title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Horvātijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas 2017. gada konverģences programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/41

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Horvātijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas 2017. gada konverģences programmu
   (2017/C 261/10)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Horvātija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (2)

               2017. gada ziņojums par Horvātiju tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Horvātijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Horvātijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2017. gada 22. februārī. Komisijas veiktā analīze ļāva secināt, ka Horvātijā pastāv pārmērīga makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk – vispārējās valdības parāda attiecība 2016. gadā sāka samazināties, taču valsts parāds ir pakļauts valūtas riskam, un fiskālās stabilitātes riski vidējā termiņā saglabājas augstā līmenī. Privātā sektora parāds samazinās, taču tas joprojām ir augsts, jo īpaši uzņēmumu sektorā, un lielā mērā pakļauts valūtas riskam. Paredzams, ka finanšu sektors atbalstīs atveseļošanos, taču tas vēl aizvien ir pakļauts no valūtas izrietošam kredītriskam, un ieņēmumus nenesošu aizdevumu īpatsvars joprojām ir augsts. Bezdarba līmenis strauji samazinās tādēļ, ka mēreni tiek veidotas jaunas darbvietas un mazinās darbaspēka apjoms. Visbeidzot, apgrūtinoša uzņēmējdarbības vide kavē ienesīgu investīciju un ražīguma pieaugumu.

               (3)

               Horvātija 2017. gada 27. aprīlī iesniedza savu 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada konverģences programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Pēc pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras atcelšanas Horvātija tagad ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un uz to attiecas noteikums par parādu. Valdība savā 2017. gada konverģences programmā plāno pakāpenisku vispārējās valdības budžeta bilances uzlabošanos, proti, no -0,8 % no IKP 2016. gadā līdz 0,5 % no IKP 2020. gadā. Vidēja termiņa budžeta mērķis, kas noteikts -1,75 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē, 2016. gadā tika sasniegts ar lielu rezervi, un plānots, ka (pārrēķinātā (4)) strukturālā bilance 2017. un 2018. gadā sasniegs vidēja termiņa budžeta mērķi, taču bez rezerves. Tiek prognozēts, ka pēc tam tā atkal nedaudz uzlabosies. Pēc tam, kad vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2015. gadā bija sasniegusi savu augstāko līmeni 86,7 % apmērā no IKP, konverģences programmā paredzēts, ka līdz 2020. gadam tā turpinās samazināties, sasniedzot 72,1 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir labvēlīgs, jo īpaši ņemot vērā negatīvo ietekmi, kuras iemesls ir Horvātijas lielākā privātā uzņēmuma Agrokor finansiālās grūtības un kura nav ņemta vērā programmas prognozēs. Agrokor krīze arī tieši apdraud budžeta prognozes. Turklāt pasākumi, kas vajadzīgi, lai veicinātu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, sākot ar 2017. gadu, vēl nav pilnībā precizēti.

               (6)

               Padome 2016. gada 12. jūlijā ieteica Horvātijai 2017. gadā panākt gada fiskālo korekciju vismaz 0,6 % apmērā no IKP virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanu. Jaunākie rezultāti, kas liecina par ievērojamu nominālās bilances uzlabošanos 2016. gadā, norāda uz to, ka minētajā gadā Horvātija jau sasniedza vidēja termiņa budžeta mērķi. Saskaņā ar Komisijas 2017. gada pavasara prognozi strukturālā bilance 2017. gadā joprojām pārsniegs vidēja termiņa budžeta mērķi, neraugoties uz to, ka tā pasliktināsies no -0,3 % no IKP 2016. gadā līdz -1,7 % no IKP 2017. gadā. Horvātijai tiek ieteikts 2018. gadā turpināt virzību uz vidēja termiņa budžeta mērķi. Saskaņā ar Komisijas 2017. gada pavasara prognozi paredzams, ka strukturālā bilance vēl vairāk pasliktināsies, proti, līdz -2,1 % no IKP, un tas norāda uz risku, ka var rasties neliela novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa. Tiek prognozēts, ka 2017. un 2018. gadā Horvātija izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka Horvātijai jābūt gatavai 2018. gadā veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumi.

               (7)

               Horvātijas fiskālās pārvaldības sistēmā ir trūkumi. Vēl nav pieņemts jaunais Fiskālās atbildības likums, kam būtu jāpastiprina budžeta sistēma, kā arī Fiskālās politikas komisijas neatkarība un pilnvaras. Ir aizkavējies budžeta likuma grozījums, kura mērķis ir stiprināt vidēja termiņa budžeta sistēmu un novērst budžeta plānu pārskatīšanu gan centrālajā, gan vietējā līmenī. Budžeta plānu pamatā esošo prognožu uzticamība joprojām ir neliela.

               (8)

               Horvātija gūst salīdzinoši mazus ieņēmumus no regulāriem nekustamā īpašuma nodokļiem. Vietējo iestāžu struktūrvienības iekasē ieņēmumus, piemērojot ar īpašumu saistītas maksas, taču tās ievērojami atšķiras to aprēķināšanas un tvēruma ziņā. Turklāt ieņēmumi ir atkarīgi no ne pārāk efektīvas nodokļu uzlikšanas īpašuma nodošanai. Īstenojot atkārtoti izteiktos konkrētai valstij adresētos ieteikumus, 2016. gada beigās veiktās nodokļu reformas ietvaros dažas vietējā līmenī noteiktās maksas un nodokļi no 2018. gada tiks aizstāti ar regulāru īpašuma nodokli, ko aprēķina, balstoties uz pieciem parametriem, kuri aptuveni atbilst īpašuma vērtībai. Tiek uzskatīts, ka tas ir pirmais solis ceļā uz pilnvērtīgu un regulāru īpašuma nodokli, kura pamatā ir īpašuma vērtība.

               (9)

               Horvātijas valsts finansiālās vajadzības un valsts parāda pakļautība valūtas riskam izceļ to, cik liela nozīme ir uzticamiem finansējuma avotiem un piesardzīgai riska pārvaldībai. Īstenojot vienu no konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, 2017. gada sākumā tika pieņemta parāda pārvaldības stratēģija, kas attiecas uz centrālo valdību un aptver 2017.–2019. gada laikposmu. Tā tika pieņemta trīs gadus pēc iepriekšējās stratēģijas termiņa beigām. Trūkumi pastāv institucionālajā struktūrā, kas izveidota valsts parāda pārvaldībai, tostarp saziņai ar tirgiem, riska pārvaldībai un regulārai stratēģijas atjaunināšanai. Pietiekama uzmanība netiek veltīta arī ārpusbudžeta darījumiem, kuriem ir potenciāla ietekme uz parādu.

               (10)

               Pēdējā laikā darba tirgus turpina atlabt, taču bezdarba līmenis joprojām ir augsts, un arī liels ir tādu darba meklētāju īpatsvars, kuri ilgstoši meklē darbu. Apvienojumā ar zemu un sarūkošu aktivitāti tas nozīmē, ka ir liels neizmantotā darbaspēka potenciāls. Aktivitātes sarukums 2016. gadā bija īpaši izteikts aktīvākajā darbspējas vecumā esošu mazkvalificētu darba ņēmēju vidū, un to pastiprināja darbspējīga vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās, kuras iemesls ir novecošana un emigrācija – tendences, kas pieaug.

               (11)

               Neaktivitāte ir salīdzinoši augsta to personu grupās, kurām ir tiesības uz priekšlaicīgu pensionēšanos. Īsi iemaksu periodi nozīmē to, ka pašreizējais un nākotnē sagaidāmais pensiju adekvātums ir zems un pastāv risks vecumdienās nonākt nabadzībā. Ir daudz veidu, kā panākt priekšlaicīgu pensionēšanos, kas ir iespējama pilnus piecus gadus pirms likumā noteiktā pensionēšanās vecuma. Finansiālie stimuli strādāt līdz minētajam vecumam ir vāji. Nav īstenoti paziņotie pasākumi, kuru mērķis ir stimulēt ilgāku darba mūžu. Aprūpes pienākumi sekmē to, ka līdzdalības līmenis darba tirgū ir zems, jo īpaši vecāka gadagājuma aktīvākajā darbspējas vecumā esošu sieviešu vidū. Trūkst formālās bērnu aprūpes iespēju, un šajā jomā pastāv lielas reģionālās atšķirības, turklāt darba līgumi nepieļauj lielu elastīgumu darba un aprūpes līdzsvarošanai. Likumā noteiktais pensionēšanās vecums sievietēm pašlaik ir 61 gads un 9 mēneši, savukārt vīriešiem – 65 gadi. Likumā noteiktā pensionēšanās vecuma vienādošana un palielināšana notiek lēni; 2038. gadā gan sieviešu, gan vīriešu pensionēšanās vecumam jāsasniedz 67 gadi. Šā procesa paātrināšana tiek apspriesta, taču lēmums vēl nav pieņemts. Pensiju sistēmā paredzēts, ka tiesības uz labvēlīgākiem nosacījumiem pienākas konkrētām darba ņēmēju kategorijām profesijās, kas klasificētas kā smagas un bīstamas, kā arī konkrētās nozarēs. Horvātijas iestādes ir pabeigušas smago vai bīstamo profesiju pārskatīšanu, taču atbilstošie noteikumi vēl nav optimizēti.

               (12)

               Saskaņā ar jaunākajiem datiem gandrīz 30 % iedzīvotāju 2015. gadā bija pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam. Sociālās aizsardzības sistēmā ir trūkumi efektivitātes un taisnīguma ziņā, kam par iemeslu ir atbilstības kritēriju nekonsekvence, ģeogrāfiskā tvēruma sadrumstalotība, koordinācijas trūkums starp atbildīgajām iestādēm, kā arī zems pārredzamības līmenis. 2016. gadā tikai 0,6 % no IKP tika izlietoti minimālo ienākumu shēmai, kas paredzēta nabadzīgākajām mājsaimniecībām. Ir apstājušies reformu plāni, tostarp attiecībā uz atbildības jomu pārdalīšanu iestāžu starpā un atbilstības kritēriju saskaņošanu.

               (13)

               Darba tirgū vajadzīgo prasmju iegūšana ir svarīgs nodarbināmības nosacījums. Dalība pieaugušo izglītībā ir ļoti zema, un mazs ir aktīvas darba tirgus politikas, pārkvalifikācijas pasākumu un mūžizglītības tvērums un šīm jomām atvēlētie izdevumi. Apmācība ir nepietiekami orientēta uz vecāka gadagājuma un mazkvalificētiem darba ņēmējiem un ilgtermiņa bezdarbniekiem, kuri parasti saskaras ar īpašām problēmām nodarbināmības jomā. Ir aizkavējusies tādu tiesību aktu sagatavošana, kuru mērķis ir uzlabot pieaugušo izglītības iestāžu, programmu un mācīšanas kvalitāti.

               (14)

               Pietiekamas pamatprasmes ir ļoti būtiskas, lai cilvēki atrastu labu, stabilu darbu un noturētos tajā, kā arī lai sekmīgi piedalītos saimnieciskajā un sabiedriskajā dzīvē. Starptautiska pētījuma gaitā iegūtā informācija liecina par nopietniem trūkumiem 15 gadus vecu Horvātijas skolēnu pamatprasmēs, kā arī viņu zināšanās lietišķajās zinātnēs un matemātikā. Izglītības, zinātnes un tehnoloģiju stratēģijas īstenošanas ietvaros 2015. gadā tika uzsākta skolu mācību programmu reforma, lai uzlabotu šo programmu saturu un tālāk nododamo prasmju mācīšanu. Pēc tam, kad no ieinteresētajām personām tika saņemta pretrunīga reakcija, mācību programmu reforma tika pārskatīta, un tās īstenošana ir būtiski aizkavējusies. Process tagad jāturpina atbilstīgi sākotnējiem mērķiem. Horvātija nesen pieņēma profesionālās izglītības un apmācības (PIA) stratēģiju. Paredzams, ka tās rezultātā tiks atjauninātas PIA mācību programmas, palielināta mācīšanās darbavietā loma un uzlabota PIA mācīšanas kvalitāte. Vēl nav ieviesta sistēma neformālās un ikdienējās mācīšanās atzīšanai un validēšanai.

               (15)

               Valsts pārvaldes teritoriālā un funkcionālā sadrumstalotība negatīvi ietekmē pakalpojumu sniegšanu un publisko izdevumu efektivitāti. Dažādo valdības līmeņu pašreizējās atbildības jomas un to fiskālās attiecības neveicina sabiedrisko pakalpojumu efektīvu un godīgu sniegšanu, jo īpaši veselības, izglītības un sociālās palīdzības jomā. Visaptveroša valsts pārvaldes reforma ir aizkavējusies. Vēl nav pieņemti tiesību akti, kuru mērķis ir pārdalīt uzdevumus starp centrālajām un vietējām iestādēm; tāpat vēl izstrādes stadijā ir arī valsts aģentūru sistēmas racionalizēšana. 2017. gada sākumā Horvātijas iestādes paziņoja par darba grupas izveidi, kuras uzdevums ir izstrādāt tiesību aktus par zemāka līmeņa pārvaldes finansējumu.

               (16)

               Algu noteikšanas sadrumstalotība valsts pārvaldē joprojām negatīvi ietekmē darba samaksas pārredzamību un vienlīdzīgu attieksmi, kā arī valdības kontroli pār publiskā sektora algu izdevumiem, tā rezultātā radot risku, ka tiks ietekmēta plašāka mēroga ekonomika. 2017. gada februārī valdība pieņēma vienotas vadlīnijas sarunām par darba koplīgumiem publiskajā sektorā un šo koplīgumu uzraudzībai, taču algu noteikšanas sistēmu racionalizēšana ir atlikta uz 2018. gadu.

               (17)

               Valsts uzņēmumi vidēji nav tik ražīgi kā privāti uzņēmumi, kas liecina par trūkumiem to pārvaldībā. Valsts uzņēmumi negatīvi ietekmē sadales efektivitāti un sekmē to, ka ekonomikā ir zems ražīguma pieaugums. Pagājušajā gadā valsts uzņēmumu atvēršana privātai kontrolei notika lēni. Valsts uzņēmumu pārvaldību palīdzētu uzlabot labāka to darbības rezultātu uzraudzība un valžu pārskatatbildība, tostarp uzņēmumos, kuri pieder pašvaldību struktūrām.

               (18)

               Horvātijas Rekonstrukcijas un attīstības bankai (HBOR) ir būtiska loma Savienības finanšu instrumentu un jo īpaši Investīciju plāna Eiropai īstenošanā. Lai pilnībā īstenotu šo lomu, tai jāievēro augsti pārredzamības un pārskatatbildības standarti. Horvātijas iestādes plāno, ka neatkarīgi revidenti veiks bankas kredītportfelī ietilpstošo aktīvu kvalitātes neatkarīgu pārbaudi, kas jāpabeidz līdz 2017. gada beigām. Pamatojoties uz minētās pārbaudes konstatējumiem, tiks pārskatīts bankas tiesiskais regulējums un pārvaldības struktūras.

               (19)

               Augstas regulatīvās izmaksas rada slogu uzņēmumiem. Uzņēmējdarbības vidi apgrūtina liels skaits parafiskālo maksājumu, no kuriem daudzi statistikā tiek uzskatīti par nodokļiem. Īstenojot vienu no konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, 2016. gada vasarā valdība nolēma atcelt 13 parafiskālos maksājumus un samazināt vēl 11 citus šādus maksājumus, taču šā lēmuma īstenošana notiek lēni. Uzņēmumus joprojām negatīvi ietekmē augsts administratīvais slogs. Tika pieņemts administratīvā sloga samazināšanas rīcības plāns, kas aptver astoņas regulatīvās jomas, taču tā īstenošana vēl nav pabeigta.

               (20)

               Pēc strauja krituma krīzes laikā investīciju apjoms 2016. gadā atjaunojās. Tomēr, neraugoties uz labvēlīgiem makroekonomiskiem un finansēšanas nosacījumiem, būtiski trūkumi kavē noturīgāku atlabšanu investīciju jomā. Nepilnības valsts pārvaldē, apgrūtinoša uzņēmējdarbības vide, lēna pretkorupcijas stratēģijas īstenošana, ierobežojošs regulējums svarīgos infrastruktūras sektoros un spēcīgā valsts klātbūtne ekonomikā negatīvi ietekmē uzņēmējdarbības vidi.

               (21)

               Profesiju regulējuma modernizācija var veicināt darbaspēka mobilitāti un palīdzēt panākt zemākas profesionālo pakalpojumu cenas, tādējādi palielinot izaugsmes potenciālu. Pakalpojumu sniedzēju un reglamentēto profesiju regulējums Horvātijā ir ierobežojošs, jo īpaši attiecībā uz juristiem. 2016. gada vasarā valdība pieņēma rīcības plānu nepiemērotā regulējuma aizstāšanai un modernizēšanai, taču tā tvērums un detalizācija bija ierobežoti.

               (22)

               Tiesu sistēmas kvalitāte un efektivitāte ir ļoti būtisks faktors, kas ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Neraugoties uz neizskatīto lietu skaita samazinājumu, tiesvedība pirmās instances tiesās prasa ilgu laiku komerclietās, civillietās un krimināllietās. Tiesas dokumentu elektroniska iesniegšana un piegāde varētu būtiski uzlabot tiesu sistēmu, taču šāda procedūra vēl nav ieviesta. Komerclietas izskatošie tiesneši nevar piekļūt reģistriem tiešsaistē – tas negatīvi ietekmē maksātnespējas procedūru efektivitāti. Tiesu spriedumi tikai retos gadījumos ir pieejami tiešsaistē, un varētu uzlabot darbības procesus pirmās instances komerctiesās.

               (23)

               Banku sektors joprojām ir labi kapitalizēts, un 2016. gadā tā rentabilitāte atjaunojās – pēc tam, kad Šveices frankos ņemtie aizdevumi 2015. gadā tika konvertēti euro valūtā. Ieņēmumus nenesošu aizdevumu īpatsvars attiecībā pret bruto aizdevumiem pēdējā laikā ir samazinājies, taču tas joprojām ir liels, jo īpaši nefinanšu sabiedrību vidū. Šķiet, ka minēto samazinājumu veicina pārdošanas apjomi, kā arī 2013. gadā ieviestās prasības par uzkrājumu pakāpenisku un automātisku veidošanu. Īstenojot vienu no konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, valdība nesenās nodokļu reformas ietvaros arī ieviesa jaunu nodokļu režīmu, ko piemēro ieņēmumus nenesošu aizdevumu norakstīšanai. Tā rezultāti rūpīgi jāuzrauga. Rūpīgi jāuzrauga arī tas, cik efektīvs ieņēmumus nenesošu aizdevumu noregulējuma atvieglināšanā ir nesen reformētais maksātnespējas regulējums.

               (24)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Horvātijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada konverģences programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Horvātijai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Horvātijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (25)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada konverģences programmu, un tās atzinums (5) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk.

               (26)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1.–5. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Horvātijai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot savu fiskālo politiku atbilstīgi Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām, kas nozīmē, ka Horvātijai jāturpina virzība uz vidējā termiņa budžeta mērķi 2018. gadā. Līdz 2017. gada septembrim pastiprināt budžeta plānošanu un daudzgadu budžeta struktūru, tostarp stiprinot Fiskālās politikas komisijas neatkarību un pilnvaras. Veikt vajadzīgos pasākumus, lai ieviestu īpašuma nodokli, kura pamatā ir īpašuma vērtība. Pastiprināt valsts parāda pārvaldības regulējumu, tostarp nodrošinot ikgadēju parāda pārvaldības stratēģijas atjaunināšanu.

               2.

               Veikt pasākumus, ar kuriem paredzēts atturēt no priekšlaicīgas pensionēšanās, paātrināt pāreju uz lielāku likumā noteikto pensionēšanās vecumu un normas par konkrētu personu kategoriju pensijām pielāgot vispārējās pensiju shēmas noteikumiem. Uzlabot sociālo pabalstu piešķiršanas koordināciju un pārredzamību.

               3.

               Uzlabot pieaugušo, jo īpaši vecāka gadagājuma darba ņēmēju, mazkvalificētu personu un ilgtermiņa bezdarbnieku, izglītību. Paātrināt izglītības sistēmas reformu.

               4.

               Samazināt valsts pārvaldes sadrumstalotību un uzlabot kompetenču funkcionālo sadalījumu valsts pārvaldē, vienlaikus palielinot tās efektivitāti un mazinot teritoriālās atšķirības sabiedrisko pakalpojumu sniegšanā. Apspriežoties ar sociālajiem partneriem, saskaņot algu noteikšanas regulējumu visā valsts pārvaldē un sabiedrisko pakalpojumu jomā.

               5.

               Paātrināt valsts uzņēmumu un citu valstij piederošu aktīvu atsavināšanu un uzlabot korporatīvo pārvaldību valsts uzņēmumu sektorā. Ievērojami samazināt uzņēmumu slogu, kuru rada regulējuma izmaksas un administratīvais slogs. Atcelt regulatīvus ierobežojumus, kas apgrūtina pieeju reglamentētajām profesijām un profesionāliem un darījumdarbības pakalpojumiem, kā arī apgrūtina šo profesiju un pakalpojumu veikšanu. Uzlabot tiesu sistēmas kvalitāti un efektivitāti, jo īpaši saīsinot civillietu un komerclietu izskatīšanas ilgumu.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (4)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


				|

		52013PC0544

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko apstiprina, ka Komisija Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā var noslēgt Stabilizācijas un asociācijas nolīguma starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Melnkalnes Republiku, no otras puses, protokolu, lai ņemtu vērā Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai /* COM/2013/0544 final - 2013/ () */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
Padome 2012. gada 24. septembrī
pilnvaroja Komisiju Eiropas Savienības, tās dalībvalstu un
Horvātijas Republikas vārdā uzsākt sarunas ar Melnkalni
nolūkā noslēgt protokolu Stabilizācijas un asociācijas
nolīgumam starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no
vienas puses, un Melnkalnes Republiku, no otras puses, lai ņemtu
vērā Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas
Savienībai.
Šīs sarunas
sākās 2012. gada 22. novembrī pēc
iepriekšējas lietišķas apspriešanās ar Melnkalni šā
jautājuma sakarā. Turpmākas sarunu kārtas notika 2013. gada
25. janvārī un 2013. gada 7. martā. Komisija un
Melnkalnes valdība 2013. gada 16. maijā parafēja šo
protokolu. Parafētais protokols ir pievienots lēmumam.
Komisija ierosina Padomei
Eiropas Savienības vārdā lemt par protokola parakstīšanu un
provizorisku piemērošanu un Eiropas Savienības un tās
dalībvalstu vārdā noslēgt protokolu. Eiropas
Atomenerģijas kopiena (EAEK) arī ir puse Stabilizācijas un
asociācijas nolīgumā. Lai Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā
noslēgtu protokolu, Komisija ierosina Padomei piekrist tā
noslēgšanai saskaņā ar Eiropas Atomenerģijas kopienas
dibināšanas līguma 101. panta otro daļu.
Saskaņā ar EAEK
līguma 101. pantu Komisija pieņem lēmumu parakstīt
nolīgumu un Komisija pieņem lēmumu slēgt nolīgumu,
saņemot piekrišanu no Padomes. Tādēļ attiecībā uz
protokola parakstīšanu un noslēgšanu ES un EAEK ir jāpieņem
atsevišķi lēmumi.
Lai noslēgtu protokolu
Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā, Komisija ierosina Padomei:

–
piekrist protokola noslēgšanai
saskaņā ar EAEK dibināšanas līguma 101. panta otro
daļu.
Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko apstiprina, ka Komisija Eiropas
Atomenerģijas kopienas vārdā var noslēgt
Stabilizācijas un asociācijas nolīguma starp Eiropas
Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Melnkalnes
Republiku, no otras puses, protokolu, lai ņemtu vērā
Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Eiropas
Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši
tā 101. panta otro daļu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
tā kā:
(1)
Padome 2012. gada 24. septembrī
pilnvaroja Komisiju uzsākt sarunas ar Melnkalni nolūkā
noslēgt protokolu Stabilizācijas un asociācijas nolīgumam
starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un
Melnkalnes Republiku, no otras puses, lai ņemtu vērā
Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai.
(2)
Šīs sarunas ir veiksmīgi noslēgtas.
(3)
Tāpēc protokols ir jānoslēdz
arī Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā par
jautājumiem, kas attiecas uz Eiropas Atomenerģijas kopienas
dibināšanas līguma darbības jomu.
(4)
Par jautājumiem, kas attiecas uz Līgumu
par Eiropas Savienību un Līgumu par Eiropas Savienības
darbību, protokola parakstīšanai un noslēgšanai ir
paredzēta atsevišķa procedūra.
(5)
Būtu jāapstiprina, ka Komisija var
noslēgt protokolu Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā,
IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
Vienīgais pants
Ar šo apstiprina, ka Komisija Eiropas
Atomenerģijas kopienas vārdā var noslēgt
Stabilizācijas un asociācijas nolīguma starp Eiropas
Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Melnkalnes
Republiku, no otras puses, protokolu, lai ņemtu vērā
Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai (“protokols”).
Protokolu pievieno Padomes lēmumam par
Stabilizācijas un asociācijas nolīguma starp Eiropas
Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Melnkalnes
Republiku, no otras puses, protokola parakstīšanu un provizorisku
piemērošanu, lai ņemtu vērā Horvātijas Republikas
pievienošanos Eiropas Savienībai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs


title: Komisijas Ieteikums ( 2011. gada 18. oktobris ) par nanomateriālu definīciju Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               20.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 275/38

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2011. gada 18. oktobris)
   par nanomateriālu definīciju
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2011/696/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas 2005. gada 7. jūnija paziņojumā “Nanozinātnes un nanotehnoloģijas: Rīcības plāns Eiropai 2005.–2009. gadam” (1) ir definēta virkne savstarpēji saistītu darbību, lai nekavējoties varētu ieviest drošu, vienotu un atbildīgu pieeju nanotehnoloģijas un nanozinātņu jomā.

               (2)

               Saskaņā ar Rīcības plānā noteiktajām saistībām Komisija rūpīgi pārskatīja attiecīgos Savienības tiesību aktus, lai noteiktu patlaban spēkā esošo noteikumu piemērojamību nanomateriālu iespējamiem riskiem. Šā pārskata rezultāti ir izklāstīti Komisijas 2008. gada 17. jūnija paziņojumā “Nanomateriālus reglamentējošie aspekti” (2). Paziņojumā secināts, ka termins “nanomateriāli” nav konkrēti aplūkots Savienības tiesību aktos, tomēr spēkā esošie tiesību akti būtībā aptver iespējamos riskus, ko nanomateriāli var radīt veselībai, drošībai un videi.

               (3)

               Eiropas Parlaments 2009. gada 24. aprīļa rezolūcijā par nanomateriālus reglamentējošiem aspektiem (3)
                  inter alia aicināja Savienības tiesību aktos ieviest visaptverošu un uz zinātnes atziņām balstītu nanomateriālu definīciju.

               (4)

               Šajā ieteikumā sniegtā definīcija būtu lietojama kā atsauce, lai Savienības tiesību aktu un politikas kontekstā noteiktu, vai materiāls ir uzskatāms par “nanomateriālu”. Savienības tiesību aktos termins “nanomateriāls” būtu definējams, pamatojoties tikai uz materiāla sastāvā esošo daļiņu izmēru, neņemot vērā draudus vai riskus. Šāda definīcija, kas izstrādāta, pamatojoties tikai uz materiāla izmēru, attiektos uz tādu materiālu, kas ir dabisks, radies kā blakusprodukts vai rūpnieciski ražots.

               (5)

               Termina “nanomateriāls” definīcija būtu izstrādājama, pamatojoties uz pieejamām zinātniskām atziņām.

               (6)

               Bieži vien izmēru noteikšana un izmēru sadalījums nanomateriālos rada problēmas, un dažādas mērīšanas metodes var nesniegt salīdzināmus rezultātus. Tādēļ būtu jāizstrādā saskaņotas mērīšanas metodes, lai nodrošinātu, ka definīcijas izmantošana ļauj nonākt pie konsekventiem rezultātiem neatkarīgi no konkrētā materiāla un laika. Kamēr saskaņotas mērīšanas metodes nav pieejamas, būtu jāizmanto visefektīvākās alternatīvās metodes.

               (7)

               Eiropas Komisijas Kopīgā pētniecības centra ziņojumā “Apsvērumi par nanomateriālu definēšanu regulatīvos nolūkos” (4) ieteikts, ka nanomateriālu definīcijai it īpaši būtu jāattiecas uz daļiņu nanomateriāliem, tai vajadzētu būt plaši piemērojamai Savienības tiesību aktos un atbilstīgai citām pieejām visā pasaulē. Izmēram vajadzētu būt vienīgajai definīcijā izmantojamajai īpašībai, saistībā ar kuru ir skaidri jādefinē nanomēroga robežas.

               (8)

               Komisija pilnvaroja Iespējamā un jaunatklātā veselības apdraudējuma zinātnisko komiteju (SCENIHR) sniegt zinātnisku ieguldījumu saistībā ar elementiem, kuri jāņem vērā, izstrādājot termina “nanomateriāls” definīciju regulatīvos nolūkos. Atzinums “Termina “nanomateriāls” definīcijas zinātniskais pamats” tika apspriests sabiedriskajā apspriešanā 2010. gadā. SCENIHR2010. gada 8. decembra atzinumā (5) secināja, ka izmērs ir vispārēji piemērojams nanomateriāliem un tas ir vispiemērotākais mērāmais lielums, un noteikts izmēru diapazons atvieglotu vienotu interpretāciju. Kā zemākā robeža tika piedāvāts 1 nm. Augstāko robežu, kas ir 100 nm, parasti izmanto vienprātīgi un vispārēji, tomēr nav nekādu zinātnisku pierādījumu par šīs vērtības atbilstību. Konkrētas augšējās robežvērtības izmantošana varētu būt pārāk ierobežojoša prakse attiecībā uz nanomateriālu klasifikāciju, tāpēc piemērotāka būtu diferencēta pieeja. Regulatīvos nolūkos, izmantojot vidējo izmēru un izmēra standarta novirzi, lai precizētu definīciju, būtu jāņem vērā arī izmēru skaitliskais sadalījums. Materiāla izmēru sadalījums būtu jānosaka, pamatojoties uz skaita koncentrāciju (t. i., noteikta izmēra diapazona objektu skaits, kas dalīts ar kopējo objektu skaitu), nevis uz nanomēroga daļiņu masas frakciju nanomateriālā, jo maza masas frakcija var saturēt vislielāko daļiņu skaitu. SCENIHR konstatēja atsevišķus īpašus gadījumus, kad šo definīciju var vieglāk piemērot, ja kā palīgelements tiek izmantots īpatnējās virsmas laukums uz tilpuma vienību, lai noteiktu, vai materiāls ietilpst noteiktajā nano izmēra diapazonā.

               (9)

               Starptautiskā Standartizācijas organizācija terminu “nanomateriāls” definē kā “materiālu, kuram vismaz viens ģeometriskais izmērs ir nanomērogā vai kura iekšējā struktūra vai virsmas struktūra ir nanomērogā”. Termins “nanomērogs” ir definēts kā izmēra diapazons apmēram no 1 nm līdz 100 nm (6).

               (10)

               Attiecībā uz izmēru skaitlisko sadalījumu būtu jāņem vērā, ka nanomateriāli visbiežāk sastāv no daudzām atšķirīga izmēra daļiņām īpašā sadalījumā. Neprecizējot izmēru skaitlisko sadalījumu, būtu sarežģīti noteikt, vai konkrētais materiāls atbilst definīcijai, ja dažas daļiņas atšķirībā no citām ir mazākas par 100 nm. Šāda pieeja atbilst SCENIHR viedoklim, saskaņā ar kuru materiāla daļiņu sadalījums būtu jāizsaka, pamatojoties uz skaita koncentrāciju (t. i., daļiņu skaitu).

               (11)

               Nav skaidri noteikta zinātniskā pamata, lai attiecībā uz izmēru sadalījumu ieteiktu konkrētu vērtību, kuru nesasniedzot tiem materiāliem, kuru daļiņas ir diapazonā no 1 nm līdz 100 nm, visdrīzāk nebūs nanomateriāliem raksturīgo īpašību. Zinātniskajās konsultācijās tika ieteikts izmantot statistisku pieeju, kuras pamatā ir standarta novirze ar 0,15 % robežvērtību. Ņemot vērā tādu materiālu plašo izplatību, uz kuriem attiektos minētā robežvērtība, un vajadzību pielāgot definīcijas piemērošanas jomu izmantošanai regulatīvā nolūkā, robežvērtībai vajadzētu būt augstākai. Nanomateriālā, kāds definēts šajā ieteikumā, vajadzētu būt vismaz 50 % tādu daļiņu, kuru izmērs ir no 1 nm līdz 100 nm. Saskaņā ar SCENIHR ieteikumu pat neliels skaits daļiņu diapazonā no 1 nm līdz 100 nm atsevišķos gadījumos var būt iemesls īpašam novērtējumam. Tomēr būtu maldinoši šādus materiālus klasificēt kā nanomateriālus. Savukārt likumdošanas jomā var būt atsevišķi gadījumi, kad bažas vides, veselības, drošības vai konkurētspējas jomā var būt iemesls tādas robežvērtības piemērošanai, kas ir zemāka par 50 %.

               (12)

               Daļiņu aglomerācijām un sakopojumiem var būt tādas pašas īpašības, kādas piemīt nesaistītām daļiņām. Turklāt var būt gadījumi, kad nanomateriāla dzīves cikla laikā daļiņas tiek izmestas no aglomerācijām un sakopojumiem. Tādēļ šajā ieteikumā sniegtajā definīcijā būtu jāietver arī tādas daļiņas, kas ietilpst aglomerācijās un sakopojumos, ja vien šo sastāvā esošo daļiņu izmēra diapazons ir no 1 nm līdz 100 nm.

               (13)

               Patlaban, izmantojot slāpekļa adsorbcijas metodi (“BET metodi”), ir iespējams izmērīt, cik liels ir sausu un cietu materiālu vai pulveru īpatnējās virsmas laukums uz tilpuma vienību. Šādos gadījumos īpatnējās virsmas laukumu var izmantot kā palīgelementu, lai noteiktu iespējamo nanomateriālu. Nākotnē jaunas zinātniskās atziņas varētu paplašināt šāda pielietojuma iespējas un citas metodes attiecībā uz citu veidu materiāliem. Atkarībā no konkrētā materiāla starp īpatnējās virsmas laukuma mērījumu un izmēru skaitlisko sadalījumu var būt neatbilstība. Tādēļ būtu jāprecizē, ka izmēru skaitliskā sadalījuma rezultāti būtu uzskatāmi par noteicošajiem un nevajadzētu būt iespējai izmantot īpatnējās virsmas laukumu, lai pierādītu, ka materiāls nav nanomateriāls.

               (14)

               Tehnoloģiskā attīstība un zinātnes progress notiek lielā ātrumā. Tādēļ definīcija, kurā ietverti raksturlielumi, būtu jāpārskata līdz 2014. gada decembrim, lai nodrošinātu, ka tā atbilst vajadzībām. Pārskatā it īpaši būtu jānovērtē, vai izmēru skaitliskā sadalījuma 50 % robežvērtība būtu jāpalielina vai jāsamazina un vai iekļaut materiālus, kuru iekšējā struktūra vai virsmas struktūra ir nanomērogā, piemēram, kompleksu nanokomponentu nanomateriālus, tostarp atsevišķās nozarēs izmantotus nanoporainus un nanokompozītu materiālus.

               (15)

               Būtu jāsagatavo norādījumi un standartizētas mērīšanas metodes, kā arī zināšanas par nanodaļiņu tipiskajām koncentrācijām materiālu reprezentatīvajos paraugos, ja tas ir droši un ja ir iespējams atvieglot definīcijas piemērošanu saistībā ar konkrētiem tiesību aktiem.

               (16)

               Šajā ieteikumā sniegtajai definīcijai nevajadzētu skart vai atspoguļot neviena Savienības tiesību akta vai tādu noteikumu piemērošanas jomu, kuros var būt noteiktas papildu prasības attiecībā uz šiem materiāliem, tostarp saistībā ar riska pārvaldību. Dažos gadījumos varētu būt nepieciešams atsevišķus materiālus izslēgt no konkrēta tiesību akta vai tiesību akta noteikumu piemērošanas jomas, pat ja tie atbilst definīcijai. Tāpat var būt nepieciešams attiecībā uz nanomateriāliem izstrādāta konkrēta tiesību akta vai tiesību akta noteikumu piemērošanas jomā iekļaut papildu materiālus, piemēram, dažus materiālus, kuru izmērs ir mazāks par 1 nm vai lielāks par 100 nm.

               (17)

               Ņemot vērā, ka farmācijas nozarē ir īpaša situācija un specializētas nanostrukturētas sistēmas jau tiek lietotas, šajā ieteikumā sniegtajai definīcijai nevajadzētu skart termina “nano” izmantojumu saistībā ar atsevišķu farmaceitisku līdzekļu vai medicīnisku iekārtu definēšanu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Pieņemot un īstenojot tiesību aktus, politiku un pētniecības programmas, kas attiecas uz nanotehnoloģiju produktiem, dalībvalstis, Savienības aģentūras un uzņēmēji ir aicināti izmantot turpmāk sniegto “nanomateriālu” definīciju.

               2.

               “Nanomateriāls” ir dabisks, kā blakusprodukts radies vai rūpnieciski ražots materiāls, kas satur nesaistītas, aglomerācijās vai sakopojumos esošas daļiņas, ja ģeometrisko izmēru skaitliskajā sadalījumā vismaz 50 % daļiņu kāds no izmēriem ir diapazonā no 1 nm līdz 100 nm.
               Īpašos gadījumos, ja iemesls tam ir bažas vides, veselības, drošības vai konkurētspējas jomā, izmēru skaitliskā sadalījuma 50 % robežvērtību var aizstāt ar robežvērtību no 1 % līdz 50 %.

               3.

               Atkāpjoties no 2. punkta, par nanomateriāliem jāuzskata fulerēni, grafēna pārslas un viensienas oglekļa nanocaurulītes, kam vismaz viens ģeometriskais izmērs ir mazāks par 1 nm.

               4.

               Ieteikuma 2. punkta nozīmē terminus “daļiņa”, “aglomerācija” un “sakopojums” definē šādi:

                           a)

                           “daļiņa” ir vielas mikroskopiska vienība ar noteiktām fiziskām robežām;

                           b)

                           “aglomerācija” ir vāji saistītu daļiņu vai sakopojumu savienošanās, veidojot gabalus ar tādu ārējās virsmas laukumu, kas ir līdzīgs atsevišķu komponentu kopējam virsmas laukumam;

                           c)

                           “sakopojums” ir daļiņa, kas satur citas cieši saistītas vai salipušas daļiņas.

               5.

               Ja tas ir tehniski iespējams un ja tas pieprasīts konkrētajā tiesību aktā, atbilstību 2. punktam var noteikt, pamatojoties uz īpatnējās virsmas laukumu uz tilpuma vienību. Materiāls ir uzskatāms par atbilstošu 2. punktā sniegtajai definīcijai, ja materiāla īpatnējās virsmas laukums uz tilpuma vienību ir lielāks par 60 m2/cm3. Tomēr materiāls, kas, pamatojoties uz tā izmēru skaitlisko sadalījumu, ir nanomateriāls, būtu uzskatāms par atbilstošu 2. punktā sniegtajai definīcijai, pat ja materiāla īpatnējās virsmas laukums uz tilpuma vienību ir mazāks par 60 m2/cm3.

               6.

               Ieteikuma 1.–5. punktā sniegtā definīcija tiks pārskatīta līdz 2014. gada decembrim, ņemot vērā pieredzi un attīstību zinātnes un tehnoloģiju jomā. Pārskatā īpaša uzmanība jāpievērš tam, vai izmēru skaitliskā sadalījuma 50 % robežvērtība ir jāsamazina vai jāpalielina.

               7.

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm, Savienības aģentūrām un uzņēmējiem.

      Briselē, 2011. gada 18. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Janez POTOČNIK

      (1)  COM(2005) 243 galīgā redakcija.

      (2)  COM(2008) 366 galīgā redakcija.

      (3)  P6_TA(2009) 0328.

      (4)  EUR 24403 EN, 2010. gada jūnijs.

      (5)  http://ec.europa.eu/health/scientific_committees/emerging/docs/scenihr_o_032.pdf

      (6)  http://cdb.iso.org


               14.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/2

         Ieteikums Padomes regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2532/98 par Eiropas Centrālās bankas pilnvarām piemērot sankcijas
   (ECB/2014/19)

      (Iesniegusi Eiropas Centrālā banka)

   (2014/C 144/02)
   PASKAIDROJUMA RAKSTS
   I.   IEVADS

   Eiropas Savienības Padome 1998. gada 23. novembrī pieņēma Padomes Regulu (EK) Nr. 2532/98 (1). Ņemot vērā pieredzi, kas gūta, vairākus gadus piemērojot Regulu (EK) Nr. 2532/98 dažādās Eiropas Centrālās bankas (ECB) kompetences jomās, un to, ka ECB sankciju piemērošanas joma tika paplašināta ar Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (2), jāapsver noteikti grozījumi Regulā (EK) Nr. 2532/98. Šajā nolūkā jāievēro procedūra, kas noteikta Līguma par Eiropas Savienības darbību 129. panta 4. punktā.
   II.   VISPĀRĪGI APSVĒRUMI

   Lai veiktu uzdevumus, kas ECB noteikti ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013, ECB saskaņā ar minētās regulas 18. pantu var piemērot administratīvos naudas sodus “gadījumos, kad kredītiestādes, finanšu pārvaldītājsabiedrības vai jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības ar nolūku vai nolaidības dēļ pārkāpj attiecīgo tieši piemērojamo Savienības tiesību aktu prasības, saistībā ar kurām saskaņā ar attiecīgajiem Savienības tiesību aktiem kompetentajām iestādēm dod iespēju piemērot administratīvos naudas sodus” (3), un sankcijas “ECB noteikumu vai ECB lēmumu pārkāpuma gadījumā” (4) (turpmāk kopā – “administratīvie sodi”). Attiecībā uz nacionālo tiesību aktu pārkāpumiem Vienotās uzraudzības mehānisma (VUM) kontekstā nacionālajām kompetentajām iestādēm joprojām ir tiesības piemērot administratīvos sodus, bet tās šādus sodus var piemērot ECB tieši uzraudzītām kredītiestādēm tikai gadījumā, ja ECB tām lūgusi uzsākt procedūru šajā nolūkā.
   Principi un procedūras administratīvo naudas sodu piemērošanai par tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumiem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punktu noteiktu Regulā (ES) Nr. 1024/2013 un Eiropas Centrālās bankas Regulā (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) (5). Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 7. punktu ECB var piemērot sankcijas ECB noteikumu vai ECB lēmumu pārkāpuma gadījumā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2532/98. Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 4. punkts nosaka, ka ECB 18. pantu piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 3. punkta pirmajā daļā minētajiem aktiem, t. sk. vajadzības gadījumā saskaņā ar Regulā (EK) Nr. 2532/98 izklāstītajām procedūrām.
   Ņemot to vērā, ir īpaši svarīgi izveidot saskaņotu režīmu visu ECB administratīvo sodu piemērošanai saistībā ar tās uzraudzības uzdevumu izpildi saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013.
   Turklāt daži Regulas (EK) Nr. 2532/98 noteikumi atšķiras no Regulas (ES) Nr. 1024/2013 noteikumiem. Tas jo īpaši attiecas uz Regulā (EK) Nr. 2532/98 noteiktajiem naudas sodu un periodisko soda maksājumu maksimālajiem apmēriem, procedūras noteikumiem un noilguma periodiem.
   Tādēļ tiek ieteikti šādi grozījumi Regulā (EK) Nr. 2532/98:

               a)

               jāiekļauj jauns 1.a pants, lai definētu dažus vispārīgus principus, kuri attiecas uz ECB piemērotajiem administratīvajiem sodiem attiecībā uz tās uzraudzības uzdevumiem un sankcijām, ko ECB piemēro, veicot ar uzraudzību nesaistītus uzdevumus, un noteiktu piemērošanas jomu normām, kuras attiecas uz tām;

               b)

               jāiekļauj jauns 4.a–4.c pants, kurā nosaka režīmu, kas attiecas uz administratīvajiem sodiem, ko ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus. Šo jauno pantu mērķis ir nošķirt režīmu, kas attiecas uz ECB piemērotajiem administratīvajiem sodiem saistībā ar uzraudzības uzdevumiem, un normas, kuras attiecas sankcijām, ko ECB var piemērot, veicot ar uzraudzību nesaistītus uzdevumus. Tam jānodrošina, ka uz visiem uzraudzības jomā piemērotajiem ECB administratīvajiem sodiem attiecas viens režīms, tajā pašā laikā ņemot vērā Regulas (ES) Nr. 1024/2013 noteikumus;

               c)

               jāveic papildu grozījumi, lai nodrošinātu, ka Regulas (EK) Nr. 2532/98 2.–4. pantā noteiktie principi un procedūras sankciju piemērošanai atbilst principiem un procedūrām, kas nosaka ECB administratīvo sodu piemērošanu, tai pildot uzraudzības uzdevumus saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013.

         III.   KOMENTĀRI ATTIECĪBĀ UZ ATSEVIŠĶIEM PANTIEM

   1. pants. Definīcijas
   Periodisko soda maksājumu definīcija
   Periodisko soda maksājumu definīcija jāgroza divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, saskaņā ar citu Savienības tiesību aktu attiecīgajām normām (6) nepārprotami jānorāda, ka ECB var izmantot periodiskos soda maksājumus ne tikai, lai sodītu par ilgstošu pārkāpumu, bet arī, lai piespiestu uzņēmumus ievērot ECB noteikumus vai lēmumus. Otrkārt, pašreizējā definīcija atsaucas uz Regulas (EK) Nr. 2532/98 3. panta 1. punkta otro daļu attiecībā uz paziņojumu par lēmumu, kas prasa pārkāpuma pārtraukšanu. Tā kā uz sankcijām, kas piemērotas saistībā ar ECB uzraudzības uzdevumiem jāatiecas citai lēmumu pieņemšanas procedūrai, definīcijai jāpievieno atsauce uz šādu procedūru.
   Tā rezultātā jāgroza arī “sankciju” definīcija, lai svītrotu atsauci uz periodisko soda maksājumu, ko piemēro “par pārkāpumu”.
   1.a pants. Vispārīgie principi un piemērošanas joma
   Lai gan saskaņā ar Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtu 34.3. pantu Regula (EK) Nr. 2532/98 nosaka nosacījumus, saskaņā ar kuriem ECB ir tiesības piemērot sankcijas uzņēmumiem, kuri neievēro ECB noteikumos vai lēmumos noteiktos pienākumus, pienācīgi jāņem vērā Regula (ES) Nr. 1024/2013, kurā iekļauta virkne normu, kas tieši attiecas uz ECB pilnvarām piemērot administratīvos sodus saistībā ar tās uzraudzības uzdevumu izpildi. Tādēļ, lai gan Regulas (EK) Nr. 2532/98 normas principā attiecas uz jebkurām sankcijām, ko ECB ir tiesības piemērot par ECB noteikumu vai lēmumu pārkāpumiem, dažas Regulas (EK) Nr. 2532/98 normas, kas ir pretrunā Regulai (ES) Nr. 1024/2013 attiecībā uz administratīvo sodu piemērošanu saistībā ar ECB uzraudzības uzdevumiem, nav jāpiemēro vai ir jāgroza.
   Lai uz visiem ECB pieņemtajiem lēmumiem attiektos vienāds publicēšanas režīms, ECB jābūt tiesībām publicēt jebkuru lēmumu piemērot administratīvo sodu, veicot tās uzraudzības uzdevumus, vai sankciju, veicot ar uzraudzību nesaistītus uzdevumus, gadījumos, kuros šo lēmumu var pārsūdzēt, kā arī gadījumos, kuros to nevar darīt. ECB attiecībā uz šādu publicēšanu piemēro attiecīgos Savienības tiesību aktus, neņemot vērā nacionālos tiesību aktus vai noteikumus un izvērtējot to, vai lēmuma publicēšana ir proporcionāla piemērotās sankcijas vai administratīvā soda smagumam, kā arī izvērtējot publicēšanas ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti.
   2. pants. Sankcijas
   2. panta 4. punkts atsaucas uz procedūru, kura noteikta (EK) Nr. 2532/98 3. panta 4. punktā un kurai nevajadzētu attiekties uz administratīvo sodu piemērošanu saistībā ar ECB uzraudzības uzdevumiem. Tādēļ jāpievieno atsauce uz 4.b pantā izklāstīto lēmumu pieņemšanas procedūru.
   3. pants. Procedūras noteikumi
   Atsauce 3. panta 1. punkta pirmajā teikumā uz ECB Valdi kā struktūru, kura ir kompetenta uzsākt pārkāpuma procedūru, jāsvītro, lai ļautu ECB ar saskaņā ar 6. panta 2. punktu pieņemtas regulas palīdzību noteikt, kurai iekšējai struktūrai jāveic iespējamā pārkāpuma izmeklēšana. Lēmuma pieņemšanai par sankciju piemērošanu jāpaliek ECB Valdes kompetencē saskaņā ar jauno 4.b pantu.
   Jāgroza 3. panta 10. punkts, lai tas atsauktos ne tikai uz Eiropas Centrālo banku sistēmai uzticētajiem uzdevumiem, bet arī uz uzdevumiem, kuri uzticēti ECB saskaņā ar Līguma 127. panta 6. punktu. Jāgroza 3. panta 10. punkta pēdējais teikums, lai atspoguļotu ECB jauno uzraudzības kompetenci.
   4.a pants. Noteikumi attiecībā uz to sankciju maksimālo apmēru, kuras ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus
   Administratīvo naudas sodu, kurus ECB saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punktu var piemērot par tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumiem, maksimālais apmērs ievērojami pārsniedz Regulā (EK) Nr. 2532/98 atļauto. Šī atšķirība nav uzskatāma par pamatotu, jo ECB noteikumu vai lēmumu pārkāpums ne vienmēr ir mazāk nozīmīgs par tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumu. Tādēļ visiem administratīvajiem sodiem, kurus ECB piemēro tās VUM ietvaros uzraudzītajām kredītiestādēm, jābūt vienādam maksimālajam apmēram. Atbilstoši iepriekš minētajam jāgroza arī uzraudzības jomā piemēroto ECB periodisko soda maksājumu maksimālais apmērs.
   Tā rezultātā 2. panta 1. punktam nav jāattiecas uz administratīvajiem sodiem, kurus ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus.
   4.b pants. Procedūras noteikumi attiecībā uz sankcijām, kuras ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus
   Regulas (ES) Nr. 1024/2013 25. panta 2. punkts paredz nošķirtības principu, saskaņā ar kuru uzdevumi, kas ECB uzticēti ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013, tiek pildīti atsevišķi no monetārās politikas uzdevumiem un pārējiem ECB uzdevumiem. Saskaņā ar šo pantu Regula (EK) Nr. 2532/98 jāgroza, lai attiecībā uz administratīvo sodu piemērošanu uzraudzības jomā noteiktu lēmumu pieņemšanas procedūru, kurā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 26. pantu iesaistīta Uzraudzības valde un ECB Padome. Tas atbildīs arī Bāzeles Banku uzraudzības komitejas Efektīvas banku uzraudzības pamatprincipiem (7) un vajadzībai nodrošināt, ka iestādes, kuras piemēro sankcijas uzņēmumiem, ir tos uzraugošās iestādes.
   Uz uzraudzības jomā pieņemtu ECB Padomes lēmumu piemērot sankcijas attieksies Administratīvās pārskatīšanas padomes veikta pārskatīšana, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 1024/2013 24. pantā, ja fiziska vai juridiska persona lūdz lēmuma pārskatīšanu ar nosacījumu, ka tā ir šāda lēmuma adresāts vai ka uz to tieši un individuāli attiecas šāds lēmums. No tā izriet, ka Regula (EK) Nr. 2532/98 jāgroza, lai attiecībā uz administratīvo sodu piemērošanu uzraudzības jomā noteiktu pārskatīšanas procedūru, kurā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 24. pantu iesaistīta ECB Administratīvās pārskatīšanas padome.
   Ņemot vērā iepriekš minēto, 3. panta 1.–8. punktam nebūtu jāattiecas uz administratīvajiem sodiem, kas saistīti ar ECB uzraudzības uzdevumu izpildi.
   4.c pants. Termiņi administratīvo sodu piemērošanai uzraudzības jomā
   Termiņi, kas attiecas uz sankciju piemērošanu un īstenošanu, veicot ECB ar uzraudzību nesaistītos uzdevumus, darbojas labi, jo īpaši pateicoties salīdzinoši vienkāršajai pārbaudei, kas vajadzīga, lai pārliecinātos par to, ka izdarīts pārkāpums, piem., obligāto rezervju prasību, nodrošinājuma atbilstības noteikumu, statistikas pārskatu sniegšanas prasību pārkāpums. Ņemot vērā, ka iespējamo pārkāpumu izmeklēšana uzraudzības omā ir sarežģītāka, uz pilnvarām piemērot un īstenot administratīvos sodus šajā jomā jāattiecina ilgāki termiņi nekā tie, kas paredzēti sankcijām, veicot ar uzraudzību nesaistītus uzdevumus. Tas atbilst arī termiņiem, kas Regulā (EK) Nr. 1/2003 noteikti konkurences noteikumu pārkāpumiem. Tā kā uz visiem administratīvajiem sodiem, ko ECB uzņēmumiem piemēro uzraudzības jomā, jāattiecas vienādiem termiņiem, neskatoties uz to, vai šie administratīvie sodi attiecas uz ECB noteikumu vai lēmumu pārkāpumu vai tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumu, 4.c pantā noteiktajiem termiņiem jāattiecas uz jebkuru administratīvo sodu, ko ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus.
   Attiecīgi jānosaka šo termiņu apturēšana un pārtraukšana, ņemot vērā arī to, ka uzraudzības jomas pārkāpumu procedūras var notikt reizē ar uz tiem pašiem faktiskajiem apstākļiem balstītu krimināllietas izmeklēšanu vai izskatīšanu tiesā.
   Ņemot vērā iepriekš minēto, 4. pantam nebūtu jāattiecas uz administratīvajiem sodiem, kas saistīti ar ECB uzraudzības uzdevumu izpildi.

      Ieteikums:

         “PADOMES REGULA,
         ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2532/98 par Eiropas Centrālās bankas pilnvarām piemērot sankcijas
         EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 132. panta 3. punktu,
         ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 34.3. pantu,
         ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas ieteikumu,
         ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,
         ņemot vērā Eiropas Komisijas atzinumu,
         saskaņā ar procedūru, kas noteikta Līguma 129. panta 4. punktā un Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtu 41. pantā,
         tā kā:

                     (1)

                     Regula (EK) Nr. 2532/98 (8) saskaņā ar Eiropas centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtu (turpmāk – ‘ECBS Statūti’) 34.3. pantu nosaka ierobežojumus un nosacījumus, saskaņā ar kuriem Eiropas Centrālajai bankai (ECB) ir tiesības piemērot naudas sodus vai periodiskus soda maksājumus uzņēmumiem, kuri nepilda tās noteikumos un lēmumos noteiktos pienākumus.

                     (2)

                     ECB piemērojusi Regulu (EK) Nr. 2532/98, lai noteiktu sankcijas dažādās savas kompetences jomās, t. sk. saistībā ar Savienības monetārās politikas īstenošanu, maksājumu sistēmu darbību un statistiskās informācijas vākšanu.

                     (3)

                     Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (9) dod ECB tiesības attiecībā uz tās uzraudzītajām kredītiestādēm piemērot: a) administratīvos naudas sodus, ja šīs iestādes pārkāpj tieši piemērojamos Savienības tiesību aktos noteiktas prasības, un b) sankcijas – gadījumā, ja pārkāpti ECB noteikumi vai lēmumi (turpmāk kopā – ‘administratīvie sodi’).

                     (4)

                     Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 7. punkts nosaka, ka, lai veiktu ar šo regulu tai uzticētos uzdevumus, ECB noteikumu vai lēmumu pārkāpumu gadījumā ECB var piemērot sankcijas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2532/98.

                     (5)

                     Regulā (ES) Nr. 1024/2013 iekļauta virkne normu, kas tieši attiecas uz ECB pilnvarām piemērot administratīvos sodus saistībā ar tās uzraudzības uzdevumiem. Dažas no Regulas (EK) Nr. 2532/98 normām ir pretrunā Regulai (ES) Nr. 1024/2013. Tādēļ jāidentificē Regulā (EK) Nr. 2532/98 paredzētie noteikumi, kuri jāgroza, lai izveidotu saskaņotu režīmu, kas regulē sankciju piemērošanu, ko ECB veic, pildot tai ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013 uzticētos uzraudzības uzdevumus.

                     (6)

                     ECB jāpublicē lēmumi par administratīvo naudas sodu piemērošanu par tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumiem un sankcijām par ECB noteikumu vai lēmumu pārkāpumiem gan uzraudzības jomā, gan ar uzraudzību nesaistītās jomās, ja vien šāda publikācija nav neproporcionāla, ņemot vērā uzņēmumam piemērotās sankcijas smaguma pakāpi, vai apdraud finanšu tirgu stabilitāti.

                     (7)

                     Naudas soda maksimālajam apmēram, kuru ECB var piemērot uzņēmumam par ECB noteikumu vai lēmumu neievērošanu uzraudzības jomā, nav jāatšķiras no naudas soda maksimālā apmēra, kuru ECB var piemērot uzņēmumam par tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumu, lai nodrošinātu konsekvenci līdzvērtīgi smagu pārkāpumu sodīšanā. Tādēļ uz visiem ECB uzraudzības uzdevumu izpildes gaitā uzliktajiem naudas sodiem jāattiecas vienādiem maksimālajiem apmēriem.

                     (8)

                     ECB jābūt iespējai piemērot periodiskus soda maksājumus uzņēmumiem, lai liktu tiem ievērot ECB noteikumus vai lēmumus uzraudzības jomā vai pārtrauktu ilgstošu to pārkāpumu. Periodisko soda maksājumu maksimālajam apmēram jābūt samērojamam ar uzraudzības jomā piemērojamo naudas sodu maksimālo apmēru.

                     (9)

                     Regulas (ES) Nr. 1024/2013 25. pants paredz nošķirtības principu, saskaņā ar kuru ECB veic uzdevumus, kas tai uzticēti ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013, neskarot monetārās politikas uzdevumus un pārējos ECB uzdevumus un atsevišķi no tiem. Lai uzsvērtu šo nošķirtības principu, saskaņā ar 26. pantu izveidota Uzraudzības valde, kura cita starpā atbild par ECB Padomes lēmumu uzraudzības jomā projektu izstrādi. Turklāt uz ECB Padomes pieņemtajiem lēmumiem, ievērojot 24. pantā noteiktos nosacījumus, attiecas Administratīvās pārskatīšanas padomes veiktā pārskatīšana. Ņemot vērā nošķirtības principu un Uzraudzības valdes un Administratīvās pārskatīšanas padomes izveidošanu, jāpiemēro divas dažādas procedūras: a) ja ECB apsver administratīvo sodu piemērošanu, pildot tās uzraudzības uzdevumus, šādus lēmumus pieņem ECB Padome, pamatojoties uz Uzraudzības valdes pilnībā izstrādātu lēmuma projektu, uz kuru attiecas Administratīvās pārskatīšanas padomes veikta pārskatīšana, un b) ja ECB apsver sankciju piemērošanu, pildot ar uzraudzību nesaistītus uzdevumus, šādus lēmumus pieņem ECB Valde un uz tiem attiecas ECB Padomes veikta pārskatīšana.

                     (10)

                     Pārkāpumu uzraudzības jomā izmeklēšanas sarežģītības dēļ uz pilnvarām piemērot un īstenot administratīvos sodus saistībā ar ECB uzraudzības uzdevumiem jāattiecas ilgākiem termiņiem nekā termiņi, kuri noteikti sankcijām, kas attiecas uz ar uzraudzību nesaistītiem ECB uzdevumiem. Attiecīgi jānosaka šo termiņu apturēšana un pārtraukšana, ņemot vērā arī to, ka uzraudzības jomas pārkāpumu procedūras var notikt reizē ar uz tiem pašiem faktiskajiem apstākļiem balstītu krimināllietas izmeklēšanu vai izskatīšanu tiesā.

                     (11)

                     Attiecīgi jāgroza Regula (EK) Nr. 2532/98,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
         1. pants
         Grozījumi
         Regulu (EK) Nr. 2532/98 groza šādi:

                     1)

                     šādi groza 1. pantu:

                                 a)

                                 6. punktu aizstāj ar šādu:
                                 ‘“periodiski soda maksājumi” ir naudas summas, kas ilgstoša pārkāpuma gadījumā uzņēmumam ir jāmaksā kā sankcija vai nolūkā likt attiecīgajām personām ievērot ECB uzraudzības noteikumus un lēmumus. Periodiskos soda maksājumus aprēķina par katru ilgstošā pārkāpuma dienu a) pēc lēmuma paziņošanas uzņēmumam, kurā prasīts pārtraukt attiecīgo pārkāpumu saskaņā ar 3. panta 1. punkta otrajā daļā noteikto procedūru, un b) ja ilgstošais pārkāpums ir 18. panta 7. punkta piemērošanas jomā Padomes 2013. gada 15. oktobra Regulai (ES) Nr. 1024/2013, ar ko ECB uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (10), saskaņā ar šīs regulas 4.b pantā noteikto procedūru;

                                    (10)  OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.’;"

                                 b)

                                 7. punktu aizstāj ar šādu:
                                 ‘“sankcijas” ir naudas sodi un periodiskie soda maksājumi.’;

                     2)

                     iekļauj šādu 1.a pantu:
                     ‘1.a pants
                     Vispārīgie principi un piemērošanas joma
                     1.   Šī regula, ja nepārprotami nav noteikts citādi, attiecas uz sankcijām, ko ECB piemēro uzņēmumiem, kuri neievēro ECB noteikumos un lēmumos noteiktos pienākumus.
                     2.   Noteikumi, kuri attiecas administratīvajiem naudas sodiem par tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumiem un sankcijām par ECB noteikumu un lēmumu pārkāpumiem un kurus ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus (turpmāk kopā – “administratīvie sodi”), atkāpjas no 2.–4. panta noteikumiem, ciktāl tas noteikts 4.a–4.c pantā.
                     3.   ECB var publicēt jebkuru lēmumu, ar kuru uzņēmumam piemēro administratīvos naudas sodus par tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu pārkāpumiem un sankcijas par ECB noteikumu un lēmumu pārkāpumiem gan uzraudzības jomā, gan ar uzraudzību nesaistītās jomās, neatkarīgi no tā, vai šāds lēmums ir pārsūdzēts. ECB šādu publicēšanu veic saskaņā ar attiecīgajiem Savienības tiesību aktiem, neievērojot nacionālos tiesību aktus vai noteikumus un gadījumos, kuros attiecīgie Savienības tiesību akti ir direktīvas, nacionālos tiesību aktus, kuri transponē šīs direktīvas.’;

                     3)

                     ar šādu punktu aizstāj 2. panta 4. punktu:
                     ‘4.   Ja pārkāpums ir pienākuma nepildīšana, sankcijas piemērošana neatbrīvo uzņēmumu no pienākuma izpildes, ja vien saskaņā ar 3. panta 4. punktu vai 4.b pantu pieņemts lēmums nepārprotami nenosaka pretējo.’;

                     4)

                     šādi groza 3. pantu:

                                 a)

                                 ar šādu teikumu aizstāj 1. punkta pirmo teikumu:
                                 ‘Lēmumu par pārkāpuma izmeklēšanas procedūras uzsākšanu vai neuzsākšanu pieņem ECB pēc savas iniciatīvas vai balstoties uz attiecīgu lūgumu, ko iesniegusi nacionālā centrālā banka dalībvalstī, kuras jurisdikcijā iespējamais pārkāpums noticis.’;

                                 b)

                                 ar šādu punktu aizstāj 10. punktu:
                                 ‘Ja pārkāpums attiecas vienīgi uz uzdevumiem, kuri ECBS vai ECB uzticēti saskaņā ar Līgumu un ECBS Statūtiem, pārkāpuma procedūru uzsāk, tikai pamatojoties uz šo regulu, neievērojot nacionālos tiesību aktus vai noteikumus, kas varētu paredzēt atsevišķu procedūru. Ja pārkāpums attiecas arī uz vienu vai vairākām jomām, kas nav ECBS vai ECB kompetencē, tiesības uzsākt pārkāpuma procedūru pamatojoties uz šo regulu, nav atkarīgas no kompetento valsts iestāžu tiesībām uzsākt atsevišķas procedūras attiecībā uz jomām, kas nav ECBS vai ECB kompetencē. Šī norma neierobežo krimināltiesību vai nacionālo tiesību aktu piemērošanu saistībā ar prudenciālās uzraudzības kompetenci iesaistītajās dalībvalstīs saskaņā ar Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013.’;

                     5)

                     iekļauj šādu 4.a–4.c pantu:
                     ‘4.a pants
                     Noteikumi attiecībā uz to sankciju maksimālo apmēru, kuras ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus
                     1.   Atkāpjoties no 2. panta 1. punkta, ja pārkāpumi saistīti ar ECB pieņemtiem noteikumiem un lēmumiem, tai pildot savus uzraudzības uzdevumus, ierobežojumi, kuru ietvaros ECB var piemērot naudas sodus un periodiskos soda maksājumus, ir šādi:

                                 a)

                                 naudas sodi: maksimālais apmērs ir pārkāpuma dēļ gūtās peļņas vai novērsto zaudējumu divkārša summa, ja tādus var noteikt, vai 10 % no uzņēmuma kopējā gada apgrozījuma;

                                 b)

                                 periodiskie soda maksājumi: maksimālais apmērs ir 5 % no vidējā dienas apgrozījuma par katru pārkāpuma dienu. Periodiskos soda maksājumus var piemērot uz maksimālo sešu mēnešu laika posmu no dienas, kas noteikta lēmumā, ar kuru piemēro periodisko soda maksājumu.

                           2.   1. punktā: a) “gada apgrozījums” ir juridiskas personas gada apgrozījums, kā noteikts attiecīgajos Savienības tiesību aktos, ņemot vērā šādas personas jaunāko pieejamo gada finanšu pārskatu. Ja uzņēmums ir mātesuzņēmuma meitasuzņēmums, attiecīgais kopējais gada apgrozījums ir kopējais gada apgrozījums ECB uzraudzītās grupas galvenā mātesuzņēmuma jaunākajā pieejamajā konsolidētajā gada finanšu pārskatā; b) “vidējais dienas apgrozījums” ir a) apakšpunktā noteiktais gada apgrozījums, kas dalīts ar 365.
                     4.b pants
                     Procedūras noteikumi attiecībā uz sankcijām, kuras ECB piemēro, pildot savus uzraudzības uzdevumus
                     1.   Atkāpjoties no 3. panta 1.–8. punkta, šajā pantā noteiktie noteikumi attiecas uz pārkāpumiem, kas saistīti ar ECB pieņemtajiem noteikumiem un lēmumiem, tai pildot savus uzraudzības uzdevumus.
                     2.   Pēc tam, kad pabeigta pārkāpuma procedūra, kas veikta atbilstoši noteikumiem, kurus ECB noteikusi saskaņā ar 6. panta 2. punktu, Uzraudzības valde iesniedz ECB Padomei pilnībā izstrādātu lēmuma projektu par sankciju piemērošanu attiecīgajam uzņēmumam, ievērojot procedūru, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 1024/2013 26. panta 8. punktā. Pirms Uzraudzības valde iesniedz ECB Padomei pilnībā izstrādātu lēmuma projektu par attiecīgā uzņēmuma iespējamo pārkāpumu, notiek uzklausīšana.
                     3.   Attiecīgajam uzņēmumam ir tiesības lūgt Administratīvās pārskatīšanas padomi pārskatīt saskaņā ar 2. punktu pieņemto ECB Padomes lēmumu, ievērojot procedūru, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 1024/2013 24. pantā.
                     4.c pants
                     Termiņi ECB administratīvo sodu piemērošanai, tai pildot savus uzraudzības uzdevumus
                     1.   Atkāpjoties no 4. panta, tiesības pieņemt lēmumu par administratīvā soda piemērošanu attiecībā uz pārkāpumiem, kas saistīti ar attiecīgajiem tieši piemērojamiem Savienības tiesību aktiem, kā arī ECB pieņemtiem noteikumiem un lēmumiem, tai pildot savus uzraudzības uzdevumus, izbeidzas piecus gadus pēc pārkāpuma izdarīšanas vai ilgstoša pārkāpuma gadījumā – piecus gadus pēc pārkāpuma beigām.
                     2.   Jebkādas darbības, kuras ECB saistībā ar pārkāpumu veic izmeklēšanas vai procedūras nolūkiem, pārtrauc 1. punktā noteikto termiņu. Noilguma termiņa skaitīšanu pārtrauc dienā, kad attiecīgā uzraudzītā iestāde tiek informēta par šādām ECB darbībām. Pēc ikviena pārtraukuma termiņa skaitīšanu sāk no jauna. Tomēr termiņš nav lielāks par desmit gadiem pēc pārkāpuma izdarīšanas vai ilgstoša pārkāpuma gadījumā – desmit gadiem pēc pārkāpuma beigām.
                     3.   Iepriekšējos punktos norādītos termiņus var pagarināt, ja: a) ECB Padomes lēmumu pārskata Administratīvās pārskatīšanas padome vai tas pārsūdzēts Eiropas Savienības Tiesā; vai b) saistībā ar tiem pašiem faktiskajiem apstākļiem pret attiecīgo uzņēmumu tiek izskatīta krimināllieta. Šādā gadījumā iepriekšējos punktos norādītos termiņus pagarina par laiku, kas Administratīvajai pārskatīšanas padomei vai Tiesai vajadzīgs lēmuma pārskatīšanai, vai laiku līdz krimināllietas pret attiecīgo uzņēmumu izskatīšanas pabeigšanai.
                     4.   Jebkura ECB darbība, kuras nolūks ir nodrošināt piemērotā administratīvā soda samaksu vai samaksas noteikumu un nosacījumu izpildi, pārtrauc izpildes noilguma termiņa skaitīšanu. ECB tiesības nodrošināt lēmuma par administratīvā soda piemērošanu izpildi izbeidzas piecus gadus pēc šāda lēmuma pieņemšanas. Administratīvo sodu izpildes nodrošināšanas noilgumu pārtrauc:

                                 a)

                                 līdz laikam, kamēr pagājis termiņš piemērotā administratīvā soda samaksai;

                                 b)

                                 ja piemērotā administratīvā soda samaksas izpilde apturēta saskaņā ar ECB Padomes vai Tiesas lēmumu.’

               2. pants
         Šī regula stājas spēkā [datums].

            Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama dalībvalstīs saskaņā ar Līgumu.”

      Frankfurtē pie Mainas, 2014. gada 16. aprīlī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI

      (1)  Padomes 1998. gada 23. novembra Regula (EK) Nr. 2532/98 par Eiropas Centrālās bankas pilnvarām piemērot sankcijas (OV L 318, 27.11.1998., 4. lpp.). Eiropas Centrālā banka iesniedza Padomei Ieteikumu ECB/1998/9 Padomes regulai (EK) par par Eiropas Centrālās bankas pilnvarām piemērot sankcijas (OV C 246, 6.8.1998., 9. lpp.).

      (2)  Padomes 2013. gada 15. oktobra Regula (ES) Nr. 1024/2013, ar ko ECB uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.).

      (3)  Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punkts.

      (4)  Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 7. punkts.

      (5)  Eiropas Centrālās bankas 2014. gada 16. aprīļa Regula (ES) Nr. 468/2014, ar ko izveido Vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar valstu kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula) (ECB/2014/17) (OV L 141, 14.5.2014., 1. lpp).

      (6)  Sk., piem., 4. panta otro daļu Komisijas 2012. gada 12. jūlija Deleģētajā regulā (ES) Nr. 946/2012, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1060/2009 attiecībā uz procedūras noteikumiem par naudas sodiem, ko kredītreitingu aģentūrām piemēro Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde, tostarp noteikumiem par aizsardzības tiesībām un pagaidu noteikumiem (OV L 282, 16.10.2012., 23. lpp.); 66. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 4. jūlija Regulā (ES) Nr. 648/2012 par ārpusbiržas atvasinātajiem instrumentiem, centrālajiem darījumu partneriem un darījumu reģistriem (OV L 201, 27.7.2012., 1. lpp.); 16. panta 1. punktu Komisijas 2012. gada 16. jūlija Īstenošanas regulā (ES) Nr. 646/2012, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par naudas sodiem un periodiskiem kavējuma maksājumiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 216/2008 (OV L 187, 17.7.2012., 29. lpp.); 36.b panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 11. maija Regulā (ES) Nr. 513/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1060/2009 par kredītreitingu aģentūrām (OV L 145, 31.5.2011., 30. lpp.); 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Regulā (EK) Nr. 216/2008 par kopīgiem noteikumiem civilās aviācijas jomā un par Eiropas Aviācijas drošības aģentūras izveidi, un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 91/670/EEK, Regulu (EK) Nr. 1592/2002 un Direktīvu 2004/36/EK (OV L 79, 19.3.2008., 1. lpp.); 15. pantu Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulā (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās regula) (OV L 24, 29.1.2004., 1. lpp.); 24. pantu Padomes 2002. gada 16. decembra Regulā (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.).

      (7)  Sk. Bāzeles Banku uzraudzības komitejas Efektīvas banku uzraudzības pamatprincipu (2012. gada septembris) 1. principu un jo īpaši 6.(b) būtisko kritēriju, kā arī 11. principu un jo īpaši 7. būtisko kritēriju, kuri pieprasa efektīvā banku uzraudzības sistēmā skaidri noteikt atbildību un uzdevumus katrai banku un banku grupu uzraudzībā iesaistītajai iestādei, t. sk. uzraudzības iestādes pilnvaras piemērot dažādas sankcijas, kā arī pieprasa, lai uzraudzības iestādes rīcībā ir pienācīgs uzraudzības instrumentu klāsts koriģējošo darbību veikšanai, t. sk. sankciju piemērošana bankām. Pieejami Starptautisko norēķinu bankas interneta vietnē www.bis.org.

      (8)  Padomes 1998. gada 23. novembra Regula (EK) Nr. 2532/98 par Eiropas Centrālās bankas pilnvarām piemērot sankcijas (OV L 318, 27.11.1998., 4. lpp.).

      (9)  Padomes 2013. gada 15. oktobra Regula (ES) Nr. 1024/2013, ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.).


				|

		52013DC0368

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Maltas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Maltas stabilitātes programmu 2012.–2016. gadam /* COM/2013/0368 final - 2013/ () */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Maltas 2013. gada valsts reformu
programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Maltas stabilitātes programmu
2012.–2016. gadam

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulu (ES) Nr. 1176/2011 par
to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko
nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[4],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
pēc apspriešanās ar Ekonomikas un
finanšu komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu
nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju “Eiropa 2020”, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās
jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada
13. jūlijā, balstoties uz Komisijas priekšlikumiem,
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu
par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[5],
kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes.
(3)       2012. gada
29. jūnijā valstu vai to valdību vadītāji
pieņēma lēmumu par “Izaugsmes un nodarbinātības paktu”,
kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas
līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un
rīcībpolitiku. Viņi lēma par rīcību, kas
jāveic dalībvalstu līmenī, jo īpaši izsakot
pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020”
mērķus un īstenot konkrētām valstīm
adresētos ieteikumus.
(4)       Padome 2012. gada
6. jūlijā pieņēma ieteikumu par Maltas 2012. gada
valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par Maltas atjaunināto
stabilitātes programmu 2011.-2015. gadam.
(5)       Komisija 2012. gada
28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu[6], sākot 2013. gada
Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tāpat Komisija
2012. gada 28. novembrī, pamatojoties uz Regulu (ES)
Nr. 1176/2011, pieņēma Brīdinājuma mehānisma ziņojumu[7], kurā tā noteica, ka
Malta ir viena no dalībvalstīm, par kurām tiks
izstrādāts padziļināts pārskats.
(6)       Eiropadome 2013. gada
14. martā apstiprināja finanšu stabilitātes
nodrošināšanas un fiskālās konsolidācijas prioritātes
un izaugsmes veicināšanas pasākumus. Tā uzsvēra
nepieciešamību turpināt diferencētu un uz izaugsmi vērstu
fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālu ekonomikas
kreditēšanu, veicināt izaugsmi un konkurētspēju,
risināt problēmas, kas saistītas ar bezdarbu un krīzes
sociālajām sekām, un modernizēt publisko pārvaldi.
(7)       Komisija 2013. gada
10. aprīli publicēja padziļinātā pārskata
rezultātus[8]
par Maltu, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu.
Komisijas veiktā analīze liek tai secināt, ka Malta saskaras ar
makroekonomisko nelīdzsvarotību, kurai būtu nepieciešama
uzraudzība un politikas rīcība. Jo īpaši nepieciešams
rūpīgi uzraudzīt norises banku nozarē un nekustamā
īpašuma tirgū. Politikas uzmanību nepieciešams pievērst
publisko finanšu ilgtermiņa stabilitātei.
(8)       Malta 2013. gada 30. aprīlī
iesniedza 2013. gada stabilitātes programmu, kas attiecas laikposmu
no 2012. līdz 2016. gadam, un 2013. gada valsts reformu
programmu. Lai ņemtu vērā to savstarpējās saiknes,
abas programmas izvērtētas vienlaikus.
(9)       Pamatojoties uz
2012. gada stabilitātes programmas novērtējumu,
ievērojot Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka
makroekonomiskais scenārijs, kas ir pamatā programmā
iekļautajām budžeta prognozēm, ir ticams. Padome 2012. gada
4. decembrī atcēla lēmumu par pārmērīga deficīta
pastāvēšanu Maltā, ņemot vērā tā korekciju
2011. gadā, kura, balstoties uz Komisijas 2012. gada rudens
prognozi šķita noturīga. Tomēr 2012. gadā Maltas
vispārējās valdības budžeta deficīts sasniedza
3,3 % no IKP, atkal virs atsauces vērtības 3 % no IKP.
Programmā izklāstītās budžeta stratēģijas
mērķis ir pakāpeniski samazināt deficītu, kas
2012. gadā ir 3,3 % no IKP, līdz 0,8 % no IKP
2016. gadā – tas nozīmē pakāpenisku virzību uz
vidējā termiņa mērķa sasniegšanu. Programmā ir
apstiprināts vidējā termiņa mērķis panākt
līdzsvarotu stāvokli strukturālā ziņā, kas ir
vērienīgāks par Stabilitātes un izaugsmes pakta
prasībām, taču tā sasniegšana programmas periodā nav
plānota. Programmā 2013. gada deficīta mērķis ir
balstīts uz nodokļu ieņēmumu relatīvi strauju
izaugsmi, ko pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs, šķiet,
pilnībā neizskaidro. Turklāt to pietiekami neatbalsta ar
detalizētiem pasākumiem, arī turpmākajos gados.
Rezultātā izmaiņas plānotajā
(pārrēķinātajā) strukturālajā bilancē
ir krietni lielākas nekā Komisijas prognozētās.
Saskaņā minēto prognozi, strukturālā bilance
2013. gadā uzlabojas tikai par ¼ procentpunkta no IKP un tikai
margināli 2014. gadā, pieņemot, ka politika
nemainīsies. Tiek prognozēts, ka vispārējās
valdības parāds saglabāsies virs robežvērtības
60 % no IKP visā programmas periodā. Valsts iestādes
prognozē, ka parāds 2014. gadā pieaugs līdz
74,2 % no IKP un pēc tam sāks samazināties,
2016. gadā sasniedzot 70 % no IKP. Komisijas 2013. gada
pavasara prognozē tiek prognozēts, ka parāda attiecība pret
IKP pieaugs nedaudz straujāk – līdz 74,9 % no IKP
2014. gadā, jo ir gaidāms, ka primārais deficīts
turpinās palielināties. Ņemot vērā
pārmērīgā deficīta korekciju 2011. gadā,
Malta pašlaik ir trīs gadu ilgā pārejas periodā,
attiecībā uz parāda samazināšanas robežvērtības
piemērošanu, sākot no 2012. gada. Malta neguva pietiekamus
panākumus virzībā uz parāda kritērija pilnīgu
ievērošanu 2012. gadā, un netiek prognozēts, ka tā to
veiks 2013.-2014. gadā. Lai gan Maltas fiskālā sistēma
ir samērā elastīga, tās nesaistošais raksturs un
fiskālās plānošanas īsais termiņš neveicina stabilu
fiskālo stāvokli. Direktīva 2011/85/ES par
prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām vēl nav
transponēta, un budžeta strukturālās sabalansētības
noteikums, kas paredzēts Līgumā par stabilitāti,
koordināciju un pārvaldību, vēl nav ieviests valsts
tiesību aktos. Stabilitātes programmā ir noteikts valdības
nolūks izveidot fiskālo jautājumu padomi, taču nav
izklāstīti konkrēti plāni.
(10)     Nodokļu iekasēšana
un izvairīšanās no nodokļiem rada problēmas publisko
finanšu kvalitātei. Iestādes ir ieviesušas vairākus
pasākumus, un papildu pasākumi ir sagatavošanas posmā, taču
īstenošana ir rūpīgi jāuzrauga, jo konkrēti
rezultāti vēl nav materializējušies. Attiecībā uz
uzņēmumiem nodokļu sistēmā vēl joprojām
pastāv ļoti būtiski stimuli aizņemties. Malta
2012. gadā izcēlās kā valsts, kurā
piemērojamo nodokļu ziņā bija otrā lielākā
atšķirība starp jaunu ieguldījumu finansēšanu no
aizņēmumiem un no pašu kapitāla. Šie stimuli parādu veidošanai
var radīt situāciju, kurā uzņēmumu aizņemto
līdzekļu īpatsvars ir pārlieku liels un kapitāla
sadalījums ir neefektīvs. Malta ir viena no nedaudzajām
dalībvalstīm, kurās nepastāv noteikumi parāda
veidošanas tendences novēršanai.
(11)     Malta vēl joprojām
saskaras ar problēmām attiecībā uz tās publisko
finanšu ilgtspēju, ņemot vērā sabiedrības novecošanas
ietekmi uz budžetu, kura saskaņā ar prognozēm būtiski
pārsniegs ES vidējo rādītāju; pensiju izdevumu
pieaugums veido vairāk nekā pusi no kopējiem prognozētajiem
ar novecošanu saistītajiem izdevumiem, savukārt
salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm tiesību
aktos noteiktais pensijas vecums ir neliels un tā palielināšana, kas
noteikta ar 2006. gada reformu, ir lēna. Ir nepieciešamas
turpmākas reformas, lai nodrošinātu ilgstspēju, vienlaikus
nodrošinot piemērotību un pievēršoties starppaaudžu
taisnīguma jautājumiem. Lai gan ir notikušas sarunas ar
sociālajiem partneriem, netika izvirzīti konkrēti priekšlikumi
turpmākai pensiju reformai. Vecāka gadagājuma strādnieku
nodarbinātības līmenis ir zems, un aktīvu vecumdienu
visaptverošu stratēģiju vēl joprojām ir nepieciešams
izstrādāt. Ierobežota primārās aprūpes sniegšana
kombinācijā ar prognozēto sabiedrības novecošanu var
ilgtermiņā izraisīt lielus veselības aprūpes
izdevumus. Administratīvās spējas publiskā iepirkuma
jomā ir vājas, kas rada sarežģītas un laikietilpīgas
procedūras.
(12)     Pasākumi, kas tiek
veikti, lai samazinātu mācību priekšlaicīgu
pārtraukšanu, tai skaitā nesenā sagatavošanas procesa
uzsākšana, kura rezultātā tiks izveidota stratēģija
attiecībā uz mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu,
ir atzinīgi vērtējami, arī ņemot vērā
nepieciešamību samazināt prasmju piedāvājuma un
pieprasījuma neatbilstību. Veikto politikas pasākumu
efektivitāte būs atkarīga no pareizas un savlaicīgas
īstenošanas, kas būs rūpīgi jāuzrauga. Tomēr
nepietiekamā saikne starp izglītību un apmācību no
vienas puses un darba tirgus vajadzībām no otras puses ir
būtiska problēma. Ir gaidāms, ka plānotā vienotās
prakšu shēmas izveide, kura attiektos uz vairāk kvalifikācijas
līmeņiem, palīdzēs nodrošināt darbaspēku, kas
atbilst darba tirgus vajadzībām.
(13)     Malta ir spērusi arī
būtiskus soļus, lai uzlabotu sieviešu līdzdalību darba
tirgū; šie pasākumi ir lielākoties vērsti uz darba un
ģimenes dzīves apvienošanas atvieglošanu. Tāpat, gūstot
labumu no labvēlīga kohortas efekta, sieviešu
nodarbinātības līmenis turpina palielināties. Taču
pastāv iespējas veikt uzlabojumus — sieviešu nodarbinātības
līmenis vēl joprojām ir zems, bērna piedzimšana atstāj
būtisku ietekmi uz sieviešu līdzdalību darba tirgū un
nodarbinātības līmeņu atšķirība starp dzimumiem
ir vislielākā ES. Elastīgas nodarbinātības
kārtības veicināšana un izmaksu ziņā pieejamu
bērnu aprūpes iestāžu un pēcskolas iestāžu
pieejamība plašākai sabiedrības daļai var
palīdzēt palielināt sieviešu nodarbinātības
līmeni.
(14)     Maltas dzīves
dārdzības korekcijas mehānismam piemīt īpašas
iezīmes, kuras, šķiet, mazina tā negatīvo ietekmi uz darba
tirgus sniegumu kopumā un algu korekciju: ar mehānismu tiek
piešķirts palielinājums, balstoties uz vienotu likmi, kas
tādējādi tikai daļēji kompensē algu
inflāciju virs “atsauces” pamatalgas, pastāv mikrolīmeņa un
makrolīmeņa atkāpes klauzulas un vienošanās par algām
ir pilnībā decentralizētas. Tomēr ļoti
nelabvēlīgos ekonomikas cikla posmos sistēma vēl
joprojām rada potenciālas problēmas reālo algu
elastībai, tādējādi kavējot darba tirgus
pielāgošanos un mazinot konkurētspēju. Dažu komponentu cenu
svārstības, jo īpaši enerģijas cenu, kas iekļauti
mehānismā izmantotajā cenu indeksā, varētu radīt
inflācijas spiedienu ar “algu un cenu spirāli”. Tāpēc datu
vākšana par algām un produktivitāti nozares līmenī,
kā arī rūpīga algu indeksācijas sistēmas ietekmes
uzraudzība būs ļoti būtiska potenciālo risku
mazināšanai. Maltas iestādēm būtu rūpīgi
jāuzrauga mehānisma ietekme uz ekonomiku, un tām vajadzētu
būt gatavām to reformēt, ja nepieciešams.
(15)     Maltas konkurētspēja
vēl joprojām ir pakļauta riskam, ņemot vērā tās
enerģijas piegāžu ļoti ierobežoto diversifikāciju un slikto
sniegumu vides jomā, kas izraisa augstus elektroenerģijas tarifus.
Galvenā enerģijas piegādātāja (Enemalta)
sliktais finansiālais stāvoklis palielina šo nedrošību,
taču gaidāms, ka pēc 2014. gada situāciju uzlabos
elektroenerģijas savienojums ar Sicīliju. Lai gan īstenotas
vairākas iniciatīvas, piemēram, saules enerģijas
izmantošanas palielināšana, atjaunojamo energoresursu īpatsvars
vēl joprojām ir ārkārtīgi zems un būtisku
projektu īstenošana, piemēram, vēja ģeneratoru parku
izveide, ir zem jautājuma zīmes. Bija vērojams progress
attiecībā uz energoefektivitāti, jo īpaši
attiecībā uz publiskām ēkām; to atbalstīja ar
Savienības finansējumu. Maltas transporta sistēmas
rezultāti vides jomā arī ir slikti. Malta gūtu labumu no
visaptverošas transporta stratēģijas, kuras mērķis ir
uzlabot publisko transportu, ceļu tīklu, sistēmas
rezultātus oglekļa dioksīda izmešu ziņā un
turpmāk veicināt tādu transporta līdzekļu izmantošanu,
kas nav pasažieru automašīnas.
(16)     Maltas banku nozare ir
ļoti liela salīdzinājuma ar valsts ekonomiku. Lai gan tas ir
galvenokārt sistēmiski nesvarīgu vietējo banku un
starptautisko banku dēļ, kuru iesaiste valsts ekonomikā
ierobežota, ir nepieciešams turpināt to stingru uzraudzību, lai
novērstu to darbības negatīvu ietekmi uz finanšu
stabilitāti. Vietējās bankas vēl joprojām ir ļoti
pakļautas nekustamā īpašuma tirgus riskiem, savukārt
konkrēti uzkrājumi kredītu zaudējumu gadījumam ir
relatīvi nelieli. Ir notikušas politikas diskusijas, taču tās
vēl nav pārvērstas atbilstošos regulatīvos pasākumos.
Tieslietu sistēmā ir vērojama neefektivitāte, kas rada
papildu risku finanšu stabilitātei. Ilgais laiks, kas nepieciešams maksātnespējas
procesu pabeigšanai, traucē nodrošinājuma tiesību efektīvu
īstenošanu. Ekonomisko grūtību laikā tas var radīt
papildu slogu banku bilancēm un palielināt zaudējumus,
rezultātā radot rekapitalizācijas nepieciešamību.
(17)     Saistībā ar Eiropas
pusgadu Komisija ir veikusi Maltas ekonomikas politikas visaptverošu
analīzi. Tā ir izvērtējusi stabilitātes programmu un
valsts reformu programmu un iesniegusi padziļinātu pārskatu.
Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību
ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās
politikas izveidē Maltā, bet arī to atbilstību ES
noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību
nostiprināt Eiropas Savienības vispārējo ekonomisko
pārvaldību, kas panākams, sniedzot ES līmeņa
norādes iestrādāšanai turpmākajos valstu lēmumos.
Tās ieteikumi saistībā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti
1. līdz 5. ieteikumā.
(18)     Ņemot vērā šo
izvērtējumu, Padome ir izskatījusi Maltas stabilitātes
programmu, un tās atzinums[9]
ir jo īpaši atspoguļots 1. ieteikumā.
(19)     Ņemot vērā
Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu,
Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes
programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES)
Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 2. un
5. ieteikumā.
(20)     Saistībā ar Eiropas
pusgadu Komisija ir veikusi visas eurozonas ekonomikas politikas analīzi.
Uz šā pamata Padome ir pieņēmusi konkrētus ieteikumus, kas
adresēti dalībvalstīm, kuru valūta ir euro. Maltai arī
būtu jānodrošina pilnīga un laicīga šo ieteikumu
īstenošana,
AR ŠO IESAKA Maltai laikposmā no
2013. līdz 2014. gadam rīkoties šādi.
1.           Konkretizēt un
īstenot pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu
ikgadējo strukturālo korekciju centienus, kas noteikti Padomes
ieteikumos pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūrā, nolūkā koriģēt
pārmērīgo deficītu līdz 2014. gadam
ilgstpējīgā un izaugsmei labvēlīgā veidā,
ierobežojot vienreizēju/pagaidu pasākumu izmantošanu. Pēc
pārmērīgā deficīta novēršanas īstenot
strukturālo korekciju centienus piemērotā tempā, lai
sasniegtu vidējā termiņa mērķi līdz
2017. gadam. Ieviest saistošu, uz noteikumiem balstītu daudzgadu finanšu
shēmu 2013. gadā. Nodrošināt tādu pasākumu, kas
vērsti uz nodokļu iekasēšanas uzlabošanu un
izvairīšanās no nodokļiem apkarošanu, konkrētu
īstenošanu un uzņēmumu nodokļu jomā samazināt
stimulus parādu veidošanai.
2.           Nodrošināt publisko
finanšu ilgtermiņa ilgtspēju, reformēt pensiju sistēmu, lai
ierobežotu prognozēto izdevumu pieaugumu, tai skaitā paātrinot
tiesību aktos noteikta pensionēšanās vecuma palielināšanu,
ieviešot saikni starp tiesību aktos noteikto pensionēšanās
vecumu un gaidāmo dzīves ilgumu un veicinot privātu pensiju
uzkrājumu veidošanos. Veikt pasākumus, lai palielinātu
vecāka gadagājuma darbinieku nodarbinātības līmeni,
izstrādājot un īstenojot visaptverošu aktīvu vecumdienu
stratēģiju. Īstenot reformas veselības aprūpes
jomā, nozares izmaksu efektivitātes palielināšanai, jo
īpaši stiprinot primārās publiskās veselības
aprūpes sniegšanu. Uzlabot publiskā iepirkuma procedūru
efektivitāti un samazināt to ilgumu.
3.           Turpināt politikas
pasākumus, lai samazinātu priekšlaicīgu mācību
pārtraukšanu, jo īpaši, izveidojot visaptverošu uzraudzības
sistēmu, un palielināt izglītības un apmācības
atbilstību darba tirgus vajadzībām, lai novērstu prasmju
trūkumus, tai skaitā, veicot paziņoto prakšu sistēmas
reformu. Turpināt atbalstīt sieviešu dalību darba tirgū,
veicinot elastīgu nodarbinātības kārtību, jo
īpaši uzlabojot izmaksu ziņā pieejamus bērnu aprūpes
pakalpojumus un ārpusskolas iestādes.
4.           Turpināt centienus
diversificēt enerģijas sastāvu un izmantotās enerģijas
avotus, jo īpaši, palielinot atjaunojamo energoresursu izmantošanu un
laicīgi pabeidzot elektroenerģijas savienojumu ar Sicīliju.
Turpināt centienus energoefektivitātes veicināšanai un izmešu
samazināšanai transporta nozarē.
5.           Veikt pasākumus, lai
banku nozarē palielinātu krājumus zaudējumiem, kas
saistīti ar kredītu nemaksāšanu, nolūkā mazināt
potenciālos riskus, kuri rodas no pakļautības
satricinājumiem nekustamā īpašuma tirgū. Turpināt
politikas centienus, lai nodrošinātu banku nozares stingru
uzraudzību, ieskaitot sistēmiski nesvarīgas vietējās
bankas un uz starptautisku darbību vērstas bankas. Uzlabot tieslietu
sistēmas kopējo efektivitāti, piemēram, samazinot laiku,
kas nepieciešams maksātnespējas procesu pabeigšanai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2013) 368 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 un P7_TA(2013)0053.
[5]               Padomes 2013. gada 22. aprīļa
Lēmums 2013/208/ES.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 120 final.
[9]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.