title: Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Vācijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2020. gada stabilitātes programmu 2020/C 282/05

text:
               26.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/27

      PADOMES IETEIKUMS
      (2020. gada 20. jūlijs)
      par Vācijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2020. gada stabilitātes programmu
      (2020/C 282/05)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2019. gada 17. decembrī pieņēma gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju, tādējādi uzsākot 2020. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Komisija 2019. gada 17. decembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Vācija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku.

                  (2)

                  2020. gada ziņojums par Vāciju tika publicēts 2020. gada 26. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Vācija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2019. gada 9. jūlijā (3) (“2019. gada valstij adresētie ieteikumi”), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Vācijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2020. gada 26. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Vācijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrēti – augstais tekošā konta pārpalikums atspoguļo pieticīgu investīciju līmeni attiecībā pret uzkrājumiem, un tam ir pārrobežu nozīme.

                  (3)

                  2020. gada 11. martā Pasaules Veselības organizācija Covid-19 uzliesmojumu oficiāli pasludināja par pasaules mēroga pandēmiju. Tā ir nopietna sabiedrības veselības ārkārtas situācija, kas skar iedzīvotājus, sabiedrību kopumā un ekonomiku. Tā pakļauj valstu veselības sistēmas smagai spriedzei, rada traucējumus globālajās piegādes ķēdēs, izraisa svārstīgumu finanšu tirgos, rada patērētāju pieprasījuma satricinājumus un negatīvi ietekmē dažādas nozares. Tā apdraud cilvēku darbvietas un ienākumus, kā arī uzņēmumu darbību. Tā ir izraisījusi ievērojamu ekonomikas satricinājumu, kam jau ir nopietnas sekas Savienībā. Komisija 2020. gada 13. martā pieņēma paziņojumu, kurā aicināja koordinēt rīcību, reaģējot uz krīzi ekonomikā, un iesaistīt visus dalībniekus valstu un Savienības līmenī.

                  (4)

                  Vairākas dalībvalstis ir izsludinājušas ārkārtas stāvokli vai ieviesušas ārkārtas pasākumus. Ārkārtas pasākumiem vajadzētu būt stingri samērīgiem, nepieciešamiem, ar ierobežotu ilgumu un saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Uz tiem būtu jāattiecina demokrātiskā pārraudzība un iespēja tos neatkarīgi pārskatīt tiesā.

                  (5)

                  2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu. Šī vispārējā izņēmuma klauzula, kas izklāstīta Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā, 6. panta 3. punktā, 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā un Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97 (4) 3. panta 5. punktā un 5. panta 2. punktā, atvieglo budžeta politikas koordināciju nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Komisija savā 2020. gada 20. marta paziņojumā pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 pandēmijas dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai, un aicināja Padomi apstiprināt šo secinājumu. Dalībvalstu finanšu ministri 2020. gada 23. martā piekrita Komisijas novērtējumam. Viņi bija vienisprātis, ka nopietnā ekonomikas lejupslīde prasa apņēmīgu, vērienīgu un koordinētu atbildi. Vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ar noteikumu, ka tas neapdraud fiskālo stabilitāti vidējā termiņā. Attiecībā uz korektīvo daļu Padome uz Komisijas ieteikuma pamata var arī nolemt pieņemt pārskatītu fiskālo trajektoriju. Vispārējā izņēmuma klauzula neaptur Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras. Tā ļauj dalībvalstīm atkāpties no budžeta prasībām, kas tiktu piemērotas parastā situācijā, un vienlaikus dod iespēju Komisijai un Padomei veikt vajadzīgos politikas koordinācijas pasākumus pakta ietvaros.

                  (6)

                  Ir jāturpina pasākumi, lai ierobežotu un kontrolētu Covid-19 pandēmijas izplatīšanos, stiprinātu valstu veselības sistēmu noturību, mazinātu pandēmijas sociālekonomiskās sekas, izmantojot atbalsta pasākumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām, un nodrošinātu pienācīgus veselības un drošības apstākļus darbavietās nolūkā atsākt saimniecisko darbību. Savienībai būtu pilnībā jāizmanto dažādie tās rīcībā esošie instrumenti, lai atbalstītu dalībvalstu centienus minētajās jomās. Vienlaikus dalībvalstīm un Savienībai būtu jāstrādā kopā, lai sagatavotu pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu atgriešanos pie mūsu sabiedrību un ekonomiku normālas darbības un ilgtspējīgas izaugsmes, citstarp integrējot zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi un mācoties no krīzes laikā gūtās pieredzes.

                  (7)

                  Covid-19 krīze ir apliecinājusi, ka iekšējais tirgus ir pietiekami elastīgs, lai spētu pielāgoties ārkārtas situācijām. Tomēr, lai nodrošinātu ātru un vienmērīgu pāreju uz ekonomikas atveseļošanas posmu, preču un pakalpojumu brīvu apriti un darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, būtu jāatceļ tie ārkārtas pasākumi, kas kavē iekšējā tirgus normālu darbību, tiklīdz tie vairs nav nepieciešami. Pašreizējā krīze rāda, ka veselības nozarē ir vajadzīgi krīžgatavības plāni. Starp svarīgākajiem elementiem plašāku krīžgatavības plānu izstrādē ir minamas uzlabotas iepirkuma stratēģijas, diversificētas piegādes ķēdes un būtiskāko materiālu stratēģiskās rezerves.

                  (8)

                  Savienības likumdevējs ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulām (ES) 2020/460 (5) un (ES) 2020/558 (6) jau ir grozījis attiecīgos tiesiskos regulējumus, lai dalībvalstīm ļautu mobilizēt visus neizmantotos līdzekļus no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem nolūkā novērst Covid-19 pandēmijas ārkārtējās sekas. Minētie grozījumi nodrošinās papildu elastīgumu, kā arī vienkāršotas un racionalizētas procedūras. Lai mazinātu spiedienu uz naudas plūsmu, dalībvalstis 2020.–2021. grāmatvedības gadā var arī izmantot 100 % līdzfinansējuma likmi no Savienības budžeta. Vācija tiek mudināta pilnībā izmantot šīs iespējas, lai palīdzētu visvairāk skartajām personām un nozarēm.

                  (9)

                  Paredzams, ka Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās sekas atšķirīgu specializācijas modeļu dēļ dažādās nozarēs un reģionos izpaudīsies nevienmērīgi. Tas rada risku, ka Vācijā palielināsies nevienlīdzība. To papildina risks, ka uz laiku izirs konverģences process starp dalībvalstīm, tāpēc pašreizējā situācijā ir vajadzīga mērķtiecīga politiska atbildes reakcija.

                  (10)

                  Vācija savu 2020. gada valsts reformu programmu iesniedza 2020. gada 20. aprīlī un 2020. gada stabilitātes programmu – 2020. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (11)

                  Uz Vāciju šobrīd attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un noteikums par parādu.

                  (12)

                  Valdība savā 2020. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies no pārpalikuma 1,4 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā uz deficītu 7¼ % apmērā no IKP 2020. gadā. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā bija samazinājusies līdz 59,8 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu ir paredzams, ka 2020. gadā tā palielināsies līdz 75¼ %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.

                  (13)

                  Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – un atbilstoši saskaņotai Savienības mēroga pieejai –, Vācija ir laikus noteikusi budžeta pasākumus, lai palielinātu savas veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un nozarēm. Saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu minētie budžeta pasākumi 2020. gadā sasniedz 7,2 % no IKP. Minētie pasākumi ietver likviditātes atbalstu uzņēmumiem, mērķorientētu palīdzību maziem uzņēmumiem un pašnodarbinātām personām, kuru sniedz dotāciju un aizdevumu veidā, kā arī vieglāku piekļuvi saīsināta darblaika režīmam nolūkā nepieļaut darbinieku atlaišanu. Turklāt Vācija ir paziņojusi par pasākumiem, kas palīdzēs nodrošināt likviditātes atbalstu uzņēmumiem, neradot tiešu ietekmi uz budžetu, un saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmas prognozi tie sasniegs 24,9 % no IKP. Minētie pasākumi ietver aizdevumu garantijas, ko galvenokārt sniedz valstij piederošā attīstības banka KfW, kā arī jaunais Ekonomikas stabilizācijas fonds, kurš izveidots, lai reaģētu uz Covid-19 pandēmiju. Pretstatā 2020. gada stabilitātes programmai Komisijas aplēsēs nodokļu atlikšana un budžeta kompensācijas par mazākiem nodokļu ieņēmumiem, kuru iemesls ir ekonomikas lejupslīde, netiek uzskatītas par diskrecionāriem pasākumiem, kas ietekmē budžetu. Kopumā Vācijas veiktie pasākumi atbilst pamatnostādnēm, kas sniegtas Komisijas 2020. gada 13. marta paziņojumā. Minēto ārkārtas pasākumu un fiskālo atbalsta pasākumu pilnīga īstenošana, kam sekotu fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kad to ļaus ekonomikas apstākļi, palīdzēs saglabāt fiskālo stabilitāti vidējā termiņā.

                  (14)

                  Pamatojoties uz Komisijas 2020. gada pavasara prognozi ar nemainīgas politikas pieņēmumu, Vācijas vispārējās valdības budžeta bilance tiek prognozēta –7,0 % apmērā no IKP 2020. gadā un –1,5 % apmērā no IKP 2021. gadā. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP sasniegs 75,6 % 2020. gadā un 71,8 % 2021. gadā.

                  (15)

                  Komisija 2020. gada 20. maijā nāca klajā ar ziņojumu, kas sagatavots saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, jo Vācija 2020. gadā plāno pārkāpt deficīta robežvērtību, kas ir 3 % no IKP. Kopumā Komisijas analīze liecina, ka Līgumā un Regulā (EK) Nr. 1467/97 noteiktais deficīta kritērijs nav izpildīts.

                  (16)

                  Pirmā infekcija Vācijā tika reģistrēta 2020. gada 27. janvārī, savukārt 2020. gada martā Covid-19 inficēšanās gadījumu skaits sāka eksponenciāli palielināties. Vācijas iestādes uz to reaģēja ar ierobežošanas pasākumiem, kuru mērķis ir ierobežot vīrusa izplatīšanos, piemēram, slēdzot visus nebūtiskos veikalus, restorānus, izklaides un kultūras iestādes, sporta objektus, skolas un augstskolas. Tika aizliegtas visas publiskas pulcēšanās, kurās piedalās vairāk nekā divas personas, un cilvēki tika aicināti līdz minimumam samazināt visus sociālos kontaktus. Ražošana pati par sevi nav tikusi pakļauta ierobežošanas pasākumiem. Tomēr ārējās tirdzniecības traucējumu un samazināta pieprasījuma dēļ lielākās rūpnīcas tika slēgtas uz vairākām nedēļām. Ekonomikas perspektīvas ievērojami pasliktinājās, proti, Komisijas 2020. gada pavasara prognozē norādīts, ka 2020. gadā IKP samazināsies par 6,5 %. Pat ja saīsināta darbalaika režīma (Kurzarbeit) plašāka izmantošana palīdz uzņēmumiem paturēt savus darbiniekus, tomēr šķiet, ka bezdarba līmeņa pieaugums ir neizbēgams. Saskaņā ar Komisijas 2020. gada pavasara prognozi paredzams, ka bezdarbs 2020. gadā pieaugs līdz 4 %, bet 2021. gadā mazināsies – līdz 3,5 %.

                  (17)

                  Lai mīkstinātu ekonomikas lejupslīdes sekas, Vācijas valdība ir strauji reaģējusi un pieņēmusi tālejošus pasākumus. Maziem uzņēmumiem, pašnodarbinātajiem un ārštata darbiniekiem tiek piedāvāta tūlītēja palīdzība (tiešās dotācijas) līdz 50 miljardu euro apmērā. Ar jaunizveidotā Ekonomikas stabilizācijas fonda un valsts attīstības bankas KfW starpniecību valdība ir palielinājusi dažāda lieluma uzņēmumiem paredzētu aizdevumu apmēru un paplašinājusi piekļuvi tiem, sedzot līdz 80–90 % no aizdevējbankas kredītriska (dažos īpašos gadījumos pat līdz 100 %). Ekonomikas stabilizācijas fonds var arī atbalstīt lielus uzņēmumus, uz laiku nodrošinot papildu pašu kapitālu. Lai palielinātu uzņēmumu likviditāti, ir pieņemti pielāgojumi attiecībā uz nodokļu atlikšanu, priekšapmaksu un soda naudām. Lai nepieļautu tehniskas maksātnespējas procedūras, ir grozīti noteikumi par maksātnespēju. Atsevišķās federālās zemes (Länder) papildina federālajā līmenī pieņemtos pasākumus ar savām atbalsta programmām. Izstrādājot un īstenojot minētos pasākumus, ir jāņem vērā banku sektora noturība. Covid-19 krīze, visticamāk, vēl vairāk pastiprinās spiedienu uz Vācijas banku nozares jau tā zemo rentabilitāti. Tādējādi šķiet, ka Vācijas bankām ir nepieciešams vēl vairāk samazināt izmaksas, lai uzlabotu rentabilitāti un atbrīvotu līdzekļus, kas vajadzīgi investīcijām informācijas tehnoloģijās un dabiskai kapitāla radīšanai. Šajā sakarā palīdzētu arī turpmāka konsolidācija.

                  (18)

                  Pēc tam, kad gada sākumā situācija darba tirgū bija labi attīstījusies, Covid-19 pandēmijas un ar to saistīto pārvietošanās ierobežojumu rezultātā tā pasliktinājās. Lai mīkstinātu krīzes ietekmi gan nodarbinātības, gan sociālajā jomā, valdība ir sniegusi būtisku atbalstu, izmantojot saīsināta darbalaika režīma (Kurzarbeit) shēmu. Valdība atviegloja nosacījumus par piekļuvi shēmai, ar atpakaļejošu spēku paplašināja shēmas tvērumu, attiecinot to arī uz pagaidu darba aģentūru darbiniekiem, un paaugstināja kompensācijas līmeni. Šie pasākumi palīdz saglabāt darbvietas un aizsargāt mājsaimniecību ienākumus. Darba devēji saņem finansiālus atvieglojumus, jo par nenostrādāto darba laiku viņiem nav jāmaksā sociālā nodrošinājuma iemaksas. Atvieglojot piekļuvi ienākumu minimuma atbalstam (uz Vācijas Sociālā kodeksa (Sozialgesetzbuch/SGB) II sējuma pamata), tiek nodrošināta aizsardzība pret ienākumu zudumu. Arī ģimenes ar zemiem ienākumiem tiek atbalstītas, atvieglojot tām piekļuvi bērnu pabalstiem. Turklāt īrnieki, kuri zaudējuši ienākumus, uz laiku ir aizsargāti pret izlikšanu no mājokļa. Kaut arī Vācijas sniegums attiecībā uz sociālo rezultātu pārskata rādītājiem, kas ir Eiropas sociālo tiesību pīlāra pamatā, ir labs, tomēr, ja netiks novērstas nepilnības tvērumā, pašreizējās krīzes apstākļos šīs nepilnības var samazināt neaizsargāto grupu ienākumus.

                  (19)

                  Novēršot veselības jomā izraisītās sekas, Vācijai par labu nāca tās vispārējā veselības aprūpes sistēma, kuras ietvaros ir nodrošināta piekļuve kvalitatīvai aprūpei, un Vācijai izdevās strauji palielināt savu testēšanas un intensīvās aprūpes spēju. Tomēr pašreizējā Covid-19 krīze apliecina to, ka pastāvīgi jāpastiprina veselības aprūpes sistēmas noturība. Medmāsu pieejamība un medmāsu profesijas pievilcība vēl aizvien ir problēma. Neraugoties uz to, ka uz vienu iedzīvotāju ir nodarbināts salīdzinoši liels medmāsu skaits, tomēr slimnīcas arvien biežāk ziņo par neaizpildītām vakancēm medmāsu profesijā. Ar digitāliem rīkiem varētu arī uzlabot un sekmēt koordināciju starp veselības aprūpes sniedzējiem primārajā un stacionārajā aprūpē, kā arī starp veselības aprūpi un sociālo aprūpi. Paātrinātā tempā tiek izvērsta e-veselības infrastruktūra, tomēr veselības un aprūpes pakalpojumu un e-recepšu izmantošana tiešsaistē, kā arī medicīnisko datu apmaiņa tiešsaistē vēl aizvien krietni atpaliek no Savienības vidējā rādītāja. Jauns likums, kas pieņemts 2020. gada martā, palīdz mazināt negatīvās ekonomiskās sekas, ar kurām Covid-19 rezultātā galvenokārt saskaras slimnīcas un privātprakses ārsti. Tomēr būs jānodrošina veselības aprūpes iestāžu ilgtermiņa finansējums, lai saglabātu aprūpi visās jomās, jo neobligāto operāciju un terapijas pasākumu atlikšana kaitē veselības nozarē strādājošo iestāžu finanšu ieņēmumiem un pieejamie resursi tiek izmantoti prioritāro testu un iekārtu iegādei. Tā kā Vācijai ir spēcīga pētnieciskā bāze, tā var iesaistīties specifiskos pētniecības un inovācijas pasākumos, lai reaģētu uz Covid-19 krīzi, tostarp izstrādātu vakcīnas un terapijas līdzekļus un izveidotu pētniecības tīklu nolūkā apvienot un pastiprināt pētnieciskās darbības, kas tiek veiktas Vācijas medicīnas augstskolās, un atbalstīt Epidēmijgatavības inovāciju koalīciju.

                  (20)

                  Lai veicinātu ekonomikas atveseļošanu, būs svarīgi pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un veicināt privātās investīcijas. Publiskās un privātās investīcijas 2019. gadā ievērojami pieauga, taču atpalika no vajadzīgo investīciju apjoma. Publiskās investīcijas nesasniedz aizvietojuma rādītāju pašvaldību līmenī, kur neveikto investīciju apjoms ir samazinājies, bet vēl aizvien ir liels (4,0 % no IKP), un šīs investīcijas joprojām kavē jaudas un plānošanas ierobežojumi. Jau plānotās investīcijas zaļajās tehnoloģijās un enerģētikas jomā var tikt veiktas agrāk, piemēram, ēku renovācijas un atjaunojamo energoresursu projektos. Neraugoties uz nesenajām iniciatīvām, problēmas joprojām rada īstermiņa un vidējā termiņa dekarbonizācijas mērķu sasniegšana, kā arī klimatneitralitātes mērķa sasniegšana līdz 2050. gadam. Tas pats attiecas arī uz vides aizsardzības un energoefektivitātes mērķiem, jo cenu stimuli (it īpaši laikā, kad pašreizējās Covid-19 krīzes dēļ naftas cenas ir zemas) attur no klimatam un videi draudzīgas rīcības. Lai Vācija varētu pāriet uz klimatneitrālu ekonomiku, ilgtermiņā būs vajadzīgas ievērojamas privātās un publiskās investīcijas, tostarp atjaunojamos energoresursos, elektroenerģijas infrastruktūrā, energoefektivitātē, aprites ekonomikā un ilgtspējīgā transportā. Turklāt Vācijas Federālais revīzijas birojs (Bundesrechnungshof) kritizēja to pasākumu izmaksu lietderību, kuri saistīti ar pāreju uz zaļo enerģiju. Ir vajadzīgi lielāki centieni un ilgtspējīgas investīcijas enerģētikas tīklos, lai gūtu labumu no pilnībā integrētas, ilgtspējīgas energosistēmas ar konsekventiem cenu signāliem. Tīru mobilitāti var veicināt, īstenojot atbilstošus regulatīvos pasākumus un veicot lielākas un straujākas investīcijas ilgtspējīgā transporta infrastruktūrā un tīras mobilitātes risinājumos. Papildu investīcijas pētniecībā un izstrādē ir ļoti svarīgas, lai veicinātu atveseļošanu virzībā uz ilgtspējīgāku un konkurētspējīgāku ekonomiku. Izdevumi izglītības un pētniecības jomā mazliet palielinājās no 9,2 % no IKP 2017. gadā līdz 9,31 % no IKP 2018. gadā, nesasniedzot iepriekšējo valsts izvirzīto mērķi, proti, 10 % no IKP. Privātās investīcijas pētniecībā un izstrādē arvien vairāk bija koncentrētas uz lieliem uzņēmumiem. Neraugoties uz veiktajiem politikas pasākumiem, mājokļu piedāvājums joprojām bija krietni mazāks par periodā no 2017.–2021. gadam noteikto mērķi, proti, 375 000 jaunu dzīvokļu būvniecība gadā. Politika, kas veicina investīcijas jaunos mājokļos, novērstu šo nelīdzsvarotību un uzlabotu mājokļu pieejamību. Laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam paredzēto līdzekļu plānošana Taisnīgas pārkārtošanās fondam, kas aplūkots Komisijas priekšlikumā, varētu palīdzēt Vācijai risināt dažas no problēmām, ko rada pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, jo īpaši teritorijās, kas ietvertas 2020. gada ziņojuma par valsti D pielikumā. Tas ļautu Vācijai optimāli izmantot minēto fondu.

                  (21)

                  Mobilitātes ierobežošanas gadījumā izšķiroša nozīme ir modernai digitālai infrastruktūrai un digitālajiem pakalpojumiem. Investīcijas digitālajā infrastruktūrā un sabiedriskajos pakalpojumos var atbalstīt ekonomikas atveseļošanu un palīdzēt samazināt Vācijas – vēl aizvien ievērojamo – atpalicību no citām valstīm ļoti augstas veiktspējas tīklu pārklājuma ziņā. Minētais pārklājums Vācijā 2019. gadā bija 32,7 % salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju, proti, 44 %, savukārt FTTP (fibre to the premises – optiskās šķiedras kabeļu nodrošināšana līdz telpām) pārklājums bija 10,5 %, kas ir krietni mazāk par Savienības vidējo rādītāju (33,5 %). Covid-19 krīze izgaismoja to, cik svarīgi ir savienoti digitālie pakalpojumi. Savienojamības nepilnības var būt viens no galvenajiem faktoriem, kas kavē investīcijas digitalizācijā, it īpaši mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) gadījumā, kuri vēl aizvien lēni ievieš digitālās tehnoloģijas. Salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm Vācija joprojām uzrāda zemu sniegumu digitālo publisko pakalpojumu jomā, neraugoties uz to, ka ir panākti uzlabojumi šādu pakalpojumu sniegšanā uzņēmumiem. Tomēr tiešsaistes mijiedarbības līmenis starp valsts iestādēm un sabiedrību kopumā ir ļoti zems. Likuma par tiešsaistes piekļuvi (Onlinezugangsgesetz) īstenošana norit lēni, un būs grūti sasniegt nosprausto mērķi, proti, līdz 2022. gada beigām digitalizēt visus 575 pakalpojumus. Šis likums būtu jāīsteno visām iesaistītajām publiskajām struktūrām (federālajām, federālo zemju un vietējām iestādēm), lai panāktu būtiskākus uzlabojumus digitālajā valsts pārvaldē.

                  (22)

                  Svarīgi ir nodrošināt, ka atbalsta pasākumu un turpmāko darbību īstenošanas nolūkā regulatīvais un administratīvais slogs arī nākotnē ir neliels. Pēc iespējas samazinot administratīvo slogu attiecībā uz piekļuvi atbalsta pasākumiem, būtu jānodrošina, ka nelieli uzņēmumi saņem tādu pašu atbalstu no starpniekiem kā lielākie uzņēmumi. Cita veida administratīvā sloga samazināšana plašākā mērogā, t. i., papildus minētajiem atbalsta pasākumiem (piemēram, piemērojot elastīgumu nebūtisku birokrātisku procedūru gadījumā), var sniegt papildu atvieglojumus MVU.

                  (23)

                  Jau pirms Covid-19 krīzes izcelšanās tehnoloģiskais progress bija pārveidojis darba tirgu, proti, bija vajadzīgs lielāks finansējums izglītībai un apmācībai, tostarp pārkvalifikācijai un prasmju pilnveidei, kā arī digitālo prasmju uzlabošanai. Covid-19 krīzes rezultātā šī nepieciešamība ir kļuvusi vēl aktuālāka, it īpaši to darba ņēmēju gadījumā, kuri nodarbināti nozarēs, ko, iespējams, ilgāku laiku ietekmēs sociālā distancēšanās, vai tādu darba ņēmēju gadījumā, kuri ir pakļauti riskam zaudēt darbu. Pēkšņa pāreja uz digitalizētāku sabiedrību un mājās organizētu izglītību var radīt īpašas grūtības neaizsargātiem skolēniem un studentiem, kuriem mājās nav piekļuve digitālajiem risinājumiem un atbalstam. Tas attiecas arī uz studentiem ar invaliditāti. Īpaša uzmanība jāvelta tam, lai nodrošinātu, ka visi skolēni un studenti apgūst mācību programmā noteiktās pamatprasmes un ka Covid-19 radīto traucējumu mēneši nerada nelabvēlīgu situāciju visam turpmākajam mūžam. Pastāv risks, ka palielināsies jau pastāvošā nevienlīdzība pamatprasmju ziņā, kura saistīta ar sociālekonomisko izcelsmi un to, ka personai ir migrantu izcelsme. Krīze ir izgaismojusi to, cik svarīgi ir turpināt attīstīt izglītības sistēmu, lai veicinātu gudru un iekļaujošu atveseļošanu un turpinātu virzību uz zaļo pārkārtošanos un digitālo pāreju.

                  (24)

                  Vācijai adresētie ieteikumi, kas izklāstīti šajā ieteikumā (“2020. gada valstij adresētie ieteikumi”), pievēršas Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās ietekmes novēršanai un ekonomikas atveseļošanas veicināšanai, taču 2019. gada valstij adresētie ieteikumi attiecās arī uz reformām, kuras ir būtiskas, lai risinātu strukturālās problēmas vidējā līdz ilgākā termiņā. 2019. gada valstij adresētie ieteikumi nav zaudējuši aktualitāti un arī turpmāk tiks pārraudzīti visā nākamā gada Eiropas pusgadā. Tas ietver 2019. gada valstij adresētos ieteikumus, kas skar ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku. Visi 2019. gada valstij adresētie ieteikumi būtu jāņem vērā kohēzijas politikas finansējuma stratēģiskajā plānošanā pēc 2020. gada, tostarp pašreizējās krīzes ietekmes mazināšanas pasākumos un izejas stratēģijās.

                  (25)

                  Eiropas pusgads nodrošina satvaru pastāvīgai ekonomikas un nodarbinātības politikas koordinēšanai Savienībā un tādējādi var veicināt ekonomikas ilgtspēju. Dalībvalstis savās 2020. gada valsts reformu programmās ir izvērtējušas progresu, kas gūts ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) īstenošanā. Nodrošinot 2020. gada valstij adresēto ieteikumu pilnīgu īstenošanu, Vācija sekmēs progresu IAM sasniegšanā un dos ieguldījumu kopīgos pūliņos nodrošināt konkurētspējīgu ilgtspēju Savienībā.

                  (26)

                  Cieša ekonomiku koordinācija ekonomiskajā un monetārajā savienībā ir būtiska, lai panāktu strauju atveseļošanos no Covid-19 pandēmijas ekonomiskās ietekmes. Vācijai kā dalībvalstij, kuras valūta ir euro, būtu jānodrošina, ka tās politika turpina atbilst 2020. gada ieteikumiem eurozonai un tiek koordinēta ar politiku, ko īsteno pārējās dalībvalstis, kuru valūta ir euro, vienlaikus ņemot vērā Eurogrupas politiskās norādes.

                  (27)

                  Komisija 2020. gada Eiropas pusgada kontekstā ir veikusi Vācijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2020. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2020. gada stabilitātes programmu, 2020. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti valstij adresētie ieteikumi, kas Vācijai adresēti iepriekšējos gados. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Vācijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (28)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2020. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

                  (29)

                  Padome ir izskatījusi 2020. gada valsts reformu programmu un 2020. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. 2020. gada valstij adresētajos ieteikumos ir ņemts vērā, ka Covid-19 pandēmijas apkarošana un ekonomikas atveseļošanas veicināšana ir pirmais nepieciešamais solis, kas ļaus koriģēt nelīdzsvarotību. 2020. gada valstij adresētie ieteikumi, kuri ir tieši vērsti uz makroekonomisko nelīdzsvarotību, ko Komisija konstatējusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti turpmāk minētajā 2. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Vācijai 2020. un 2021. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Ievērojot Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret Covid-19 pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku ar mērķi panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda ilgtspēju, vienlaikus veicinot investīcijas. Mobilizēt pienācīgus resursus un stiprināt veselības sistēmas noturību, tostarp izvēršot e-veselības pakalpojumus.

                  2.

                  Pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un rosināt privātās investīcijas, lai sekmētu ekonomikas atveseļošanu. Koncentrēt investīcijas uz zaļo pārkārtošanos un digitālo pāreju, jo īpaši uz ilgtspējīgu transportu, tīrām, efektīvām un integrētām energosistēmām, digitālo infrastruktūru un prasmēm, mājokļiem, izglītību, kā arī pētniecību un inovāciju. Uzlabot digitālos publiskos pakalpojumus visos līmeņos un veicināt digitalizāciju MVU. Samazināt normatīvo un administratīvo slogu uzņēmumiem.

         Briselē, 2020. gada 20. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            J. KLOECKNER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 301, 5.9.2019., 24. lpp.

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 (1997. gada 7. jūlijs) par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu (OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/460 (2020. gada 30. marts), ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013 un (ES) Nr. 508/2014 attiecībā uz īpašiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai piesaistītu investīcijas dalībvalstu veselības aprūpes sistēmās un citos to ekonomikas sektoros, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu) (OV L 99, 31.3.2020., 5. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/558 (2020. gada 23. aprīlis), ar ko Regulas (ES) Nr. 1301/2013 un (ES) Nr. 1303/2013 groza attiecībā uz īpašiem pasākumiem, lai nodrošinātu ārkārtas elastību Eiropas strukturālo un investīciju fondu izmantošanā, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (OV L 130, 24.4.2020., 1. lpp.).

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Igaunijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas 2020. gada stabilitātes programmu 2020/C 282/06

text:
               26.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/33

      PADOMES IETEIKUMS
      (2020. gada 20. jūlijs)
      par Igaunijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas 2020. gada stabilitātes programmu
      (2020/C 282/06)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2019. gada 17. decembrī pieņēma gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju, tādējādi uzsākot 2020. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Komisija 2019. gada 17. decembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Igaunija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku.

                  (2)

                  2020. gada ziņojums par Igauniju tika publicēts 2020. gada 26. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Igaunija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2019. gada 9. jūlijā (3) (“2019. gada valstij adresētie ieteikumi”), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Igaunijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (3)

                  2020. gada 11. martā Pasaules Veselības organizācija Covid-19 uzliesmojumu oficiāli pasludināja par pasaules mēroga pandēmiju. Tā ir nopietna sabiedrības veselības ārkārtas situācija, kas skar iedzīvotājus, sabiedrību kopumā un ekonomiku. Tā pakļauj valstu veselības sistēmas smagai spriedzei, rada traucējumus globālajās piegādes ķēdēs, izraisa svārstīgumu finanšu tirgos, rada patērētāju pieprasījuma satricinājumus un negatīvi ietekmē dažādas nozares. Tā apdraud cilvēku darbvietas un ienākumus, kā arī uzņēmumu darbību. Tā ir izraisījusi ievērojamu ekonomikas satricinājumu, kam jau ir nopietnas sekas Savienībā. Komisija 2020. gada 13. martā pieņēma paziņojumu, kurā aicināja koordinēt rīcību, reaģējot uz krīzi ekonomikā, un iesaistīt visus dalībniekus valstu un Savienības līmenī.

                  (4)

                  Vairākas dalībvalstis ir izsludinājušas ārkārtas stāvokli vai ieviesušas ārkārtas pasākumus. Ārkārtas pasākumiem vajadzētu būt stingri samērīgiem, nepieciešamiem, ar ierobežotu ilgumu un saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Uz tiem būtu jāattiecina demokrātiskā pārraudzība un iespēja tos neatkarīgi pārskatīt tiesā.

                  (5)

                  2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu. Šī vispārējā izņēmuma klauzula, kas izklāstīta Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā, 6. panta 3. punktā, 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā un Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97 (4) 3. panta 5. punktā un 5. panta 2. punktā, atvieglo budžeta politikas koordināciju nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Komisija savā 2020. gada 20. marta paziņojumā pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 pandēmijas dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai, un aicināja Padomi apstiprināt šo secinājumu. Dalībvalstu finanšu ministri 2020. gada 23. martā piekrita Komisijas novērtējumam. Viņi bija vienisprātis, ka nopietnā ekonomikas lejupslīde prasa apņēmīgu, vērienīgu un koordinētu atbildi. Vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ar noteikumu, ka tas neapdraud fiskālo stabilitāti vidējā termiņā. Attiecībā uz korektīvo daļu Padome uz Komisijas ieteikuma pamata var arī nolemt pieņemt pārskatītu fiskālo trajektoriju. Vispārējā izņēmuma klauzula neaptur Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras. Tā ļauj dalībvalstīm atkāpties no budžeta prasībām, kas tiktu piemērotas parastā situācijā, un vienlaikus dod iespēju Komisijai un Padomei veikt vajadzīgos politikas koordinācijas pasākumus pakta ietvaros.

                  (6)

                  Ir jāturpina pasākumi, lai ierobežotu un kontrolētu Covid-19 pandēmijas izplatīšanos, stiprinātu valstu veselības sistēmu noturību, mazinātu pandēmijas sociālekonomiskās sekas, izmantojot atbalsta pasākumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām, un nodrošinātu pienācīgus veselības un drošības apstākļus darbavietās nolūkā atsākt saimniecisko darbību. Savienībai būtu pilnībā jāizmanto dažādie tās rīcībā esošie instrumenti, lai atbalstītu dalībvalstu centienus minētajās jomās. Vienlaikus dalībvalstīm un Savienībai būtu jāstrādā kopā, lai sagatavotu pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu atgriešanos pie mūsu sabiedrību un ekonomiku normālas darbības un ilgtspējīgas izaugsmes, citstarp integrējot zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi un mācoties no krīzes laikā gūtās pieredzes.

                  (7)

                  Covid-19 krīze ir apliecinājusi, ka iekšējais tirgus ir pietiekami elastīgs, lai spētu pielāgoties ārkārtas situācijām. Tomēr, lai nodrošinātu ātru un vienmērīgu pāreju uz ekonomikas atveseļošanas posmu, preču un pakalpojumu brīvu apriti un darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, būtu jāatceļ tie ārkārtas pasākumi, kas kavē iekšējā tirgus normālu darbību, tiklīdz tie vairs nav nepieciešami. Pašreizējā krīze rāda, ka veselības nozarē ir vajadzīgi krīžgatavības plāni. Starp svarīgākajiem elementiem plašāku krīžgatavības plānu izstrādē ir minamas uzlabotas iepirkuma stratēģijas, diversificētas piegādes ķēdes un būtiskāko materiālu stratēģiskās rezerves.

                  (8)

                  Savienības likumdevējs ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulām (ES) 2020/460 (5) un (ES) 2020/558 (6) jau ir grozījis attiecīgos tiesiskos regulējumus, lai dalībvalstīm ļautu mobilizēt visus neizmantotos līdzekļus no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem nolūkā novērst Covid-19 pandēmijas ārkārtējās sekas. Minētie grozījumi nodrošinās papildu elastīgumu, kā arī vienkāršotas un racionalizētas procedūras. Lai mazinātu spiedienu uz naudas plūsmu, dalībvalstis 2020.–2021. grāmatvedības gadā var arī izmantot 100 % līdzfinansējuma likmi no Savienības budžeta. Igaunija tiek mudināta pilnībā izmantot šīs iespējas, lai palīdzētu visvairāk skartajām personām un nozarēm.

                  (9)

                  Paredzams, ka Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās sekas atšķirīgu specializācijas modeļu dēļ dažādās nozarēs un reģionos izpaudīsies nevienmērīgi. Tas rada risku, ka Igaunijā palielināsies nevienlīdzība. To papildina risks, ka uz laiku izirs konverģences process starp dalībvalstīm, tāpēc pašreizējā situācijā ir vajadzīga mērķtiecīga politiska atbildes reakcija.

                  (10)

                  Igaunija savu 2020. gada valsts reformu programmu iesniedza 2020. gada 30. aprīlī un 2020. gada stabilitātes programmu – 2020. gada 28. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (11)

                  Uz Igauniju šobrīd attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Saistībā ar valstij adresētajiem ieteikumiem, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (7), Padome ieteica Igaunijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālais pieaugums (8) nepārsniedz 4,1 % 2019. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP). Komisijas kopējais novērtējums apstiprina būtisku novirzi no ieteiktās korekcijas virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķi 2019. gadā. Tomēr, ņemot vērā vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu, nav jāveic papildu pasākumi saskaņā ar būtiskas novirzes procedūru.

                  (12)

                  Valdība savā 2020. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies, proti, deficīts palielināsies no 0,3 % IKP 2019. gadā līdz 10,1 % no IKP 2020. gadā. Paredzams, ka deficīts 2021. gadā samazināsies līdz 3,8 % no IKP. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā bija samazinājusies līdz 8,4 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu 2020. gadā tā palielināsies līdz 21,9 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.

                  (13)

                  Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – un atbilstoši saskaņotai Savienības mēroga pieejai –, Igaunija ir laikus noteikusi budžeta pasākumus, lai palielinātu savas veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un nozarēm. Saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu minētie budžeta pasākumi sasniedz 4,3 % no IKP. Šie pasākumi ietver veselības aprūpes pakalpojumu stiprināšanu, ārkārtas palīdzību grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, pagaidu algu subsīdijas un lielākas publiskās investīcijas. Turklāt Igaunija ir paziņojusi par pasākumiem, kuri palīdzēs nodrošināt likviditātes atbalstu uzņēmumiem, neradot tiešu ietekmi uz budžetu. Minētie pasākumi ietver aizdevumu garantijas un aizdevumus uzņēmumiem 8,7 % apmērā no IKP. Kopumā Igaunijas veiktie pasākumi atbilst pamatnostādnēm, kas sniegtas Komisijas 2020. gada 13. marta paziņojumā. Minēto ārkārtas pasākumu un fiskālo atbalsta pasākumu pilnīga īstenošana, kam sekotu fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kad to ļaus ekonomikas apstākļi, palīdzēs saglabāt fiskālo stabilitāti vidējā termiņā.

                  (14)

                  Pamatojoties uz Komisijas 2020. gada pavasara prognozi ar nemainīgas politikas pieņēmumu, Igaunijas vispārējās valdības budžeta bilance tiek prognozēta –8,3 % apmērā no IKP 2020. gadā un –3,4 % apmērā no IKP 2021. gadā. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2020. un 2021. gadā joprojām saglabāsies zem 60 %, 2021. gadā sasniedzot 22,6 % no IKP. Salīdzinājumā ar 2020. gada stabilitātes programmu Komisijas 2020. gada pavasara prognozē paredzēts mazāks valdības budžeta deficīts, kas skaidrojams ar makroekonomikas prognožu atšķirībām.

                  (15)

                  Komisija 2020. gada 20. maijā nāca klajā ar ziņojumu, kas sagatavots saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, jo Igaunija 2020. gadā plāno pārkāpt deficīta robežvērtību, kas ir 3 % no IKP. Kopumā Komisijas analīze liecina, ka Līgumā un Regulā (EK) Nr. 1467/97 noteiktais deficīta kritērijs nav izpildīts.

                  (16)

                  Igaunija ārkārtas stāvokli Covid-19 pandēmijas dēļ izsludināja 2020. gada 12. martā, un tas ilga līdz 2020. gada 17. maijam. Valdības tūlītējā reakcija bija vērsta uz to, lai novērstu vīrusa tālāku izplatīšanos un nodrošinātu pēc iespējas normālu Igaunijas ekonomikas darbību. Pandēmijas izplatības apstādināšanai paredzētie ierobežojumi smagi ietekmēja ekonomiku. Kopš ārkārtas stāvokļa izsludināšanas reģistrēto bezdarbnieku skaits ir pieaudzis par 35 %. Lielākais jaunreģistrēto bezdarbnieku skaits ir bijis mazumtirdzniecības un klientu apkalpošanas, būvniecības, ēdināšanas, izmitināšanas un pasākumu organizēšanas jomā. Paredzams, ka bezdarba līmenis 2020. gadā palielināsies līdz 9,2 %, bet 2021. gadā atkal mazināsies līdz 6,5 %. Igaunijas parlaments 2020. gada 15. aprīlī apstiprināja 2020. gada papildu budžetu. Tika ieviesti jauni pasākumi ar mērķi saglabāt darbvietas, novērst masveida atlaišanu un nodrošināt uzņēmumiem likviditāti. Budžetā ir paredzēts plašs pasākumu kopums, ieskaitot atbalstu veselības aprūpes nozarei un pašvaldībām, dažas investīciju programmas un vispārēju likviditātes atbalstu uzņēmumiem (piemēram, garantiju shēmas un nodokļu maksājumu atlikšanu). Mikrouzņēmumiem un tūrisma nozarei ir paredzēti daži specifiski pasākumi, tajā skaitā daži pasākumi, kas konkrēti orientēti uz vissmagāk skartajiem reģioniem. Ir ieviesti papildu pasākumi nodokļu jomā, piemēram, uz laiku samazināts dīzeļdegvielas, dabasgāzes un elektroenerģijas akcīzes nodoklis. Pasākumu kopumā ir paredzēts arī uz laiku apturēt valsts iemaksas otrā līmeņa pensiju shēmā.

                  (17)

                  Igaunija ir veikusi vērā ņemamus pasākumus, ar ko tiek iegrožota Covid-19 izplatīšanās un ietekme uz veselību. Tomēr Covid-19 pandēmijas uzliesmojums ir izgaismojis dažus strukturālus veselības sistēmas trūkumus, kas saistīti ar pieejamajiem ierobežotajiem finanšu resursiem un cilvēkresursiem. Veselības sistēmas noturību ir iedragājis veselības aprūpes darbinieku trūkums, nevienmērīga piekļuve primārajai aprūpei un kritiski svarīga medicīniskā aprīkojuma nepietiekama pieejamība. Igaunijai būs arī jātiek galā ar problēmu, ka ārkārtas situācijas dēļ uzkrājas gadījumi, kuros ārstēšana tiek atlikta vai nav pieejama. Turklāt jau pirms Covid-19 pandēmijas Igaunijas iedzīvotāju norādītās neapmierinātās vajadzības pēc medicīniskās aprūpes bija vienas no lielākajām Savienībā ilgā gaidīšanas laika dēļ gan uz primāro, gan specializēto aprūpi. Šie faktori un ar dzīvesveidu saistītie riski palīdz izskaidrot iedzīvotāju slikto veselības stāvokli. Veselības sistēmas pieejamības un noturības uzlabošana ir priekšnosacījums efektīvai reaģēšanai uz pandēmijas izplatīšanos un ar iedzīvotāju veselības stāvokli saistīto problēmu novēršanai.

                  (18)

                  Nepieciešamība uzlabot Igaunijas sociālās drošības tīkla piemērotību ir jau sena problēma. Jau pirms pašreizējās krīzes sociālie pabalsti Igaunijā tika vērtēti kā tādi, kas nabadzības līmeni mazina mazāk efektīvi nekā vidēji ES. Turklāt bezdarbnieka pabalstu sistēmas tvērumā ir trūkumi attiecībā uz personām, kuras strādā nestandarta darbu vai īsus periodus. Covid-19 pandēmijas negatīvā ietekme uz nodarbinātību un ienākumiem apvienojumā ar pienācīga seguma trūkumu varētu palielināt nabadzību, jo īpaši bezdarbnieku mājsaimniecībās. Igaunija ir ieviesusi saīsināta darbalaika shēmu ar speciālām subsīdijām skartajiem uzņēmumiem, lai tie saglabātu darbvietas. Šis pasākums ir paredzēts tikai uz diviem mēnešiem, ar ko krīzes ietekmes mazināšanai varētu nepietikt, jo grūtības var ieilgt un dažās ekonomikas nozarēs parādīties vēlāk. Covid-19 pandēmija ir saasinājusi grūtības cenu ziņā pieņemamu un pieejamu sociālo pakalpojumu sniegšanā, ieskaitot ilgtermiņa aprūpes pakalpojumus, jo īpaši vecāka gadagājuma cilvēkiem, cilvēkiem ar invaliditāti un personām ar maziem ienākumiem. Minētās problēmas novērst palīdzētu turēšanās pie plāna attīstīt integrētu sociālo un veselības pakalpojumu sniegšanu. Ir svarīgi nodrošināt sociālo partneru jēgpilnu un savlaicīgu iesaisti ierobežojumu atcelšanas un sekojošā atveseļošanas procesa formulēšanā un līdztekus stiprināt to spējas šajā jomā.

                  (19)

                  Covid-19 krīze ir skārusi Igaunijas uzņēmumus daudzās nozarēs, taču vissmagāk tā skārusi mazos un vidējos uzņēmumus (MVU). Negatīvo ietekmi uz saimniecisko darbību ir izraisījuši ne tikai ierobežojumi, bet arī pieprasījuma samazināšanās eksporta tirgos un globālo vērtības ķēžu pārrāvumi. Ietekmes mazināšanai ir paredzēti valdības noteiktie likviditātes atbalsta pasākumi, taču, lai tie spētu atbalstīt dzīvotspējīgos uzņēmumus visās skartajās nozarēs, noteicoša būs to ātra un efektīva īstenošana, turklāt līdztekus jāsaglabā banku nozares noturība. MVU naudas plūsmas uzlabošanā var palīdzēt arī nodokļu maksājumu atlikšana un kredītbrīvdienas. Turklāt ekonomikas atveseļošanas norise būs atkarīga no tā, cik trāpīgi būs investēts. Pašreizējā krīze ir izcēlusi digitālu un inovatīvu risinājumu nozīmību saimnieciskās darbības uzturēšanā. E-pārvalde ir darbojusies labi, taču MVU digitalizācijas turpināšana palielinātu to noturību un palīdzētu paātrināt atveseļošanu, radot produktivitātes pieaugumu vidējā termiņā. Pēdējos gados visa ekonomika ir arvien vairāk digitalizēta. Tomēr ražošanas nozarē informācijas un komunikācijas tehnoloģiju apguve līdz šim ir bijusi lēna. Lai gan Igaunijas vispārējais sniegums inovācijas jomā 2019. gadā uzlabojās, pētniecībā balstīto inovācijas spēju un darbības līmenis uzņēmējdarbībā joprojām ir zems. Pētniecībā balstītā inovācija un inovatīvu risinājumu ieviešana uzņēmumos varētu uzlabot valsts konkurētspēju un stimulēt ekonomikas izaugsmi. Lai palīdzētu uzņēmumiem atlabt no Covid-19 krīzes, būs svarīgi nodrošināt labu piekļuvi finansējumam, tostarp jaunuzņēmumu piekļuvi pašu kapitāla finansējumam.

                  (20)

                  Lai veicinātu ekonomikas atveseļošanu, būs svarīgi pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un veicināt privātās investīcijas, tostarp veicot attiecīgas reformas. Proti, kā atspoguļots Igaunijas Nacionālajā enerģētikas un klimata plānā, valsts ilgtspējīga izaugsme ir atkarīga no progresa virzībā uz dekarbonizāciju, ko paredzēts panākt, mazinot enerģētikas, transporta un būvniecības nozares oglekļietilpīgumu, pārstrukturējot degslānekļa rūpniecību un uzlabojot resursu produktivitāti, tostarp, ieviešot aprites ekonomikas darījumdarbības modeļus. Igaunijas resursu produktivitāte ir viena no mazākajām Savienībā, savukārt energopatēriņa līmenis pārsniedz ES vidējo rādītāju. Visaptveroša aprites ekonomikas stratēģija, kas papildinātu Nacionālo enerģētikas un klimata plānu, varētu palīdzēt pārejā uz dekarbonizāciju, samazināt degslānekļa rūpniecības negatīvo ietekmi uz vidi un stimulēt ekonomiku. Igaunija ir perifēra valsts ar mazu iedzīvotāju blīvumu, tāpēc tās saimnieciskajai darbībai un eksportam ļoti būtiska ir labi funkcionējoša un savstarpēji savienota transporta sistēma. Igaunijas transporta infrastruktūrai ir daži trūkumi savienojamības un ilgtspējas ziņā. Dzelzceļa transports un intermodālais transports joprojām ir nepietiekami attīstīti. Autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējos gados ir palielinājušās, un atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojums transporta nozarē atpaliek no valsts mērķrādītājiem. Rail Baltica projekts un energotīklu starpsavienojumu projekti Igaunijai ir būtiskas investīciju prioritātes nolūkā uzlabot tās apgādes drošumu un palielināt integrāciju iekšējā tirgū. Lai panāktu ilgtspējīgu ekonomikas atveseļošanu un samazinātu reģionālās atšķirības, ir būtiski sekmēt investīciju projektus, kuros ņemti vērā vidiskie un klimata apsvērumi. 2021.–2027. gadam paredzēto līdzekļu plānošana Taisnīgas pārkārtošanās fondam, kas aplūkots Komisijas priekšlikumā, varētu palīdzēt Igaunijai risināt dažas no problēmām, ko rada pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, jo īpaši teritorijās, kas ietvertas 2020. gada ziņojuma par valsti D pielikumā. Tas ļautu Igaunijai optimāli izmantot minēto fondu.

                  (21)

                  Igaunijas banku nozare kopumā ir stabila, taču joprojām pastāv riski saistībā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju. Ir veikti pasākumi nolūkā ierobežot pakļautību riskiem, mazāk pieņemot nerezidentu noguldījumus, taču valsts risku izvērtējumā nav ietverti citi iespējami riskantie produkti, piemēram, turētājbankas pakalpojumi nerezidentiem. Attiecīgi atjauninot valsts risku izvērtējumu, tiktu nodrošināts, ka riski ir pienācīgi apzināti, un tiktu pavērta iespēja īstenot nepieciešamos riska mazināšanas pasākumus. Lai gan uzraudzības ietvaros ir veikti pasākumi pret noteikumiem neatbilstīgām bankām un maksājumu iestādēm, uzraudzības un izpildes panākšanas efektivitāti vēl varētu uzlabot. Konkrēti, vēl nav pieņemti tiesību akti par preventīvā satvara stiprināšanu, konfiskāciju un administratīvo sodu palielināšanu. Izmeklēšana noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas lietās rit gausi. Vēl nav pietiekami nostiprinātas Igaunijas Finanšu uzraudzības iestādes spējas un vēl nav pilnībā īstenota uz riskiem balstītā uzraudzības pieeja, jo īpaši attiecībā uz tematiskajām pārbaudēm uz vietas. Informācijas apmaiņa starp finanšu ziņu vākšanas vienību un tiesībaizsardzības iestādēm nav pietiekami proaktīva.

                  (22)

                  Igaunijai adresētie ieteikumi, kas izklāstīti šajā ieteikumā (“2020. gada valstij adresētie ieteikumi”), pievēršas Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās ietekmes novēršanai un ekonomikas atveseļošanas veicināšanai, taču 2019. gada valstij adresētie ieteikumi attiecās arī uz reformām, kuras ir būtiskas, lai risinātu strukturālās problēmas vidējā termiņā līdz ilgtermiņā. 2019. gada valstij adresētie ieteikumi nav zaudējuši aktualitāti un arī turpmāk tiks pārraudzīti visā nākamā gada Eiropas pusgadā. Tas ietver 2019. gada valstij adresētos ieteikumus, kas skar ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku. Visi 2019. gada valstij adresētie ieteikumi būtu jāņem vērā kohēzijas politikas finansējuma stratēģiskajā plānošanā pēc 2020. gada, tostarp pašreizējās krīzes ietekmes mazināšanas pasākumos un izejas stratēģijās.

                  (23)

                  Eiropas pusgads nodrošina satvaru pastāvīgai ekonomikas un nodarbinātības politikas koordinēšanai Savienībā un tādējādi var veicināt ekonomikas ilgtspēju. Dalībvalstis savās 2020. gada valsts reformu programmās ir izvērtējušas progresu, kas gūts ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) īstenošanā. Nodrošinot 2020. gada valstij adresēto ieteikumu pilnīgu īstenošanu, Igaunija sekmēs progresu IAM sasniegšanā un dos ieguldījumu kopīgos pūliņos nodrošināt konkurētspējīgu ilgtspēju Savienībā.

                  (24)

                  Cieša ekonomiku koordinācija ekonomiskajā un monetārajā savienībā ir būtiska, lai panāktu strauju atveseļošanos no Covid-19 pandēmijas ekonomiskās ietekmes. Igaunijai kā dalībvalstij, kuras valūta ir euro, būtu jānodrošina, ka tās politika turpina atbilst 2020. gada ieteikumiem eurozonai un tiek koordinēta ar politiku, ko īsteno pārējās dalībvalstis, kuru valūta ir euro, vienlaikus ņemot vērā Eurogrupas politiskās norādes.

                  (25)

                  Komisija 2020. gada Eiropas pusgada kontekstā ir veikusi Igaunijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2020. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2020. gada stabilitātes programmu, 2020. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti valstij adresētie ieteikumi, kas Igaunijai adresēti iepriekšējos gados. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Igaunijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (26)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2020. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (9) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Igaunijai 2020. un 2021. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Ievērojot Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret Covid-19 pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku ar mērķi panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda ilgtspēju, vienlaikus veicinot investīcijas. Uzlabot veselības sistēmas piekļūstamību un noturību, tostarp, novēršot veselības aprūpes darbinieku trūkumu, stiprinot primāro aprūpi un nodrošinot apgādi ar kritiski svarīgu medicīnisko aprīkojumu.

                  2.

                  Stiprināt sociālās drošības tīkla piemērotību, tostarp, paplašinot bezdarbnieka pabalstu tvērumu.

                  3.

                  Pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un rosināt privātās investīcijas, lai sekmētu ekonomikas atveseļošanu. Koncentrēt investīcijas uz zaļo pārkārtošanos un digitālo pāreju, jo īpaši uz uzņēmumu digitalizāciju, pētniecību un inovāciju, tīru un efektīvu enerģijas ražošanu un izmantošanu, resursu efektivitāti un ilgtspējīgu transportu, tādējādi veicinot pakāpenisku ekonomikas dekarbonizāciju. Atbalstīt mazo un vidējo uzņēmumu inovācijas spējas un nodrošināt pietiekamu piekļuvi finansējumam.

                  4.

                  Aktīvāk nodrošināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas sistēmas efektīvu uzraudzību un izpildi.

         Briselē, 2020. gada 20. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            J. KLOECKNER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 301, 5.9.2019., 30. lpp.

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 (1997. gada 7. jūlijs) par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu (OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/460 (2020. gada 30. marts), ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013 un (ES) Nr. 508/2014 attiecībā uz īpašiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai piesaistītu investīcijas dalībvalstu veselības aprūpes sistēmās un citos to ekonomikas sektoros, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu) (OV L 99, 31.3.2020., 5. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/558 (2020. gada 23. aprīlis), ar ko Regulas (ES) Nr. 1301/2013 un (ES) Nr. 1303/2013 groza attiecībā uz īpašiem pasākumiem, lai nodrošinātu ārkārtas elastību Eiropas strukturālo un investīciju fondu izmantošanā, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (OV L 130, 24.4.2020., 1. lpp.).

         (7)  OV C 320, 10.9.2018., 24. lpp.

         (8)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (9)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2020. gada 20. jūlijs) par Īrijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Īrijas 2020. gada stabilitātes programmu 2020/C 282/07

text:
               26.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/39

      PADOMES IETEIKUMS
      (2020. gada 20. jūlijs)
      par Īrijas 2020. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Īrijas 2020. gada stabilitātes programmu
      (2020/C 282/07)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2019. gada 17. decembrī pieņēma gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju, tādējādi uzsākot 2020. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Komisija 2019. gada 17. decembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Īrija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku.

                  (2)

                  2020. gada ziņojums par Īriju tika publicēts 2020. gada 26. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Īrija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2019. gada 9. jūlijā (3) (“2019. gada valstij adresētie ieteikumi”), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Īrijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2020. gada 26. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Īrijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Minētā nelīdzsvarotība jo īpaši attiecas uz ievērojamiem valsts parāda, privātā sektora parāda un neto ārējo saistību uzkrājumiem.

                  (3)

                  2020. gada 11. martā Pasaules Veselības organizācija Covid-19 uzliesmojumu oficiāli pasludināja par pasaules mēroga pandēmiju. Tā ir nopietna sabiedrības veselības ārkārtas situācija, kas skar iedzīvotājus, sabiedrību kopumā un ekonomiku. Tā pakļauj valstu veselības sistēmas smagai spriedzei, rada traucējumus globālajās piegādes ķēdēs, izraisa svārstīgumu finanšu tirgos, rada patērētāju pieprasījuma satricinājumus un negatīvi ietekmē dažādas nozares. Tā apdraud cilvēku darbvietas un ienākumus, kā arī uzņēmumu darbību. Tā ir izraisījusi ievērojamu ekonomikas satricinājumu, kam jau ir nopietnas sekas Savienībā. Komisija 2020. gada 13. martā pieņēma paziņojumu, kurā aicināja koordinēt rīcību, reaģējot uz krīzi ekonomikā, un iesaistīt visus dalībniekus valstu un Savienības līmenī.

                  (4)

                  Vairākas dalībvalstis ir izsludinājušas ārkārtas stāvokli vai ieviesušas ārkārtas pasākumus. Ārkārtas pasākumiem vajadzētu būt stingri samērīgiem, nepieciešamiem, ar ierobežotu ilgumu un saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Uz tiem būtu jāattiecina demokrātiskā pārraudzība un iespēja tos neatkarīgi pārskatīt tiesā.

                  (5)

                  2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu. Šī vispārējā izņēmuma klauzula, kas izklāstīta Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā, 6. panta 3. punktā, 9. panta 1. punktā un 10. panta 3. punktā un Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97 (4) 3. panta 5. punktā un 5. panta 2. punktā, atvieglo budžeta politikas koordināciju nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Komisija savā 2020. gada 20. marta paziņojumā pauda viedokli, ka, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 pandēmijas dēļ, ir izpildīti nosacījumi vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanai, un aicināja Padomi apstiprināt šo secinājumu. Dalībvalstu finanšu ministri 2020. gada 23. martā piekrita Komisijas novērtējumam. Viņi bija vienisprātis, ka nopietnā ekonomikas lejupslīde prasa apņēmīgu, vērienīgu un koordinētu atbildi. Vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ar noteikumu, ka tas neapdraud fiskālo stabilitāti vidējā termiņā. Attiecībā uz korektīvo daļu Padome uz Komisijas ieteikuma pamata var arī nolemt pieņemt pārskatītu fiskālo trajektoriju. Vispārējā izņēmuma klauzula neaptur Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras. Tā ļauj dalībvalstīm atkāpties no budžeta prasībām, kas tiktu piemērotas parastā situācijā, un vienlaikus dod iespēju Komisijai un Padomei veikt vajadzīgos politikas koordinācijas pasākumus pakta ietvaros.

                  (6)

                  Ir jāturpina pasākumi, lai ierobežotu un kontrolētu Covid-19 pandēmijas izplatīšanos, stiprinātu valstu veselības sistēmu noturību, mazinātu pandēmijas sociālekonomiskās sekas, izmantojot atbalsta pasākumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām, un nodrošinātu pienācīgus veselības un drošības apstākļus darbavietās nolūkā atsākt saimniecisko darbību. Savienībai būtu pilnībā jāizmanto dažādie tās rīcībā esošie instrumenti, lai atbalstītu dalībvalstu centienus minētajās jomās. Vienlaikus dalībvalstīm un Savienībai būtu jāstrādā kopā, lai sagatavotu pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu atgriešanos pie mūsu sabiedrību un ekonomiku normālas darbības un ilgtspējīgas izaugsmes, citstarp integrējot zaļo pārkārtošanos un digitālo pārveidi un mācoties no krīzes laikā gūtās pieredzes.

                  (7)

                  Covid-19 krīze ir apliecinājusi, ka iekšējais tirgus ir pietiekami elastīgs, lai spētu pielāgoties ārkārtas situācijām. Tomēr, lai nodrošinātu ātru un vienmērīgu pāreju uz ekonomikas atveseļošanas posmu, preču un pakalpojumu brīvu apriti un darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, būtu jāatceļ tie ārkārtas pasākumi, kas kavē iekšējā tirgus normālu darbību, tiklīdz tie vairs nav nepieciešami. Pašreizējā krīze rāda, ka veselības nozarē ir vajadzīgi krīžgatavības plāni. Starp svarīgākajiem elementiem plašāku krīžgatavības plānu izstrādē ir minamas uzlabotas iepirkuma stratēģijas, diversificētas piegādes ķēdes un būtiskāko materiālu stratēģiskās rezerves.

                  (8)

                  Savienības likumdevējs ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulām (ES) 2020/460 (5) un (ES) 2020/558 (6) jau ir grozījis attiecīgos tiesiskos regulējumus, lai dalībvalstīm ļautu mobilizēt visus neizmantotos līdzekļus no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem nolūkā novērst Covid-19 pandēmijas ārkārtējās sekas. Minētie grozījumi nodrošinās papildu elastīgumu, kā arī vienkāršotas un racionalizētas procedūras. Lai mazinātu spiedienu uz naudas plūsmu, dalībvalstis 2020.–2021. grāmatvedības gadā var arī izmantot 100 % līdzfinansējuma likmi no Savienības budžeta. Īrija tiek mudināta pilnībā izmantot šīs iespējas, lai palīdzētu visvairāk skartajām personām un nozarēm.

                  (9)

                  Paredzams, ka Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās sekas atšķirīgu specializācijas modeļu dēļ dažādos reģionos izpaudīsies nevienmērīgi. Tas rada būtisku risku, ka reģionālās atšķirības Īrijā palielināsies. To papildina risks, ka uz laiku izirs konverģences process starp dalībvalstīm, tāpēc pašreizējā situācijā ir vajadzīga mērķtiecīga politiska atbildes reakcija.

                  (10)

                  Īrija savu 2020. gada valsts reformu programmu iesniedza 2020. gada 21. aprīlī un 2020. gada stabilitātes programmu – 2020. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (11)

                  Uz Īriju šobrīd attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un noteikums par parādu.

                  (12)

                  Valdība savā 2020. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies no pārpalikuma 0,4 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā uz deficītu 7,4 % apmērā no IKP 2020. gadā. Paredzams, ka 2021. gadā deficīts samazināsies līdz 4,1 % no IKP. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā bija samazinājusies līdz 58,8 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu 2020. gadā tā sasniegs 69,1 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.

                  (13)

                  Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – un atbilstoši saskaņotai Savienības mēroga pieejai –, Īrija ir laikus noteikusi budžeta pasākumus, lai palielinātu savas veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un nozarēm. Saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu minētie budžeta pasākumi sasniedz 2,0 % no IKP. Pasākumi ietver nodarbinātības un bezdarba atbalstu divpadsmit nedēļu periodam (aptuveni 1,4 % no IKP) un papildu izdevumus veselības aprūpes sistēmas kapacitātes un pieejamības palielināšanai (aptuveni 0,6 % no IKP). Turklāt Īrija ir paziņojusi par pasākumiem, kuri, neradot tiešu ietekmi uz budžetu, palīdzēs nodrošināt likviditātes atbalstu uzņēmumiem; saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmas prognozi tie sasniegs apmēram 0,3 % no IKP. Minētie pasākumi ietver kredītgarantijas un dažādas aizdevumu shēmas, procentu un soda naudu apturēšanu par konkrētiem darba devēju novēlotiem maksājumiem, parādu piedziņas darbību apturēšanu un uzņēmējdarbības aizdevumu maksājumu pārtraukšanu uz laiku līdz trim mēnešiem. Valdība 2020. gada 2. maijā paziņoja par jaunu tādu parāda un pašu kapitāla atbalsta pasākumu kopumu uzņēmumiem aptuveni 2 % apmērā no IKP, kuri nebija iekļauti ne 2020. gada stabilitātes programmā, ne Komisijas prognozē. Kopumā Īrijas veiktie pasākumi atbilst pamatnostādnēm, kas sniegtas Komisijas 2020. gada 13. marta paziņojumā. Minēto ārkārtas pasākumu un fiskālo atbalsta pasākumu pilnīga īstenošana, kam sekotu fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kad to ļaus ekonomikas apstākļi, palīdzēs saglabāt fiskālo stabilitāti vidējā termiņā.

                  (14)

                  Pamatojoties uz Komisijas 2020. gada pavasara prognozi ar nemainīgas politikas pieņēmumu, Īrijas vispārējās valdības budžeta bilance tiek prognozēta -5,6 % apmērā no IKP 2020. gadā un -2,9 % apmērā no IKP 2021. gadā. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2020. gadā sasniegs 66,4 % no IKP un 2021. gadā – 66,7 % no IKP.

                  (15)

                  Komisija 2020. gada 20. maijā nāca klajā ar ziņojumu, kas sagatavots saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, jo Īrija 2020. gadā plāno pārkāpt deficīta robežvērtību, kas ir 3 % no IKP. Kopumā Komisijas analīze liecina, ka Līgumā un Regulā (EK) Nr. 1467/97 noteiktais deficīta kritērijs nav izpildīts.

                  (16)

                  Covid-19 pandēmija smagi skāra Īriju 2020. gada pirmajā pusē, stipri ietekmējot veselības aprūpes sistēmu. Īrija ieviesa steidzamus pasākumus veselības aprūpes sistēmas stiprināšanai, kā arī ierobežošanas pasākumus, lai mazinātu pandēmiju, kas ir smagi skārusi saimniecisko darbību konkrētās nozarēs. Valdība ieviesa arī plašu ekonomikas pasākumu klāstu, lai pēc iespējas mazinātu Covid-19 krīzes sekas. Starp tiem bija algu subsīdiju shēmas darbvietu aizsardzībai, sociālie maksājumi, pagaidu aizliegumi īres maksas palielināšanai un izlikšanai no mājokļa, kā arī likviditātes un kredītu atbalsta pasākumi uzņēmumiem. Lai gan šo pasākumu mērķis ir mazināt pandēmijas radīto ekonomisko satricinājumu, joprojām augsts ir ražošanas apjoma būtiska krituma, bankrotu un maksātnespējas, kā arī bezdarba un nabadzības riskam pakļauto cilvēku skaita pieauguma risks.

                  (17)

                  Pirms Covid-19 pandēmijas slimnīcas jau bija noslogotas gandrīz pilnībā, un akūtās aprūpes gultu aizņemtības rādītājs bija viens no augstākajiem ESAO valstīs. Tas galvenokārt bija saistīts ar to, ka nebija vispārējas piekļuves primārajai aprūpei un lielā mērā notika paļaušanās uz stacionāro aprūpi. Ar darbinieku pieņemšanu un darbā paturēšanu saistītās problēmas bija izraisījušas māsu trūkumu dažos reģionos un slimnīcās. Ilgtermiņa aprūpe mājās netika nodrošināta pienācīgā apjomā un nebija pietiekami paredzēta tiesību aktos, jo tika īstenota politika, kas stimulē institucionālās aprūpes izmantošanu. Covid-19 ir radījis nepieredzētu spiedienu uz veselības aprūpes sistēmu. Ir ieviesti savlaicīgi ārkārtas pasākumi, lai palielinātu slimnīcu kapacitāti un sniegtu pagaidu vispārējas veselības aprūpes pakalpojumus. Tomēr vidējā termiņā Īrijai tik un tā būs jārisina jautājums par savas veselības aprūpes sistēmas strukturālajiem trūkumiem efektivitātes, elastības, noturības un pieejamības ziņā. Vērienīgās Sláintecare reformas mērķis ir izveidot vispārēji pieejamu un ilgtspējīgu veselības aprūpes sistēmu. Tomēr tās īstenošanas plāni ir jāuzlabo attiecībā uz starpposma mērķiem, skaidrojot progresu, kāds panākts publiskās primārās aprūpes pieejamībā īstenošanas laikposmā, kamēr tiek nodrošināts vispārējs segums. Skaidru starpposma mērķu un termiņu noteikšana un stabila uzraudzības sistēma, iespējams, palīdzētu savlaicīgi panākt vispārēju segumu. Lai īstenotu ilgtermiņa aprūpes reformas, tostarp jaunus darba veidus kopienā, atbalstot aprūpi mājās un reorganizējot māsu resursus, iespējams, būtu jāizvērtē esošās iespējas, jāprognozē pieprasījuma pieaugums nākotnē un jāveic attiecīga “nepietiekamības” analīze, bet pēc tam jāizstrādā īstenošanas plāns.

                  (18)

                  Saskaņā ar Komisijas 2020. gada pavasara prognozi paredzams, ka bezdarbs 2020. gadā pieaugs līdz 7,4 %, bet 2021. gadā nedaudz mazināsies – līdz 7 %. Lai cīnītos ar pandēmiju, valdība ir plaši izmantojusi ienākumu un nodarbinātības atbalsta politiku, jo īpaši saīsināta darbalaika shēmas, kuras arī turpmāk būtu ātri jāievieš. Šis shēmas ir jāpārskata un būtu jāpaplašina, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu cilvēkiem saglabāt nodarbinātību vai ienākumus. Salīdzinoši lielais to cilvēku skaits, kuri dzīvo mājsaimniecībās ar zemu darba intensitāti, liek turpināt centienus individualizētu aktivizācijas stratēģiju veicināšanai. Problēmas, ar kurām Īrija saskaras saistībā ar nabadzību un nodarbinātības kvalitāti un atbalstu, tostarp cilvēkiem ar invaliditāti, joprojām pastāv, un pandēmija tās, visticamāk, saasinās. Pašreizējā situācijā sadarbībā ar sociālajiem partneriem ir jāturpina prasmju pilnveides un pārkvalificēšanas centieni, lai apmierinātu darba tirgus mainīgās vajadzības un sagatavotu darbaspēku tam, ka tiek veikta klimatiskā pārkārtošanās, enerģētikas pārkārtošana un pārkārtošanās uz aprites ekonomiku. Prasmju trūkums ir konstatēts mājokļu nozarē, bet sagaidāms, ka pārejas gaitā tas parādīsies arī citās nozarēs. Saistībā ar Covid-19 pandēmiju ir būtiski panākt, lai izglītības un darba digitalizācija nepalielinātu izglītības un sociālo nevienlīdzību.

                  (19)

                  Valdība ir īstenojusi dažādus pasākumus, lai atbalstītu mājokļu piedāvājumu, kas divos gados līdz 2019. gada septembrim ir palīdzējis palielināt ekspluatācijā nodoto mājokļu skaitu gadā par gandrīz 57 %. Apvienojumā ar efektīviem makrouzraudzības instrumentiem tas, šķiet, ir palīdzējis samazināt mājokļu cenu inflāciju. Tomēr ekspluatācijā nodoto mājokļu skaits joprojām neatbilst pieprasījumam. Mājokļu pieejamība cenas ziņā ir daudzu mājsaimniecību problēma, un inflācija īres sektorā ir nemainīgi augsta. Labāka infrastruktūra apvienojumā ar telpisko plānošanu varētu būt svarīgs veicinošs faktors mājokļu piedāvājuma uzlabošanai. Turklāt administratīvo trūkumu novēršana saistībā ar neapbūvēto platību nodevu galu galā varētu palīdzēt vidējā termiņā uzlabot mājokļu pieejamību cenas ziņā. Sociālo mājokļu piedāvājuma trūkums joprojām ir būtiska problēma saistībā ar iekļautības, tostarp attiecībā uz visneaizsargātākajām iedzīvotāju grupām, veicināšanu. Nesenie politikas pasākumi ir paātrinājuši iedzīvotāju nodrošināšanu ar sociālajiem mājokļiem, bet 2019. gada jūnijā Īrijā to saņemšanu joprojām gaidīja aptuveni 68 700 mājsaimniecību. Ir vajadzīgi turpmāki centieni, lai apmierinātu to mājsaimniecību vajadzības, kuras joprojām ir gaidītāju sarakstā, kā arī potenciālo jaunu pieteikumu iesniedzēju vajadzības. 3 500 no apmēram 10 000 Īrijā reģistrētajiem bezpajumtniekiem ir bērni. Tas rada bažas par iespējamiem riskiem saistībā ar nevienlīdzības padziļināšanos, iesakņojušos nabadzību un sociālo atstumtību. Vientuļie vecāki ar bērniem ir viena no grupām, kurās ir visvairāk bezpajumtnieku. Joprojām pastāv būtiskas atšķirības starp reģioniem un pilsētām, un 69 % no visiem pieaugušajiem bezpajumtniekiem ir koncentrēti Dublinā un tās apkārtnē.

                  (20)

                  Vietējā banku sistēma ir svarīgs likviditātes avots Īrijas uzņēmumiem. Mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) un uzņēmumiem bez nodrošinājuma vai jau esošām attiecībām ar aizdevēju savlaicīga piekļuve aizdevumiem var izrādīties sarežģīta. Lai mazinātu finansiālās grūtības, ar kurām saskaras uzņēmumi un mājsaimniecības, Īrijas iestādes un bankas ir ieviesušas vairākus pasākumus. Svarīgi, lai šie pasākumi nodrošinātu nepieciešamo likviditāti un ilgtspējīgus pārstrukturēšanas risinājumus aizņēmējiem, kuru finansiālās grūtības ir cieši saistītas ar epidēmijas uzliesmojumu un kuriem tāpēc būtu jāatgūst dzīvotspēja pēc pārejas perioda. Tikai šāda līdzsvarota pieeja var palīdzēt uzņēmumiem un mājsaimniecībām pārvarēt pagaidu problēmas, neapdraudot Īrijas jau tā vājo rentabilitāti un pēdējos gados panākto progresu banku nozares finanšu stabilitātes uzlabošanā. Izstrādājot un īstenojot minētos pasākumus, ir jāņem vērā banku sektora noturība.

                  (21)

                  Lai veicinātu ekonomikas atveseļošanu, būs svarīgi pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un veicināt privātās investīcijas, tostarp, veicot attiecīgas reformas. Lai ekonomika spētu atlabt, Īrijai ir jāpanāk progress attiecībā uz savām vērienīgajām investīcijām vides, klimata, enerģētikas un infrastruktūras jomā. Īrija līdz šim ir atpalikusi dekarbonizācijas jautājuma risināšanā. Siltumnīcefekta gāzu emisijas no transporta un ēkām ir apjomīgas, un tām joprojām ir tendence pieaugt. Īrija nesasniegs 2020. gada energoefektivitātes un atjaunojamās enerģijas mērķus. Valsts ir atkarīga no enerģijas importa, un tā ir viena no dalībvalstīm ar augstākajām elektroenerģijas cenām, kas varētu negatīvi ietekmēt gan vidi, gan uzņēmumu konkurētspēju. Īrijas pāreja uz klimatneitrālu ekonomiku ilgākā laika periodā prasīs apjomīgas privātās un publiskās investīcijas cita starpā tādās jomās kā atjaunojamie energoresursi, elektroenerģijas infrastruktūra, energoefektivitāte un ilgtspējīgs transports. Klimata rīcības plāns ir ticama iniciatīva, kas varētu mainīt emisiju profilu. Būs vajadzīga efektīva un ilgtspējīga tajā minētās politikas un pasākumu īstenošana, lai vērienīgos mērķus pārvērstu konkrētos rezultātos. 2021.–2027. gadam paredzēto līdzekļu plānošana Taisnīgas pārkārtošanās fondam, kas aplūkots Komisijas priekšlikumā, varētu palīdzēt Īrijai risināt dažas no problēmām, ko rada pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, jo īpaši teritorijā, kas ietverta 2020. gada ziņojuma par valsti D pielikumā. Tas ļautu Īrijai optimāli izmantot minēto fondu.

                  (22)

                  Īrijas centieni samazināt produktivitātes atšķirības starp ārvalstu un iekšzemes nozarēm joprojām ir kūtri. Ir vēlams ar Revolucionāro tehnoloģiju inovāciju fonda starpniecību sniegt tiešu atbalstu sadarbībai starp uzņēmumiem un publiskiem pētniecības centriem, piemēram, īstenojot sadarbības projektus starp rūpniecības uzņēmumiem, tostarp MVU, un pētniecības iestādēm. Īrija gan sniedz salīdzinoši lielu valsts atbalstu uzņēmumiem, taču to īsteno, galvenokārt izmantojot pētniecības un izstrādes nodokļu kredīta shēmu. Nesenās izmaiņas 2020. gada budžetā nodokļu kredītu padara pievilcīgāku MVU, tomēr labumu no tā drīzāk gūst lielāki starptautiski uzņēmumi. Īrijas nākotnes nodarbinātības programmā Future Jobs Ireland ir noteikti galvenie pasākumi – sevišķi iniciatīvas vietējo uzņēmumu, īpaši MVU, produktivitātes stiprināšanai –, kas varētu palīdzēt novērst iekšzemes ekonomikas trūkumus. Ir svarīgi efektīvi īstenot šos pasākumus. Krīze arī izgaismoja MVU digitalizācijas vajadzības, kas īpaši saistītas ar attālinātā darba risinājumiem, darba ņēmēju apmācību un kiberdrošību. Digitālajai infrastruktūrai ir liela nozīme MVU produktivitātes palielināšanā un uzņēmējdarbības veicināšanā. Īpaši ātrdarbīga platjosla ir pieejama tikai 5 % lauku teritoriju, kas ir krietni zem Savienības vidējā rādītāja – 29 %, un Īrija ir arī viena no dārgākajām dalībvalstīm fiksētās platjoslas ziņā. Tā kā ir parakstīts līgums par lielām publiskajām investīcijām saskaņā ar valsts platjoslas plānu infrastruktūras nepilnību novēršanai, ir svarīgi cieši uzraudzīt un nodrošināt valsts atbalstītā īpaši ātrdarbīgā platjoslas tīkla izbūves savlaicīgu īstenošanu, sevišķi lauku apvidos.

                  (23)

                  Cīņai pret agresīvu nodokļu plānošanu ir būtiska nozīme nodokļu sistēmu efektivitātes un taisnīguma uzlabošanā, kā atzīts 2020. gada ieteikumā par eurozonas ekonomikas politiku. Nodokļu maksātāju agresīvās nodokļu plānošanas stratēģiju blakusietekme uz citām dalībvalstīm nozīmē, ka papildus Savienības tiesiskajam regulējumam ir nepieciešama koordinēta politiskā rīcība valsts līmenī. Īrija ir spērusi soļus, lai novērstu agresīvas nodokļu plānošanas praksi – īstenojusi starptautiski un Eiropas līmenī saskaņotas iniciatīvas un veikusi dažus papildu pasākumus valsts līmenī. Tomēr procentuāli augstais autoratlīdzības maksājumu un dividenžu līmenis attiecībā pret IKP liecina, ka Īrijas nodokļu noteikumus izmanto uzņēmumi, kas nodarbojas ar agresīvu nodokļu plānošanu, un valsts pasākumu efektivitāte būs jāizvērtē. Nodokļu bāzes paplašināšana padarītu ieņēmumus noturīgākus pret ekonomikas svārstībām un specifiskiem satricinājumiem un veicinātu automātisko stabilizatoru darbību. Uzņēmumu ienākuma nodokļu augstā koncentrācija (proti, desmit lielākie uzņēmumi veido 45 % no uzņēmumu ienākuma nodokļiem), to svārstīgums un, iespējams, pārejošais raksturs, kā arī to pieaugošā daļa kopējos nodokļu ieņēmumos (rekords –18,7 % 2018. gadā) norāda uz risku, kas rodas, pārmērīgi paļaujoties uz šiem ieņēmumiem pastāvīgo kārtējo izdevumu finansēšanā.

                  (24)

                  Neraugoties uz centieniem stiprināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas regulējumu, Īrija joprojām saskaras ar riskiem, ko rada tās starptautiski orientētā ekonomika, kas nozīmē ārvalstu tiešo investīciju ievērojamu pieplūdumu un sarežģītas juridiskās struktūras, kuras tiek finansētas no ārvalstīm. Ir pārskatīts valsts riska novērtējums, lai labāk atspoguļotu to speciālistu faktisko pakļautību riskam, kuri iesaistīti pakalpojumu sniegšanā uzņēmumiem un trastiem. Nepietiekama šo speciālistu izpratne par pakļautību riskam noved pie tā, ka maz tiek ziņots par aizdomīgiem darījumiem. Uzraudzības intensitāte nav pietiekama, lai risinātu šīs problēmas, un nav pamatota uz risku balstītā pieejā, līdz ar to samazinās nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas regulējuma efektivitāte. Ir izveidots uzņēmumu faktisko īpašnieku valsts reģistrs, lai ierobežotu slepenību un identificētu faktiskos īpašniekus. Turpmāk ir jāseko sniegtās informācijas kvalitātei un reģistra efektivitātei.

                  (25)

                  Īrijai adresētie ieteikumi, kas izklāstīti šajā ieteikumā (“2020. gada valstij adresētie ieteikumi”), pievēršas Covid-19 pandēmijas sociālekonomiskās ietekmes novēršanai un ekonomikas atveseļošanas veicināšanai, taču 2019. gada valstij adresētie ieteikumi attiecās arī uz reformām, kuras ir būtiskas, lai risinātu strukturālās problēmas vidējā līdz ilgākā termiņā. 2019. gada valstij adresētie ieteikumi nav zaudējuši aktualitāti un arī turpmāk tiks pārraudzīti visā nākamā gada Eiropas pusgadā. Tas ietver 2019. gada valstij adresētos ieteikumus, kas skar ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku. Visi 2019. gada valstij adresētie ieteikumi būtu jāņem vērā kohēzijas politikas finansējuma stratēģiskajā plānošanā pēc 2020. gada, tostarp pašreizējās krīzes ietekmes mazināšanas pasākumos un izejas stratēģijās.

                  (26)

                  Eiropas pusgads nodrošina satvaru pastāvīgai ekonomikas un nodarbinātības politikas koordinēšanai Savienībā un tādējādi var veicināt ekonomikas ilgtspēju. Dalībvalstis savās 2020. gada valsts reformu programmās ir izvērtējušas progresu, kas gūts ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) īstenošanā. Nodrošinot 2020. gada valstij adresēto ieteikumu pilnīgu īstenošanu, Īrija sekmēs progresu IAM sasniegšanā un dos ieguldījumu kopīgos pūliņos nodrošināt konkurētspējīgu ilgtspēju Savienībā.

                  (27)

                  Cieša ekonomiku koordinācija ekonomiskajā un monetārajā savienībā ir būtiska, lai panāktu strauju atveseļošanos no Covid-19 pandēmijas ekonomiskās ietekmes. Īrijai kā dalībvalstij, kuras valūta ir euro, būtu jānodrošina, ka tās politika turpina atbilst 2020. gada ieteikumiem eurozonai un tiek koordinēta ar politiku, ko īsteno pārējās dalībvalstis, kuru valūta ir euro, vienlaikus ņemot vērā Eurogrupas politiskās norādes.

                  (28)

                  Komisija 2020. gada Eiropas pusgada kontekstā ir veikusi Īrijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2020. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2020. gada stabilitātes programmu, 2020. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti valstij adresētie ieteikumi, kas Īrijai adresēti iepriekšējos gados. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Īrijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (29)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2020. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

                  (30)

                  Padome ir izskatījusi 2020. gada valsts reformu programmu un 2020. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. 2020. gada valstij adresētajos ieteikumos ir ņemts vērā, ka Covid-19 pandēmijas apkarošana un ekonomikas atveseļošanas veicināšana ir pirmais nepieciešamais solis, kas ļaus koriģēt nelīdzsvarotību. 2020. gada valstij adresētie ieteikumi, kuri ir tieši vērsti uz makroekonomikas nelīdzsvarotību, ko Komisija konstatējusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 1., 2. un 4. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Īrijai 2020. un 2021. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Ievērojot Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējo izņēmuma klauzulu, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret Covid-19 pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku ar mērķi panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda ilgtspēju, vienlaikus veicinot investīcijas. Uzlabot veselības aprūpes sistēmas pieejamību un stiprināt tās noturību, tostarp, reaģējot uz veselības aprūpes darbaspēka vajadzībām un nodrošinot primārās aprūpes vispārēju segumu.

                  2.

                  Atbalstīt nodarbinātību, attīstot prasmes. Novērst digitālās plaisas risku, tostarp izglītības nozarē. Uzlabot sociālo un cenas ziņā pieejamu mājokļu nodrošinājumu.

                  3.

                  Turpināt sniegt atbalstu uzņēmumiem, jo īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem, sevišķi ar pasākumiem to likviditātes nodrošināšanai. Pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un rosināt privātās investīcijas, lai sekmētu ekonomikas atveseļošanu. Koncentrēt investīcijas uz zaļo pārkārtošanos un digitālo pāreju, jo īpaši uz tīru un efektīvu enerģijas ražošanu un izmantošanu, ilgtspējīgu sabiedrisko transportu, ūdensapgādi un attīrīšanu, pētniecību un inovāciju un digitālo infrastruktūru.

                  4.

                  Paplašināt nodokļu bāzi. Intensīvāk strādāt pie tā, lai novērstu nodokļu sistēmas iezīmes, kas veicina agresīvu nodokļu plānošanu, tostarp attiecībā uz izejošajiem maksājumiem. Nodrošināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas regulējuma efektīvu uzraudzību un izpildi attiecībā uz speciālistiem, kas sniedz trasta vai uzņēmumu pakalpojumus.

         Briselē, 2020. gada 20. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            J. KLOECKNER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 301, 5.9.2019., 35. lpp.

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 (1997. gada 7. jūlijs) par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu (OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/460 (2020. gada 30. marts), ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013 un (ES) Nr. 508/2014 attiecībā uz īpašiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai piesaistītu investīcijas dalībvalstu veselības aprūpes sistēmās un citos to ekonomikas sektoros, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu) (OV L 99, 31.3.2020., 5. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/558 (2020. gada 23. aprīlis), ar ko Regulas (ES) Nr. 1301/2013 un (ES) Nr. 1303/2013 groza attiecībā uz īpašiem pasākumiem, lai nodrošinātu ārkārtas elastību Eiropas strukturālo un investīciju fondu izmantošanā, reaģējot uz Covid-19 uzliesmojumu (OV L 130, 24.4.2020., 1. lpp.).

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.