title: Komisijas Ieteikums (Euratom) 2016/538 (2016. gada 4. aprīlis) par Euratom līguma 103. panta piemērošanu (izziņots ar dokumenta numuru C(2016) 1168)

text:
               6.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 89/20

         KOMISIJAS IETEIKUMS (Euratom) 2016/538
   (2016. gada 4. aprīlis)
   par Euratom līguma 103. panta piemērošanu

         (izziņots ar dokumenta numuru C(2016) 1168)

   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 103. pantu saistībā ar 106.a pantu, kurā ir ietverta norāde uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Līguma 2. panta h) punktu viens no Kopienas uzdevumiem ir ar citām valstīm un starptautiskām organizācijām veidot tādas attiecības, kas veicinās kodolenerģijas izmantošanu mierlaika vajadzībām. Lai šo uzdevumu izpildītu, Kopienai saskaņā ar Līguma II sadaļas 10. nodaļu ir piešķirtas pilnvaras ārējo attiecību jomā.

               (2)

               Atbilstīgi Līguma 101. pantam Kopiena saskaņā ar savām pilnvarām un kompetenci var uzņemties saistības, noslēdzot nolīgumus vai līgumus ar trešo valsti, starptautisku organizāciju vai trešās valsts pilsoni. Saskaņā ar šo noteikumu Euratom nolīgumi ir noslēgti ar Kopienas galvenajām piegādātājvalstīm.

               (3)

               Savukārt ar 102. pantu Kopienai ir piešķirtas pilnvaras slēgt nolīgumus, kuru puses līdztekus Kopienai ir arī dalībvalstis. Šādus nolīgumus attiecībā uz Kopienu var īstenot tikai tad, ja Kopienas iestādes un dalībvalstis cieši sadarbojas, gan risinot sarunas par nolīgumiem un tos noslēdzot, gan pildot saistības, kuras tās ir uzņēmušās.

               (4)

               Atbilstīgi Līgumam dalībvalstis saskaņā ar Līgumā paredzētajiem nosacījumiem saglabā savu līgumu slēgšanas spēju kā starptautiskās vides subjekti un tādējādi tām ir tiesības jebkurā laikā slēgt tādus divpusējus nolīgumus ar trešām valstīm, kuri attiecas uz jautājumiem, kas ietilpst Euratom līguma darbības jomā.

               (5)

               Līguma 103. pants ir būtisks pants, kurš ļauj saskaņot vajadzību nodrošināt Euratom tiesību aktu vienotību un primaritāti un dalībvalstu rīcības brīvību veidot ārējās attiecības kodoljomā. Saskaņā ar šo pantu dalībvalstis Komisijai dara zināmus tādu nolīgumu vai līgumu projektus, kas slēdzami ar trešām valstīm, starptautiskām organizācijām vai trešās valsts pilsoņiem, tādā mērā, kādā šādi nolīgumi vai līgumi skar jautājumus, uz kuriem attiecas Līgums. Ja nolīguma vai līguma projektā ir klauzulas, kas kavē Līguma piemērošanu, Komisija mēneša laikā pēc šāda paziņojuma saņemšanas attiecīgajai dalībvalstij dara zināmas savas piezīmes. Dalībvalsts nedrīkst paredzēto nolīgumu vai līgumu noslēgt, kamēr nav ņēmusi vērā Komisijas iebildumus vai izpildījusi sakarā ar tās pieteikumu steidzamā kārtā pieņemto Tiesas nolēmumu par paredzēto klauzulu saderību ar Līgumu.

               (6)

               Eiropas Kopienu Tiesa 1978. gada 14. novembra nolēmumā 1/78 ir atzinusi, ka 103. panta mērķis ir nodrošināt, lai Līguma noteikumu izpilde nekļūtu neiespējama tādu nolīgumu vai līgumu dēļ, ko dalībvalstis noslēgušas ar trešām valstīm (1).

               (7)

               Novērtējumā, ko veic saskaņā ar 103. pantu, tiek iekļauta nolīguma vai līguma projekta saderība ar Euratom līguma noteikumiem un uz tā pamata pieņemtajiem sekundārajiem tiesību aktiem. Tajā netiek iekļauta nolīguma vai līguma projekta saderība ar Līguma par Eiropas Savienības darbību noteikumiem.

               (8)

               103. panta piemērošanā ir gūta ievērojama pieredze. Šī pieredze liecina, ka daži Euratom acquis aspekti ir būtiski dalībvalstu ārējo attiecību kontekstā. Pēc novērtējuma veikšanas saskaņā ar 103. pantu Komisijai piezīmēs dalībvalstīm ir bijis atkārtoti jāpievērš uzmanība konkrētiem Euratom tiesību aktu noteikumiem. Tāpēc ir vajadzīgas norādes par 103. panta piemērošanu. Šā ieteikuma mērķis ir atgādināt galvenos noteikumus, kas ir būtiski šajā kontekstā, un dalībvalstīm, kad tās risina sarunas par nolīgumu vai līgumu projektiem, radīt lielāku skaidrību un juridisko noteiktību.

               (9)

               103. panta otrajā daļā minētais mēnesi ilgais termiņš sākas no dienas, kad Komisija saņem paziņojumu. Šāda saņemšana ir uzskatāma par notikušu tikai tad, kad Komisijas rīcībā ir pilnīga paziņojuma dokumentācija.

               (10)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 994/2012/ES (2) dalībvalstīm sniedz iespēju lūgt Komisijas palīdzību sarunās par starptautiskiem nolīgumiem, kuras ietilpst minētā lēmuma darbības jomā. Dalībvalstīm vajadzētu būt šādai pašai iespējai, kad tās risina sarunas par nolīgumiem vai līgumiem, kas ietilpst Euratom līguma darbības jomā.

               (11)

               Kodolpētniecība ietilpst Euratom līguma darbības jomā, kā noteikts II sadaļas 1. nodaļā “Pētniecības veicināšana”. Tāpēc šis Komisijas ieteikums attiecas arī uz starptautiskiem pētniecības nolīgumiem kodolu skaldīšanas un kodolsintēzes izpētes jomā neatkarīgi no šo nolīgumu nosaukuma.

               (12)

               Saskaņā ar Līguma II sadaļas 3. nodaļu un jo īpaši Padomes Direktīvu 2009/71/Euratom (3), Padomes Direktīvu 2011/70/Euratom (4) un Padomes Direktīvu 2013/59/Euratom (5) Kopienas noteikto pamatstandartu mērķis ir nodrošināt darbinieku un visas sabiedrības veselības aizsardzību pret jonizējošā starojuma radīto apdraudējumu neatkarīgi no šā starojuma avota. Šie standarti ir ar Līgumu izveidotās tiesību sistēmas pamatā, un tādēļ tiem ir būtiska nozīme saskaņā ar 103. pantu veicamo novērtējumu kontekstā.

               (13)

               Ar Līguma II sadaļas 6. nodaļu izveido Euratom Apgādes aģentūru un tai piešķir ekskluzīvas tiesības slēgt līgumus par tādu rūdu, izejmateriālu un īpašu skaldmateriālu piegādi, kam izcelsme ir Kopienā vai ārpus Kopienas. Ja nolīguma vai līguma projekts, uz kuru attiecas šis ieteikums, ietver arī noteikumus par piegādes jautājumiem, tā novērtējumam, ko Komisija veic saskaņā ar 103. pantu, nebūtu jāskar aģentūras ekskluzīvās tiesības slēgt līgumus par piegādi; savukārt aģentūras paraksts uz līgumiem par piegādi neskar Komisijas novērtējumu par dalībvalstu nolīgumu vai līgumu projektu saderību ar Līguma un tā sekundāro tiesību aktu noteikumiem.

               (14)

               Viens no Eiropas enerģētiskās drošības stratēģijas pamatpīlāriem ir ārējo piegāžu un ar to saistītās infrastruktūras dažādošana. Komisija un dalībvalstis tiek aicinātas vajadzības gadījumā sadarboties, lai dažādotu kodoldegvielas piegādi, urāna un kodoldegvielas tirgū. Komisija apņemas sistemātiski ņemt vērā kodoldegvielas piegāžu dažādošanu savā novērtējumā par jauniem kodoljomas ieguldījumu projektiem un jauniem nolīgumu vai līgumu projektiem ar trešām valstīm. Savukārt Euratom Apgādes aģentūrai jānodrošina, lai jauni ieguldījumi nekavētu iespēju dažādot degvielas piegādi. Šis ieteikums veicina minēto mērķu sasniegšanu.

               (15)

               Saskaņā ar Līguma 104. panta otro daļu dalībvalstīm pēc Komisijas lūguma būtu jādara tai zināma visa informācija par nolīgumiem vai līgumiem, kurus Līguma darbības jomā kāda persona vai uzņēmums noslēdzis ar kādu trešo valsti, starptautisku organizāciju vai trešās valsts pilsoni,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               “Nolīguma vai līguma projekts” Līguma 103. panta nozīmē ir jāsaprot kā jebkāds nolīgums – neatkarīgi no tā nosaukuma –, kurš attiecas uz jautājumiem Līguma darbības jomā un par kuru kāda dalībvalsts risina sarunas (6). 103. panta darbības jomā ietilpst arī nolīgumu vai līgumu projekti, ar kuriem groza spēkā esošus nolīgumus vai līgumus starp vienu vai vairākām dalībvalstīm un kādu trešo valsti, starptautisku organizāciju vai trešās valsts pilsoni par jautājumiem, uz kuriem attiecas Līgums. Tomēr nolīgumu un līgumu projekti par rūdu, izejmateriālu un īpašu skaldmateriālu piegādi vai apstrādi, pārveidi vai formēšanu, kuri tiks slēgti starp uzņēmumiem un kuri jādara zināmi Euratom Apgādes aģentūrai vai kuri tai jāiesniedz secinājuma izdarīšanai saskaņā ar Līguma II sadaļas 6. nodaļu, nav jādara zināmi Komisijai saskaņā ar 103. pantu.

      I DAĻA

      Pirmspaziņošanas posms

               2.

               Ja dalībvalsts plāno sākt sarunas par nolīguma vai līguma projektu ar trešo valsti, starptautisku organizāciju vai trešās valsts pilsoni, minētā dalībvalsts par šo nolūku var rakstveidā paziņot Komisijai. Ja dalībvalsts sniedz Komisijai šādu paziņojumu par sarunām, attiecīgā dalībvalsts tiek mudināta pastāvīgi informēt Komisiju par sarunu gaitu. Dalībvalsts arī var lūgt Komisiju sniegt konsultācijas par to, kā izvairīties no nolīguma vai līguma projekta nesaderības ar Līgumu.
               Ja dalībvalstis to uzskata par vajadzīgu, tās var lūgt arī Komisijas līdzdalību sarunās novērotāja statusā.

               3.

               Dalībvalstis tiek mudinātas sniegt paziņojumu saskaņā ar 103. pantu pēc tam, kad puses ir panākušas ad referendum vienošanos par visiem nolīguma vai līguma projekta galvenajiem elementiem, taču pirms nolīguma vai līguma projekta noslēgšanas.

               4.

               Dalībvalstis tiek mudinātas paziņojumu, ieskaitot visus pievienotos dokumentus, Komisijai iepriekš nosūtīt elektroniski (7). Tomēr pēc elektroniskā sūtījuma ir jāiesniedz pilnīga dokumentācija uz papīra.

      II DAĻA

      Paziņojuma saturs

               5.

               Paziņojumā attiecīgi jāiekļauj visi šie elementi:

                           a)

                           nolīguma vai līguma projekta teksts;

                           b)

                           nolīguma vai līguma projekta pielikumi vai papildinājumi;

                           c)

                           jebkādi citi nolīgumi vai līgumi pašreiz spēkā esošajā redakcijā, uz kuriem ir izdarīta atsauce paziņotajā nolīguma vai līguma projektā.

      III DAĻA

      Nolīguma vai līguma projekta saderība ar Līgumu

               6.

               Dalībvalstis tiek mudinātas savos nolīgumu vai līgumu projektos iekļaut tiešu norādi par savu dalību Eiropas Atomenerģijas kopienā un par pienākumiem, kas izriet no šīs dalības. Tiek ierosināts, ka tām jāatgādina: ja starp nolīguma vai līguma projekta noteikumiem un Euratom tiesību aktu noteikumiem ir pretruna, lielāks spēks ir pēdējiem noteikumiem. Risinot sarunas par nolīgumu vai līgumu projektiem, dalībvalstīm pienācīgi jāņem vērā Kopienas pilnvaras, kā arī Līgumā noteiktie principi un pamatbrīvības attiecībā uz kodolmateriālu kopējo tirgu un jebkādas prasības, kas izriet no iestāžu aktiem, kuri pieņemti saskaņā ar Līgumu.

               7.

               Dalībvalstīm ir jānodrošina, lai to nolīgumu un līgumu projektos nebūtu klauzulu, kas ir pretrunā ar pamatstandartiem, kuri noteikti saskaņā ar Līguma II sadaļas 3. nodaļu. Jo īpaši tas attiecas uz:

                           i)

                           principu, kas paredz dalībvalsts galīgo atbildību par tās teritorijā radītās lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu;

                           ii)

                           principu, kas paredz dalībvalsts vai trešās valsts, no kuras radioaktīvie atkritumi vai lietotā kodoldegviela tiek nosūtīta apstrādei vai pārstrādei, galīgo atbildību par minēto materiālu drošu un atbildīgu apglabāšanu;

                           iii)

                           prasību, ka radioaktīvie atkritumi jāapglabā dalībvalstī, kur tie ir radīti, izņemot tad, ja tiek ievēroti nosacījumi, kas paredzēti saskaņā ar Līgumu pieņemtajos sekundārajos tiesību aktos.

               8.

               Risinot sarunas par nolīgumu vai līgumu projektiem, dalībvalstīm pilnībā jāņem vērā kopējās piegādes politikas prasības saskaņā ar Līguma II sadaļas 6. nodaļu un jo īpaši vajadzība nodrošināt – ievērojot Euratom Apgādes aģentūras tiesības slēgt piegādes līgumus – regulāras un taisnīgas rūdu, izejmateriālu un īpašu skaldmateriālu piegādes visiem Kopienas lietotājiem. Dalībvalstīm sevišķi jāizvairās no tādu klauzulu iekļaušanas, kuras radītu kāda tās teritorijā esoša lietotāja pārmērīgu atkarību no viena piegādes avota vai viena kodoldegvielas cikla pakalpojumu sniedzēja vai aprīkojuma vai tehnoloģijas nodrošinātāja. Tāpat dalībvalstis nedrīkst iekļaut klauzulas, kuru mērķis vai sekas ir šķēršļu radīšana alternatīvu piegādātāju vai pakalpojumu sniedzēju/nodrošinātāju ienākšanai tirgū vai alternatīvu piegādātāju vai pakalpojumu sniedzēju/nodrošinātāju rašanās pārmērīga apgrūtināšana.

               9.

               Tiek ieteikts, ka dalībvalstīm nolīgumu vai līgumu projektos jāatgādina, ka uz kodolmateriāliem, ar kuriem notiek apmaiņa saskaņā ar minētajiem nolīgumu vai līgumu projektiem, visos posmos, kad tie atrodas Kopienas teritorijā, attiecas prasības par drošības pasākumiem saskaņā ar Līguma II sadaļas 7. nodaļu. Dalībvalstis arī tiek mudinātas iekļaut atsauci uz spēkā esošo nolīgumu par drošības pasākumu piemērošanu, kas noslēgts starp Kopienu, Starptautisko Atomenerģijas aģentūru un attiecīgo dalībvalsti, kā arī uz visiem tā papildprotokoliem.

               10.

               Dalībvalstis nolīgumu vai līgumu projektos nedrīkst iekļaut noteikumus, kuru rezultātā īpašu skaldmateriālu īpašumtiesības, kas saskaņā ar Līguma II sadaļas 8. nodaļu pieder Kopienai, tiktu nodotas citai nolīguma vai līguma projekta pusei vai pusēm.

               11.

               Dalībvalstīm jānodrošina, lai nolīgumu vai līgumu projektos netiktu iekļauti noteikumi, kuri paredz, ka jebkādu Līguma IV pielikumā uzskaitīto preču vai ražojumu nodošanu jebkādām vajadzībām Kopienas teritorijā iepriekš apstiprina nolīguma vai līguma projekta cita puse vai puses, vai kuri neļauj izpildīt kodolmateriālu kopējā tirgus noteikumus.

               12.

               Risinot sarunas par nolīguma vai līguma projektu, dalībvalstīm attiecīgā gadījumā jāņem vērā jebkādi nolīgumi, kas noslēgti starp Kopienu un citu nolīguma vai līguma projekta pusi vai pusēm. Tās tiek mudinātas nolīguma vai līguma projekta tekstā, kas tiks paziņots Komisijai, sniegt skaidru atsauci uz attiecīgo Euratom nolīgumu.

      IV DAĻA

      Paziņojuma novērtējums, ko sagatavo Komisija

               13.

               Komisija, pabeigusi savu novērtējumu, savas piezīmes dara zināmas attiecīgajai dalībvalstij. Šajās piezīmēs vajadzētu būt norādītam, kuri nolīguma vai līguma projekta noteikumi kavē Līguma piemērošanu 103. panta nozīmē, un attiecīgā gadījumā vajadzētu būt atsaucei uz konkrētām Līguma nodaļām, kā noteikts šā ieteikuma III daļā.

      V DAĻA

      Rīcība pēc Komisijas novērtējuma

               14.

               Dalībvalstis tiek mudinātas pēc tāda nolīguma vai līguma projekta noslēgšanas, kas paziņots saskaņā ar 103. pantu, Komisijai darīt zināmu nolīguma vai līguma galīgo tekstu, kā arī visas turpmākas deklarācijas vai nolīgumus, kurus viena no pusēm vai abas puses noslēgušas par nolīguma vai līguma interpretāciju vai īstenošanu, neatkarīgi no to formas.

               15.

               Tas, ka Komisija pēc tam, kad saskaņā ar 103. pantu tai ir darīts zināms nolīguma vai līguma projekts, neatrod tādus elementus, kas kavētu Līguma īstenošanu, neizslēdz, ka minētā nolīguma vai līguma īstenošana varētu radīt pamatu Euratom tiesību aktu pārkāpumam.

               16.

               Tiek ieteikts, ka dalībvalstīm pēc Komisijas lūguma tai būtu jāsniedz informācija, kas saistīta ar tādu spēkā esošu nolīgumu vai līgumu īstenošanu vai interpretāciju, kuri ietilpst Līguma darbības jomā un kuri ir noslēgti starp dalībvalstīm un trešām valstīm, starptautiskām organizācijām vai trešās valsts pilsoņiem.

      Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.
      Briselē, 2016. gada 4. aprīlī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Miguel ARIAS CAÑETE

      (1)  Tiesas judikatūras krājums, 1978, 02151. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Lēmums Nr. 994/2012/ES, ar ko izveido informācijas apmaiņas mehānismu attiecībā uz starpvaldību nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm enerģētikas jomā (OV L 299, 27.10.2012., 13. lpp.).

      (3)  Padomes 2009. gada 25. jūnija Direktīva 2009/71/Euratom, ar ko izveido Kopienas kodoliekārtu kodoldrošības pamatstruktūru (OV L 172, 2.7.2009., 18. lpp.).

      (4)  Padomes 2011. gada 19. jūlija Direktīva 2011/70/Euratom, ar ko izveido Kopienas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgai un drošai apsaimniekošanai (OV L 199, 2.8.2011., 48. lpp.).

      (5)  Padomes 2013. gada 5. decembra Direktīva 2013/59/Euratom, ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem un atceļ Direktīvu 89/618/Euratom, Direktīvu 90/641/Euratom, Direktīvu 96/29/Euratom, Direktīvu 97/43/Euratom un Direktīvu 2003/122/Euratom (OV L 13, 17.1.2014., 1. lpp.).

      (6)  Tomēr “nolīgums” Direktīvas 2011/70/Euratom 4. panta 4. punkta nozīmē ir jāsaprot kā nolīgums, kas attiecas konkrēti uz minētajā pantā minēto apglabāšanas iekārtas izmantošanu.

      (7)  Tas jānosūta uz šo e-pasta adresi: ENER-LUX-Euratom-ARTICLE-103@ec.europea.eu.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2012. gada 26. septembris ) par datu kvalitātes pārvaldības sistēmu Centralizētajai vērtspapīru datu bāzei (ECB/2012/22)

text:
               7.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2012. gada 26. septembris)
   par datu kvalitātes pārvaldības sistēmu Centralizētajai vērtspapīru datu bāzei
   (ECB/2012/22)
   2012/C 339/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 5.1. pantu un 34.1. panta trešo ievilkumu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 2533/98 (1998. gada 23. novembris) par statistikas informācijas vākšanu, ko veic Eiropas Centrālā banka (1),
   tā kā:

               (1)

               Centralizētā vērtspapīru datu bāze (CVDB) ir vienota informācijas tehnoloģiju infrastruktūra, ko kopīgi uztur Eiropas Centrālo banku sistēmas (ECBS) dalībnieces, tostarp ārpus euro zonas esošu dalībvalstu nacionālās centrālās bankas (NCB), kas brīvprātīgi piedalās CVDB uzturēšanā. CVDB tiek glabāti atsevišķu posteņu dati, jo īpaši dati par vērtspapīriem, to emitentiem un cenām.

               (2)

               Datus vāc no dažādiem avotiem, tostarp ECBS dalībniecēm, atsevišķiem komerciālu datu sniedzējiem, publiski pieejamās informācijas un administratīviem avotiem, un sniedz CVDB. Tomēr pastāv risks, ka šādi ievaddati var būt neprecīzi vai nepilnīgi. CVDB sistēma spēj uzlabot daļēji neatbilstošus dažādu avotu ievaddatus un identificēt nepilnīgus vai trūkstošus datus. Ciktāl iespējams, tā automātiski apvieno dažādu sakrītošu avotu ievaddatus vienā pilnīgā augstas kvalitātes ierakstā.

               (3)

               Datu kvalitāti kopumā CVDB var novērtēt tikai izvaddatu līmenī, nevis atsevišķu ievaddatu vienību līmenī. Lai nodrošinātu izvaddatu pilnīgumu, precizitāti un saskaņotību, Pamatnostādne ECB/2012/21 par datu kvalitātes pārvaldības sistēmu Centralizētajai vērtspapīru datu bāzei (2) nosaka sistēmu datu kvalitātes pārvaldībai (DKP), kuru piemēro izvades plūsmas datiem, proti, izvaddatu apakškopai, ko var izmantot datu ievadei statistikas veidošanas vai citām vajadzībām.

               (4)

               CVDB DKP sistēmas efektīva piemērošana ir atkarīga no visu to ECBS dalībnieču sadarbības, kuras piedalās CVDB uzturēšanā, kā arī no tā, vai visas dalībnieces piemēro vienādus kvalitātes standartus. Tām ārpus euro zonas esošu dalībvalstu NCB, kas piedalās CVDB uzturēšanā, CVDB DKP sistēmas piemērošanā saskaņā ar Pamatnostādni ECB/2012/21 būtu jāsadarbojas savā starpā, ar euro zonas NCB un ECB,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   I.   Definīcijas

   Šajā ieteikumā termini “CVDB”, “DKP” un “DKP kompetentās iestādes” (“CSDB”, “DQM” un “DQM competent authorities”) ir lietoti tādā nozīmē, kāda tiem ir Pamatnostādnē ECB/2012/21.
   II.   Statistikas informācijas sniegšana

   Šā ieteikuma adresātiem būtu jāpiemēro CVDB DKP sistēma un laicīgi jāpilda DKP kompetento iestāžu pienākumi, kā paredzēts Pamatnostādnes ECB/2012/21 2. līdz 12. pantā.
   III.   Nobeiguma noteikums

   Šis ieteikums ir adresēts visām ārpus euro zonas esošo dalībvalstu NCB, ciktāl to var piemērot.

      Frankfurtē pie Mainas, 2012. gada 26. septembrī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI

      (1)  OV L 318, 27.11.1998., 8. lpp.

      (2)  Vēl nav publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.


				|

		52012DC0301

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru valūta ir euro /* COM/2012/0301 final - 2012/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par ekonomikas politikas vispārējo
pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru
valūta ir euro
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu
saistībā ar 121. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[1],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[2],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)       Kopš Eurogrupas izveides tai
ir bijusi galvenā loma eurozonas ekonomikas pārvaldībā un
ir īpaša atbildība par to. Ekonomikas krīze skaidri
parādīja ciešās savstarpējās saiknes eurozonā,
uzsverot nepieciešamību pēc saskaņotas kopējas politikas nostādnes,
kas atspoguļo milzīgās negatīvās sekas starp
valstīm, kuru valūta ir euro, kā arī uzsverot
nepieciešamību pēc politikas koordinācijas efektīviem
pasākumiem, lai ātri reaģētu uz ekonomikas vides
izmaiņām.
(2)       Padome katrai no
dalībvalstīm, kuras valūta ir euro, ir sniegusi konkrētai
valstij adresētus ieteikumus. Šie ieteikumi pievēršas ekonomikas
problēmām valstu līmenī un vienlaikus ir galvenais elements
stabilitātes un izaugsmes noteikšanai eurozonā kopumā.
Dalībvalstis, kuru valūta ir euro, ir arī apņēmušās
īstenot tālejošu papildu politikas reformu kopumu saskaņā
ar paktu „Euro plus”, kuru mērķis ir sekmēt
konkurētspēju, veicināt nodarbinātību, dot
ieguldījumu valsts finanšu stabilitātē un stiprināt finanšu
stabilitāti. Dalībvalstis, kuru valūta ir euro, un astoņas
citas dalībvalstis 2012. gada 2. martā parakstīja
Līgumu par stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību
ekonomiskajā un monetārajā savienībā, vienojoties
nodrošināt, ka visas galvenās ekonomikas politikas reformas, ko
tās plāno veikt, tiks apspriestas ex ante un
attiecīgā gadījumā savstarpēji koordinētas. Ex
ante koordinācija eurozonā, gan iesniedzot budžeta projekta
plānus, gan apspriežot galveno ekonomikas politikas reformu plānus,
veicinās to, ka tiks ņemtas vērā valstu pasākumu
negatīvās sekas eurozonā kopumā.
(3)       Labi izstrādātu
budžeta struktūru esība, kas stiprina valsts fiskālo
pārvaldību, ir galvenais elements valsts finanšu pareizā
pārvaldībā un veicina valsts finanšu stabilitāti
eurozonā kopumā. Eurozonas valstu vai to valdību
vadītāji 2011. gada jūlijā un oktobrī
apņēmās ieviest valstu fiskālās sistēmas, kā
paredzēts Direktīvā par valsts budžeta struktūrām, jau
līdz 2012. gada beigām – pirms direktīvā
paredzētā grafika – un pastiprināt tajā iekļautās
prasības. Turklāt 2012. gada 2. martā eurozonas
dalībvalstis kopā ar astoņām dalībvalstīm
ārpus eurozonas, parakstot Līgumu par stabilitāti,
saskaņošanu un pārvaldību ekonomiskajā un
monetārajā savienībā, apņēmās papildus
stiprināt savu valstu fiskālo pārvaldību, īpaši ieviešot
saistošus noteikumus valsts budžeta stāvoklim, lai sasniegtu
vidējā termiņa mērķi.
(4)       Fiskālās
konsolidācijas turpināšana ir galvenais elements
stratēģijā, lai pārvarētu krīzi eurozonā. ES
fiskālā sistēma ļauj diferencēt konsolidācijas
tempu starp dalībvalstīm atbilstīgi to fiskālajai telpai un
makroekonomikas videi. Stabilitātes un izaugsmes pakts un Līgums par
stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību ekonomiskajā un
monetārajā savienībā pievēršas galvenokārt
strukturālām bilancēm un tādējādi ļauj
ņemt vērā cikla un vienreizējo pasākumu ietekmi uz
pamatbudžetu bilancēm. Efektīva rīcība, kas veikta,
reaģējot uz Padomes ieteikumiem par pārmērīgā
budžeta deficīta korekciju, tiek novērtēta strukturālā
izteiksmē. Konsolidācijas atbilstīga veidošana ir svarīga,
lai vairotu ticību konsolidācijas pastāvīgajam raksturam
eurozonā un ierobežotu tās negatīvo īstermiņa ietekmi
uz izaugsmi. Par prioritāti jānosaka izaugsmi veicinoši izdevumi, jo
īpaši ieguldījumu izdevumi; vairākās eurozonas
dalībvalstīs produktīvu ieguldījumu projektus varētu
noteikt, ja gan privātā, gan sociālā atdeve pārsniegtu
pašlaik zemās procentu likmes. Steidzami ir nepieciešamas ilgtermiņa
tiesību, īpaši uz veselības aprūpi, reformas, lai
stiprinātu valsts finanšu ilgtermiņa stabilitāti.
Atbilstīga nodokļu politika, piemēram, nodokļu sloga
novirzīšana no darbaspēka, nodokļu bāzes paplašināšana
un efektīvāka rīcība, lai apkarotu izvairīšanos no
nodokļu maksāšanas, varētu veicināt konsolidāciju,
vienlaikus palielinot konkurētspēju un radot labākus
nosacījumus izaugsmei.
(5)       Finanšu sistēmas
stabilitāte un laba funkcionēšana ir priekšnosacījumi lēnas
izaugsmes „zudušās desmitgades scenārija” novēršanai
eurozonā un ieguldītāju uzticības vairošanai. Tā
kā ir nepieciešama banku bilanču saistību un aktīvu
īpatsvara papildu samazināšana, ir svarīgi nodrošināt, lai
tas notiktu pienācīgā veidā un būtu saderīgs ar
pietiekamu kredīta plūsmu reālajai ekonomikai. Lai iedarbotos
pret finanšu fragmentācijas jauno tendenci, ir nepieciešami papildu
panākumi uzraudzības struktūru un prakses integrācijā,
kā arī pārrobežu krīzes pārvarēšanā.
(6)       Eurozonas makroekonomikas
nelīdzsvarotības pienācīga novēršana ir svarīga
ilgtspējīgai izaugsmei un stabilitātei eurozonā.
Nelīdzsvarotības samazināšanas process ir sācies, bet tas mērķtiecīgi
jāturpina. Nelīdzsvarotības koriģēšanas pasākumu
steidzamība ir lielāka valstīs, kurās ir budžeta
deficīts un kurās ir nepieciešamas reformas, lai uzlabotu
konkurētspēju un veicinātu līdzekļu pārdali
starptautiski tirgojamu preču un pakalpojumu sektoriem. Tajā
pašā laikā valstis, kurās ir budžeta pārpalikums, var veicināt
līdzsvarošanu, atceļot nevajadzīgus normatīvus un citus
ierobežojumus iekšzemes pieprasījumam, darbībām
saistībā ar starptautiski netirgojamām precēm un
pakalpojumiem un ieguldījumu iespējām.
(7)       Atzīt savstarpējo
atkarību starp to dalībvalstu ekonomiku, kuru valūta ir euro, un
ieguvumus, ko stabilitāte šajā monetārajā
savienībā var dot tās dalībniekiem un plašākai ES, ir
priekšnosacījums ekonomiskās savienības turpmākai attīstībai. Turpmāk dalībvalstīm, kuru
valūta ir euro, būs jāpadziļina sava integrācija, lai
nodrošinātu pilnīgu ekonomisko un monetāro savienību[3],
AR ŠO IESAKA dalībvalstīm,
kuru valūta ir euro, laikposmā no 2012. līdz
2013. gadam individuāli un kolektīvi, neskarot Padomes
kompetenci attiecībā uz dalībvalstu ekonomikas politikas koordināciju,
bet jo īpaši saistībā ar ekonomikas politikas koordināciju
Eurogrupā, rīkoties šādi.
1.           Nostiprināt Eurogrupas
darba metodes, lai ļautu tai uzņemties atbildību par kopējo
politikas nostāju eurozonā, ātri reaģējot uz
ekonomikas vides izmaiņām, un vadīt ekonomikas politikas
koordināciju pastiprinātas uzraudzības sistēmā, kas
attiecas uz dalībvalstīm, kuru valūta ir euro.
2.           Iesaistīties
patiesā politikas sadarbībā Eurogrupas ietvaros, daloties ar
informāciju un apspriežot budžeta projektus un galveno reformu
plānus, kam ir potenciālas negatīvas sekas eurozonā.
Nodrošināt, lai tiktu veiktas reformas, kas ir nepieciešamas stabilai un
spēcīgai eurozonai, tostarp to ieteikumu īstenošanu, kurus
Padome ir adresējusi atsevišķām dalībvalstīm, kuru
valūta ir euro, un kuri papildus problēmu risināšanai valstu
līmenī ietekmē eurozonu kopumā.
3.           Nostiprināt fiskālo
disciplīnu un fiskālās iestādes gan valstu, gan
vietējā līmenī, kā rezultātā tiek vairota
tirgus uzticība valsts finanšu vidēja termiņa un ilgtermiņa
stabilitātei eurozonā. Pēc eurozonas valstu vai valdību
vadītāju vienošanās 2011. gada jūlijā un
oktobrī un 2012. gada 2. martā paātrināt
Direktīvas par valsts budžeta struktūrām transponēšanu
līdz 2012. gada beigām un papildus nostiprināt fiskālo
pārvaldību, īpaši ieviešot visu eurozonas dalībvalstu
tiesību aktos noteikumus par līdzsvarotu budžetu
strukturālā izteiksmē un automātiskus korekcijas
mehānismus.
4.           Nodrošināt
saskaņotu kopīgo fiskālo nostāju eurozonā,
īstenojot fiskālo konsolidāciju, kā izklāstīts
Padomes ieteikumos un lēmumos, saskaņā ar Stabilitātes un
izaugsmes pakta noteikumiem, kuros izskaidrota konkrēto valstu
makrofinansiālā situācija. Dalībvalstīm, ko skar
nozīmīgas un potenciāli pieaugoša riska prēmijas, būtu
jāierobežo novirzes no nominālās bilances mērķiem pat
sliktākā nekā paredzēts makroekonomikas vidē;
pārējām dalībvalstīm būtu jāļauj
automātiskiem stabilizatoriem darboties korekcijā, ko novērtē
strukturālā izteiksmē, un jābūt gatavām
pārskatīt konsolidācijas tempu, ja makroekonomikas vide
pasliktinās vēl vairāk. Valsts izdevumu un ieņēmumu
sastāvam būtu jāatspoguļo izdevumu posteņu un
ieņēmumu avotu ietekme uz izaugsmi. Visas pieejamās budžeta
rezerves jo īpaši būtu jāizmanto, lai veicinātu valsts
ieguldījumus eurozonā, tostarp ņemot vērā
finansējuma izmaksu atšķirības starp valstīm.
5.           Veikt pasākumus, lai
uzlabotu finanšu sistēmas darbību un stabilitāti eurozonā.
Paātrināt pasākumus virzībā uz integrētāku
finanšu sistēmu, ietverot banku uzraudzību un pārrobežu krīzes
pārvarēšanu.
6.           Īstenot
strukturālas reformas, kas – kopā ar diferencētu fiskālo
nostādni – veicinātu eurozonas makroekonomikas
nelīdzsvarotības pienācīgu novēršanu, tostarp
rīcību valsts līmenī, kura atspoguļo konkrēto
valstu situācija un ņemti vērā Padomes ieteikumi atsevišķām
eurozonas dalībvalstīm.
Briselē,
                                                                       Padomes vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               COM(2012)301
[2]               P7_TA(2012)0048 un P7_TA(2012)0047.
[3]               Skatīt COM (2012) 299 2.1. iedaļu.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2013. gada 28. novembris ) par maksājumu statistiku (ECB/2013/44)

text:
               9.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 5/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2013. gada 28. novembris)
   par maksājumu statistiku
   (ECB/2013/44)
   2014/C 5/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 5.1. pantu un 34.1. panta trešo ievilkumu,
   ņemot vērā Padomes 1998. gada 23. novembra Regulu (EK) Nr. 2533/98 par statistiskās informācijas vākšanu, ko veic Eiropas Centrālā banka (1), un jo īpaši tās 8. panta 5. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Regulas (EK) Nr. 2533/98 2. panta 1. punkts nosaka, ka var tikt vākta statistiskā informācija maksājumu un maksājumu sistēmu statistikas jomā. Ar Eiropas Centrālās bankas Regulu (ES) Nr. 1409/2013 (ECB/2013/43) (2) ECB noteica regulējumu savu uzdevumu izpildei vajadzīgās maksājumu statistikas vākšanai no maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, elektroniskās naudas emitentiem un maksājumu sistēmu operatoriem. Šie dati ir būtiski, lai identificētu un kontrolētu attīstības tendences dalībvalstu maksājumu tirgos un palīdzētu veicināt maksājumu sistēmu raitu darbību.

               (2)

               To dalībvalstu, kuru valūta nav euro, nacionālās centrālās bankas (NCB), kas piedalās maksājumu statistikas vākšanas sistēmā, piemērojot šo regulējumu saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1409/2013 (ECB/2013/43), sadarbojas gan savstarpēji, gan ar NCB dalībvalstīs, kuru valūta ir euro, gan arī ar ECB,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   I.   Definīcijas

   Šajā ieteikumā “maksājumu pakalpojumu sniedzējs”, “elektroniskās naudas emitents” un “maksājumu sistēmu operators” ir jēdzieni Regulas (ES) Nr. 1409/2013 (ECB/2013/43) nozīmē.
   II.   Statistiskās informācijas sniegšana

   Šā ieteikuma adresāti piemēro noteikumus, kas Regulā (ES) Nr. 1409/2013 (ECB/2013/43) adresēti NCB.
   III.   Noslēguma noteikums

   Šis ieteikums, ciktāl piemērojams, adresēts dalībvalstu, kuru valūta nav euro, NCB, kas ECBS ietvaros piedalās ar Regulu (ES) Nr. 1409/2013 (ECB/2013/43) izveidotajā maksājumu statistikas vākšanas sistēmā.

      Frankfurtē pie Mainas, 2013. gada 28. novembrī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI

      (1)  OV L 318, 27.11.1998, 8. lpp.

      (2)  Eiropas Centrālās bankas 2013. gada 28. novembra Regula (ES) Nr. 1409/2013 par maksājumu statistiku (ECB/2013/43) (OV L 352, 24.12.2013, 18. lpp.).


				|

		52011SC0821

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Hungaryand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Hungary, 2011-2015

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Ungārijas 2011. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu
par atjaunināto Ungārijas konverģences programmu 2011.–2015. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1] un
jo īpaši tās 9. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita
Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī —
lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[3],
kas kopā veido „integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes.
(3)
Komisija 2011. gada 12. janvārī
pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu,
tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās
pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju „Eiropa 2020”.
(4)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada
15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi
Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka
prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās
stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka
tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt
izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes
izvērst konkrētos pasākumos, kas iekļaujami to
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(5)
Ungārija 2011. gada
15. aprīlī iesniedza savu 2011. gada konverģences
programmas atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2015. gadu, un
2011. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(6)
Ungāriju krīze smagi skāra
2008. gada rudenī, liedzot valstij piekļuvi tirgus
finansējumam. Lai pārvarētu šīs grūtības,
Ungārija īstenoja korekciju programmu, kurā uzsvars bija uz
fiskālo konsolidāciju un finanšu nozares uzraudzību, un tā
saņēma finansiālo palīdzību no ES un SVF. Pateicoties
tam, valsts 2009. gada pavasarī atguva piekļuvi finanšu tirgum,
un ekonomika sāka atkopties no lejupslīdes: pēc IKP sarukuma par
6,7 % 2009. gadā, tas palielinājās par 1,2 %
2010. gadā, ko veicināja eksporta pieaugums. Līdztekus tam
bezdarba līmenis turpināja celties, pārsniedzot 11 %
salīdzinājumā ar pirmskrīzes līmeni, kas bija zem
8 %. 2010. gada otrajā pusē valdība paziņoja par
ievērojamiem nodokļu samazinājumiem, kas īstenojami
2010.–2013. gadā. Lai ierobežotu fiskālā stāvokļa
pasliktināšanos, paralēli tā ieviesa ārkārtas
nodokļus un nolēma likvidēt obligāto privāto pensiju
pīlāru. Kaut arī līdz ar to deficīta mērķim,
kas 2010. gadam bija noteikts 3,8 % apjomā no IKP, novirzi
izdevās ierobežot līdz 0,4 procentpunktiem no IKP un tā
rezultātā 2011. gadā radīsies pārpalikums,
ievērojami pasliktinājās pamatpozīcija. Ņemot
vērā šo kontekstu un ievērojot mērķi stiprināt
ekonomiskās izaugsmes potenciālu, valdība 2011. gada
martā paziņoja par strukturālu reformu programmu un
pieņēma papildu konsolidācijas pasākumus.
(7)
Pamatojoties uz atjauninātās
konverģences programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes
Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka, ievērojot Komisijas
2011. gada pavasara prognozes, budžeta prognožu pamatā izmantotais
makroekonomikas scenārijs ir nedaudz par optimistisku, jo īpaši
attiecībā uz iekšējā pieprasījuma attīstību.
Atjauninājuma mērķis ir novērst pārmērīgo
budžeta deficītu 2011. gadā, ievērojot Padomes noteikto
termiņu, un tas tiktu panākts ar pārpalikumu 2 %
apmērā no IKP, pateicoties ievērojamiem vienreizējiem
ieņēmumiem no pensiju kapitāla. Budžeta saldo
2012. gadā būtu deficīts 2,5 % apmērā no
IKP, pēc tam pakāpeniski samazinoties līdz 1,5 % no IKP
2015. gadā, galvenokārt pamatojoties uz izdevumu ierobežošanu.
Atjauninājumā ir apstiprināts budžeta pozīcijas vidēja
termiņa mērķis (VTM) strukturālā izteiksmē,
proti, deficīts 1,5 % apmērā no IKP. Ar konsolidācijas
stratēģiju ir paredzēts strukturāli samazināt budžeta
deficītu un panākt parāda samazinājumu tā, lai
2015. gadā tas sasniegtu 64 % no IKP. Tomēr šķiet, ka
konsolidācija tiek novilcināta, jo strukturāli uzlabojumi ir
paredzēti tikai no 2012. gada, un strukturālā
stāvokļa kumulatīvais pasliktinājums 2010. un
2011. gadā pārsniegtu 3 % no IKP, kas neatbilst Padomes
2009. gada jūlija ieteikumam, kurā Ungārijai lūgts
panākt strukturālas korekcijas vismaz 0,5 % apmērā no
IKP. Pavasara prognozes rāda, ka deficīts 2012. gadā
būtu 3,3 % no IKP, pieņemot dažus ar īstenošanu
saistītus riskus — pamatojoties uz to, nevar izslēgt iespēju, ka
tad, ja netiks veikti papildu pasākumi, robežlielums minētajā
gadā atkal varētu tikt pārsniegts. Turklāt
plānotajā deficīta attīstības gaitā nav
paredzētas nepieciešamās strukturālās korekcijas, kas
nodrošinātu VTM sasniegšanu līdz programmas beigām; jo
īpaši jāatzīmē, ka pēc 2013. gada nav
paredzētas nekādas papildu strukturālās korekcijas.
Visbeidzot, obligātā privāto pensiju pīlāra
likvidēšana un spēcīgie stimuli pāriet uz valsts pensiju pīlāru
rada papildu ieņēmumus īstermiņā un vidējā
termiņā, taču līdztekus palielina ilgtermiņa
saistības un tādējādi var mazināt ilgtermiņa
fiskālo ilgtspēju.
(8)
Būtisks uzdevums joprojām ir
fiskālā konsolidācija. Ja netiks strikti īstenoti
paziņotie pasākumi un strukturāli papildu pasākumi,
nebūs iespējams nodrošināt pārmērīgā budžeta
deficīta ilgtspējīgu korekciju un pienācīgas sekmes
virzībā uz vidēja termiņa mērķi. Turklāt
fiskālā konsolidācija arī sekmētu parāda
samazinājuma ievirzīšanu pietiekami straujas mazināšanas
gultnē un uzlabotu ilgtermiņa ilgtspēju, kuras riski
vērtējami kā vidēji. Fiskālo konsolidāciju
būtu iespējams paātrināt, pilnvērtīgi izmantojot
vienreizējos papildu ieņēmumus. Šajā kontekstā
noderīgs instruments fiskālās konsolidācijas gaitas ciešai
uzraudzībai būs iestāžu pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūras pusgada progresa ziņojumi.
(9)
Ar nesen pieņemto Konstitūciju
parāda robežlielums ir noteikts 50 % apmērā no IKP un
Fiskālajai padomei ir piešķirtas veto tiesības
attiecībā uz gada budžetu, kas varētu būt pirmais solis ceļā
uz budžeta struktūras uzlabošanu. Tomēr svarīgas detaļas
tiks noteiktas tikai vēlāk, “ietvara” likumos (piemēram,
attiecībā uz pagaidu skaitliskajām normām, līdz
parāda attiecība samazinās līdz 50 %, izņēmuma
klauzulas precīzo interpretāciju utt.). Nominālā
parāda robežlieluma noteikšana, ja to izmantotu kā universālu
instrumentu, ceteris paribus varētu izraisīt prociklisku
fiskālo stāvokli. Turklāt pārveidotās
fiskālās iestādes kompetence ir salīdzinoši ierobežota
(atzinuma sagatavošana par budžeta projektu un veto tiesības) un neaptver
visu budžeta ciklu (piemēram, lai tūlīt izvērtētu
jaunus politikas pasākumus ar būtiski ietekmi uz budžetu).
Visbeidzot, vēl nav precizēti citi fiskālās
pārvaldības aspekti, piemēram, fiskālās politikas
vidēja termiņa ievirze un pārredzamības jautājums.
(10)
Nodarbinātības līmenis valstī
ir viens no zemākajiem ES (60,4 %). Sieviešu nodarbinātības
līmenis arī ir zems (55,0 %), un nodarbinātības
līmeņa starpība starp sievietēm, kurām ir un
kurām nav bērni vecumā līdz 6 gadiem, ir otra
lielākā ES (33,6 salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju,
kas ir 12,1 procentpunkts). Dienas aprūpes pakalpojumiem
Ungārijā ir raksturīga gan nepietiekama kapacitāte, gan
kvalitāte, un to trūkums jo īpaši ir izjūtams ārpus
lielākajām pilsētām un reģionos ar īpaši augstu
bezdarba līmeni. Dienas aprūpes pakalpojumu uzlabošana būtu
nozīmīgs pasākums, kas veicinātu abu vecāku iesaisti
darba tirgū.
(11)
Ungārijā darbaspēkam ir uzlikts
salīdzinoši liels nodokļu slogs. Ar jauno iedzīvotāju
ienākuma nodokļa sistēmu ir daļēji novērsta
negatīvā ietekme uz nodarbinātību, taču nodokļu
slogs zemu atalgotiem darba ņēmējiem, kuriem nav bērnu, ir
pat pieaudzis, īpaši, ja ņem vērā nodarbinātības
nodokļu atlaižu pakāpenisku izbeigšanu.
(12)
Valsts nodarbinātības dienestiem ir
nepietiekama administratīvā kapacitāte, un iepriekš
piešķirtie līdzekļi nav uzlabojuši šo pakalpojumu
efektivitāti bezdarbnieku integrēšanā darba tirgū.
Nodarbinātības programmu finansējumam nav pietiekamas saiknes ar
rezultātiem. Bezdarbnieku pabalstu piešķiršanas ilgums nesen tika
samazināts līdz zemākajam līmenim ES. Ir
jāizvērtē šā pasākuma ietekme uz darba tirgus
vajadzībām, jo īpaši, lai noteiktu tā efektivitāti
dalības palielināšanai darba tirgū.
(13)
Nabadzība un saistīti faktori,
piemēram, bezdarbs vai zems izglītības līmenis,
joprojām nesamērīgi skar dažas nelabvēlīgā
situācijā esošas grupas, īpaši romus. Mazkvalificēto
vidū nodarbinātības līmenis ir īpaši zems (36,8 %
salīdzinājumā ar Eiropas vidējo rādītāju
53,4 %), sevišķi vīriešiem. Saskaņā ar
aplēsēm 70 % no romiem dzīvo zem nabadzības sliekšņa.
Lielākā daļa no viņiem dzīvo
trūcīgākajos reģions, kur ir ļoti ierobežota darba
tirgus iespēju un sabiedrisko pakalpojumu pieejamība.
(14)
MVU saskaras ar tādiem kavēkļiem
kā tiesiskā regulējuma sarežģītība, smags
administratīvais slogs un ierobežota publiskās pārvaldes
pārskatatbildība un pārredzamība. MVU piekļuve
finansējumam darbības sākumposmā ir bijusi
ierobežotāka nekā Eiropas Savienībā vidēji. Valsts
reformu programmā ir ietverti vairāki pasākumi
administratīvā sloga mazināšanai. Ārpusbanku
finansējuma mehānismu nozīme joprojām ir daudz mazāka
nekā citās Eiropas valstīs. Līdzšinējo programmu
efektivitāte atbalsta sniegšanā šai nozarei nav tikusi
sistemātiski izvērtēta.
(15)
Komisija ir izvērtējusi Ungārijas
konverģences programmu un valsts reformu programmu un ir ņēmusi
vēra arī valdības nodomu sekot paktam “Euro plus”[4]. Vērtējumā Komisija
ņēma vērā ne tikai programmu lietderību
ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās
politikas izveidē Ungārijā, bet arī to, kā
programmās ievēroti ES noteikumi un norādes, ņemot vērā,
ka ir jānostiprina Eiropas Savienības vispārējā
ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos
valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Tā
uzskata, ka fiskālo korekciju stratēģijā, kas
galvenokārt balstās uz izdevumu korekcijām, pasākumi ir
atlikti uz programmas beigu posmu. Tādējādi Padomes noteiktais
2011. gada termiņš deficīta ierobežošanai līdz mazāk
nekā 3 % no IKP tiek sasniegts tikai, pamatojoties uz
ievērojamiem vienreizējiem ieņēmumiem no pensiju
kapitāla. Strukturālie uzlabojumi ir paredzēti tikai no
2012. gada, un, ņemot vērā ar īstenošanu
saistītos riskus, nevar izslēgt iespēju, ka tad, ja netiks
veikti papildu pasākumi, robežlielums minētajā gadā atkal
varētu tikt pārsniegts. Turklāt, raugoties ilgākā
perspektīvā, konverģences programma nenodrošina turpmāku
virzību uz VTM. Papildu pasākumi ar mērķi palielināt
līdzdalību darba tirgū un modernizēt
nodarbinātības dienestus palīdzētu radīt vairāk
darba iespēju. Administratīvā sloga turpmāka
samazināšana palīdzētu uzlabot
uzņēmējdarbības vidi un veicinātu MVU
attīstību.
(16)
Ņemot vērā šo novērtējumu
un Padomes 2009. gada 7. jūlija ieteikumu saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta
7. punktu, Padome ir izskatījusi Ungārijas konverģences
programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums[5] ir sniegts turpmāk tās ieteikuma
1. un 2. punktā. Ņemot vērā Eiropadomes
2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi
Ungārijas valsts reformu programmu,
IESAKA Ungārijai laikposmā no
2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.
(1)
Stiprināt fiskālos pasākumus, lai
mazinātu strukturālā stāvokļa pasliktināšanos
2011. gadā, kas netieši izriet no plānotā budžeta
pārpalikuma 2 % apmērā no IKP, un novērst
iespēju, ka budžeta saldo 2012. gadā atkal pārsniedz
3 % no IKP. Vēlākais 2012. gada budžetā pieņemt
pastāvīga rakstura papildu fiskālos pasākumus, lai
nodrošinātu konverģences programmā noteikto 2012. un
2013. gada budžeta mērķu sasniegšanu. Nodrošināt
virzību uz vidējā termiņa mērķi vismaz par
0,5 % no IKP gadā līdz programmas darbības beigām un
jebkādus vienreizējos papildu ieņēmumus izmantot
fiskālās konsolidācijas paātrināšanai.
(2)
Pieņemt un īstenot noteikumus par
jaunā konstitucionālā fiskālās pārvaldības
satvara praktiskajiem aspektiem, tostarp attiecībā uz
skaitliskajām normām, kas tiks piemērotas centrālajā
un vietējā līmenī, līdz parāda attiecība
būs samazinājusies līdz 50 % no IKP. Paplašināt
Fiskālās padomes kompetences jomu, ietverot visu budžeta ciklu, jo
īpaši paredzot tūlītēju izvērtējumu jauniem
politikas pasākumiem ar būtisku ietekmi uz budžetu, un stiprināt
fiskālo sistēmu, lai tiktu ietverta vairākgadu fiskālā
plānošana un uzlabota publisko finanšu pārredzamība.
(3)
Veicināt līdzdalību darba
tirgū, mazinot nodokļu reformas ietekmi uz zemu atalgotiem darba
ņēmējiem tādā veidā, lai tas neskartu budžetu.
Stiprināt pasākumus, kas veicina sieviešu līdzdalību darba
tirgū, izvēršot bērnu aprūpes un pirmsskolas
mācību iespējas.
(4)
Veikt pasākumus, kas stiprinātu Valsts
nodarbinātības dienesta un citu līdzīgu pakalpojumu
sniedzēju kapacitāti, lai paaugstinātu apmācības,
palīdzības darba meklēšanā un individualizēto
pakalpojumu kvalitāti un efektivitāti. Paredzēt programmu
finansējuma atkarību no rezultātiem. Apspriežoties ar
ieinteresētajām personām, ieviest speciāli pielāgotas
programmas mazkvalificētajiem darba meklētājiem un citām
īpaši nelabvēlīgā situācijā esošām
grupām.
(5)
Uzlabot uzņēmējdarbības vidi,
īstenojot visus valsts reformu programmā paredzētos
regulējuma reformu un administratīvā sloga mazināšanas
pasākumus; izvērtēt pašreizējo MVU atbalsta politikas
pasākumu efektivitāti un pielāgot publiskās programmas
tā, lai uzlabotu ārpusbanku finansējuma pieejamību.
Briselē,
                                                                       Padomes vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV C [..], [..], [..]. lpp.
[3]               Saglabātas 2011. gadam ar Padomes
2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
[4]               SEC(2011) 725.
[5]               Kā paredzēts Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 9. panta 3. punktā.


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 7. aprīlis) par atļauju mobilo sakaru pakalpojumiem gaisakuģos ( MCA pakalpojumi) Eiropas Kopienā (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 1257) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               10.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 98/24

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 7. aprīlis)
   par atļauju mobilo sakaru pakalpojumiem gaisakuģos (MCA pakalpojumi) Eiropas Kopienā
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 1257)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2008/295/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (1) un jo īpaši tās 19. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               ES informācijas sabiedrības politikā un iniciatīvā i2010 uzsvērtas priekšrocības, ko dod tūlītēja piekļuve informācijai un saziņas līdzekļiem visās ikdienas dzīves jomās. Koordinēta pieeja gaisakuģos nodrošinātu mobilo sakaru pakalpojumu (MCA pakalpojumu) regulējumam palīdzētu nostiprināt šīs priekšrocības un veicinātu pārrobežu elektronisko sakaru pakalpojumus visā Kopienā.

               (2)

               Atļaujot MCA pakalpojumus, dalībvalstīm ir jāievēro pamatdirektīva un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (2).

               (3)

               Atbilstīgi pamatdirektīvai valsts pārvaldes iestādes dalībvalstīs sekmē iekšējā tirgus attīstību, cita starpā likvidējot palikušos šķēršļus elektronisko sakaru tīklu, ar tiem saistīto iekārtu un pakalpojumu un elektronisko sakaru pakalpojumu nodrošināšanai Eiropas mērogā un veicinot Eiropas mēroga tīklu izveidi un attīstību un Eiropas mēroga pakalpojumu sadarbspēju, kā arī tiešo savienojamību.

               (4)

               Atbilstīgi atļauju izsniegšanas direktīvai jāizmanto iespējami mazāk ierobežojoša atļauju izsniegšanas sistēma, lai ļautu nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus, tādējādi veicinot jaunu elektronisko sakaru pakalpojumu un Eiropas mēroga sakaru tīklu un pakalpojumu attīstību un ļaujot pakalpojumu sniedzējiem un patērētājiem gūt labumu no vienotā tirgus apjomradītiem ietaupījumiem. Šie mērķi kopumā vislabāk sasniedzami ar vispārēju atļauju visiem elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem.

               (5)

               Tehniskie nosacījumi, kas nepieciešami, lai mazinātu MCA darbības radītu kaitīgu traucējumu risku attiecībā uz zemes mobilajiem tīkliem, ir atsevišķi izskatīti Komisijas Lēmumā 2008/294/EK (3).

               (6)

               Tehniskais pamats Lēmumam 2008/294/EK ir Eiropas Pasta un telesakaru administrāciju konferences (CEPT) Ziņojums 016, kas sagatavots, atbildot uz EK 2006. gada 12. oktobra pilnvarojumu CEPT attiecībā uz MCA pakalpojumiem.

               (7)

                  ETSI harmonizētajā standartā EN 302 480 paredzēts pieņēmums par Eiropas Savienībā MCA pakalpojumiem izmantojamo iekārtu atbilstību pamatprasībām Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīvā 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu (4).

               (8)

               Jautājumi, kas saistīti ar gaisa satiksmes drošību, ir sevišķi svarīgi, un MCA pakalpojumus drīkst sniegt tikai ar nosacījumu, ka tie atbilst lidojumu drošības prasībām, un šo atbilstību nodrošina ar piemērotu lidojumderīguma sertifikāciju un citiem attiecīgiem aeronavigācijas nolīgumiem, kā arī atbilst elektronisko sakaru prasībām. Visā Eiropas Savienībā derīgus lidojumderīguma sertifikātus izdod Eiropas Aviācijas drošības aģentūra (EASA).

               (9)

               Ja Lēmumā 2008/294/EK un harmonizētajā standartā EN 302 480 vai līdzvērtīgos standartos noteiktie tehniskie nosacījumi un attiecīgie lidojumderīguma sertifikāti atbildīs attiecīgajām prasībām, kaitīgu traucējumu risks būs niecīgs, un tādējādi vispārējas atļaujas var uzskatīt par lietderīgām MCA pakalpojumiem.

               (10)

               Gaisakuģa reģistrācijas valstij ir jābūt atbildīgai par MCA pakalpojumu atļaušanu saskaņā ar attiecīgās valsts atļauju piešķiršanas kārtību.

               (11)

               Pietiekamas informācijas pieejamībai un apmaiņai jāpalīdz atrisināt iespējamās MCA pakalpojumu izraisīto pārrobežu traucējumu problēmas.

               (12)

               Dalībvalstīm ir jāsniedz dažas ziņas, kas vajadzīgas Eiropas Radiosakaru biroja (ERO) Frekvenču informācijas sistēmai (EFIS) atbilstīgi Komisijas 2007. gada 16. maija Lēmumam 2007/344/EK par harmonizētu informācijas pieejamību attiecībā uz radiofrekvenču spektra izmantošanu Kopienā (5). Citas attiecīgas ziņas iegūstamas no MCA pakalpojumu sniedzējiem vai no civilās aviācijas pārvaldēm.

               (13)

               Specializēts reģistrs ar attiecīgiem datiem par visiem gaisakuģiem ar MCA, kuri veic lidojumus Eiropas Savienībā, kā arī ielido Eiropas Savienībā un izlido no tās, palīdzētu atrisināt traucējumu problēmu, visu informāciju savlaicīgi apkopojot vienotā formātā. Sākumā tādu regulāri pārskatāmu kopīgu reģistru uzturētu attiecīgie MCA pakalpojumu sniedzēji, un tas būtu jādara pieejams Komisijai un dalībvalstīm.

               (14)

               Risināt ar traucējumiem saistītos jautājumus dalībvalstu starpā var palīdzēt arī Starptautiskās Elektrosakaru savienības ITU Radiosakaru noteikumu līguma normas par frekvenču piešķīruma paziņošanu un reģistrāciju un par ziņošanu par kaitīgiem traucējumiem.

               (15)

               Atļauju piešķiršanu gaisakuģiem ar MCA, kuri lido dalībvalstu gaisa telpā, bet ir reģistrēti ārpus Eiropas Savienības, atvieglinātu attiecīga informācija, kas būtu apkopota specializētā nozares MCA reģistrā, un Starptautiskās Elektrosakaru savienības ITU Radiosakaru noteikumu attiecīgo normu piemērošana. Noderīga būtu vienota pieeja MCA atļauju savstarpējai atzīšanai ar valstīm, kur reģistrēti ārpus ES reģistrētie gaisakuģi.

               (16)

               Dalībvalstis jau ir piešķīrušas frekvenču izmantošanas tiesības zemes mobilo sakaru operatoriem. Šīs atļaujas neaptver MCA pakalpojumus un parasti attiecas tikai uz zemes mobilajiem pakalpojumiem.

               (17)

               Šā ieteikuma vajadzībām tiek uzskatīts, ka gaisakuģa salona telpa ir gaisakuģa reģistrācijas valsts jurisdikcijā un pārvaldībā.

               (18)

                  MCA pakalpojumu izmantošana var ietekmēt arī sabiedrības drošību. Valsts mērogā vai atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Regulai (EK) Nr. 2320/2002 par kopīgiem noteikumiem civilās aviācijas drošības jomā (6) var veikt attiecīgus pasākumus nolūkā nodrošināt, lai mobilie tālruņi gaisakuģī netiktu izmantoti nelikumīgām darbībām.

               (19)

               Reglamentējošie un tehniskie elementi vienotajā pieejā MCA pakalpojumu atļaušanai Eiropas Savienībā pastāvīgi jāpārbauda, gādājot par to, lai tie atbilstu vispārējam mērķim izvairīties no kaitīgiem traucējumiem, un, ja šis mērķis netiek īstenots, jāapsver pienācīgi aizsardzības pasākumi.

               (20)

               Šajā ieteikumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Sakaru komitejas atzinumu,

         AR ŠO IESAKA.

               1.

               Šā ieteikuma mērķis ir koordinēt valsts atļauju piešķiršanas nosacījumus un kārtību saistībā ar radiofrekvenču spektra izmantošanu mobilo sakaru pakalpojumiem gaisakuģos (MCA pakalpojumi), lai veicinātu to ieviešanu Kopienā un izvairītos no MCA pakalpojumu radītiem kaitīgiem traucējumiem pārrobežu lidojumos.
               Cilvēka faktora problēmas, kas saistās ar MCA pakalpojumu izmantošanu, un satelītsakari starp gaisakuģiem un stacijām izplatījumā šā ieteikuma darbības jomā neietilpst.
               Šajā ieteikumā minētie valsts atļauju piešķiršanas nosacījumi un noteikumi piemērojami, neskarot juridiskās saistības attiecībā uz lidojumu drošību un sabiedrības drošību.

               2.

               “Mobilo sakaru pakalpojumi gaisakuģos (MCA pakalpojumi)” ir elektronisko sakaru pakalpojumi, kas definēti pamatdirektīvas 2. panta c) apakšpunktā un ko sniedz uzņēmums, lai aviosabiedrību pasažieriem dotu iespēju lidojuma laikā izmantot publisko sakaru tīklus, neveidojot tiešu savienojumu ar zemes mobilajiem tīkliem.

               3.

               Ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc šā ieteikuma pieņemšanas dalībvalstīm jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai varētu atļaut sniegt MCA pakalpojumus attiecīgās valsts jurisdikcijā reģistrētajos gaisakuģos.
               Dalībvalstis atļauj sniegt MCA pakalpojumus saskaņā ar šajā ieteikumā izklāstītajiem principiem. Šā ieteikuma noteikumi nedrīkst būt pretrunā optimālu lidojumu drošības nosacījumu saglabāšanai.
               Dalībvalstīm nav jāpieprasa papildu atļauja MCA pakalpojumu sniegšanai virs savas teritorijas citās dalībvalstīs reģistrētos gaisakuģos, ja tie atbilst nosacījumiem, par kuriem ir vienošanās atbilstīgi 4. punktam.

                  MCA pakalpojumiem ārpus Kopienas reģistrētos gaisakuģos arī nav vajadzīga atļauja Kopienā, ja šie pakalpojumi atbilst nosacījumiem, par kuriem ir vienošanās atbilstīgi 4. punktam, un ir reģistrēti saskaņā ar attiecīgajām ITU normām.

               4.

               Dalībvalstis neatļauj sniegt MCA pakalpojumus, ja tie neatbilst Lēmumā 2008/294/EK izklāstītajiem tehniskajiem nosacījumiem.

               5.

               Dalībvalstīm jāapsver iespēja uz MCA pakalpojumu sniegšanu attiecīgās valsts jurisdikcijā reģistrētajos gaisakuģos attiecināt vispārēju atļauju.
               Ja uz frekvenču spektra izmantošanu MCA pakalpojumu sniegšanai attiecas individuālas tiesības, dalībvalstīm, balstoties uz gūto pieredzi, regulāri jāpārskata vajadzība pēc šādām individuālām tiesībām nolūkā ar šādām tiesībām saistītos nosacījumus iekļaut vispārējā atļaujā.
               Tādos gadījumos dalībvalstīm jāgādā par to, lai atļauju piešķiršana MCA pakalpojumiem un zemes mobilo sakaru pakalpojumiem vienā un tajā pašā frekvenču joslā tiktu nošķirta.

               6.

               Dalībvalstīm savlaicīgi jāinformē Komisija un citas dalībvalstis par MCA pakalpojumiem, kurus atļauts sniegt attiecīgās valsts jurisdikcijā reģistrētos gaisakuģos, un par pieprasījumu attiecīgās valsts gaisa telpā sniegt MCA pakalpojumus gaisakuģos, kas reģistrēti ārpus Eiropas Savienības.
               Vajadzības gadījumā dalībvalstis pieprasa MCA pakalpojumu sniedzējiem iesniegt datus, kas attiecas uz punkta iepriekšējā daļā norādīto nolūku.

               7.

               Dalībvalstīm jāsadarbojas aktīvi, konstruktīvi un solidāri, attiecīgā gadījumā izmantojot spēkā esošās ITU procedūras, lai risinātu visus jautājumus, kas attiecas uz kaitīgiem traucējumiem, kurus varētu būt izraisījusi MCA pakalpojumu darbība.
               Par jautājumiem, kas attiecas uz kaitīgiem traucējumiem, kurus varētu būt izraisījusi tādu MCA pakalpojumu darbība, kuru sniedzējiem atļauja piešķirta citā dalībvalstī, dalībvalstis nekavējoties informē to dalībvalsti, kas ir atbildīga par konkrētā MCA pakalpojuma atļaušana, un par to informē Komisiju. Attiecīgā gadījumā par iepriekš minētajiem jautājumiem Komisijai jāinformē Sakaru komiteja un Radiofrekvenču spektra komiteja, lai rastu risinājumus sarežģītākos gadījumos.
               Dalībvalstīm, kas atļāvušas sniegt MCA pakalpojumus, par kuriem ir aizdomas, ka tie rada kaitīgus traucējumus dienestiem citas dalībvalsts teritorijā, ir jāreaģē un nekavējoties jānovērš tādi traucējumi.

               8.

               Dalībvalstīm pastāvīgi jāuzrauga frekvenču spektra izmantošana MCA pakalpojumiem, it sevišķi attiecībā uz faktiskiem vai iespējamiem kaitīgiem traucējumiem, un par konstatēto jāziņo Komisijai, lai vajadzības gadījumā būtu iespējams šo ieteikumu savlaicīgi pārskatīt.

               9.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 7. aprīlī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas locekle

         Viviane REDING

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 717/2007 (OV L 171, 29.6.2007., 32. lpp.).

      (2)  OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp.

      (3)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 19. lpp.

      (4)  OV L 91, 7.4.1999., 10. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (5)  OV L 129, 17.5.2007., 67. lpp.

      (6)  OV L 355, 30.12.2002., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 849/2004 (OV L 158, 30.4.2004., 1. lpp.).


title: Eiropas Centrālās bankas ieteikums ( 2009. gada 25. jūnijs ) Eiropas Savienības Padomei par Národná banka Slovenska ārējo revidentu (ECB/2009/14)

text:
               1.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 149/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS

   (2009. gada 25. jūnijs)
   Eiropas Savienības Padomei par Národná banka Slovenska ārējo revidentu
   (ECB/2009/14)
   2009/C 149/01
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus (turpmāk – “ECBS Statūti”) un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

               Slovākija 2009. gada 1. janvārī ieviesa vienoto valūtu atbilstoši 1. pantam Padomes 2008. gada 8. jūlija Lēmumā 2008/608/EK saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu par vienotās valūtas ieviešanu Slovākijā 2009. gada 1. janvārī (1).

               (3)

               Saskaņā ar Likuma par Národná banka Slovenska 38. pantu no 2009. gada 1. janvāra Národná banka Slovenska pārskatus revidē saskaņā ar ECBS Statūtu 27.1. pantu.

               (4)

               Národná banka Slovenska par tās ārējo revidentu 2009. finanšu gadā ir izvēlējusies Deloitte Audit s.r.o.,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Národná banka Slovenska ārējo revidentu 2009. finanšu gadā iecelt Deloitte Audit s.r.o.

      Frankfurtē pie Mainas, 2009. gada 25. jūnijā

            ECB prezidents

         Jean-Claude TRICHET

      (1)  OV L 195, 24.7.2008., 24. lpp.


				|

		52011SC0828

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMAM par to dalībvalstu, kuru valūta ir euro, ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu /* SEC/2011/0828 galīgā redakcija */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMAM
par to dalībvalstu, kuru valūta ir
euro, ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu
īstenošanu
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu
saistībā ar tā 121. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[1],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)
Eurogrupa […] apspriedās par dalībvalstu,
kuru valūta ir euro, ekonomikas politikas vispārējo
pamatnostādņu īstenošanu, atzīstot nepieciešamību turpmāk
stiprināt politikas koordinēšanu un dalībvalstīm, kuru
valūta ir euro, adresēto ieteikumu īstenošanu.
(2)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(3)
Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.). Dalībvalstis un, attiecīgā
gadījumā, Eiropas Savienība tika aicināta ņemt
vērā pamatnostādnes savā ekonomikas politikā.
(4)
Komisija 2011. gada 12. janvārī
pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu,
tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās
pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju „Eiropa 2020”.
(5)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada
15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi
Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka
prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās
stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka
tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt
izaugsmi.    Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes
izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(6)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
arī aicināja dalībvalstis, kuras piedalās paktā „Euro
plus”, nākt klajā ar savām saistībām, lai tās
varētu laikus ietvert stabilitātes vai konverģences
programmās un valsts reformu programmās.
(7)
2011. gada aprīlī un maijā
eurozonas dalībvalstis iesniedza savas 2011. gada stabilitātes
programmas, kuras attiecas uz laikposmu no 2011.-2014. gadam, kā
arī savas 2011. gada valsts reformu programmas. Minētās
programmas ir izvērtētas vienlaicīgi.
(8)
Euro pirmā desmitgade kopumā liecina par
daudzām vienotās valūtas priekšrocībām. Tomēr
globālā krīze beidzās ar strauju lejupslīdi
2009. gadā, kuras rezultātā eurozonas IKP
noslīdēja zem 2006. gada līmeņa. Lai arī
2010. gadā IKP atkal pieauga, ražošanas līmenis aizvien ir
zemāks par 2007. gada rādītāju. Tā
rezultātā bezdarba līmenis eurozonā pieauga no 7,6%
2007. gadā līdz 10,1 % 2010. gadā. Publiskās
finanses eurozonā pasliktinājās, kas lika būtiski pārvērtēt
valsts parāda riskus dažās dalībvalstīs un radīja
makrofinansiālās stabilitātes riskus. Izaugsme
dalībvalstīs tiek atgūta ar dažādiem rezultātiem,
atspoguļojot gan strukturālās, gan cikliskās
atšķirības. Krīze lika mazināties makroekonomiskajām
nelīdzsvarotībām, kuras bija izveidojušās pirms krīzes.
Tomēr tikai laiks rādīs, vai tā būs pietiekama un
ilgtspējīga attīstība.
(9)
Valsts budžeta bilances eurozonā vidēji
sāka uzlaboties 2010. gadā. Pamatojoties uz Komisijas pavasara
prognozi, pieņemot, ka politika nemainīsies, sagaidāms, ka
tās turpinās uzlaboties 2011. gadā. Tomēr līdz
2012. gadam aizvien turpinās palielināties valsts parāds. Ja
tas netiks koriģēts turpmākajos gados, var apdraudēt
ilgtermiņa fiskālo ilgtspējību, ņemot vērā
zemo potenciālo izaugsmi un nelabvēlīgās
demogrāfiskās tendences. 2010. gadā eurozonas budžeta
deficīts samazinājās līdz 6,0 % no IKP, turpretim
parāda attiecība palielinājās līdz 85,1 % no IKP.
Saskaņā ar 2011. gada stabilitātes programmā
noteiktajiem mērķiem eurozonas budžeta deficīts
2014. gadā pazemināsies līdz 1,3 % no IKP, un pēc
augstākā rādītāja sasniegšanas 2012. gadā
parāda attiecība 2014. gadā samazināsies, atgriežoties
zem 85 % no IKP. Šāds fiskālās konsolidācijas
ceļš eurozonai kopumā būtu lielā mērā
saderīgs ar ekonomikas atveseļošanās stiprināšanu. Konsolidācijas
sekmīgu īstenošanu vairo tajā plānotais uzsvars uz izdevumu
samazināšanu saistībā ar nodokļu palielinājumu.
Daudzās valstīs aizvien valda bažas attiecībā uz
minēto plānu efektīvu īstenošanu. Turklāt dažas
eurozonas dalībvalstis nesen īstenoja jaunus fiskālos noteikumus
vai paziņoja par esošo noteikumu stiprināšanu, bet dažās
dalībvalstīs to pilnīgai īstenošanai būs nepieciešami
papildu pasākumi. Ņemot vērā sabiedrības novecošanu,
pensiju un sociālā nodrošinājuma sistēmas vēl nav
pietiekamas, lai nodrošinātu fiskālo ilgtspējību.
(10)
ES politiskais risinājums ir radījis
uzlabojumus finanšu sistēmas darbībā un stabilitātē. Problēmas
finanšu nozarē vairākās eurozonas dalībvalstīs ietver
banku risku attiecībā uz turpmākiem zaudējumiem to
aktīvu turējumos vai stingrāku noteikumu ieviešanu refinansēšanas
tirgos, banku nozares restrukturizācijas un rekapitalizācijas
turpināšanu, jo vēl pakāpeniski jāpārtrauc valsts
sektora atbalsts banku nozarei.
(11)
Ir vajadzīgi uzlabojumi produktivitātes
un konkurētspējas jomā, lai palielinātu eurozonas izaugsmes
potenciālu un novērstu makroekonomiskās
nelīdzsvarotības eurozonā. Šajā saistībā
eurozonas dalībvalstis savās valsts reformu programmās
paziņoja par vairākām strukturālām reformām.
Tomēr aizvien ir trūkumi pasākumos, kuri vajadzīgi, lai
uzlabotu to darba un ražojumu tirgu darbību, īpaši
attiecībā uz pakalpojumu nozarēm, izaugsmi veicinošu
fiskālo konsolidāciju un darba samaksas noteikšanas
sistēmām.
(12)
Lai nodrošinātu EMS pienācīgu
darbību, eurozonas dalībvalstīm ir noteikts īpašs
pienākums — uzskatīt savu ekonomikas politiku par
kopēju interešu jautājumu saistībā ar iespējamām
papildu sekām valstīs ar kopēju valūtu.
Tādēļ, ņemot vērā krīzes situāciju un
pašreizējās problēmas, izrādījās, ka ir
vajadzīga ekonomikas politikas koordinācijas visaptverošāka un
pastāvīga pārskatīšana ES un eurozonas līmenī.
„Eiropas pusgadā” iestrādātais integrētais gada
uzraudzības cikls, Komisijas ierosinātā pastiprināta
ekonomikas pārvaldības sistēma, Eiropas Sistēmisko risku
padomes un Eiropas uzraudzības aģentūru izveide, kā
arī Eiropas Stabilitātes mehānisms ir būtiski elementi, no
kuriem daži vēl pilnībā jāpieņem un/vai
jāīsteno.
(13)
Komisija ir novērtējusi eurozonas
dalībvalstu stabilitātes programmas un valsts reformu programmas[2], ņemot vērā vajadzību
pastiprināt eurozonas vispārējo ekonomikas pārvaldību.
Tā uzskata, ka ir nepieciešams stingri ievērot budžeta
mērķus, dažās dalībvalstīs tos pastiprinot, un
turpmāk īstenot pasākumus, lai stiprinātu fiskālos
noteikumus un ilgtspējību. Jāveic arī papildu
pasākumi, lai uzlabotu finansiālo stabilitāti, stimulus
strādāt, darba samaksas noteikšanas mehānismus, pakalpojumu
nozaru efektivitāti un eurozonas pārvaldību,
IESAKA
dalībvalstīm, kuru valūta ir
euro, 2011.–2012. gadā rīkoties šādi:
1.
Stingri ievērot budžeta mērķus, kas
noteikti to 2011. gada stabilitātes programmās, kā arī
saprašanās memorandos dalībvalstīs, kuras saņem ES/SVF
finansiālo palīdzību un attiecīgā gadījumā
pastiprināt konsolidācijas pasākumus saskaņā ar
Padomes sniegto atzinumu.
2.
Nodrošināt fiskālo disciplīnu valsts
un zemākā līmenī, ieviešot fiskālos noteikumus, kuru
pamatā ir pietiekami spēcīgs un saistošs juridiskais pamatojums.
3.
Īstenot sociālā nodrošinājuma
sistēmu reformas, kas nodrošina fiskālo ilgtspējību,
ievērojot pensiju un sociālo pabalstu pienācīgu
apmēru, īpaši saskaņojot pensiju sistēmas ar
demogrāfisko stāvokli valstī.
4.
Uzlabot finanšu sistēmas darbību un
stabilitāti, veicot tūlītējus pasākumus pēc
gaidāmajiem ES mēroga stresa testiem, lai nodrošinātu, ka banku
nozare kļūst izturīga pret iespējamiem nākotnes
zaudējumiem vai finansējuma ierobežojumiem un ka
dzīvotnespējīgas finanšu iestādes spēj
restrukturizēt savu darbību vai iziet no tirgus, neradot nepamatotu
spriedzi finanšu tirgos.
5.
Īstenot turpmākas nodokļu reformas,
kas dod priekšroku izaugsmi veicinošiem nodokļu iekasēšanas avotiem,
vienlaikus saglabājot kopējos nodokļu ieņēmumus,
īpaši pazeminot nodokļus par darbaspēku, lai darbs
atmaksātos; samazinot publiskos izdevumus, aizsargāt izaugsmi
veicinošus elementus, piemēram, izdevumus pētniecības un
attīstības, izglītības un energoefektivitātes
jomā; vajadzības gadījumā pielāgot darba samaksas
noteikšanas pasākumus un indeksācijas mehānismus, ņemot
vērā apspriedes ar sociālajiem partneriem, lai nodrošinātu
to, ka algas attīstītās saskaņā ar ražīgumu un
konkurētspēju.
6.
Ieviest turpmākas reformas pakalpojumu
nozarēs, jo īpaši atceļot nepamatotus ierobežojumus
profesionālo pakalpojumu, mazumtirdzniecības un tīklu
nozarēs.
7.
Pilnībā īstenot paktā “Euro
plus” ietvertās saistības, lai veicinātu izaugsmi,
konkurētspēju un nodarbinātību eurozonā.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV C , , …lpp.
[2]               SEC(2007) 737.


Ieteikums Padomes atzinums saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Spānijas stabilitātes programmu 2005.-2008. gadam


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 30. maijs) par riska samazināšanas pasākumiem šādām vielām: cinka oksīds, cinka sulfāts un tricinka bis (ortofosfāts) (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 2322) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               20.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 161/47

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 30. maijs)
   par riska samazināšanas pasākumiem šādām vielām: cinka oksīds, cinka sulfāts un tricinka bis(ortofosfāts)
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 2322)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2008/468/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1993. gada 23. marta Regulu (EEK) Nr. 793/93 par esošo vielu riska faktoru novērtējumu un kontroli (1) un jo īpaši tās 11. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Ņemot vērā Regulu (EEK) Nr. 793/93, novērtēšanai saskaņā ar Komisijas 1995. gada 27. septembra Regulu (EK) Nr. 2268/95 par prioritāro vielu otro sarakstu, kā paredzēts saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (2), par prioritārām identificētas šādas vielas:

                           —

                           cinka oksīds,

                           —

                           cinka sulfāts,

                           —

                           tricinka bis(ortofosfāts).

               (2)

               Ziņotāja dalībvalsts, kas izraudzīta saskaņā ar minēto regulu, ievērojot Komisijas 1994. gada 28. jūnija Regulu (EK) Nr. 1488/94, ar ko nosaka principus esošo vielu riska faktoru novērtēšanai attiecībā uz cilvēkiem un vidi saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (3), ir pabeigusi riska faktoru novērtēšanas pasākumus, kas attiecas uz šo vielu bīstamības novērtēšanu cilvēka organismam un videi, un ierosinājusi riska samazināšanas stratēģiju.

               (3)

               Notikušas apspriedes ar Toksikoloģijas, ekotoksikoloģijas un vides zinātnisko komiteju (SCTEE) un ar Veselības un vides risku zinātnisko komiteju (SCHER), kuras sniegušas atzinumus par ziņotāju veikto riska novērtējumu. Atzinumi publicēti šo zinātnisko komiteju tīmekļa vietnēs.

               (4)

               Riska novērtējuma rezultāti un papildu informācija par risku ierobežošanas stratēģijām apkopoti attiecīgajā Komisijas paziņojumā (4).

               (5)

               Pamatojoties uz minētā novērtējuma rezultātiem, ir lietderīgi attiecībā uz šīm vielām ieteikt konkrētus pasākumus to radītā riska samazināšanai.

               (6)

               Šajā ieteikumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kura izveidota saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 793/93 15. panta 1. punktu,

         AR ŠO IESAKA.
   1.   IEDAĻA
   CINKA OKSĪDS

         (CAS Nr. 1314-13-2; Einecs Nr. 215-222-5)

   CINKA SULFĀTS

         (CAS Nr. 7733-02-0; Einecs Nr. 231-793-3)

   TRICINKA BIS(ORTOFOSFĀTS)

         (CAS Nr. 7779-90-0; Einecs Nr. 231-944-3)

   Riska samazināšanas pasākumi videi (1, 2, 3, 4, 5)

               1.

               Upju baseiniem, kuriem var radīt risku cinka emisijas, attiecīgās dalībvalstis nosaka vides kvalitātes standartus (turpmāk tekstā – “EQS”). Valsts pasākumi, kas vērsti uz minēto EQS standartu sasniegšanu līdz 2015. gadam, jāiekļauj šādu upju baseinu apsaimniekošanas plānos saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/60/EK (5).

               2.

               Dalībvalstīm jāinformē Komisija par cinka avotiem un tā nokļūšanas ceļiem ūdens vidē, par iespējamajiem kontroles pasākumiem un par cinka koncentrācijām ūdens vidē, lai novērtētu vajadzību nākamajā pārskatīšanā iekļaut cinku Direktīvas 2000/60/EK X pielikumā.

               3.

               Dalībvalstu kompetentās iestādes atļaujās, ko izdod saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/1/EK (6), attiecībā uz cinku un cinka savienojumiem paredz nosacījumus, emisijas robežvērtības vai tiem ekvivalentus parametrus vai tehniskus pasākumus, lai, ņemot vērā attiecīgo iekārtu tehniskos parametrus, ģeogrāfisko atrašanās vietu un vietējos vides apstākļus, to ekspluatācija notiktu, ievērojot labākos pieejamos tehniskos paņēmienus (LPTP).

               4.

               Dalībvalstīm stingri jāuzrauga LPTP ieviešana attiecībā uz cinku un cinka savienojumiem un LPTP informācijas apmaiņas satvarā jāziņo Komisijai par visām svarīgākajām ar to saistītajām izstrādēm.

               5.

               Lai nodrošinātu to, ka netiek apdraudēta vide, attiecīgos gadījumos vietējās emisijas vidē jākontrolē saskaņā ar valsts noteikumiem.

         2.   IEDAĻA
   ADRESĀTI

               6.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 30. maijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Stavros DIMAS

      (1)  OV L 84, 5.4.1993., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (2)  OV L 231, 28.9.1995., 18. lpp.

      (3)  OV L 161, 29.6.1994., 3. lpp.

      (4)  OV C 155, 20.6.2008., 1. lpp.

      (5)  OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2008/32/EK (OV L 81, 20.3.2008., 60. lpp.).

      (6)  OV L 24, 29.1.2008., 8. lpp.