title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Francijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2018. gada stabilitātes programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/39

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Francijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2018. gada stabilitātes programmu
      (2018/C 320/09)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Francija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Padome ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais ieteikums”) pieņēma 2018. gada 14. maijā.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Francija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Francijai būtu jānodrošina, lai pilnībā un laikus tiktu īstenots eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajos ieteikumos, jo īpaši 1. un 2. ieteikumā.

                  (3)

                  2018. gada ziņojums par Franciju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Francija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (4), tika izvērtēti turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Francijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2018. gada 7. martā. No Komisijas veiktās analīzes tika secināts, ka Francijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, ievainojamību rada liels valsts parāds un vāja konkurētspējas dinamika saistībā ar zemu ražīguma pieaugumu. Īpaši svarīgs ir risks saistībā ar nelabvēlīgu ietekmi uz Francijas ekonomiku un, ņemot vērā tās lielumu, – ar nelabvēlīgu blakusietekmi uz ekonomisko un monetāro savienību.

                  (4)

                  Francija savu 2018. gada valsts reformu programmu un savu 2018. gada stabilitātes programmu iesniedza 2018. gada 25. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Pēc savlaicīgas un noturīgas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas un pēc Padomes Lēmuma (ES) 2018/924 (6), ar kuru atceļ pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, uz Franciju attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Valdība 2018. gada stabilitātes programmā plāno, ka pakāpeniski uzlabosies vispārējās valdības budžeta bilance, proti, no – 2,6 % no IKP 2017. gadā līdz + 0,3 % no IKP 2022. gadā. Netiek plānots, ka laikā, uz kuru attiecas 2018. gada stabilitātes programma, tiks sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis, proti, strukturāls deficīts 0,4 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2018. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 97,0 % 2017. gadā līdz 89,2 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Vienlaikus tie pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai no 2019. gada sekmētu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, nav pietiekami precizēti.

                  (7)

                  Padome 2017. gada 11. jūlijā ieteica Francijai nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu (7) nominālā pieauguma temps 2018. gadā nepārsniegtu 1,2 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Vienlaikus tika norādīts, ka 2018. gada budžeta plāna projekta izvērtējumā un pēc tam – 2018. gada budžeta rezultātu izvērtējumā – būs pienācīgi jāņem vērā mērķis panākt tādu fiskālo nostāju, kas palīdz gan stiprināt notiekošo atlabšanu, gan nodrošināt publisko finanšu stabilitāti. Pēc izvērtējuma par atlabšanas noturīgumu Francijā, ko Komisija veica saistībā ar atzinumu par Francijas budžeta plāna projektu, vienlaikus pienācīgi ņemot vērā Francijas ilgtspējas problēmas, šajā sakarībā nav jāņem vērā nekādi papildu elementi. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks 2018. gadā būtiski novirzīties no ieteiktajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai.

                  (8)

                  Ņemot vērā, ka Francijas vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP ir 60 % un prognozētā izlaides starpība ir 0,6 %, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam 2019. gadā nebūtu jāpārsniedz 1,4 % atbilstoši strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP, kas izriet no kopīgi pieņemtās prasību korekcijas matricas saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Saskaņā ar Komisijas 2018. gada pavasara prognozi pie nemainīgas politikas, 2019. gadā, kā arī 2018. un 2019. gadā, skatot kopā, pastāv risks būtiski novirzīties no iepriekš minētās prasības. Tiek prognozēts, ka 2018. un 2019. gadā Francija prima facie neizpildīs pārejas noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2018. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Piesardzīga pieeja būtu izmantot jebkādus neparedzētus ieņēmumus tam, lai vēl vairāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību.

                  (9)

                  Francijā ir vislielākais publisko izdevumu apjoms Savienībā. Tiek prognozēts, ka izdevumu īpatsvars 2018. gadā sasniegs 56,0 % no IKP, kas ir par 10,6 procentpunktiem lielāks nekā vidēji Savienībā. Lai gan konsolidācijas stratēģijas īstenošanu pēdējos gados galvenokārt labvēlīgi ietekmējusi procentu likmju pazemināšanās un publisko investīciju samazinājums, ir maz ticams, ka šādi zemu procentu likmju apstākļi saglabāsies vidējā termiņā, turklāt ienesīgu investīciju samazinājums var apdraudēt nākotnes ekonomikas potenciālu. Izdevumu pārskatīšana kopš 2014. gada nav devusi būtiskus ietaupījumus, un efektivitātes pieaugums bijis ierobežots tādēļ, ka nav veikti vajadzīgie turpmākie pasākumi un politiskās atbildības līmenis bijis zems. Jaunākā izdevumu pārskatīšanas stratēģija ir atcelta un tiks aizstāta ar programmu Action Publique 2022, kuras principi ir izklāstīti valdības 2017. gada oktobrī dotajās pilnvarās. Action Publique 2022 komitejai līdz 2018. gada vasarai ir jāsagatavo ziņojums un jāizanalizē, kādi pasākumi ir jāveic. Tomēr vēl nav ierosināti precīzi formulēti pasākumi, un jauni ietaupījumi šajā procesā tiks gūti ne agrāk kā no 2020. gada. Ātra izdevumu mazināšanas pasākumu īstenošana nāktu par labu centieniem tiekties pēc vajadzīgās fiskālās konsolidācijas īstermiņā un vidējā termiņā.

                  (10)

                  Pašlaik Francijā līdzās pastāv 37 dažādas pensiju shēmas. Tās attiecas uz dažādām darba ņēmēju grupām un darbojas katra pēc saviem noteikumiem. Pakāpeniska noteikumu vienādošana uzlabotu sistēmas pārredzamību, palielinātu taisnīgumu starp paaudzēm un veicinātu darbaspēka mobilitāti. Arī aprēķina noteikumu saskaņošana palīdzētu labāk kontrolēt publiskos izdevumus. Lai gan ir sagaidāms, ka jau pieņemtās pensiju reformas ilgtermiņā samazinās pensijām paredzēto publisko izdevumu īpatsvaru, vienkāršāka un efektīvāka pensiju sistēma radītu papildu ietaupījumus un palīdzētu samazināt publisko finanšu ilgtspējas riskus vidējā termiņā. Saskaņā ar neseno pētījumu, ko veikusi La Fondation pour la recherche sur les administrations et les politiques publiques (iFRAP), dažādu pensiju shēmu saskaņošana publiskajā un privātajā sektorā varētu līdz 2022. gadam dot vairāk nekā 5 miljardus euro lielu publisko izdevumu ietaupījumu.

                  (11)

                  Bezdarba līmenis samazinājās no 10,4 % 2015. gadā līdz 9,4 % 2017. gadā, un tiek prognozēts, ka nākamajos gados tas turpinās samazināties, savukārt nodarbinātības līmenis 2017. gadā pieauga līdz 70,6 %. Tomēr darba tirgus apstākļi jauniešiem, mazkvalificētiem darba ņēmējiem un migrantu izcelsmes personām (gan pirmās, gan otrās paaudzes migrantiem) joprojām ir salīdzinoši sarežģītāki. 2017. gadā nodarbināti bija tikai 55,6 % to iedzīvotāju (vecumā no 20 līdz 64 gadiem), kuri nav dzimuši ES, un šis rādītājs ir par 17,0 procentpunktiem mazāks nekā skaitlis attiecībā uz Francijā dzimušajiem. Visnelabvēlīgāko rajonu (quartiers de la politique de la ville) iedzīvotāji, t. sk. migrantu izcelsmes personas, joprojām saskaras ar grūtībām darba tirgū. Neatkarīgi no veiktajiem politikas pasākumiem sociālekonomiskā situācija un migrantu izcelsme salīdzinoši spēcīgi ietekmē izglītības rezultātus un kavē integrāciju darba tirgū. Ir arī pierādījumi diskriminējošiem paņēmieniem darba tirgū. Lai veicinātu vienlīdzīgas iespējas darba tirgū, liela nozīme ir efektīvam aktīvas nodarbinātības atbalstam, t. sk. valodu apguvei, intensīvai profesionālajai orientācijai un palīdzībai darbā pieņemšanas procesā, kā arī stingrākai rīcībai cīņā pret diskriminējošiem paņēmieniem.

                  (12)

                  Ar 2016. gada likumu par darbu, ar sociālā dialoga modernizāciju un profesionālās izaugsmes iespēju nodrošināšanu tiecas uzlabot uzņēmumu spēju pielāgoties ekonomiskiem cikliem un samazināt tādu darba ņēmēju īpatsvaru, kuri strādā uz pagaidu līguma pamata. Lai gan arvien vairāk cilvēku tiek pieņemti darbā ar beztermiņa līgumu, darba tirgus segmentācija joprojām ir problēma, un būtu jāveicina pāreja uz dažādiem beztermiņa nodarbinātības veidiem. Šajā kontekstā ir svarīgi pabeigt pašreiz notiekošo vērienīgās reformu programmas īstenošanu, kas aptver nesen pieņemto reformu darba tiesību jomā, plānoto bezdarbnieka pabalstu sistēmas reformu un profesionālās izglītības un apmācības sistēmas (t. sk. mācekļa programmu) reformu.

                  (13)

                  Pakāpeniski īstenotie pasākumi nodokļu īpatsvara samazināšanai darbaspēka izmaksās ir uzlabojuši Francijas izmaksu konkurētspēju kopš 2013. gada, tomēr vēl nav pilnībā atgūti uzkrājušies agrākie zaudējumi. Attiecībā uz vidējo algu 2016. gadā darba devēju sociālo iemaksu likmes attiecībā pret kopējām darbaspēka izmaksām Francijā joprojām bija vienas no visaugstākajām Savienībā. Ir paredzams, ka no 2019. gada vēl vairāk tiks konsolidēti un pastiprināti politikas pasākumi, lai samazinātu pašreizējās darbaspēka izmaksas, to panākot ar to, ka nodokļu kredīts nodarbinātībai un konkurētspējai (CICE) tiks, kā paziņots, pārveidots par vispārēju samazinājumu darba devēju sociālajām iemaksām un tiks ieviesti papildu atvieglojumi zemākām algām mazkvalificētu darba ņēmēju nodarbinātības sekmēšanai.

                  (14)

                  Kopš 2013. gada minimālajai algai Francijā piemēro indeksācijas noteikumu, un to piemēro bez ad hoc palielinājumiem. Tāpēc minimālā alga ir pieaugusi lēnāk nekā atsauces algas (1,23 % 2017. gadā salīdzinājumā ar 1,31 % vidējai algai) vājas inflācijas un mērena algu pieauguma kontekstā. Lai gan pēc starptautiskiem kritērijiem minimālā alga salīdzinājumā ar vidējo algu ir liela, darbaspēka izmaksas minimālās algas līmenī tika ievērojami samazinātas sociālo iemaksu samazinājumu dēļ. Šādi samazinājumi tiks pastiprināti, un no 2019. gada tie būs pastāvīgi. Kaut arī minimālās algas indeksācija ir svarīga darba ņēmēju pirktspējas saglabāšanai, pašreizējais mehānisms (vienīgais Savienībā) varētu ierobežot algu korekciju atbilstoši apstākļu izmaiņām, tādējādi, iespējams, negatīvi ietekmējot konkurētspēju. Neatkarīgu ekspertu grupa katru gadu izvērtē minimālo algu un sniedz nesaistošus atzinumus par tās attīstību. 2017. gadā grupa ieteica pārskatīt indeksācijas noteikumu, piemēram, ņemt vērā tikai inflācijas indeksāciju.

                  (15)

                  Pašreizējā sākotnējās profesionālās izglītības un apmācības sistēma nepietiekami atbalsta integrāciju darba tirgū, jo īpaši tādēļ, ka ievērojama daļa apmācāmo tiek orientēta uz jomām, kurās ir ierobežotas nodarbinātības izredzes. Turklāt profesionālās izglītības un apmācības apguvēji Francijā sasniedz daudz vājākus izglītības rezultātus nekā vidēji Savienībā, kamēr vispārējās izglītības ieguvēju sekmes ir daudz labākas. Šajā situācijā jauniešu nodarbinātības atbalstam un vienlīdzīgu iespēju veicināšanas labad ir svarīgi veikt pasākumus mācekļu programmu sekmēšanai, jo tās uzlabo nodarbinātības izredzes, kā arī pasākumus mācību rezultātu uzlabošanai skolās. Vienlaikus ir arī svarīgi mazkvalificētiem darba ņēmējiem un darba meklētājiem uzlabot piekļuvi pastāvīgai apmācībai un stimulēt augstākas kvalifikācijas iegūšanu, to atbalstot ar piemērotu mācību orientāciju. Ņemot vērā minētās problēmas un jo īpaši nepieciešamību uzlabot sistēmas pārvaldību, nodrošināt tās atbilstību darba tirgus prasībām, kvalitāti un mācību pieejamību, kā arī nodrošināt sekmīgu statusa maiņas norisi darba tirgū, valdība 2018. gada 27. aprīlī iesniedza likumprojektu, ar ko reformē mācekļu programmas un profesionālās izglītības un apmācības sistēmu. Turklāt 2018. gada valsts reformu programmā ir apstiprināts nodoms īstenot 14 miljardu euro investīciju plānu attiecībā uz prasmēm, un tika pavērta iespēja papildu reformām attiecībā uz sākotnējās profesionālās izglītības apguvi skolās.

                  (16)

                  Kopumā sociālās aizsardzības sistēmas darbojas labi. Ienākumu nevienlīdzība pēc pārskaitījumiem ir zemāka par Savienības vidējo rādītāju, un, neraugoties uz neseno pieaugumu, nabadzības un sociālās atstumtības riskam pakļautu personu skaits joprojām ir salīdzinoši neliels. Tomēr dažas iedzīvotāju grupas, jo īpaši vienvecāku ģimenes, iedzīvotāji, kuri nav dzimuši Savienībā, un pilsētu nelabvēlīgo rajonu iedzīvotāji, saskaras ar lielāku nabadzības risku. Joprojām joma, kas rada bažas, ir pienācīgu mājokļu pieejamība cilvēkiem, kuri dzīvo nabadzībā. Neskatoties uz pēdējā laika uzlabojumiem, dažās zonās joprojām nepietiek sociālo mājokļu.

                  (17)

                  Neskatoties uz pašreiz notiekošajām reformām, kuru mērķis ir samazināt nodokļu slogu uzņēmumiem un atbalstīt ienesīgas investīcijas, Francijas nodokļu sistēmai joprojām ir raksturīgs augsts sarežģītības līmenis, kur nodokļu izdevumi, neefektīvi nodokļi un ražošanas nodokļi neļauj darījumdarbības videi sekmīgi darboties. Lielais nodokļu izdevumu skaits (nodokļu kredīts, atbrīvojumi, nodokļa samazinājumi) rada papildu slogu uzņēmumiem, jo īpaši MVU, palielinot atbilstības nodrošināšanas izmaksas un nenoteiktību. Tie arī rada papildu kontroles izmaksas nodokļu iestādei. Nodokļu izdevumi turpinās palielināties gan skaita, gan vērtības ziņā saskaņā ar 2018. gada budžeta likumu, un 2018. gadā tiem vajadzētu sasniegt 99,8 miljardus euro (4,2 % no IKP), salīdzinot ar 93 miljardiem euro 2017. gadā. Turklāt ir identificēti aptuveni 192 nodokļi, kuru ienesīgums ir mazs (mazāk par 150 miljoniem EUR gadā), taču kopš 2014. gada ir atcelti tikai daži no tiem (8). Visbeidzot, uz Savienības fona Francijā ir ļoti augsti ražošanas nodokļi (9) (3,1 % no IKP 2016. gadā), kuri galvenokārt sastāv no kapitāla nodokļa un darbaspēka nodokļa, kas jāmaksā uzņēmumiem tādēļ, ka tie nodarbojas ar ražošanu, neatkarīgi no to ekonomiskajiem rādītājiem.

                  (18)

                  Tirgus pakalpojumi 2016. gadā veidoja vairāk nekā 50 % pievienotās vērtības, 40 % nodarbinātības un 20 % no apstrādes rūpniecības pievienotās vērtības eksporta. Tomēr, lai gan konkurence pakalpojumu tirgū ietekmē visu ekonomiku, to joprojām bremzē regulatīvās prasības un administratīvais slogs, kas apgrūtina arī uzņēmumu spēju attīstīties. Ja reformas pakalpojumu jomā būs pietiekami vērienīgas un tiks pilnībā īstenotas, tām varētu būt ievērojama pozitīva ietekme uz ekonomiku. Nosakot reformu pasākumu prioritāti, ir svarīgi ņemt vērā pakalpojumu apakšnozaru ekonomisko nozīmi un sniegumu. Uz rādītājiem balstīta pieeja, ko izmanto prioritāšu noteikšanai attiecībā uz reformām pakalpojumu nozarēs, izceļ vairākus darījumdarbības pakalpojumus (arhitektūras un inženiertehniskie pakalpojumi, juridiskie un grāmatvedības pakalpojumi, administratīvie un atbalsta pakalpojumi), mazumtirdzniecību, viesnīcu un ēdināšanas pakalpojumus, kā arī veselības jomu. Specifiskajā profesionālo pakalpojumu jomā ar 2015. gada 6. augusta tiesību aktu par izaugsmi, aktivitāti un vienādām ekonomiskajām iespējām (tā dēvētais “Makrona likums”) tika atviegloti ierobežojumi dažās profesijās (galvenokārt juridiskajās profesijās). Iespējams veikt vēl turpmākas profesionālo pakalpojumu jomas reformas. Ar turpmākām reformām varētu vērsties pret konkrētiem, par pārmērīgiem uzskatītiem ierobežojumiem sākt un veikt profesionālo darbību (piemēram, darbības atļaušana tikai noteiktām grupām, balsstiesību ierobežojumi, ierobežojumi attiecībā uz kapitāla daļu vai akciju turēšanu, daudzdisciplināri ierobežojumi un numerus clausus ierobežojumi). Reformas, kuru mērķis ir novērst galvenos šķēršļus, kas kavē uzņēmumu izaugsmi, cita starpā varētu būt likvidēt sliekšņa efektus, kas ir saistīti ar apjoma kritērijiem normatīvajos aktos, un samazināt administratīvu slogu uzņēmumiem. Visbeidzot, ātrdarbīgas platjoslas pārklājuma uzlabošana Francijā palielinātu šīs valsts spēju izmantot digitālās ekonomikas priekšrocības.

                  (19)

                  Saskaņā ar Eiropas inovācijas rezultātu pārskatu Francija sniegums inovācijas jomā joprojām ir vājāks nekā Savienības inovācijas līderiem, neskatoties uz salīdzinoši lielo valsts atbalstu. Jo īpaši valsts atbalsta shēmu efektivitātes uzlabošana (t. sk. Crédit d'Impôt Recherche, nodokļu kredīts pētniecībai un izstrādei) stimulētu labākus rezultātus inovācijas jomā. Šajā ziņā pašlaik notiekošo izvērtēšanu rezultāti būtu jāizmanto inovācijai sniegtā valsts atbalsta koncepcijas uzlabojumos. Zināšanu pārnese starp publisko pētniecību un uzņēmumiem joprojām sagādā grūtības, tādējādi ierobežojot pētniecības rezultātu komerciālo izmantošanu. Salīdzinājumā ar citām Savienības valstīm Francijas sniegums publiskā un privātā sektora koppublikāciju un uzņēmumu finansētas publiskās pētniecības un izstrādes jomā ir vājš. Ir zināmas iespējas stiprināt pārneses mehānismus starp akadēmiskajām iestādēm un uzņēmumiem, vienkāršojot pētniecības partnerību un stimulējot pētnieku mobilitāti.

                  (20)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi visaptverošu Francijas ekonomikas politikas analīzi un publicējusi to 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada stabilitātes programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Francijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Francijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (21)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (10) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk.

                  (22)

                  Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada stabilitātes programmu. Padomes ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. –3. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Francijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps nepārsniegtu 1,4 % 2019. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Izmantot neparedzētos ieņēmumus, lai ātrāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. 2018. gadā īstenot izdevumu ietaupījumus un pilnībā precizēt mērķus un jaunus pasākumus, kas nepieciešami iniciatīvas Action Publique 2022 kontekstā, lai tie pārtaptu konkrētos izdevumu ietaupījumos un efektivitātes pieauguma pasākumos 2019. gada budžetā. Progresīvi vienādot dažādu pensiju shēmu noteikumus, lai veicinātu to taisnīgumu un ilgtspējību.

                  2.

                  Īstenot profesionālās izglītības un apmācības sistēmas reformas ar mērķi pastiprināt tās atbilstību darba tirgus prasībām un uzlabot mācību pieejamību, jo īpaši mazkvalificētiem darba ņēmējiem un darba meklētājiem. Veicināt vienlīdzīgas iespējas un piekļuvi darba tirgum, t. sk. migrantu izcelsmes personām un nelabvēlīgo rajonu iedzīvotājiem. Nodrošināt minimālās algas attīstības atbilstību jaunu darbvietu izveidei un konkurētspējai.

                  3.

                  Vienkāršot nodokļu sistēmu, ierobežojot nodokļu izdevumu izmantošanu, atceļot neefektīvus nodokļus un samazinot ražošanas nodokļus, kas jāmaksā uzņēmumiem. Samazināt regulatīvo un administratīvo slogu, lai palielinātu konkurenci pakalpojumu nozarē un sekmētu uzņēmumu izaugsmi. Aktīvāk rīkoties, lai uzlabotu inovācijas sistēmas sniegumu, jo īpaši ceļot valsts atbalsta shēmu efektivitāti un stiprinot zināšanu pārnesi starp publiskās pētniecības iestādēm un uzņēmumiem.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 179, 25.5.2018., 1. lpp.

         (4)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Padomes Lēmums (ES) 2018/924 (2018. gada 22. jūnijs), ar kuru atceļ Lēmumu 2009/414/EK par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Francijā (OV L 164, 29.6.2018., 44. lpp.).

         (7)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (8)  Inspection Générale des Finances (2014), Les taxes à faible rendement.

         (9)  Ar “ražošanas nodokļiem” ir jāsaprot “citi ražošanas nodokļi” saskaņā ar EUROSTAT (D29 kategorija).

         (10)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Polijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2018. gada konverģences programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/88

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Polijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2018. gada konverģences programmu
      (2018/C 320/20)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata arī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Polija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2018. gada ziņojums par Poliju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Polija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Polijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (3)

                  Polija savu 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada stabilitātes programmu iesniedza 2018. gada 26. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Polija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2018. gada konverģences programmā plāno pakāpenisku nominālās bilances uzlabojumu no deficīta, kas bija 1,7 % no IKP 2017. gadā, līdz 0,7 % no IKP 2021. gadā. Nav sagaidāms, ka konverģences programmas darbības laikā, proti, līdz 2021. gadam, tiks sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 1,0 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē. Pārrēķinātā strukturālā bilance (5) liecina par deficītu 1,3 % apmērā no IKP 2021. gadā. Saskaņā ar 2018. gada konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 50,6 % no IKP 2017. gadā līdz 50,4 % no IKP 2018. gadā un līdz 46,0 % 2021. gadā. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir piesardzīgs 2018. gadā un ticams pēc tam.

                  (6)

                  Padome 2017. gada 11. jūlijā ieteica Polijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu (6) nominālā pieauguma temps 2018. gadā nepārsniedz 3,7 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,5 % apmērā no IKP. Vienlaikus tika norādīts, ka 2018. gada budžeta plāna projekta izvērtējumā un pēc tam 2018. gada budžeta rezultātu izvērtējumā būs pienācīgi jāņem vērā mērķis panākt tādu fiskālo nostāju, kas palīdz gan stiprināt notiekošo atlabšanu, gan nodrošināt publisko finanšu stabilitāti. Komisija veica kvalitatīvu novērtējumu par ekonomikas apstākļu noturīgumu Polijā, pienācīgi ņemot vērā arī problēmas saistībā ar stabilitāti. Pamatojoties uz to, tiek secināts, ka nav vajadzības ņemt vērā citus papildu elementus. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2018. gadā būs ievērojama novirze no minētās ieteiktās korekcijas.

                  (7)

                  Ņemot vērā Polijas prognozēto izlaides starpību, proti, 1,5 % no IKP, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nedrīkstētu pārsniegt 4,2 %, kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP, kura izriet kopīgi pieņemtās korekcijas matricas prasībām saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2019. gadā būs ievērojama novirze no minētās prasības. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2018. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

                  (8)

                  Vidējā termiņā un ilgtermiņā Polija saskarsies ar izdevumu pieaugumu vairākās jomās, jo īpaši tajās, kas saistītas ar sabiedrības novecošanu, un tādēļ ir jāizstrādā jauni mehānismi, lai novērtētu publisko izdevumu efektivitāti un lietderību un veicinātu resursu pārdali. Šajā sakarā valdība ir sākusi darbu pie budžeta procesa reformēšanas, jo īpaši nolūkā stiprināt vidēja termiņa budžeta struktūru un iestrādāt budžeta procesā izdevumu pārskatīšanu. Polija ir vienīgā dalībvalsts, kurai nav pilnvērtīgas un neatkarīgas fiskālo jautājumu padomes un nav zināms, vai ir paredzēts tādu izveidot, kaut gan valstī ir neatkarīgas iestādes, kas pilda dažas no funkcijām, ko parasti veic fiskālās padomes. 2018. gada ziņojumā par valsti konstatēts, ka Polija nav panākusi progresu attiecībā uz to, lai ierobežotu samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmju plašo izmantošanu. Tomēr Polijas Finanšu ministrija strādā pie tā, lai vienkāršotu veidu, kādā piemērojamās likmes tiek attiecinātas uz precēm un pakalpojumiem.

                  (9)

                  Polijas darba tirgus pēdējos gados ir darbojies labi, un nodarbinātības līmenis turpināja palielināties. Tomēr dažu grupu, jo īpaši sieviešu, mazkvalificētu un vecāka gadagājuma cilvēku, līdzdalība darba tirgū salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm joprojām ir zema. Vairākiem neseniem politikas pasākumiem ir bijusi tendence samazināt stimulus strādāt, jo īpaši sievietēm un gados vecāka gadagājuma cilvēkiem. Polijas sociālās aizsardzības sistēma nesniedz pietiekamus stimulus sākt strādāt. Lai gan bērnu pabalsts ir mazinājis nabadzību un nevienlīdzību, tas jau ir negatīvi ietekmējis vecāku, galvenokārt sieviešu, līdzdalību darba tirgū, jo tā apmērs un ierobežotās pārbaudes materiālā stāvokļa noteikšanai mazina nodarbinātības stimulus, kas ir iestrādāti citos sociālajos pabalstos. Sieviešu līdzdalību darba tirgū turklāt kavē tas, ka oficiālajā bērnu aprūpē uzņemto tādu bērnu īpatsvars, kas ir jaunāki par trim gadiem, joprojām ir viens no zemākajiem Savienībā. Ierobežotais atbalsts cilvēkiem, kas sniedz ilgtermiņa aprūpi, liedz viņiem iesaistīties darba tirgū. Likumā noteiktā pensionēšanās vecuma samazināšana ir mudinājusi daļu no gados vecākiem darba ņēmējiem pamest darba tirgu. Migrācija no trešām valstīm palīdz apmierināt pieaugošo pieprasījumu pēc darbaspēka.

                  (10)

                  Papildu veids, kā atbalstīt gan līdzdalību darba tirgū, gan ekonomikas inovācijas spējas, ir nodrošināt skolēniem un pieaugušajiem atbilstīgas prasmes un kompetences, kas veicina nodarbinātību strauji mainīgajā darba tirgū. Pieaugušo līdzdalība izglītībā un apmācībā ir daudz zemāka nekā vidēji Savienībā. Šis fakts apvienojumā ar digitālo prasmju, kā arī rakstpratības un rēķinpratības zināmu trūkumu, jo īpaši to pieaugušo vidū, kas nav ieguvuši terciāro izglītību, kavē viņu nodarbināmību. Vēl nav zināms, cik lielā mērā prasmju līmeni ietekmēs nesen ieviestie un vēl plānotie politikas pasākumi, piemēram, izmaiņas vispārējās izglītības, arodizglītības un augstākās izglītības organizācijā.

                  (11)

                  Polija turpināja veikt pasākumus, lai novērstu darba tirgus segmentāciju, proti, ierobežoja iespēju ļaunprātīgi izmantot pagaidu nodarbinātību, palielināja sociālā nodrošinājuma iemaksas par atsevišķiem nestandarta darba līgumiem un ieviesa minimālo stundas algu attiecībā uz dažiem šādiem līgumiem. Kopš 2016. gada beigām pieaug pastāvīgo darba līgumu skaits un īpatsvars, taču pagaidu darba līgumu īpatsvars joprojām ir viens no visaugstākajiem Savienībā. Reformētajā darba tiesību kodeksā varētu tikt iekļautas dažas turpmākas tiesību aktu izmaiņas, kas ir būtiskas attiecībā uz darba tirgus dualitāti. Sociālās aizsardzības segums darba ņēmējiem, kas ir pašnodarbināti un kam ir konkrēti nestandarta līgumi, ir potenciāla problēma, jo īpaši, raugoties no viņu nākotnes pensiju adekvātuma perspektīvas. Kopš 2015. gada ir ieviesti vairāki pasākumi, lai uzlabotu sociālās aizsardzības segumu pašnodarbinātajiem un tiem, kam ir nestandarta darba līgumi.

                  (12)

                  Vidējais pensionēšanās vecums pēdējos gados ir palielinājies, un tas noticis iepriekš īstenoto reformu rezultātā, piemēram, agrīnas pensionēšanas iespējas atcelšanas un likumā noteiktā pensionēšanās vecuma pakāpeniskas palielināšanas rezultātā. Lai panāktu ekonomikas izaugsmi vidējā termiņā un nodrošinātu pensiju sistēmas adekvātumu un fiskālo stabilitāti, ir ļoti svarīgi, lai faktiskais pensionēšanās vecums turpinātu palielināties. Taču nesen likumā noteiktā pensionēšanās vecuma samazināšana līdz 60 gadiem sievietēm un līdz 65 gadiem vīriešiem rada pretēju ietekmi. Turpretī vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešu – vīriešu un sieviešu – pensionēšanās vecums tika pielāgots 65 gadu vecumam, kas atbilst Komisijas prasībai. Īpašā sociālās apdrošināšanas sistēma lauksaimniekiem, kuras subsidēšanas izmaksas ir gandrīz 1 % no IKP, ir viens no cēloņiem nelielajai darbaspēka mobilitātei un slēptajam bezdarbam lauksaimniecības nozarē.

                  (13)

                  Lai uzlabotu veselības rezultātus Polijā, ir nepieciešama labāka piekļuve veselības aprūpei un tās efektivitātes uzlabošanās. Respondentu nosaukto neapmierināto medicīnisko vajadzību līmenis ir viens no augstākajiem Savienībā, un dažu medicīnisku procedūru gaidīšanas laiks ir īpaši ilgs. Slimnīcās ir samērā liels gultas vietu skaits, un tās nav optimāli sadalītas ģeogrāfiskā ziņā. Ambulatorā un primārā veselības aprūpe kopumā nav pietiekami attīstīta, un ārstiem ir stimuls pacientus izmeklēšanai un ārstēšanai nosūtīt pie speciālistiem. Šo jautājumu risināšana ir īpaši sarežģīta, ņemot vērā, ka publiskais finansējums un ārstu un medmāsu skaits atsevišķās specialitātēs Polijā ir krietni zem Savienības vidējā rādītāja. 2017. gadā tika īstenoti nelieli centieni sadalīt veselības aprūpes resursus efektīvāk, taču šo pasākumu ietekme vēl nav jūtama.

                  (14)

                  Ekonomikas inovācijas spēju palielināšanai ir ļoti svarīga nozīme, lai Polija varētu pavirzīties uz priekšu globālajā vērtības ķēdē, tādējādi uzturot dzīves līmeņa uzlabošanas potenciālu. Tam ir nepieciešami pakāpeniski politikas pasākumi daudzās jomās vairāku gadu garumā. Starp galvenajām attiecīgajām politikas jomām ir uzticības regulatīvajai videi veidošana, stimulu nodrošināšana uzņēmumiem atvēlēt izdevumus pētniecībai un izstrādei, zinātniskās bāzes stiprināšana, tostarp, īstenojot terciārās izglītības reformas, un spēcīgas zināšanu plūsmas un ciešas sadarbības starp uzņēmumiem un pētniecības iestādēm veicināšana. Pēdējais minētais ietver arī labvēlīgu apstākļu nodrošināšanu pētniecības komercializācijai, ko attīsta un atbalsta, izmantojot publisko finansējumu. Vairāki politikas pasākumi šajās jomās jau ir īstenoti, un valdība plāno turpmākus pasākumus.

                  (15)

                  Regulatīvo izmaiņu straujais temps un tas, ka sabiedriskā un sociālā apspriešana par vairākiem svarīgiem tiesību aktiem tiek izmantota ierobežotā mērā, negatīvi ietekmē tiesību aktu kvalitāti un palielina nenoteiktību uzņēmumiem. Šajā sakarā ir būtiski arī garantēt tiesiskumu un tiesu varas neatkarību. Tiek atgādināts, ka 2017. gada decembrī Komisija iesniedza Padomei pamatotu priekšlikumu noteikt, ka pastāv droša varbūtība, ka Polija varētu nopietni pārkāpt tiesiskumu. Juridiskā noteiktība un uzticēšanās regulatīvās, nodokļu un citu politikas jomu un iestāžu kvalitātei un paredzamībai ir svarīgi faktori, kas ļautu palielināt investīciju līmeni. Visaptveroši ex ante un ex post ietekmes novērtējumi un labi izstrādātas un īstenotas sociālās un sabiedriskās apspriešanas varētu palīdzēt uzlabot tiesību aktu kvalitāti, ierobežot vajadzību pēc vēlākiem grozījumiem un tādējādi uzlabot regulatīvās vides paredzamību. Tas varētu arī palīdzēt ierobežot jaunu tiesību aktu iespējamu negatīvu blakusietekmi īstermiņā, piemēram, administratīvā sloga pagaidu palielināšanos nodokļu regulējuma izmaiņu rezultātā.

                  (16)

                  Savienības finansējuma izmantošanas rezultātā ir strauji attīstījies ceļu tīkls, taču ceļu satiksmes negadījumos bojāgājušo skaits joprojām ir viens no lielākajiem Savienībā. Turklāt pilsētas saskaras ar aizvien lielākām mobilitātes problēmām, piemēram, sastrēgumiem un gaisa piesārņojumu, kas rodas aizvien lielāka vieglo automobiļu skaita un lielā vecu automobiļu īpatsvara rezultātā. Pašreizējie stimuli izmantot kolektīvos, mazemisiju un aktīvos transporta veidus šo problēmu risināšanai nav pietiekami. Savienības līdzfinansēto dzelzceļa projektu īstenošanā joprojām ir vērojamas nepilnības galvenokārt būvniecības nozares ierobežoto spēju un dzelzceļa infrastruktūras pārvaldītāja institucionālo trūkumu dēļ. Lai gan valdība plāno atjaunināt attiecīgo stratēģisko dokumentu, patlaban nav pieejama pietiekama informācija par stratēģisku redzējumu par visu veidu transporta tīkla ilgtermiņa attīstību pēc 2023. gada. Šajā dokumentā tiktu skaidri apzinātas un sadalītas šo tīklu attiecīgās funkcijas. Turklāt, neskatoties uz pēdējo gadu investīcijām, joprojām saglabājas nepilnības un trūkumi enerģētikas tīklos un infrastruktūrā.

                  (17)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Polijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un to publicējusi 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada konverģences programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Polijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Polijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (18)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada konverģences programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Polijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniedz 4,2 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Veikt pasākumus, lai uzlabotu publisko izdevumu efektivitāti, tostarp, uzlabojot budžeta procesu.

                  2.

                  Veikt pasākumus, lai palielinātu līdzdalību darba tirgū, tostarp, uzlabojot piekļuvi bērnu aprūpei un sekmējot darba tirgum atbilstošu prasmju apguvi, jo īpaši pieaugušo izglītības ietvaros, un novērst atlikušos šķēršļus pastāvīgākiem nodarbinātības veidiem. Nodrošināt pensiju sistēmas stabilitāti un adekvātumu, veicot pasākumus faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanai un īstenojot preferenciālo pensiju sistēmu reformu.

                  3.

                  Stiprināt ekonomikas inovācijas spējas, tostarp, atbalstot ciešāku sadarbību starp uzņēmumiem un pētniecības iestādēm. Uzlabot regulatīvo vidi, jo īpaši, likumdošanas procesā nodrošinot efektīvu sabiedrisko un sociālo apspriešanu.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (6)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Horvātijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas 2018. gada konverģences programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/44

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Horvātijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas 2018. gada konverģences programmu
      (2018/C 320/10)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata arī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Horvātija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2018. gada ziņojums par Horvātiju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Horvātija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Horvātijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2018. gada 7. martā. No Komisijas veiktās analīzes tika secināts, ka Horvātijā joprojām ir pārmērīga makroekonomiskā nelīdzsvarotība, lai gan tā tiek samazināta. Ievainojamība ir saistīta ar joprojām lielu valsts, privātā sektora un ārējo parādu, kas lielā mērā ir denominēts ārvalstu valūtā. Ienākumus nenesošo aizdevumu līmenis joprojām ir augsts, jo īpaši nefinanšu sabiedrību vidū. Horvātijas potenciālā izaugsme joprojām ir nepietiekama, lai nodrošinātu noturīgu korekciju, un kopumā ir panākts vien neliels progress, īstenojot politikas pasākumus ar mērķi novērst pastāvīgi zemo darbaspēka izmantojumu un lēno produktivitātes pieaugumu. Konkurētspēju un ieguldījumus joprojām kavē ierobežojošā darījumdarbības vide, un valsts pārvaldes sadrumstalotība negatīvi ietekmē sabiedrisko pakalpojumu efektivitāti.

                  (3)

                  Horvātija savu 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada konverģences programmu iesniedza 2018. gada 26. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Horvātija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Pēc vispārējās valdības budžeta pārpalikuma 0,8 % apmērā no IKP 2017. gadā, 2018. gada konverģences programmā paredzēts, ka nominālajā bilancē būs deficīts 0,5 % apmērā no IKP un tad tā pakāpeniski uzlabosies, sasniedzot pārpalikumu 0,5 % apmērā no IKP 2021. gadā. Tiek plānots visā programmas periodā joprojām pārsniegt vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālu deficītu 1,75 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2018. gada konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 78,0 % no IKP 2017. gadā līdz 75,1 % 2018. gadā un turpinās samazināties līdz 65,9 % 2021. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tomēr plānotie budžeta mērķi šķiet piesardzīgi. Komisijas 2018. gada pavasara prognozē paredzēts, ka vispārējās valdības bilance 2018. un 2019. gadā būs attiecīgi 0,7 % un 0,8 % no IKP.

                  (6)

                  2017. gada 11. jūlijā Padome ieteica Horvātijai 2018. gadā turpināt virzību uz savu vidēja termiņa budžeta mērķi. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance 2018. gadā saglabāsies – 0,3 % apmērā no IKP un – 0,6 % apmērā no IKP 2019. gadā, tādējādi joprojām pārsniedzot vidēja termiņa budžeta mērķi. Saskaņā ar prognozēm Horvātija 2018. un 2019. gadā izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka ir paredzams, ka Horvātija 2018. un 2019. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

                  (7)

                  Galveno tiesību aktu, kuru mērķis ir uzlabot Horvātijas fiskālo sistēmu, plānotā pieņemšana ir ļoti aizkavējusies. Trūkumi skaitliski izteiktās fiskālās normas izstrādē padara to neefektīvu fiskālās politikas plānošanas mērķiem, un Fiskālās politikas komisijas kā neatkarīgas struktūras loma joprojām ir vāja. Horvātijas joprojām augstais valsts parāda līmenis un tās pakļautība valūtas riskiem nozīmē, ka saprātīga parādu pārvaldības prakse joprojām ir būtiska. 2017. gadā tika pastiprināta parāda pārvaldības funkcija un izstrādāta parāda pārvaldības stratēģija, kas ir regulāri jāatjaunina. Tika atlikta tiesību aktos jau ietvertā īpašuma nodokļa ieviešana, nesniedzot nekādas norādes par to, vai un kad tas tiks īstenots. Tas nozīmē, ka Horvātijas ieņēmumu daļa no regulāriem nekustamā īpašuma nodokļiem ir zema. Regulārs nekustamā īpašuma nodoklis radītu iespējas uzlabot ieņēmumu iekasēšanas kopējo labvēlīgo ietekmi uz izaugsmi, vienlaikus nodrošinot stabilu un paredzamu ienākumu avotu pašvaldību struktūrām.

                  (8)

                  Horvātijas darba tirgus 2017. gadā turpināja atlabt. Tomēr nodarbinātības un aktivitātes rādītāji joprojām ir ievērojami mazāki par vidējiem Savienības rādītājiem, un tas kavē potenciālo izaugsmi. Likumā noteiktais pensionēšanās vecums sievietēm pašlaik ir 62 gadi, savukārt vīriešiem – 65 gadi. Likumā noteiktā pensionēšanās vecuma vienādošana un palielināšana notiek lēni; paredzēts, ka tikai 2038. gadā gan sieviešu, gan vīriešu pensionēšanās vecums sasniegs 67 gadus. Turklāt vecāka gadagājuma darba ņēmēji var izmantot daudzās priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas, un pensiju sistēma ietver vairākas īpašas pensiju shēmas, kuras paredz labvēlīgākus nosacījumus aiziešanai pensijā. Sieviešu pienākumi veikt aprūpi vēl vairāk samazina viņu līdzdalību darba tirgū. Izrietošais zemais vidējais darba mūža ilgums nozīmē, ka pašreizējās un nākotnē sagaidāmās pensijas nebūs pietiekami adekvātas un ka pastāv nabadzības risks vecumdienās. Vēl nav īstenoti paziņotie pasākumi, kuru mērķis ir stimulēt ilgāku darba mūžu.

                  (9)

                  Kaut arī Horvātijā pastāv sociālā dialoga struktūra, faktiskā mijiedarbība starp iestādēm un ieinteresētajām personām politikas izstrādes procesā ir ierobežota un lielākoties attiecas tikai uz rakstisku atsauksmju sniegšanu par valdības ierosinātajiem pasākumiem. Turklāt arodbiedrību sadrumstalotība ierobežo to kopējo spēju iesaistīties sociālajā dialogā.

                  (10)

                  Neraugoties uz nesenajiem uzlabojumiem, to iedzīvotāju īpatsvars, kurus apdraud nabadzība vai sociālā atstumtība, joprojām ir augsts, ar izteiktām teritoriālajām atšķirībām starp reģioniem. Jo īpaši tiek skarti vecāka gadagājuma cilvēki, mazkvalificēti darba ņēmēji un personas ar invaliditāti. Sociālās aizsardzības sistēmai trūkst efektivitātes un taisnīguma. Sociālie pabalsti nabadzību spēj samazināt tikai ierobežoti. Tā kā starp iestādēm trūkst koordinācijas un nabadzīgākām pašvaldību struktūrām ir mazāk fiskālo spēju, sociālie pabalsti tiek nodrošināti nevienādi.

                  (11)

                  Horvātijas rādītāji ir sliktāki par vidējiem Savienības rādītājiem attiecībā uz ieguldījumiem izglītībā, agrīno pirmsskolas izglītību un aprūpi, pamatprasmēm, augstākās izglītības ieguvi, profesionālās izglītības atbilstību darba tirgus vajadzībām un apmācību izglītības nozarē. Horvātija ir sākusi īstenot vairākas reformas, kas noteiktas stratēģijā par izglītību, zinātni un tehnoloģiju. Skolu mācību programmu reforma varētu pozitīvi ietekmēt izglītības kvalitāti Horvātijā, ja tā tiks īstenota pilnībā un saskaņoti ar pārējiem pasākumiem minētajā stratēģijā. Profesionālās izglītības un apmācības programmu atbilstība darba tirgus vajadzībām šķiet ierobežota, kā to apliecina fakts, ka vairāk nekā puse reģistrēto bezdarbnieku ir ieguvuši profesionālo izglītību un izgājuši apmācības. Lai labāk noteiktu nepieciešamās prasmes, ir vajadzīga labāka koordinācija starp publiskajām iestādēm un darba devējiem. Pieaugušo izglītības sistēmu, kuras mērķis ir sekmēt iekļautību darba tirgū, raksturo liels un nevienmērīgs pakalpojumu sniedzēju skaits visā valstī un mācību programmas, kas netiek pienācīgi novērtētas. Dalība pieaugušo izglītībā un izglītības programmās, kuras tiek piedāvātas aktīvās darba tirgus politikas pasākumu ietvaros, ir ļoti zema.

                  (12)

                  Horvātijas valsts pārvaldes teritoriālā sadrumstalotība un plašā kompetenču sadale starp dažādiem pārvaldes līmeņiem negatīvi ietekmē sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas efektivitāti un publiskos izdevumus. Daudzām mazām vietējām struktūrām trūkst pietiekamu finansiālo un administratīvo spēju, lai īstenotu decentralizētās funkcijas. Valsts pārvaldes efektivitātes rādītāji liecina, ka tā ir zem Savienības vidējā rādītāja, un tas kavē valsts politikas izstrādi un īstenošanu un efektīvāku Eiropas strukturālo un investīciju fondu izmantošanu. Centrālās pārvaldes vietējo filiāļu biroju skaita plānotā samazināšana un valsts aģentūru sistēmas racionalizēšana ir atkal atlikta. Saskaņotības trūkums valsts pārvaldes un sabiedrisko pakalpojumu jomas algu noteikšanas sistēmā kavē vienlīdzīgu attieksmi un valdības kontroli pār publiskā sektora algu izmaksām. Plānotie tiesību akti attiecībā uz algu saskaņošanu tika atkal atlikti uz 2018. gada vidu. Iestādes ir veikušas pirmos pasākumus, lai slimnīcu vidū integrētu dažas funkcijas ar mērķi uzlabot pakalpojumu sniegšanas efektivitāti un piekļuvi veselības aprūpei. Tomēr, tā kā veselības aprūpes sistēmas finansēšanas modelis nav efektīvs, uzkrājas parādi, jo īpaši saistībā ar stacionāro aprūpi.

                  (13)

                  Valsts uzņēmumi joprojām ir ļoti klātesoši ekonomikā. Pasākumi valsts uzņēmumu pārvaldības uzlabošanai ir virzījušies uz priekšu lēni, un minētie uzņēmumi turpina darboties ar zemu ražīgumu un rentabilitāti. Tika pieņemti jauni tiesību akti, kas reglamentē valsts aktīvu pārvaldību un atsavināšanu.

                  (14)

                  2017. gada novembrī tika pabeigta Horvātijas Rekonstrukcijas un attīstības bankas aktīvu kvalitātes neatkarīga pārskatīšana. Ņemot vērā bankas lielo nozīmi Savienības finanšu instrumentu un Investīciju plāna Eiropai īstenošanā, kā arī tās pieaugošo iesaisti tiešo aizdevumu izsniegšanā, pārskatīšanas konstatējumi būtu jāizmanto, lai nostiprinātu bankas uzraudzības un tiesisko regulējumu un pārvaldības struktūras.

                  (15)

                  Administratīvais slogs un parafiskālie maksājumi turpina negatīvi ietekmēt darījumdarbības vidi. Administratīvā sloga samazināšana ir bijusi stabila, taču pieticīga. Parafiskālo maksājumu samazinājumi ir bijuši ierobežoti, un pārredzamības līmenis ir zems, jo nav veikta nedz reģistra regulāra atjaunināšana, nedz arī plānoto samazinājumu ietekmes novērtējumi.

                  (16)

                  Lai sasniegtu 2015.–2020. gada pretkorupcijas stratēģijas mērķus, ir pilnībā jāīsteno 2017.–2018. gada korupcijas apkarošanas rīcības plāns. Vairāki svarīgi elementi joprojām ir jāuzlabo, jo īpaši informācijas atklāšana par aktīviem un interešu konfliktiem, informētības palielināšana par trauksmes celšanas ziņošanas kanāliem un efektīva risku kontrole publiskā iepirkuma jomā, kas joprojām ir neaizsargāta pret korupciju, jo liela daļa valsts uzņēmumu slēdz līgumus iekšēji.

                  (17)

                  Ierobežojoši noteikumi preču un pakalpojumu tirgos, it sevišķi liels skaits pārlieku reglamentētu profesiju, traucē konkurencei. Regulējuma atvieglošana ir bijusi lēna, jo pastāv spēcīga pretestība no ieinteresēto personu grupām.

                  (18)

                  Ilgstoša tiesvedība un ievērojams skaits vēl neizskatītu lietu turpina ietekmēt tiesu sistēmas kvalitāti un efektivitāti un līdz ar to darījumdarbības vidi. Konstatētais vēl neizskatīto lietu samazinājums galvenokārt bija saistīts ar mazāku jaunu lietu pieplūdumu, nevis ar lietu ātrāku izskatīšanu. Neraugoties uz uzlabojumiem, elektroniskā saziņa tiesvedībā un maksātnespējas procesos joprojām netiek pienācīgi izmantota.

                  (19)

                  Horvātijas pārdomātas specializācijas stratēģijas ietvaros tiek izstrādāti daži mērķtiecīgi pasākumi nolūkā reformēt valsts zinātnes un inovācijas sistēmu. Politiskā atbildība par zinātnes un inovāciju atbalstu šķiet nekoordinēta, kas traucē īstenot minēto politisko stratēģiju. Tāpat lielajās universitātēs ir ļoti sadrumstalotas pārvaldības struktūras un neelastīgi administratīvie noteikumi. Sadarbība starp pētniecības iestādēm un darījumdarbības nozari ir vāja. Nav pētniecības un inovācijas politikas sistemātiskas uzraudzības un ietekmes novērtējuma, kas liedz noteikt pareizas prioritātes. Augstākās izglītības sistēmai varētu dot labumu stimuli veicināt kvalitāti un atbilstību darba tirgus vajadzībām.

                  (20)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Horvātijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un to publicējusi 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada konverģences programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Horvātijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Horvātijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (21)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada konverģences programmu un uzskata (5), ka ir gaidāms, ka Horvātija ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

                  (22)

                  Padome ir izskatījusi 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada konverģences programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti turpmāk sniegtajā 1.–4. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Horvātijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Stiprināt fiskālo sistēmu, tostarp nostiprinot Fiskālās politikas komisijas pilnvaras un neatkarību. Ieviest regulāru nekustamā īpašuma nodokli.

                  2.

                  Mazināt stimulus priekšlaicīgi pensionēties, paātrināt pāreju uz lielāku likumā noteikto pensionēšanās vecumu un normas par konkrētu personu kategoriju pensijām pielāgot vispārējās pensiju shēmas noteikumiem. Īstenot gan jauniešu, gan pieaugušo izglītības un apmācības sistēmas reformu, lai uzlabotu tās kvalitāti un atbilstību darba tirgus vajadzībām. Konsolidēt sociālos pabalstus un uzlabot to nabadzības mazināšanas spēju.

                  3.

                  Samazināt valsts pārvaldes teritoriālo sadrumstalotību, racionalizēt kompetenču funkcionālo sadalījumu un uzlabot spēju izstrādāt un īstenot valsts politiku. Apspriežoties ar sociālajiem partneriem, ieviest saskaņotu algu noteikšanas regulējumu visā valsts pārvaldē un sabiedrisko pakalpojumu jomā.

                  4.

                  Uzlabot korporatīvo pārvaldību valsts uzņēmumos un pastiprināt valsts uzņēmumu un neproduktīvo aktīvu pārdošanu. Ievērojami samazināt uzņēmumu slogu, kas izriet no parafiskālajiem maksājumiem un apgrūtinošām administratīvajām un normatīvajām prasībām. Pastiprināt konkurenci komercpakalpojumu sektorā un reglamentēto profesiju jomā. Samazināt tiesvedības laiku un uzlabot elektronisko saziņu tiesās.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 261, 9.8.2017., 41. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Somijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Somijas 2018. gada stabilitātes programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/112

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Somijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Somijas 2018. gada stabilitātes programmu
      (2018/C 320/25)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata arī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Somija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Padome ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais ieteikums”) pieņēma 2018. gada 14. maijā.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Somija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Somijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajos ieteikumos, jo īpaši 3. ieteikumā.

                  (3)

                  2018. gada ziņojums par Somiju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Somija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Somijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (4)

                  Somija savu 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada stabilitātes programmu iesniedza 2018. gada 13. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Somija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2018. gada stabilitātes programmā plāno nominālo bilanci -0,6 % apmērā no IKP 2018. gadā, kas ir tāda pati kā iepriekšējā gadā. Valdība prognozē, ka 2019. gadā bilance uzlabosies un pēc tam 2020. un 2021. gadā sasniegs nelielu pārpalikumu. 2017. gadā tika sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 0,5 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē. Tomēr tiek prognozēts, ka pārrēķinātais strukturālais deficīts (6) 2018.–2019. gadā būs nedaudz lielāks, proti, 0,6 % no IKP, un pēc tam samazināsies. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2015. gadā sasniedza maksimālo apmēru – 63,6 % no IKP – un 2017. gadā samazinājās līdz 61,4 %. Saskaņā ar 2018. gada stabilitātes programmu parāda attiecība turpinās samazināties, un 2021. gadā tā būs 56,7 % no IKP. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, šķiet, visumā ir ticams. Galvenie ar budžeta prognozēm saistītie riski attiecas uz to, ka plānotās sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu reformas sākotnējās izmaksas, iespējams, būs lielākas nekā paredzēts.

                  (7)

                  2018. gada stabilitātes programmā atgādināts, ka palielinājās ar bēgļu ārkārtējo pieplūdumu saistītās izmaksas un to ietekme uz budžetu 2015.–2016. gadā bija ievērojama. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu tika prognozēts, ka izmaksas 2017. gadā samazināsies par 0,15 % no IKP. Šis rādītājs 2018. gada stabilitātes programmā netika apstiprināts, un tādēļ Komisija to nav ņēmusi vērā. Turklāt 2017. gadā Somijai tika piešķirta pagaidu novirze (0,5 % no IKP) no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, kuras nolūks ir ņemt vērā būtiskas strukturālās reformas, jo īpaši 2017. gada pensiju reformu un Konkurētspējas paktu, ar pozitīvu ietekmi uz publisko finanšu ilgtermiņa stabilitāti. 2017. gadā Somijai tika piešķirta arī pagaidu novirze 0,1 % apmērā no IKP, kuras nolūks ir ņemt vērā izdevumus valsts investīcijām Savienības līdzfinansētos projektos. Attiecībā uz pēdējo minēto novirzi viens no atbilstības kritērijiem ir tas, ka kopējās publiskā sektora investīcijas nesamazinās. Faktiskie dati par 2017. gadu liecina, ka publiskā sektora investīcijas 2017. gadā samazinājās salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu, bet tiek lēsts, ka ar Savienības fondiem saistītās investīcijas ir palikušas stabilā līmenī. Tādēļ Somija vairs netiek uzskatīta par atbilstīgu pagaidu novirzes 0,1 % apmērā no IKP piešķiršanai saistībā ar izdevumiem valsts investīcijām Savienības līdzfinansētos projektos 2017. gadā. Atlikušās pagaidu novirzes no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai tiek pārnestas uz priekšu tā, ka tās aptver trīs gadus. Tādēļ pagaidu novirzes saskaņā ar neierastu apstākļu un strukturālo reformu klauzulām ir 0,67 % no IKP 2018. gadā un 0,5 % no IKP 2019. gadā.

                  (8)

                  Padome ieteica Somijai nodrošināt, lai novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa 2018. gadā attiektos tikai uz pielaidi saistībā ar neierastu apstākļu ietekmi uz budžetu (piešķirta 2016. gadā) un pielaidēm saistībā ar strukturālo reformu īstenošanu un investīcijām (piešķirtas 2017. gadā). Tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālajam pieauguma tempam 1,9 % apmērā 2018. gadā, kas atbilst strukturālās bilances pieļaujamajam pasliktinājumam 0,1 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks nedaudz novirzīties no ieteiktās fiskālās korekcijas 2018. gadā. Tomēr tādēļ, ka rezultāti 2017. gadā bija labāki nekā paredzēts, pašlaik tiek prognozēts, ka distance līdz vidēja termiņa mērķim būs mazāka par piešķirtajām pielaidēm saistībā ar neierastu apstākļu un strukturālo reformu klauzulām. Ja tas apstiprināsies, tas būtu jāņem vērā ex post novērtējumā par 2018. gadu.

                  (9)

                  Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, Somijai 2019. gadā būtu jānodrošina, lai novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa 2019. gadā attiektos tikai uz pielaidi saistībā ar strukturālo reformu īstenošanas ietekmi uz budžetu, attiecībā uz kuru 2017. gadā tika piešķirta pagaidu novirze. Tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālā pieauguma tempam 2,9 % apmērā, kas atbilst strukturālās bilances pieļaujamajam pasliktinājumam 0,2 % apmērā no IKP. Tiek prognozēts, ka Somija nemainīgas politikas apstākļos 2019. gadā izpildīs šo prasību. Saskaņā ar prognozēm Somija arī 2018. un 2019. gadā ievēros parāda samazināšanas kritēriju. Kopumā Padome uzskata, ka Somijai jābūt gatavai veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību 2018. gadā, un ir sagaidāms, ka tā izpildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus 2019. gadā.

                  (10)

                  Tiek prognozēts, ka iedzīvotāju novecošanas un darbaspēka mazināšanās dēļ izdevumi par pensijām, veselības un ilgtermiņa aprūpi palielināsies no 22 % no IKP 2016. gadā līdz 24 % no IKP 2030. gadā. Administratīvās reformas un sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu reformas, ko pašlaik apspriež parlamentā, mērķis ir samazināt izdevumu pieaugumu šajā jomā. Pārējie mērķi ir nodrošināt vienlīdzīgu piekļuvi veselības aprūpei un samazināt gaidīšanas laiku pacientiem, jo īpaši mazāk labvēlīgos vai attālos reģionos. Respondentu nosaukto neapmierināto medicīnisko vajadzību īpatsvars ir virs Savienības vidējā rādītāja. Jo īpaši personas, kas nav darba ņēmēji, saskaras ar grūtībām saņemt nepieciešamo medicīnisko aprūpi. No 2020. gada Somijas sociālie un veselības aprūpes pakalpojumi būs jauna reģionālās valsts pārvaldes līmeņa (administratīvi teritoriālo vienību (counties)) pārziņā. Reformas rezultātā tiks apvienoti resursi, lai tos varētu efektīvāk izmantot šo administratīvi teritoriālo vienību līmenī. Intensīvākai digitālo un elektronisko pakalpojumu izmantošanai būtu jāveicina arī ražīgums. Visbeidzot, sociālie un primārās veselības aprūpes pakalpojumi būs pieejami gan valsts, gan privātajos sociālajos un veselības centros. Tas dos pacientiem lielākas izvēles iespējas, bet konkurencei starp pakalpojumu sniedzējiem vajadzētu radīt izmaksu ietaupījumus. Tas, vai tiks sasniegti šie vērienīgie mērķi, būs atkarīgs arī no reformas īstenošanas posmā izdarītajām izvēlēm.

                  (11)

                  Somijā 2017. gadā no 20–64 gadus veciem darbspējīgā vecuma iedzīvotājiem bija nodarbināti 74 %, un tas ir samērā zems nodarbinātības rādītājs salīdzinājumā ar pārējām Ziemeļvalstīm. Līdzdalība darba tirgū arī bija zemāka, jo īpaši sieviešu, mazkvalficētu vīriešu un migrantu izcelsmes personu vidū. Strukturālā bezdarba līmenis 2017. gadā bija augsts – aptuveni 7,5 % no kopējā darbaspēka. Nodarbinātības izaugsmes jomā, neraugoties uz Somijas iestāžu nesen pieņemtajiem pasākumiem, vēl ir nepieciešams ieviest vairāk stimulu pieņemt darba piedāvājumus un īstenot aktīvāku darba tirgus politiku.

                  (12)

                  Neaktivitātes un bezdarba slazdi joprojām ir šķērslis plašākai darbaspēka izmantošanai. Ievērojamus neaktivitātes slazdus rada pabalstu sistēma un dažādu veidu atvieglojumu kombinācija. Sociālā palīdzība un mājokļa pabalsti ir būtisks šā slazda komponents. Šie un citi pabalsti tiek ļoti ātri pārtraukti, pieaugot ienākumiem, un tas rada risku, ka darba attiecību uzsākšana varētu nebūt pietiekami izdevīga finansiālā ziņā. Uzskatāms, ka pabalsta noteikumu sarežģītības un administratīvās prakses rezultātā rodas ievērojami bezdarba slazdi vai “birokrātiskie slazdi”. Nenoteiktība par pabalsta līmeni un laiks, kas nepieciešams, lai pabalstu atjaunotu, samazina īstermiņa vai nepilna laika darba pievilcīgumu. Visbeidzot, neraugoties uz neseno kāpumu jaunu mājokļu būvniecības jomā, tas, ka izaugsmes centros trūkst mājokļu par pieņemamu cenu, varētu būt vēl viens šķērslis darbaspēka mobilitātei. Pašreiz īstenotajā eksperimentā pamatienākuma jomā, kura pirmie rezultāti ir sagaidāmi 2019. gadā, visticamāk, tiks iegūta informācija, kas nepieciešama sociālā nodrošinājuma sistēmas pārskatīšanai. Tika izvērtētas vecāku atvaļinājumu sistēmas reformas iespējas nolūkā palielināt reproduktīvā vecuma sieviešu nodarbinātības līmeni un veicināt dzimumu līdztiesību. Pašlaik tiek izstrādāts reāllaika ienākumu reģistrs, un tas varētu sniegt iespēju uzlabot sabiedrisko pakalpojumu efektivitāti un efektīvi noteikt pabalstu līmeni.

                  (13)

                  Darba samaksas noteikšanas prakse mainās un virzās uz koplīgumu slēgšanas sarunām nozaru un vietējā līmenī. Tā kā uzņēmumi bieži vien saskaras ar ļoti dažādiem ierobežojumiem, tam būtu jāļauj panākt lielāku darba samaksas diferenciāciju starp uzņēmumiem, nodrošinot, ka reālās algas pieaug atbilstoši ražīguma pieaugumam, vienlaikus veicinot labākus nodarbinātības rezultātus. Jaunāko vienošanos par darba samaksu ietvaros, kas tika noslēgtas 2017. gada beigās un 2018. gada sākumā, darba devēju organizācijām ir vairāk iespēju vietējā līmenī risināt sarunas par koplīgumu slēgšanu. Darba devēji, kas nav organizāciju biedri, joprojām saskaras ar dažiem šķēršļiem. Ir vērojami daži pirmie pozitīvie rezultāti, jo neseno sarunu par darba samaksu pašreizējā posmā var secināt, ka ir panākts rezultāts, kam visumā ir neitrāla ietekme uz izmaksu konkurētspēju. Neraugoties uz to, ka trūkst oficiālas koordinācijas attiecībā uz vienošanos par darba samaksu, šķiet, ka praksē veidojas Somijas modelis, kurā algu pieaugums netirgojamo preču sektorā tiek sasaistīts ar pieaugumu tirgojamo preču sektorā.

                  (14)

                  Tā kā aktivitāte un nodarbinātība pakāpeniski atgriežas pirmskrīzes līmenī, bezdarbnieku un ekonomiski neaktīvo personu zemāka nodarbināmība, visticamāk, kļūs par būtisku problēmu, kas varētu palēnināt darba tirgus atveseļošanos, tādējādi apdraudot Somijas sabiedrības labklājības ilgtermiņa stabilitāti. Šādā situācijā ir nepieciešami adekvāti un integrēti iesaistīšanas un rehabilitācijas pakalpojumi, kas vērsti uz bezdarbniekiem un ekonomiski neaktīvām personām. Tajā pašā laikā resursi, kas atvēlēti valsts nodarbinātības dienestiem, jo īpaši konsultēšanai, ir zem Savienības vidējā rādītāja. Pakalpojumi bezdarbniekiem, jo īpaši tiem, kam ir mazākas izredzes tikt nodarbinātiem, ir izkliedēti pa vairākiem atsevišķiem pakalpojumu sniedzējiem. Integrēšana vai labāka koordinēšana palīdzētu izveidot nepārtrauktu pakalpojumu ķēdi (vienas pieturas aģentūru bezdarbniekiem / ekonomiski neaktīvām personām). Ir vajadzīgi turpmāki centieni, lai nodrošinātu ekonomiski neaktīvo personu, jo īpaši vecuma grupā no 25 līdz 49 gadiem un migrantu izcelsmes personu, atgriešanos darba tirgū. Migranti varētu daļēji kompensēt pašreizējo darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanos, ja vien viņi tiks labi integrēti darba tirgū un Somijas sabiedrībā. Visbeidzot, pieaug darbaspēka trūkums, kas, visticamāk, atspoguļo pašreizējās strukturālās izmaiņas ekonomikā, piemēram, sabiedrības novecošanu. Tas nozīmē, ka ir nepieciešams turpināt investēt pieaugušo izglītībā un profesionālajā apmācībā, lai nodrošinātu profesionālo mobilitāti un samazinātu prasmju neatbilstību.

                  (15)

                  Valdība ir īstenojusi pasākumus uzņēmējdarbības un jaunuzņēmumu veicināšanai un uzlabojusi aizdevumu un eksporta garantiju pieejamību maziem un vidējiem uzņēmumiem. Tagad arī bezdarbniekiem ir atļauts saņemt bezdarbnieka pabalstu pirmajos uzņēmējdarbības sākšanas mēnešos. Šī shēma, visticamāk, būs veiksmīga, ja tā tiks apvienota ar apmācībām un konsultēšanu, taču tās nelielais ilgums var ierobežot tās ietekmi. Tāpat joprojām saglabājas dažas nepilnības attiecībā uz uzņēmēju un pašnodarbināto sociālo aizsardzību, un pašnodarbināto nabadzības risks Somijā salīdzinājumā ar darba ņēmējiem ir augsts.

                  (16)

                  Mājsaimniecību parāds saglabājas vēsturiski augstā līmenī (67 % no IKP 2016. gadā). Parādsaistības pārsvarā ir uzņemtas ar mainīgu likmi, kas rada risku gadījumā, ja vidējā termiņā procentu likmes pieaugs. Patēriņa kredītu apjoms strauji pieaug, un arvien lielāku daļu šādu aizdevumu izsniedz ārvalstu bankas, finanšu iestādes, kas nav kredītiestādes, mazo aizdevumu uzņēmumi un vienādranga aizdevumos. Somijas Finanšu uzraudzības iestāde ir pieņēmusi vairākus pasākumus, lai apturētu mājsaimniecību parādsaistību līmeņa pieaugumu. Tomēr drīzumā nav sagaidāma aktīva aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās, jo īpaši tādēļ, ka procentu likmes saglabājas zemas un patērētāju uzticēšanās līmenis ir augsts. Visaptveroša kredītreģistra (kurā tiek vākta gan pozitīva, gan negatīva informācija par parādniekiem) trūkums var neļaut bankām gūt skaidru pārskatu par mājsaimniecību kopējām parādsaistībām.

                  (17)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Somijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un to publicējusi 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada stabilitātes programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Somijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Somijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (18)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk,

            AR ŠO IESAKA Somijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  2019. gadā sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi, ņemot vērā pielaides saistībā ar strukturālo reformu īstenošanu, attiecībā uz kurām ir piešķirta pagaidu novirze. Nodrošināt, lai tiktu pieņemta un īstenota administratīvā reforma nolūkā uzlabot sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu izmaksu lietderību un vienlīdzīgu piekļuvi šiem pakalpojumiem.

                  2.

                  Uzlabot stimulus pieņemt darba piedāvājumus un nodrošināt adekvātus un labi integrētus pakalpojumus bezdarbniekiem un ekonomiski neaktīvām personām.

                  3.

                  Stiprināt mājsaimniecību parādu uzraudzību, tostarp izveidojot kredītreģistru sistēmu.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 179, 25.5.2018., 1. lpp.

         (4)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.