskaņā ar kuriem personāls sniedz informāciju Komisijai;

                           d)

                           tiek noteikti personāla pienākumi un tiesības sniegt “papildu sīkas ziņas vai paskaidrojumus” gadījumos, kad tie tiek pieprasīti saskaņā ar Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 14. pantu.

         6. iedaļa –   Datu apstrāde un kontrole

               1.

               Jābūt izveidotai datu apstrādes sistēmai, kas nodrošina:

                           a)

                           KMUK sistēmas pareizai izmantošanai nepieciešamo datu drošu glabāšanu un drošību;

                           b)

                           Regulā (Euratom) Nr. 302/2005 noteikto deklarāciju sagatavošanu (inventarizācijas vienību izmaiņu ziņojumi, materiālu bilances ziņojumi, faktiskā daudzuma uzskaites ziņojumi, speciālie ziņojumi, iepriekšēji paziņojumi);

                           c)

                           materiāla bilances standartnovirzes aprēķināšanu materiāla bilances testiem (ja vajadzīgs);

                           d)

                           ar faktiskā stāvokļa izmaiņu deklarācijām saistītu dažādu veidu dokumentu, piemēram, nosūtīšanas dokumentācijas, sagatavošanu;

                           e)

                           darba dokumentus regulārai stāvokļa kontrolei;

                           f)

                           darba dokumentus faktiskā stāvokļa uzskaitei (FSU);

                           g)

                           inventarizācijas vienību sarakstu (IVS) pēc FSU, kuru izmanto faktiskā stāvokļa verifikācijai (FSV) vai citām verifikācijas darbībām.

               2.

               Jāizstrādā un jāievieš datu apstrādes procedūras uzskaites datu labošanai un, ja vajadzīgs, labojumu deklarāciju sagatavošanai visās situācijās, kurās tiek konstatētas neatbilstības. Šādos labošanas procesos jāuztur izsekojamība. Ar kvalitātes kontroles un kvalitātes nodrošinājuma pasākumiem jāgarantē datu apstrādes sistēmas pilnīga un pareiza darbība.

               3.

               Datu apstrādes sistēmas iespējās ir arī:

                           a)

                           faktiskā stāvokļa uzskaites sarakstu sagatavošana, kas operatoram nodrošina faktiskā stāvokļa pārbaudes iespējas;

                           b)

                           sarakstu sagatavošana, kas sniedz neatbilstību identifikācijai nepieciešamo informāciju attiecībā uz uzskaites datos norādītajām atrašanās vietām un reālajām faktiskajām vietām;

                           c)

                           vietējo uzskaites dokumentu salīdzināšana ar centralizēto visas MBZ uzskaiti gadījumos, kad procesā esošo kodolmateriālu uzskaites dati tiek glabāti atsevišķi;

                           d)

                           iespēja iekļaut labojumus pēc neatbilstību izmeklēšanas, faktiskā stāvokļa pārbaudes un salīdzināšanas;

                           e)

                           faktiskā stāvokļa pārbaudes rezultātu dokumentēšana un datubāzes salīdzināšana, arī konstatēto neatbilstību dokumentēšana, lai sagatavotu veiktspējas rādītājus.

               4.

               Ar datu apstrādes izpildes procedūrām jānodrošina KMUK sistēmas vadītājam nepieciešamā uzraudzības informācija. Pie tās pieder informācija par personālu, kas katru reizi ir izmantojis programmatūru, izmantoto lietojumprogrammu identifikācija, kā arī datu ievadīšanas vietas un apstrādāto datu izvadīšanas atrašanās vietas identifikācija. Jābūt arī iespējām identificēt visus lietojumprogrammu izpildes gadījumus un piekļuves gadījumus pierakstiem, un tādus datus, kuri neatbilst apstiprinātajai datu apstrādes politikai.

         Izsekojamība

               5.

               Ar datu apstrādes sistēmu jāsagatavo informācija, kas noteikta Regulā (Euratom) Nr. 302/2005, kā arī pastāvīgi jānodrošina visas sniegtās informācijas izsekojamība. Jābūt iespējām identificēt informāciju un datus, kas var būt nepieciešami neatbilstību un anomāliju novēršanai, kuras izriet no Regulā (Euratom) Nr. 302/2005 noteiktajām prasībām.

         7. iedaļa –   Materiāla bilance
   Saņemšana un nosūtīšana

               1.

               Kodoliekārtu operatoriem jāizmanto saņemšanas procedūras, kurās paredzēta:

                           a)

                           nosūtītāja informācijas pārbaude (pareizība, pamatotība);

                           b)

                           transporta konteinera un plombu izskata, identifikācijas un integritātes pārbaude, kā arī kodolmateriāla īpašību sākotnēja pārbaude (ja vajadzīgs);

                           c)

                           saņemtā materiāla iekļaušana uzskaitē;

                           d)

                           nosūtītāja/saņēmēja starpības noteikšana un novēršana;

                           e)

                           korektīvo darbību veikšana neatbilstību gadījumos;

                           f)

                           reģistrācija tādā veidā, ka tiek garantēta izsekojamība;

                           g)

                           nodrošināšana, ka tiek ievēroti Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 21. un 22. pantā noteiktie pienākumi.

               2.

               Kodoliekārtu operatoriem jāizmanto nosūtīšanas procedūras, kurās:

                           a)

                           noteikts saņēmējam nosūtāmās informācijas saturs;

                           b)

                           paredzēta uzskaites datu atjaunināšanas kārtība;

                           c)

                           paredzētas korektīvās darbības un rīcība neatbilstību situācijās, uz kurām norādījis saņēmējs;

                           d)

                           noteikta nosūtīšanas procesa sagatavošanas un izpildes kārtība;

                           e)

                           paredzēta reģistrācija tādā veidā, ka tiek garantēta izsekojamība;

                           f)

                           paredzētas darbības, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti Regulas (Euratom) Nr. 302/2005 21. un 22. pantā noteiktie pienākumi.

         Faktiskā stāvokļa uzskaite (FSU)

               3.

               Faktiskā stāvokļa uzskaite visās materiālu bilances zonās (MBZ) jāveic katrā kalendārajā gadā, un laika posms starp divām secīgām faktiskā stāvokļa uzskaitēm nedrīkst būt ilgāks par 14 mēnešiem. FSU procedūrās ietilpst ziņošanas procedūras Komisijai un inventarizācijas saraksta sastādīšana faktiskā stāvokļa verifikācijai (FSV). Jo īpaši kodoliekārtu operatoriem jāizmanto FSU procedūras, kurās ņemtas vērā šādas vajadzības:

                           a)

                           noteiktas FSU darbības metodes un pienākumi visās glabāšanas zonās un tehnoloģisko procesu zonās;

                           b)

                           ticama saraksta izveidošana ar atsevišķām pozīcijām par visās MBZ vietās esošo kodolmateriālu. Šīm procedūrām jābūt tādām, lai tiktu nodrošināta pilnīgi visa esošā materiāla uzskaite;

                           c)

                           faktiskā stāvokļa uzskaitei jābūt dokumentētai;

                           d)

                           ja tiek veiktas FSU darbības, kas saistītas ar fiziskām pārbaudēm (marķējuma pārbaudi vai mērījumiem), procedūrās jāparedz noteikumi par vajadzīgo labojumu izdarīšanu informācijā, ko glabā datu apstrādes sistēmās (gadījumiem, kad tiek konstatētas neatbilstības), un noteikumi par šādu labojumu nodošanas kārtību datu apstrādes departamentam;

                           e)

                           MBZ inventarizācijas vienību saraksts, ko iesniedz Komisijas inspektoriem faktiskā stāvokļa verifikācijai (FSV) un kas pirms iesniegšanas jāautentificē ar atbildīgās personas parakstu;

                           f)

                           ja faktiskā stāvokļa uzskaitei (FSU) glabāšanas zonā izmanto tikai pārvietošanas reģistrācijas datus, tās ticamību paaugstina šādi:

                                       i)

                                       pārvietošanas reģistrācijas datu izveidošanā izmanto kvalitātes kontroles un kvalitātes nodrošinājuma noteikumus;

                                       ii)

                                       izmanto kvalitātes kontroles un kvalitātes nodrošinājuma pasākumus, kas garantē glabāšanas vietu reģistrācijas datu ticamību;

                                       iii)

                                       pastāvīgi reģistrē šo kvalitātes kontroles un kvalitātes nodrošinājuma noteikumu un pasākumu faktisko izpildi;

                                       iv)

                                       nodrošina materiāla integritāti tā atrašanās laikā zonā;

                                       v)

                                       veic pārvietošanas reģistrācijas datu pareizības neatkarīgu apstiprinājumu.

               4.

               Inventarizācijas vienību sarakstā, kuru iesniedz formālai verifikācijai, par katru vienību jānorāda:

                           a)

                           atrašanās vieta un glabāšanas pozīcija attiecīgajā vietā;

                           b)

                           konteinera tips un konteinera identifikācija (attiecīgā gadījumā);

                           c)

                           materiāla veids;

                           d)

                           kodolmateriāla daudzums vienībā (bruto masa, taras masa un neto masa);

                           e)

                           urāna bagātinājums;

                           f)

                           plutonija izotopu sastāvs (ja zināms).

                     Uzskaites vienību inventarizācijas sarakstā jāiekļauj ieraksti par materiālu, kura mērīšana rada grūtības tā atrašanās vietas dēļ (tehnoloģiskajās iekārtās) vai tāpēc, ka tas ir mērījumiem nepiemērotā formā. Šādos gadījumos operatoram par katru vienību jādeklarē aprēķinātais aptuvenais daudzums, un jābūt izsekojamiem datiem, kas izmantoti šim aprēķinam. Tāda materiāla aprēķinātajiem daudzumiem, kuram nevar piekļūt vai kas atrodas tehnoloģiskajās iekārtās, jāpievieno materiāla atrašanās vietas norāde. Masas datiem par izmērītajiem neizmantojamajiem daudzumiem, nejaušiem zudumiem un nodošanu atkritumos jābūt ar izsekojamu vēsturi.

         Materiāla bilances tests

               5.

               Materiāla bilances zonās (MBZ), kurās veic pārstrādi vai atkārtotus mērījumus, kurās materiāla bilanci nosaka pēc faktiskā stāvokļa uzskaites (FSU) rezultātiem, kā arī gadījumos, kad tehnoloģiskā procesa zonas materiāla bilance ir stāvokļa kontroles daļa, jātestē bilances pieņemamība, izmantojot bilances standartnovirzes, ko aprēķina, ņemot vērā mērījumu pamatotu nenoteiktību, bet gadījumos, kad daudzums tiek noteikts ar aprēķiniem, procesa un mērījumu nenoteiktības. Šie testi ir svarīga kvalitātes nodrošinājuma sistēmas daļa.
               Par bilances testa procedūrām jāievēro šādas prasības:

                           a)

                           jāveic bilances standartnovirzes aprēķināšanai izmantojamās programmatūras un tās lietošanas kvalitātes kontrole;

                           b)

                           jāveic bilances standartnovirzes aprēķināšanai izmantojamo uzskaites un mērījumu datu un to lietošanas kvalitātes kontrole;

                           c)

                           standartnovirzes aprēķināšanas algoritms aprakstīts oficiālā dokumentā;

                           d)

                           saskaņā ar konkrēto metodi aprēķinātajām bilances standartnovirzēm pareizi jāatspoguļo gan tehnoloģiskais process bilances periodā, gan arī bilances aprēķināšanai izmantoto mērījumu (vai aprēķinu metodes) vēsture, kas veikti masas daudzumu noteikšanai;

                           e)

                           ja procesā esošā materiāla daudzuma aprēķināšanai tiek izmantota vēsturiska informācija vai dažāda veida modelēšanas rezultāti, daudzuma un tā nenoteiktības aprēķināšanas metodes ir aprakstītas oficiālā dokumentā;

                           f)

                           bilances testēšanas procedūras, programmatūras lietošanas instrukcijas, programmatūras apraksts un oficiālie metodes apraksta dokumenti ir izstrādāti tādā veidā, ka var atzīt to pareizību un saskaņotību.

      Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.
      Briselē, 2009. gada 11. februārī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Andris PIEBALGS

      (1)  OV L 54, 28.2.2005., 1. lpp.

      (2)  SEC(2007) 293.

      (3)  Norādes uz mērījumiem un materiāla bilances testēšanu neattiecas uz konkrētām iekārtām, kurās mērījumus neveic.


title: EBTA Uzraudzības iestādes Ieteikumi Nr. 93/13/COL ( 2013. gada 21. februāris ) par koordinētu kontroles plānu nolūkā noteikt krāpniecisku darbību izplatību konkrētu pārtikas produktu tirdzniecībā

text:
               30.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 118/44

         EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES IETEIKUMI Nr. 93/13/COL
   (2013. gada 21. februāris)
   par koordinētu kontroles plānu nolūkā noteikt krāpniecisku darbību izplatību konkrētu pārtikas produktu tirdzniecībā
   EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu un jo īpaši tā 109. pantu un 1. protokolu,
   ņemot vērā Līgumu starp EBTA valstīm par uzraudzības iestādes un Eiropas Kopienu Tiesas izveidošanu un jo īpaši tā 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 1. protokolu,
   ņemot vērā aktu, uz kuru ir atsauce EEZ līguma II pielikuma XII nodaļas 54zzzi punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem) ar labojumiem un grozījumiem, un jo īpaši tā 53. pantu,
   ņemot vērā EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 19. februārī pieņemto Lēmumu 75/13/COL, ar ko pilnvaro atbildīgo kolēģijas locekli pieņemt galīgo ieteikumu, ko apstiprinājusi EBTA Veterinārijas un fitosanitārijas komiteja (Pasākums Nr. 663341),
   tā kā:

               (1)

               ar Regulas (EK) Nr. 882/2004 53. pantu EBTA Uzraudzības komitejai ir piešķirtas pilnvaras vajadzības gadījumā ieteikt koordinētus plānus, kuru izpildi organizē ad hoc veidā, jo īpaši lai konstatētu apdraudējumus saistībā ar dzīvnieku barību, pārtiku vai dzīvniekiem.

               (2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvā 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (1) ir izklāstīti EEZ pārtikas produktu marķēšanas noteikumi, kas attiecas uz visiem pārtikas produktiem.

               (3)

               Saskaņā ar Direktīvu 2000/13/EK marķējums un izmantotās metodes nedrīkst maldināt patērētāju, jo īpaši attiecībā uz pārtikas produkta raksturīgajām pazīmēm, tostarp tā patieso raksturu un identitāti. Turklāt, nepastāvot īpašiem EEZ vai attiecīgās valsts noteikumiem, pārtikas produkta komercnosaukumam būtu jāatbilst tajā EEZ valstī ierastajam nosaukumam, kur to pārdod, vai tam vajadzētu būt pietiekami skaidram pārtikas produkta aprakstam, kas ļauj pircējam izzināt tā patieso raksturu.

               (4)

               Turklāt visas sastāvdaļas jānorāda uz tādu fasētu pārtikas produktu etiķetes, kuri paredzēti galapatērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem. Jo īpaši gaļu saturošiem pārtikas produktiem, ja tie paredzēti galapatērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem, tieši uz iepakojuma vai tam pievienotās etiķetes ir jānorāda arī to dzīvnieku sugas, no kā gaļa iegūta. Ja sastāvdaļa ir norādīta pārtikas produkta nosaukumā, tās procentos izteiktais daudzums jānorāda arī sastāvdaļu sarakstā, lai izvairītos no patērētāju maldināšanas attiecībā uz pārtikas produkta identitāti un sastāvu.

               (5)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 853/2004, ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku (2), paredz papildu marķēšanas prasības, ko piemēro specifiskiem pārtikas produktiem. Proti, tajā noteikts, ka – ja un ciktāl to paredz tās dalībvalsts tiesību akti, kuras teritorijā produktu laiž tirgū, – uz iepakojuma, kurš paredzēts piegādāšanai galapatērētājam un kurā ir maltā gaļa, tostarp nepārnadžu gaļa, ir jābūt norādei, ka šādi produkti pirms lietošanas uzturā ir termiski jāapstrādā.

               (6)

               Regulas (EK) Nr. 853/2004 II pielikuma III sadaļā noteikts, ka pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem, kuri vada kautuves, ir jāpieprasa, jāsaņem, jāpārbauda pārtikas aprites informācija par visiem dzīvniekiem, kas nav medījamie dzīvnieki un kas nosūtīti vai ko plāno nosūtīt uz kautuvi, un attiecīgi uz to jāreaģē. Attiecīgajā pārtikas aprites informācijā jo īpaši jāiekļauj dati par veterinārajām zālēm, kas dzīvniekiem nozīmētas attiecīgā laika posmā, un par zāļu izdalīšanās periodu, kas lielāks par nulli, kopā ar to nozīmēšanas un zāļu izdalīšanās periodu datumiem. Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 854/2004, kas nosaka īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu (3), noteikts, ka cita starpā valsts pilnvarotajam veterinārārstam jāveic revīzijas un inspekcijas. Proti, valsts pilnvarotajam veterinārārstam jāpārbauda un jāanalizē būtiskā informācija no kaušanai paredzēto dzīvnieku izcelsmes saimniecības uzskaites datiem, tostarp pārtikas aprites informācija, un jāņem vērā šīs pārbaudes un analīzes dokumentētie rezultāti, veicot pirmskaušanas apskati un pēckaušanas veterināro ekspertīzi.

               (7)

               Kopš 2012. gada decembra vairākās Eiropas Savienības dalībvalstīs ir veiktas oficiālās kontroles, pēc kurām tika konstatēts, ka konkrētu fasētu produktu sastāvā ir zirga gaļa, kas nav norādīta sastāvdaļu sarakstā tieši uz iepakojuma vai tam pievienotās etiķetes. Tā vietā dažu šādu pārtikas produktu nosaukumos un/vai pievienotajos sastāvdaļu sarakstos maldinoši ir minēta vienīgi liellopu gaļas klātbūtne.

               (8)

               Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002 17. pantu, kas nosaka pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (4), pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmējiem visos ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmos uzņēmumos, kas atrodas viņu pārziņā, jānodrošina, lai pārtikas produkti atbilstu pārtikas aprites tiesību aktu prasībām, kas attiecas uz viņu darbību, un jāpārbauda, vai minētās prasības ir izpildītas.

               (9)

               Zirgi pieskaitāmi pie dzīvnieku sugām, kas var būt gan „produktīvas”, gan „neproduktīvas”. Fenilbutazons ir veterinārās zāles, kuru lietošana ir atļauta tikai neproduktīviem dzīvniekiem atbilstīgi Komisijas 2009. gada 22. decembra Regulai (ES) Nr. 37/2010 par farmakoloģiski aktīvajām vielām un to klasifikāciju pēc to atlieku maksimāli pieļaujamā satura dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktos (5). Tādēļ pārtikas apritē nedrīkst nonākt neproduktīvie zirgi, kuri kādā dzīves posmā ir ārstēti ar fenilbutazonu. Ņemot vērā krāpnieciskas darbības attiecībā uz marķējumā nenorādītu zirga gaļas klātbūtni konkrētos pārtikas produktos, profilakses nolūkos ir lietderīgi pārliecināties, vai pārtikas apritē nav nonākuši ar fenilbutazonu ārstēti neproduktīvi zirgi.

               (10)

               Tādēļ EBTA Uzraudzības iestādei jāiesaka Norvēģijai un Islandei vienu mēnesi īstenot koordinētu kontroles plānu nolūkā noteikt krāpniecisku darbību izplatību konkrētu pārtikas produktu tirdzniecībā. Šo laikposmu var pagarināt par diviem mēnešiem.

               (11)

               Ieteiktajam kontroles plānam būtu jāsastāv no diviem pasākumiem.

               (12)

               Pirmajam pasākumam būtu jāietver pienācīga kontrole mazumtirdzniecības līmenī, pārbaudot pārtikas produktus, kas paredzēti galapatērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem un kas tiek tirgoti un/vai ir marķēti kā liellopu gaļu saturoši produkti. Šīs kontroles varētu arī paplašināt, aptverot citus objektus (piemēram, saldētavas). Šo kontroļu mērķis būtu noteikt, vai šādi produkti satur zirga gaļu, kas nav pienācīgi norādīta iepakojuma marķējumā vai – nefasētu pārtikas produktu gadījumā – par kuras klātbūtni patērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem nav sniegta informācija. Šādas kontroles būtu jāveic, izmantojot reprezentatīvus paraugus.

               (13)

               Ir izstrādātas drošas metodes, kas ļauj pietiekami precīzi paraugā konstatēt nenorādītu sugu dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielas. Eiropas Savienības references laboratorija var sniegt noderīgus padomus par šīm metodēm un to izmantošanu attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielām barībā. Norvēģijas un Islandes kompetentās iestādes būtu jāaicina paļauties gan uz minētās laboratorijas padomiem, gan izmantojamajām metodēm.

               (14)

               Otrajam pasākumam būtu jāietver pienācīga kontrole objektos, kuros veic darbības ar tādu zirga gaļu, kas paredzēta lietošanai cilvēku uzturā, tostarp trešo valstu izcelsmes pārtikas produktiem; šādu kontroli veic nolūkā konstatēt fenilbutazona atliekas. Arī šīs kontroles būtu jāveic, izmantojot reprezentatīvus paraugus un ņemot vērā ražošanas un importa rādītājus. Šādā gadījumā ir lietderīgi atsaukties uz metodēm, kas paredzētas Komisijas Lēmumā 2002/657/EK, ar ko īsteno Padomes Direktīvu 96/23/EK par analīzes metožu veiktspēju un rezultātu interpretēšanu (6).

               (15)

               Norvēģijai un Islandei būtu šīs kontroles rezultāti regulāri jāpaziņo EBTA Uzraudzības iestādei, lai tā varētu novērtēt rezultātus un pieņemt lēmumu par piemērotu rīcību. Šie rezultāti tiks nodoti Eiropas Komisijai.
               Šajā ieteikumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi EBTA Veterinārijas un fitosanitārijas komiteja, kas palīdz EBTA Uzraudzības iestādei,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU:
   Norvēģijai un Islandei saskaņā ar šā ieteikuma pielikumu ir jāpiemēro koordinēts kontroles plāns, kurā paredzēti šādi pasākumi:

               (a)

               oficiālās kontroles attiecībā uz pārtikas produktiem, kas paredzēti galapatērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem un kas tiek tirgoti un/vai ir marķēti kā liellopu gaļu saturoši produkti, kā arī:

               (b)

               oficiālās kontroles, kuru mērķis ir konstatēt fenilbutazona atliekas, attiecībā uz zirga gaļu, kas paredzēta lietošanai cilvēku uzturā.

      Briselē, 2013. gada 21. februārī

            EBTA Uzraudzības iestādes vārdā –
         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Kolēģijas loceklis

         Xavier LEWIS

            Direktors

      (1)  Kā norādīts EEZ līguma II pielikuma XII nodaļas 18. punktā minētajā tiesību aktā

      (2)  Kā norādīts EEZ līguma I pielikuma I nodaļas 6.1.17. punktā minētajā tiesību aktā

      (3)  Kā norādīts EEZ līguma I pielikuma I nodaļas 1.1.12. punktā minētajā tiesību aktā

      (4)  Kā norādīts EEZ līguma II pielikuma XII nodaļas 54zzzc. punktā minētajā tiesību aktā

      (5)  Kā norādīts EEZ līguma II pielikuma XIII nodaļas 13. punktā minētajā tiesību aktā

      (6)  Kā norādīts EEZ līguma I pielikuma I nodaļas 7.2.19. punktā minētajā tiesību aktā

      PIELIKUMS

         Koordinēts kontroles plāns nolūkā noteikt krāpniecisku darbību pārtikas produktu tirdzniecībā

      I.   KOORDINĒTA KONTROLES PLĀNA PASĀKUMI UN DARBĪBAS JOMA
      Koordinētajam kontroles plānam jāsastāv no diviem pasākumiem.

         1. PASĀKUMS.   Tādu pārtikas produktu kontrole, kas tiek tirgoti un/vai ir marķēti kā liellopu gaļu saturoši produkti

      A.   Produktu klāsts

                  1.

                  Pārtikas produkti, kas tiek tirgoti un/vai ir marķēti kā liellopu gaļu saturoši produkti (piemēram, maltā gaļa, gaļas produkti un gaļas izstrādājumi) un ietilpst šādās kategorijās:

                              (a)

                              fasēti pārtikas produkti, kas ir paredzēti galapatērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem un ir marķēti kā liellopu gaļu saturoši produkti;

                              (b)

                              tādi pārtikas produkti, kas pārdošanai galapatērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem tiek piedāvāti nefasētā veidā, un tādi pārtikas produkti, kas pēc patērētāja pieprasījuma tiek fasēti tirdzniecības vietās vai ir safasēti tiešai pārdošanai, kuri tiek tirgoti un/vai kā citādi ir apzīmēti kā liellopu gaļu saturoši produkti.

                  2.

                  Šā koordinētā kontroles plāna īstenošanas vajadzībām piemēro “fasēta pārtikas produkta” definīciju, kas sniegta Direktīvas 2000113/13/EK 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā.

                  3.

                  Šā koordinētā kontroles plāna īstenošanas vajadzībām piemēro “maltās gaļas”, “gaļas izstrādājumu” un “gaļas produktu” definīcijas, kas sniegtas Regulas (EK) Nr. 853/2004 I pielikuma 1.13., 1.15. un 7.1. punktā.

            B.   Mērķis

      Norvēģijas un Islandes kompetentajām iestādēm jāveic oficiālas kontroles, lai noteiktu, vai A punktā minētie produkti satur zirga gaļu, kura nav pienācīgi norādīta marķējumā vai — nefasētu pārtikas produktu gadījumā — par kuras klātbūtni patērētājiem vai sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem nav sniegta informācija saskaņā ar EEZ tiesību aktu un, attiecīgā gadījumā, valsts noteikumiem.
      C.   Paraugu ņemšanas vietas un procedūra

                  1.

                  Paraugam jābūt attiecīgo produktu reprezentatīvam paraugam un jāaptver plašs produktu klāsts.

                  2.

                  Produktu paraugu ņemšanai jānotiek mazumtirdzniecībā (piemēram, lielveikalos, mazākos veikalos, gaļas veikalos), un to varētu arī paplašināt, aptverot citus objektus (piemēram, saldētavas).

            D.   Paraugu skaits un paraugu ņemšanas nosacījumi

      Turpmākajā tabulā ir sniegts pārskats par to paraugu orientējošo minimālo skaitu, kas jāņem II iedaļā noteiktajā periodā. Norvēģijas un Islandes kompetentās iestādes tiek aicinātas ņemt vairāk paraugu, ja iespējams. Paraugu sadalījums pa valstīm noteikts, pamatojoties uz iedzīvotāju skaitu, un ir paredzēts ņemt vismaz 10 paraugus no attiecīgajiem produktiem vienā valstī kalendāra mēnesī, kā norādīts II iedaļā.

                  Pārtikas produkti, kas tiek tirgoti un/vai ir marķēti kā liellopu gaļu saturoši produkti

                  Realizācijas valsts

                  Orientējošais ieteicamais paraugu skaits mēnesī

                  Norvēģija

                  50

                  Islande

                  10

            E.   Metodes

      Norvēģijas un Islandes kompetentajām iestādēm būtu ieteicams izmatot metodi(-es), ko ieteikusi Eiropas Savienības references laboratorija attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielām barībā.

         2. PASĀKUMS.   Tādas zirga gaļas kontroles, kas paredzēta lietošanai cilvēku uzturā

      A.   Produktu klāsts

      Svaiga, atdzesēta vai saldēta zirgu, ēzeļu, mūļu vai zirgēzeļu gaļa, kas klasificēta ar Kombinētās nomenklatūras kodu 0205 un paredzēta lietošanai cilvēku uzturā.
      B.   Mērķis

      Norvēģijas un Islandes kompetentajām iestādēm jāveic oficiālas kontroles, lai konstatētu fenilbutazona atlieku iespējamo klātbūtni A punktā minētajos produktos.
      C.   Paraugu ņemšanas vietas un procedūra

      Produktu paraugu ņemšanai jānotiek objektos, kuros veic darbības ar A punktā minētajiem produktiem (piemēram, lopkautuvēs, robežkontroles punktos).
      D.   Paraugu skaits un paraugu ņemšanas nosacījumi

      To paraugu ieteicamais minimālais skaits, kas jāņem II iedaļā paredzētajā periodā, ir šāds: viens paraugs no katrām 50 tonnām A punktā minēto produktu, vismaz pieci paraugi katrā valstī.
      E.   Metodes

      Norvēģijas un Islandes kompetentajām iestādēm jāizmanto metodes, kas validētas saskaņā ar Komisijas Lēmumu 2002/657/EK. Attiecībā uz atliekām, kas norādītas Direktīvas 96/23/EK I pielikuma A grupas 5. punktā un B grupas 2. punkta a), b) un e) apakšpunktā (1), šādas metodes ir pieejamas tīmekļa vietnē, ko uztur Eiropas references laboratorija, kuras kompetencē ir veterinārās zāles un piesārņotāju atliekas dzīvnieku izcelsmes pārtikā.
      II.   KOORDINĒTĀ KONTROLES PLĀNA ILGUMS
      Koordinētais kontroles plāns jāīsteno vienu mēnesi, sākot no šā ieteikuma pieņemšanas dienas vai, vēlākais, no 2013. gada 1. marta.
      III.   REZULTĀTU PAZIŅOŠANA

                  1.

                  Par katru no šā pielikuma I iedaļā minētajiem pasākumiem Norvēģijas un Islandes kompetentajām iestādēm jāpaziņo šādas informācijas kopsavilkums:

                              (a)

                              ņemto paraugu skaits sadalījumā pa produktu kategorijām;

                              (b)

                              izmantotā(-ās) analīzes metode(-es) un veikto analīžu veids;

                              (c)

                              pozitīvo rezultātu skaits;

                              (d)

                              pēckontroles, kas veiktas saistībā ar pozitīviem rezultātiem 1. pasākuma A punktā minēto produktu pārbaudēs gadījumos, kad konstatētais zirga gaļas īpatsvars pārsniedz 1 %;

                              (e)

                              pēckontroles, kas veiktas saistībā ar pozitīviem rezultātiem 2. pasākuma A punktā minēto produktu pārbaudēs;

                              (f)

                              pēckontroļu rezultāti;

                              (g)

                              saistībā ar pozitīviem rezultātiem 2. pasākuma A punktā minēto produktu pārbaudēs – valsts, kurā attiecīgais dzīvnieks sertificēts nokaušanai.

                        Ziņojums jānosūta EBTA Uzraudzības iestādei 15 dienu laikā pēc II iedaļā minētā viena mēneša perioda beigām.
                  Ziņojums jāsagatavo saskaņā ar formu, kas jānosaka EBTA Uzraudzības iestādei.

                  2.

                  Norvēģijas un Islandes kompetentajām iestādēm, izmantojot ātrās brīdināšanas sistēmu pārtikas un barības jomā, tūlīt jāpaziņo EBTA Uzraudzības iestādei visi pozitīvie rezultāti, kas iegūti oficiālajās kontrolēs, kuras veiktas saistībā ar I iedaļā minēto 1. un 2. pasākumu.

                  3.

                  Turklāt Norvēģijas un Islandes kompetentajām iestādēm jāpaziņo EBTA Uzraudzības iestādei rezultāti, kas iegūti visās pašpārbaudēs, kuras pēc to pieprasījuma veikuši pārtikas apritē iesaistītie uzņēmēji. Šāda informācija jāpapildina ar 1. punktā minētajām ziņām un jāsniedz saskaņā ar formu, kas jānosaka EBTA Uzraudzības iestādei.

         (1)  Kā norādīts EEZ līguma I pielikuma I nodaļas 7. daļas 2. punktā minētajā tiesību aktā