title: Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums (2018. gada 16. jūlijs), ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (ESRK/2018/5)

text:
               21.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/1

      EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS IETEIKUMS
      (2018. gada 16. jūlijs),
      ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu
      (ESRK/2018/5)
      (2018/C 338/01)
      EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS VALDE,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (2010. gada 24. novembris) par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu (1) un jo īpaši tās 3. pantu un 16.–18. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (2), un jo īpaši tās 458. panta 8. punktu,
      Ņemot vērā Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Lēmumu ESRK/2011/1 (2011. gada 20. janvāris), ar ko pieņem Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Reglamentu (3), un jo īpaši tā 18.–20. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Lai nodrošinātu saskaņotus un efektīvus makrouzraudzības politikas pasākumus, ir svarīgi papildināt Savienības tiesību aktos paredzēto obligāto savstarpējo atzīšanu ar brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu.

                  (2)

                  Regulējuma brīvprātīgai makrouzraudzības politikas pasākumu savstarpējai atzīšanai, kurš noteikts Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikumā ESRK/2015/2 (4), mērķis ir nodrošināt, ka visi uz riska darījumu pamata noteiktie makrouzraudzības politikas pasākumi, kas aktivizēti vienā dalībvalstī, tiek savstarpēji atzīti citās dalībvalstīs.

                  (3)

                  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums ESRK/2017/4 (5) iesaka attiecīgajai aktivizētājai iestādei, iesniedzot Eiropas Sistēmisko risku kolēģijai (ESRK) savstarpējas atzīšanas pieprasījumu, ierosināt maksimālo būtiskuma robežvērtību, par kuru zemāks individuāla finanšu pakalpojumu sniedzēja riska darījums saistībā ar apzināto makrouzraudzības risku jurisdikcijā, kurā aktivizētāja iestāde piemēro makrouzraudzības politikas pasākumu, var tikt uzskatīts par nebūtisku. Ar Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Lēmumu ESRK/2015/4 (6) izveidotā pastāvīgā ESRK Novērtēšanas grupa vajadzības gadījumā var ierosināt noteikt atšķirīgu robežvērtību.

                  (4)

                  No 2018. gada 30. aprīļa uz kredītiestādēm, kas licencētas Beļģijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto uz iekšējiem reitingiem balstītu metodi, saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu attiecas riska svēruma palielinājums, kuru piemēro ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem riska darījumiem ar privātpersonām un kurš sastāv no: a) fiksēta 5 procentu punktu riska svēruma palielinājuma; un b) proporcionāla riska svēruma palielinājuma, kas ir daļa (33 %) no riska darījumu svērtās vidējās riska pakāpes.

                  (5)

                  Pēc Beļģijas pieprasījuma ESRK saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 8. punktu un nolūkā novērst to, ka īstenojas negatīva pārrobežu ietekme, Beļģijā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemērotā makrouzraudzības politikas pasākuma īstenošanai izraisot kapitāla pārnesi un regulējuma arbitrāžu, ESRK Valde nolēmusi šo pasākumu iekļaut to makroprudenciālās politikas pasākumu sarakstā, kurus ieteikts savstarpēji atzīt saskaņā ar Ieteikumu ESRK/2015/2.

                  (6)

                  Tādēļ attiecīgi jāgroza Ieteikums ESRK/2015/2,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

         GROZĪJUMI

      Ieteikumu ESRK/2015/2 groza šādi:

                  1)

                  ar šādu punktu aizstāj 1. iedaļas C ieteikuma 1. punktu:

                              “1.

                              Attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts veikt tādu makrouzraudzības politikas pasākumu savstarpēju atzīšanu, kurus pieņēmušas citas attiecīgās iestādes un kurus ESRK ieteikusi savstarpēji atzīt. Tiek ieteikts savstarpēji atzīt šādus pielikumā papildus aprakstītos pasākumus:
                              Igaunija:

                                          —

                                          1 procenta sistēmiskā riska rezerves likme, kuru saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 133. pantu piemēro visu Igaunijā licencēto kredītiestāžu iekšzemes riskiem;

                                    Somija:

                                          —

                                          15 % zemākā robežvērtība ar mājokļiem Somijā nodrošinātu mājokļa hipotēku kredītu riska svērumam, ko saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestādēm, kuras licencētas Somijā un kuras regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto uz iekšējiem reitingiem balstītu (IRB) metodi;

                                    Beļģija:

                                          —

                                          riska svēruma palielinājums, kuru saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestāžu, kas licencētas Beļģijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem riska darījumiem ar privātpersonām un kurš sastāv no:

                                                      a)

                                                      fiksēta 5 procentu punktu riska svēruma palielinājuma; un

                                                      b)

                                                      proporcionāla riska svēruma palielinājuma, kas ir 33 % no riska darījumu svērtās vidējās riska pakāpes, ko piemēro portfeļiem, kuri ietver ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātus riska darījumus ar privātpersonām.”;

                  2)

                  pielikumu aizstāj ar šī ieteikuma pielikumu.

         Frankfurtē pie Mainas, 2018. gada 16. jūlijā

               ESRK Valdes vārdā –

               ESRK Sekretariāta vadītājs

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  OV L 331, 15.12.2010., 1. lpp.

         (2)  OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.

         (3)  OV C 58, 24.2.2011., 4. lpp.

         (4)  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums ESRK/2015/2 (2015. gada 15. decembris) par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (OV C 97, 12.3.2016., 9. lpp.).

         (5)  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Ieteikums ESRK/2017/4 (2017. gada 20. oktobris), ar ko groza Ieteikumu ESRK/2015/2 par makrouzraudzības politikas pasākumu pārrobežu ietekmes novērtēšanu un brīvprātīgu savstarpēju atzīšanu (OV C 431, 15.12.2017., 1. lpp.).

         (6)  Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Lēmums ESRK/2015/4 (2015. gada 16. decembris) par koordinēšanas pamatstruktūru, saskaņā ar kuru attiecīgās iestādes paziņo par valsts makrouzraudzības politikas pasākumiem, un par ESRK atzinumu un ieteikumu sniegšanu un Lēmuma ESRK/2014/2 atcelšanu (OV C 97, 12.3.2016., 28. lpp.).

         PIELIKUMS
         “

                  Pielikums

                     Igaunija

                        1 procenta sistēmiskā riska rezerves likme, kuru saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 133. pantu piemēro visu Igaunijā licencēto kredītiestāžu iekšzemes riskiem

                  I.   Pasākuma apraksts

                              1.

                              Igaunijas pasākums ir 1 procenta sistēmiskā riska rezerves likme, kuru saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 133. pantu piemēro visu Igaunijā licencēto kredītiestāžu iekšzemes riskiem.

                        II.   Savstarpēja atzīšana

                              2.

                              Ja dalībvalstis nacionālajos tiesību aktos ir ieviesušas Direktīvas 2013/36/ES 134. pantu, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Igaunijas pasākumu attiecībā uz iekšzemē licencēto iestāžu riskiem Igaunijā saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 134. panta 1. punktu. Šī panta vajadzībām piemēro C ieteikuma 3. punktā noteikto termiņu.

                              3.

                              Ja dalībvalstis nacionālajos tiesību aktos nav ieviesušas Direktīvas 2013/36/ES 134. pantu, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Igaunijas pasākumu attiecībā uz iekšzemē licencēto iestāžu riskiem Igaunijā saskaņā ar C ieteikuma 2. punktu. Lēmumu par līdzvērtīgu pasākumu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pieņemt sešu mēnešu laikā.

                     Somija

                        Kredītiestādei specifiska 15 % zemākā robežvērtība ar mājokļiem Somijā nodrošinātu mājokļa hipotēku kredītu riska svērumam, ko saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu piemēro kredītiestādēm, kuras izmanto uz iekšējiem reitingiem balstītu (IRB) metodi (turpmāk – “IRB kredītiestādēm”).

                  I.   Pasākuma apraksts

                              1.

                              Somijas pasākums, kuru piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu, ir kredītiestādei specifiska vidējā riska svēruma 15 % zemākā robežvērtība IRB kredītiestādēm portfeļa līmenī attiecībā uz ar mājokļiem Somijā nodrošinātiem mājokļa hipotēku kredītiem.

                        II.   Savstarpēja atzīšana

                              2.

                              Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 5. punktu dalībvalstu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Somijas pasākumu un piemērot to IRB kredītiestāžu tādu ar mājokļiem Somijā nodrošinātu mājokļa hipotēku kredītu portfeļiem, kurus izsniegušas iekšzemē licencētas filiāles, kuras atrodas Somijā. Šī panta vajadzībām piemēro C ieteikuma 3. punktā noteikto termiņu.

                              3.

                              Attiecīgajām iestādēm tāpat tiek ieteikts atzīt Somijas pasākumu un piemērot to IRB kredītiestāžu tādu ar mājokļiem Somijā nodrošinātu mājokļa hipotēku kredītu portfeļiem, kurus pāri robežām tieši izsniegušas to attiecīgajās jurisdikcijās licencētas kredītiestādes. Šī panta vajadzībām piemēro C ieteikuma 3. punktā noteikto termiņu.

                              4.

                              Saskaņā ar C ieteikuma 2. punktu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pēc apspriešanās ar ESRK piemērot to jurisdikcijā pieejamo makrouzraudzības politikas pasākumu, kura ietekme ir vislielākā mērā līdzvērtīga minētajam atzīšanai ieteiktajam pasākumam, t.sk. pieņemot lēmumu par uzraudzības pasākumiem un pilnvarām, kas noteikti Direktīvas 2013/36/ES VII sadaļas 2. nodaļas IV iedaļā. Lēmumu par līdzvērtīgu pasākumu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pieņemt četru mēnešu laikā.

                        III.   Būtiskuma robežvērtība

                              5.

                              Šo pasākumu papildina 1 mljrd. euro būtiskuma robežvērtība riska pozīcijai mājokļa hipotēku kreditēšanas tirgū Somijā, lai virzītu savstarpējo atzīšanu veicošo dalībvalstu de minimis principa iespējamo piemērošanu.

                              6.

                              Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu dalībvalsts attiecīgās iestādes var noteikt izņēmumu individuālām IRB kredītiestādēm, kuru ar mājokļiem Somijā nodrošinātu mājokļa hipotēku kredītu portfeļi ir mazāki par 1 mljrd. euro robežvērtību. Šādos gadījumos attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un tām tiek ieteikts atzīt pasākumu, ja IRB kredītiestāde pārsniedz 1 mljrd. euro robežvērtību.

                              7.

                              Ja nav citās dalībvalstīs licencētu IRB kredītiestāžu, kurām ir Somijā atrodošās filiāles vai kuras finanšu pakalpojumus Somijā sniedz tieši, un kuru riska pozīcija Somijas hipotēku tirgū ir 1 mljrd. euro vai augstāka, attiecīgās iestādes var nolemt neveikt savstarpējo atzīšanu, kā noteikts Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļā. Šādos gadījumos attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un tām tiek ieteikts atzīt pasākumu, ja IRB kredītiestāde pārsniedz 1 mljrd. euro robežvērtību.

                     Beļģija

                        Riska svēruma palielinājums ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem riska darījumiem ar privātpersonām, kuru nosaka kredītiestādēm, kas licencētas Beļģijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, un kuru piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu. Šim palielinājumam ir divas sastāvdaļas:

                              a)

                                    fiksēts 5 procentu punktu riska svēruma palielinājums; un

                              b)

                                    proporcionāls riska svēruma palielinājums, kas ir 33 % no no riska darījumu svērtās vidējās riska pakāpes, ko piemēro portfeļiem, kuri ietver ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātus riska darījumus ar privātpersonām.

                        I.   Pasākuma apraksts

                              1.

                              Beļģijas pasākums, kuru piemēro saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 2. punkta d) apakšpunkta vi) punktu un nosaka kredītiestādēm, kas licencētas Beļģijā un regulatīvo kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto IRB metodi, ir riska svēruma palielinājums ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem riska darījumiem ar privātpersonām, un tam ir divas sastāvdaļas:

                                          a)

                                          pirmā sastāvdaļa ir 5 procentu punktu riska svēruma palielinājums ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātiem riska darījumiem ar privātpersonām, kas noteikts pēc riska svēruma palielinājuma otrās daļas aprēķina saskaņā ar b) punktu;

                                          b)

                                          otrā sastāvdaļa ir riska svēruma palielinājums 33 % apjomā no riska darījumu svērtās vidējās riska pakāpes, ko piemēro portfeļiem, kuri ietver ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošinātus riska darījumus ar privātpersonām. Svērtā vidējā riska pakāpe ir atsevišķu kredītu vidējais riska svērums, kas aprēķināts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 154. pantu un svērts pēc attiecīgās riska vērtības.

                        II.   Savstarpēja atzīšana

                              2.

                              Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 458. panta 5. punktu attiecīgajām dalībvalstu iestādēm tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu, C ieteikuma 3. punktā noteiktajā termiņā piemērojot to iekšzemē licencētu kredītiestāžu, kuras izmanto IRB metodi, filiālēm, kuras atrodas Somijā.

                              3.

                              Attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu, piemērojot to iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kuras izmanto IRB metodi un kurām ir ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošināti tieši riska darījumi ar privātpersonām. Saskaņā ar C ieteikuma 2. punktu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts C ieteikuma 3. punktā noteiktajā termiņā piemērot pasākumu, kas ir tāds pats kā aktivizētājas iestādes Beļģijā īstenotais pasākums.

                              4.

                              Ja tāds pats makrouzraudzības politikas pasākums attiecīgajās jurisdikcijās nav pieejams, attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pēc apspriešanās ar ESRK piemērot to jurisdikcijā pieejamo makrouzraudzības politikas pasākumu, kura ietekme ir vislielākā mērā līdzvērtīga minētajam atzīšanai ieteiktajam pasākumam, t. sk. pieņemot lēmumu par uzraudzības pasākumiem un pilnvarām, kas noteikti Direktīvas 2013/36/ES VII sadaļas 2. nodaļas IV iedaļā. Lēmumu par līdzvērtīgu pasākumu attiecīgajām iestādēm tiek ieteikts pieņemt ne vēlāk kā četros mēnešos pēc šī ieteikuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

                        III.   Būtiskuma robežvērtība

                              5.

                              Šo pasākumu papildina kredītiestādei specifiska 2 mljrd. euro būtiskuma robežvērtība, lai virzītu pasākuma savstarpējo atzīšanu veicošo attiecīgo iestāžu de minimis principa iespējamo piemērošanu.

                              6.

                              Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu dalībvalstu attiecīgās iestādes var noteikt izņēmumu individuālām iekšzemē licencētām kredītiestādēm, kuras izmanto IRB metodi un kurām ir nebūtiski ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošināti riska darījumi ar privātpersonām, kas ir mazāki par 2 mljrd. euro robežvērtību. Piemērojot būtiskuma robežvērtību, attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un tām tiek ieteikts piemērot Beļģijas pasākumu individuālām iekšzemē licencētām kredītiestādēm, ja tiek pārkāpta 2 mljrd. euro būtiskuma robežvērtība.

                              7.

                              Ja attiecīgajās dalībvalstīs nav licencētu kredītiestāžu, kurām ir filiāles Beļģijā vai ar Beļģijā atrodošos mājokļa nekustamo īpašumu nodrošināti tieši riska darījumi ar privātpersonām, kuras izmanto IRB metodi un kuru riska pozīcija Beļģijas mājokļa nekustamo īpašumu tirgū ir 2 mljrd. euro vai augstāka, dalībvalstu attiecīgās iestādes saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu var nolemt neveikt Beļģijas pasākuma savstarpējo atzīšanu. Šādos gadījumos attiecīgajām iestādēm jākontrolē riska pozīciju būtiskums, un tām tiek ieteikts atzīt Beļģijas pasākumu, ja kredītiestāde, kura izmanto IRB metodi, pārsniedz 2 mljrd. euro robežvērtību.

                              8.

                              Saskaņā ar Ieteikuma ESRK/2015/2 2.2.1. iedaļu 2 mljrd. euro būtiskuma robežvērtība ir ieteiktais maksimālais robežvērtības līmenis. Tāpēc savstarpējo atzīšanu īstenojošās iestādes var nevis piemērot ieteikto robežvērtību, bet gan piemērotos gadījumos savās jurisdikcijās noteikt zemāku robežvērtību vai veikt pasākuma savstarpēju atzīšanu, nenosakot būtiskuma robežvērtību.

            ”


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2018. gada 19. oktobris) Eiropas Savienības Padomei par De Nederlandsche Bank ārējiem revidentiem (ECB/2018/25)

text:
               30.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 394/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
      (2018. gada 19. oktobris)
      Eiropas Savienības Padomei par De Nederlandsche Bank ārējiem revidentiem
      (ECB/2018/25)
      (2018/C 394/01)
      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
      ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Eiropas Centrālās bankas (ECB) un dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

                  (2)

                     De Nederlandsche Bank pašreizējo ārējo revidentu Deloitte Accountants B.V. pilnvaras beigsies pēc 2018. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ jāieceļ ārējie revidenti laika posmam, kas sākas 2019. finanšu gadā.

                  (3)

                     De Nederlandsche Bank par saviem ārējiem revidentiem 2019.–2022. finanšu gadam izvēlējusies KPMG Accountants N.V., paredzot iespēju pilnvaras katru gadu pagarināt līdz 2025. finanšu gadam,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      Tiek ieteikt par De Nederlandsche Bank ārējiem revidentiem 2019.–2022. finanšu gadam iecelt KPMG Accountants N.V., paredzot iespēju pilnvaras katru gadu pagarināt līdz 2025. finanšu gadam.

         Frankfurtē pie Mainas, 2018. gada 19. oktobrī

               ECB prezidents

            Mario DRAGHI


title: Eiropas Centrālās bankas ieteikums (2019. gada 25. jūlijs) Eiropas Savienības Padomei par Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta ārējiem revidentiem (ECB/2019/24)

text:
               21.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
      (2019. gada 25. jūlijs)
      Eiropas Savienības Padomei par Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta ārējiem revidentiem
      (ECB/2019/24)
      (2019/C 283/01)
      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
      ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Eiropas Centrālās bankas (ECB) un dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

                  (2)

                     Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta pašreizējo ārējo revidentu PricewaterhouseCoopers pilnvaras beigsies pēc 2018. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tāpēc jāieceļ ārējie revidenti laika posmam, kas sākas 2019. finanšu gadā.

                  (3)

                     Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta par saviem ārējiem revidentiem no 2019. līdz 2025. finanšu gadam izvēlējusies KPMG.

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      Tiek ieteikts par Bank Ċentrali ta’ Malta/Central Bank of Malta ārējiem revidentiem no 2019. līdz 2025. finanšu gadam iecelt KPMG.

         Frankfurtē pie Mainas, 2019. gada 25. jūlijā

               ECB prezidents

            Mario DRAGHI


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Igaunijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas 2019. gada stabilitātes programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/30

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Igaunijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas 2019. gada stabilitātes programmu
      (2019/C 301/06)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Igaunija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums”), kurā izklāstīti pieci ieteikumi eurozonai (“ieteikumi eurozonai”), Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Igaunija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Igaunijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots 2019. gada eurozonai adresētais ieteikums, kā atspoguļots turpmāk sniegtajā 2. un 3. ieteikumā. Jo īpaši pasākumi, ar kuriem ekonomikas politiku, kas saistīta ar ieguldījumiem, koncentrē uz konkrētajām jomām, palīdzēs īstenot otro ieteikumu eurozonai attiecībā uz ieguldījumu atbalstīšanu.

                  (3)

                  2019. gada ziņojums par Igauniju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Igaunija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Igaunijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (4)

                  Igaunija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 30. maijā un 2019 gada stabilitātes programmu – 2019. gada 30. aprīlī.

                  (5)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Igaunija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. 2019. gada stabilitātes programma tika iesniegta, pamatojoties uz nemainīgas politikas scenāriju. Programmā tiek paredzēts pāriet no vispārējās valdības budžeta deficīta, kas 2018. gadā bija 0,6 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP), uz deficītu 0,2 % apmērā no IKP 2019. gadā, 0,3 % apmērā no IKP 2020. gadā un līdz 2022. gadam reģistrēt deficītu 0,7 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidējā termiņa budžeta mērķi, kas strukturālā izteiksmē noteikts kā deficīts 0,5 % apmērā no IKP, nav plānots sasniegt laikposmā, uz kuru attiecas 2019. gada stabilitātes programma. Tiek prognozēts, ka līdz 2022. gadam vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies līdz 5,3 % no IKP. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir labvēlīgs. Nav precizēti pasākumi, kas vajadzīgi plānoto deficīta mērķu sasniegšanas atbalstam, un tas rada risku pieņēmumiem par ieņēmumiem.

                  (7)

                  Ņemot vērā Komisijas 2018. gada rudens prognozi, kurā tika prognozēts tuvāks stāvoklis vidējā termiņa budžeta mērķim 2019. gadā, un saskaņā ar noteikumiem par vajadzīgās korekcijas atsaldēšanu, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam nebūtu jāpārsniedz 4,9 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,3 % apmērā 2019. gadā. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, 2019. gadā pastāv risks būtiski novirzīties no minētās prasības.

                  (8)

                  Ņemot vērā Igaunijas prognozēto izlaides starpību 2,7 % apmērā no IKP un prognozēto IKP izaugsmi, kas būs zemāka par aprēķināto potenciālo pieauguma tempu, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam 2020. gadā nebūtu jāpārsniedz 4,1 % atbilstoši strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP, kas izriet no kopīgi pieņemtās prasību korekcijas matricas saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, nemainīgas politikas apstākļos 2020. gadā pastāv risks būtiski novirzīties no minētās prasības. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2019. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

                  (9)

                  Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršana ir kļuvusi par Igaunijas prioritāti, ņemot vērā lielus nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas skandālus. Igaunija ir pastiprinājusi savu regulējumu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas jomā, un nerezidentu noguldījumu īpatsvars Igaunijas banku nozarē ir ievērojami samazinājies. Tomēr problēmas joprojām pastāv. Lai gan Igaunijas valdība ieviesa papildu pasākumus un pamatnostādnes par to, kā vēl vairāk pastiprināt novēršanas pasākumus šajā jomā, Igaunijas parlaments vēl nav pieņēmis likumdošanas iniciatīvu, kuras mērķis ir palielināt noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas uzraudzības spējas. Tiklīdz šie pasākumi būs pieņemti, būtu jāvelta uzmanība to efektīvai īstenošanai.

                  (10)

                  Prasmju trūkums un neatbilstība ir daži no galvenajiem šķēršļiem, kas kavē ieguldījumus uzņēmējdarbībā un ierobežo lielāku ražīguma pieaugumu. Pēdējo gadu laikā Igaunija ir īstenojusi visaptverošas reformas, bet darba tirgus tendences un darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās rada ilgtermiņa problēmas izglītības un apmācības sistēmai. Šo problēmu vidū ir joprojām augsts izglītības priekšlaicīgas pamešanas rādītājs, skolu tīkla nepilnīga reorganizācija, nepietiekama augstākās izglītības un profesionālās izglītības un apmācības atbilstība darba tirgus vajadzībām, kā arī problēmas, kas saistītas ar skolotāju novecošanu un šīs profesijas mazo pievilcīgumu. Lai gan līdzdalība pieaugušo izglītībā uzlabojas, darba ņēmēju kvalifikācijas paaugstināšana un pārkvalificēšana nenotiek pietiekami ātri, lai neatpaliktu no darba tirgus tendencēm. Nepietiekamās inovācijas spējas ir centrālā no apzinātajām prasmju vajadzībām. Neraugoties uz lielo informācijas un komunikācijas tehnoloģiju speciālistu procentuālo daudzumu, uzņēmumi nodrošina ierobežotu digitālo prasmju apmācību. Uzlabojot izglītības un apmācības sistēmas atbilstību darba tirgus vajadzībām, tostarp veicot ieguldījumus karjeras konsultēšanā, novēršot priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu un labāk prognozējot vajadzīgās prasmes, varētu nodrošināt, ka cilvēkiem ir nepieciešamās prasmes. Turklāt, uzlabojot skolotāju darba apstākļus, mācīšanas kvalitāti un izglītības politiku, demogrāfisko un ekonomikas tendenču iespaidā, tiktu stiprinātas izglītības un apmācības sistēmas spējas.

                  (11)

                  Neraugoties uz uzlabojumiem, joprojām pastāv augsts nabadzības, sociālās atstumtības un ienākumu nevienlīdzības līmenis, jo īpaši vecāka gadagājuma cilvēku vidū. 2017. gadā nabadzības un sociālās atstumtības riskam bija pakļauti aptuveni 42 % iedzīvotāju vecumā virs 65 gadiem salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 15 %. Sociālie pabalsti joprojām nav efektīvs līdzeklis nabadzības samazināšanai, un sociālās drošības tīkls ir vājš. Kvalitatīvu un cenu ziņā pieejamu sociālo pakalpojumu sniegšanu kavē vājā koordinācija starp veselības un sociālās aprūpes dienestiem un lielās atšķirības pašvaldību spējā noteikt vajadzības pēc sociālajiem pakalpojumiem un sniegt tos. Privātpersonām ir arī jāsedz liela daļa no iestāžu sniegto pakalpojumu izmaksām. Igaunijas publiskie izdevumi ilgtermiņa aprūpes jomā bija mazāk nekā puse no Savienības vidējā rādītāja (0,6 % no IKP salīdzinājumā ar 1,6 % no IKP 2016. gadā). Nav ieviesti preventīvi pasākumi vai atbalsta sistēma, lai mazinātu slogu, kas gulstas uz neoficiālajiem aprūpētājiem. Cilvēku ar neapmierinātām medicīniskām vajadzībām īpatsvars joprojām ir viens no lielākajiem Savienībā (11,7 %), kas norāda uz problēmām saistībā ar veselības aprūpes sistēmas pieejamību un efektivitāti. Šīs problēmas liecina par nepieciešamību integrēti nodrošināt cenu ziņā pieejamus un kvalitatīvus sociālās un veselības aprūpes pakalpojumus un izstrādāt visaptverošu ilgtermiņa aprūpes sistēmu. Ieguldījumi, kas atbalsta sociālo iekļaušanu, tostarp sociālajā infrastruktūrā, veicinātu iekļaujošu izaugsmi.

                  (12)

                  Vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirība 25,6 % apmērā 2017. gadā joprojām ir viena no lielākajām Savienībā, un tā ir nedaudz lielāka nekā iepriekšējā gadā. Turklāt vecāku lomas ietekme uz sieviešu nodarbinātību ievērojami pārsniedz Savienības vidējo rādītāju (attiecīgi 25,2 un 9,0 %). Ilgi bērna kopšanas atvaļinājumi sievietēm bieži vien izraisa lēnāku karjeras virzību. Sievietes mēdz strādāt zemāk atalgotās ekonomikas nozarēs un profesijās, kaut arī viņu izglītības līmenis ir augstāks nekā vīriešiem. Nesen veiktie pasākumi vairoja bērna kopšanas atvaļinājumu un pabalstu sistēmas elastību, lai veicinātu vecāku atgriešanos darba tirgū. Bērnu aprūpes pakalpojumu izmantošana ir uzlabojusies. Tomēr tādi faktori kā saimnieciskā aktivitāte, nodarbošanās, vecums, darba pieredze vai darba laiks tikai daļēji izskaidro vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību, atstājot neizskaidrotu atšķirību 20 % apmērā salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 11,5 %. Atalgojuma pārredzamība varētu palīdzēt labāk izprast vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības iemeslus. Ilgstoši ieguldījumi bērnu aprūpē un aktīvi darba tirgus pasākumi sekmētu sieviešu nodarbinātību. Turklāt plašākā kontekstā joprojām būtiski ir sadarboties ar sociālajiem partneriem un stiprināt to spējas.

                  (13)

                  Igaunija ir perifēra valsts ar zemu iedzīvotāju blīvumu, un tās saimnieciskajai darbībai un eksportam nozīmīga ir labi funkcionējoša un savstarpēji savienota transporta sistēma. Igaunijas transporta infrastruktūra saskaras ar dažiem būtiskiem trūkumiem savienojamības un ilgtspējas jomā. Dzelzceļa transports un intermodālais transports joprojām ir nepietiekami attīstīti. Turklāt autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējos piecus gadus ir palielinājušās. Turpmāki inovatīvi un ilgtspējīgi risinājumi varētu palīdzēt novērst sastrēgumus un ar sabiedrisko transportu saistītas problēmas. Sinhronizēt Igaunijas elektroenerģijas sistēmu ar kontinentālās Eiropas tīklu ir ļoti būtiski, lai nodrošinātu elektroapgādes drošību visā Baltijas reģionā. Ieguldījumi infrastruktūrā palīdzētu uzlabot Igaunijas uzņēmumu konkurētspēju.

                  (14)

                  Sakarā ar nelielajiem ieguldījumiem (jo īpaši privātā sektora mazajiem ieguldījumiem) pētniecībā un izstrādē Igaunijas darba ražīgums atpaliek. Lai gan 2017. gadā publiskie izdevumi pētniecības un izstrādes jomā bija nedaudz zemāki par Savienības vidējo rādītāju, uzņēmējdarbības ieguldījumi bija tikai 0,61 % no IKP, kas ir aptuveni puse no Savienības vidējā rādītāja. Ir mazs tādu uzņēmumu, jo īpaši mazo un vidējo uzņēmumu (MVU), īpatsvars, kas ziņo par veiktajām pētniecības un inovācijas darbībām. Ar pētniecību un izstrādi nesaistītie inovāciju izdevumi samazinās, un sadarbība starp zinātni un uzņēmumiem ir vāja. Daži no šiem faktoriem mazina valsts inovācijas darbības rezultātus un ražīgumu. Mērķtiecīgāki ieguldījumi pētniecībā, izstrādē un inovācijā, tostarp uzņēmumu digitalizācijā un automatizācijā, palielinātu Igaunijas ražīgumu un konkurētspēju. Tāpat lietderīgi būtu noteikt labākas prioritātes ekonomikai būtiskās pētniecības jomās. Igaunijas iestādes ir izstrādājušas un īstenojušas vairākus pasākumus, lai novērstu trūkumus pētniecības un inovāciju sistēmā, taču to ietekme šobrīd vēl aizvien ir ierobežota.

                  (15)

                  Joprojām pastāv problēmas resursu efektivitātes un energoefektivitātes jomā. Igaunijas ekoinovācijas darbības rezultāti pilnībā neatspoguļo valsts potenciālu, un tās kombinētais ekoinovācijas rādītājs (proti, 60) ir par 40 % zemāks nekā Savienības vidējais rādītājs. Neraugoties uz dažiem pēdējos gados panāktajiem uzlabojumiem, Igaunijas sniegums attiecībā uz resursu produktivitāti ir trīs reizes zemāks par Savienības vidējo rādītāju, un šī atšķirība ar pārējo Savienību palielinās. Tikai neliela daļa Igaunijas MVU veic darbības, lai uzlabotu resursu efektivitāti un kļūtu ekoloģiskāki. Turklāt ekonomika ir ļoti energoietilpīga, un enerģijas patēriņa līmenis krietni pārsniedz Savienības vidējo rādītāju. Visi Igaunijas reģioni atpaliek resursu efektivitātes un energoefektivitātes uzlabošanā. Igaunijā atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvars transporta nozarē 2017. gadā bija 0,4 %, kas ir daudz mazāk nekā valsts mērķis, proti, 10 %. Resursu efektivitātes un energoefektivitātes veicināšana, jo īpaši ēku sektorā, un aprites ekonomikas atbalstīšana, tostarp palielinot ieguldījumus, vēl vairāk veicinātu konkurētspējīgāku un ilgtspējīgāku ekonomiku.

                  (16)

                  Maksātnespējas procedūras Igaunijā ilgst aptuveni trīs gadus, un atgūšanas rādītājs ir nedaudz virs 40 %. Tā rezultātā darba un finanšu resursi paliek mazāk ražīgos uzņēmumos. Tas apdraud stimulus veikt ieguldījumus un sniegt finansējumu uzņēmumiem. Maksātnespējas regulējuma reforma būtu svarīga, lai saīsinātu maksātnespējas procedūras ilgumu un palielinātu atgūšanas rādītāju kreditoriem. Konkrētāk, šīs reformas ietvaros varētu mudināt izmantot pirmsmaksātnespējas un pēcmaksātnespējas pārstrukturēšanas procesus un novērst uzņēmumu saraustītu likvidāciju.

                  (17)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Igaunijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus norādītajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

                  (18)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Igaunijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un to publicējusi 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Igaunijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Igaunijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (19)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Igaunijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi.

         1.

            Nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps nepārsniedz 4,1 % pieaugumu 2020. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Nodrošināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas regulējuma efektīvu uzraudzību un izpildi.

         2.

            Novērst prasmju trūkumu un veicināt inovāciju, pilnveidojot izglītības un apmācības sistēmas spēju un atbilstību darba tirgus vajadzībām. Uzlabot sociālās drošības tīkla piemērotību un piekļuvi cenu ziņā pieejamiem un integrētiem sociāliem pakalpojumiem. Veikt pasākumus, lai mazinātu vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības, tostarp uzlabojot atalgojuma pārredzamību.

         3.

            Ieguldījumu ekonomikas politiku orientēt uz ilgtspējīgu transporta un enerģētikas infrastruktūru, tostarp starpsavienojumiem, pētniecības un inovācijas veicināšanu, resursu efektivitāti un energoefektivitāti, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 136, 12.4.2019., 1. lpp.

         (4)  OV C 320, 10.9.2018., 24. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Lietuvas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas 2019. gada stabilitātes programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/91

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Lietuvas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas 2019. gada stabilitātes programmu
      (2019/C 301/15)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Lietuva nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“2019. gada eurozonai adresētais ieteikums”), kurā izklāstīti pieci ieteikumi eurozonai (“ieteikumi eurozonai”), Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Lietuva ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Lietuvai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots 2019. gada eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajā 2. un 3. ieteikumā. Konkrēti, ieguldījumu pasākumi palīdzēs īstenot otro ieteikumu eurozonai attiecībā uz ieguldījumu atbalstu, un izglītības pasākumi palīdzēs īstenot trešo ieteikumu eurozonai attiecībā uz darba tirgus darbību.

                  (3)

                  2019. gada ziņojums par Lietuvu tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Lietuva īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Lietuvas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (4)

                  Lietuva savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 10. maijā un 2019. gada stabilitātes programmu – 2019. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Lietuva šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā plāno sasniegt nominālo pārpalikumu 0,4 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā un 0,2 % apmērā no IKP 2020. gadā, un tiek prognozēts, ka tas turpinās samazināties, līdz 2021. gadā sasniegs 0,1 % no IKP. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 1 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē – tiek pārsniegts visā programmas periodā. 2017. gadā Lietuvai tika piešķirta arī īslaicīga novirze saistībā ar strukturālo reformu īstenošanu. Šī novirze tiek pārnesta uz trim turpmākajiem gadiem. Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 34,2 % no IKP 2018. gadā līdz 32,9 % no IKP 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā nav pietiekami detalizēti norādīti pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānoto mērķi no 2020. gada panākt budžeta pārpalikumu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts deficīts 1 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,9 % apmērā no IKP 2020. gadā, kas atbilst vidēja termiņa budžeta mērķim. Vienlaikus būtu uzmanīgi jāseko līdzi izdevumu attīstībai gan īstermiņā, gan vidējā termiņā, īpaši ņemot vērā turpmāk iespējamos riskus, kas saistīti ar ieņēmumu stabilitāti. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Lietuva 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.

                  (7)

                  Valdība 2018. gada jūnijā pieņēma tiesību aktu kopumu, lai īstenotu visaptverošu sešu strukturālo reformu kopumu tādās galvenajās jomās kā izglītība, veselība, nodokļi, neoficiālā ekonomika, pensijas un inovācija.

                  (8)

                  Lietuva ir turpinājusi veikt pasākumus, lai cīnītos pret ēnu ekonomiku un uzlabotu nodokļu saistību izpildi. Lai gan šo pasākumu rezultāti ir cerīgi, nodokļu saistību izpilde kopumā joprojām ir zemā līmenī. Lietuvai joprojām ir viens no lielākajiem PVN iztrūkumiem Savienībā. Ja nodokļu saistību izpilde tiktu uzlabota vēl vairāk, tiktu palielināti ieņēmumi un nodokļu sistēma padarīta taisnīgāka. Netika veikti pasākumi, lai paplašinātu nodokļu bāzi un tajā iekļautu avotus, kam ir mazāk negatīva ietekme uz izaugsmi. Vides un īpašuma nodokļi joprojām ir zemāki par Savienības vidējo rādītāju, un nav paredzētas izmaiņas attiecībā uz automobiļu aplikšanu ar nodokli vai ceļu nodokli privātajiem lietotājiem.

                  (9)

                  Kopš 2018. gada valsts pensijas tiek automātiski indeksētas atbilstoši algu izdevumu pieaugumam. Paredzams, ka tas valsts pensiju izdevumus no 6,9 % no IKP 2016. gadā samazinās līdz 5,2 % 2070. gadā. Tomēr prognozētā nodarbinātības līmeņa krituma dēļ paredzams, ka pensiju adekvātums samazināsies, jo pensijas pabalsti vairs neatbildīs algu pieaugumam. Sagaidāms, ka pensijas pabalstu koeficients, ar ko izsaka vidējo pensiju attiecībā pret vidējo algu un kas jau patlaban ir viens no zemākajiem Savienībā, pastāvīgi samazināsies. Pašlaik spēkā esošajos tiesību aktos ir noteikts, ka gadījumā, ja pabalstu koeficients samazinās, valdībai ir jāierosina korektīvi pasākumi. Tā kā nav skaidrības par šādu nākotnes pasākumu precīzu raksturu un laika grafiku, tie netika ņemti vērā prognozēs, kas iekļautas ziņojumā par novecošanu. Tomēr tie rada risku publisko finanšu stabilitātei. Ja kopējais pabalstu koeficients līdz 2070. gadam paliktu nemainīgs, pensiju izdevumi palielinātos līdz 7 % no IKP, nevis samazinātos līdz 5,2 %, kā tiek prognozēts. Tādēļ nav skaidrības par to, kā pensiju jomas tiesību akti tiks piemēroti praksē un kā tie laika gaitā ietekmēs fiskālo stabilitāti un pensiju adekvātumu.

                  (10)

                  Būtiski izaicinājumi, kas mazina Lietuvas izredzes nodrošināt iekļaujošu ekonomikas izaugsmi, joprojām ir lielais to cilvēku īpatsvars, kuri pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam, kā arī lielā ienākumu nevienlīdzība. Neraugoties uz pastāvīgo ekonomikas izaugsmi, daudzi Lietuvas sabiedrības locekļi (piemēram, vecāka gadagājuma cilvēki, personas ar invaliditāti, bērni, viena vecāka mājsaimniecības un bezdarbnieki) saskaras ar īpaši lielu nabadzības un sociālās atstumtības risku. Lai gan sociālās drošības tīkls pēdējos gados ir uzlabots, Lietuvas nodokļu un pabalstu sistēmas vispārējā korektīvā jauda un sociālās aizsardzības izdevumi kā daļa no IKP joprojām ir vieni no zemākajiem Savienībā. Tika veikti daži pirmie pasākumi ar mērķi mazināt augsto nabadzības līmeni un ienākumu nevienlīdzību, piemēram, tika ieviesta “minimālo patēriņa vajadzību summa”, palielināts vispārējais bērnu pabalsts un indeksētas vecuma pensijas. Tomēr nemainīgi augstais nabadzības un nevienlīdzības līmenis liecina, ka Lietuvai vēl ir tāls ceļš ejams, lai tuvinātos Savienības vidējam sociālā nodrošinājuma līmenim, un ka ir vajadzīgi ieguldījumi, lai novērstu sociālo atstumtību. Aktīvas iekļaušanas stratēģijas attiecībā uz neaizsargātām iedzīvotāju grupām ir efektīvākas, ja vienlaikus nodrošina adekvātākus minimālos ienākumus un adekvātākas pensiju shēmas, aktivizē darba tirgu un sekmīgāk nodrošina sociālos pakalpojumus, tostarp bērnu aprūpi un sociālos mājokļus.

                  (11)

                  Nodarbinātības pieauguma, kā arī nelabvēlīgu demogrāfisko tendenču, tostarp emigrācijas, rezultātā situācija darba tirgū ir kļuvusi saspringta. Lai mazinātu ietekmi, ko rada darbspējas vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās, ir vajadzīgi ieguldījumi cilvēkkapitālā un visām grupām jānodrošina labāka piekļuve darba tirgum. Ņemot vērā pastāvīgo prasmju trūkumu un to neatbilstību, Lietuvai ir svarīgi paātrināt reformas, kuru mērķis ir uzlabot kvalitāti un efektivitāti visos izglītības līmeņos un nodrošināt taisnīgu piekļuvi kvalitatīvai un iekļaujošai izglītībai un apmācībai. Demogrāfiskā lejupslīde rada spiedienu uz skolu tīklu. Demogrāfiskās pārmaiņas prasa izstrādāt stratēģijas, kā saglabāt piekļuvi kvalitatīvai izglītībai visiem, vienlaikus nodrošinot skolu tīkla efektivitāti un atbalstot skolu konsolidācijas skartos skolotājus. Joprojām ir vajadzīgi ievērojami pasākumi, lai konsolidētu augstākās izglītības tīklu, kas aptver vairāk nekā 40 valsts un privātās universitātes un koledžas. Profesionālās izglītības un apmācības sniedzējiem ir jāmodernizē mācību programmas un jāuzlabo spēja reaģēt uz vietējā un reģionālā darba tirgus vajadzībām. Efektīvi un viegli pieejami pieaugušo izglītības, pārkvalifikācijas un kvalifikācijas celšanas pasākumi apvienojumā ar sociālo pakalpojumu sniegšanu varētu iesaistīt darba tirgū vairāk cilvēku. Pieaugušo iesaistīšanās izglītībā joprojām ir neliela – 6,6 % 2018. gadā, kas ir krietni mazāk par Savienības vidējo rādītāju – 11,1 %. Lietuvas ekonomiku varētu labvēlīgi ietekmēt ieguldījumi prasmju – tostarp digitālo prasmju – uzlabošanā, inovācijā, kā arī nelabvēlīgā situācijā esošo personu (piemēram, personu ar invaliditāti, vecāka gadagājuma cilvēku, bezdarbnieku vai neaktīvu pieaugušo) labāka integrācija darba tirgū. Raugoties plašākā kontekstā, ir svarīgi stiprināt sociālo partneru spējas, lai sekmētu to līdzdalību.

                  (12)

                  Iesīkstējušas problēmas ir vāji rezultāti veselības jomā un mazi ieguldījumi veselības aprūpē. Joprojām ir plašas iespējas racionalizēt resursu izmantošanu, nodrošinot turpmāku pāreju no pacientu stacionārās aprūpes uz ambulatoro aprūpi. Slimnīcu pakalpojumi joprojām tiek plaši izmantoti: augsti ir hospitalizācijas rādītāji hronisku slimību gadījumā un samērā zems gultasvietu aizpildījuma rādītājs. Lai uzlabotu efektivitāti un veselības rezultātus, ir jāturpina racionalizēt slimnīcu resursu izmantošanu un vienlaikus jāveic mērķtiecīgi ieguldījumi primārās aprūpes pakalpojumu stiprināšanā, tostarp ieguldījumi veselības aprūpes personālā. Viens no galvenajiem vājo veselības rezultātu cēloņiem ir aprūpes kvalitāte. Aprūpes kvalitātes uzlabošanas pasākumi ir sadrumstaloti, akreditācijas rādītājs primārās aprūpes nozarē ir ļoti zems, un akreditācijas sistēma slimnīcās netiek pietiekoši izmantota. Īpaši maz tiek ieguldīts slimību profilakses pasākumos. Turklāt centieniem vietējā līmenī stiprināt slimību profilakses pasākumus trūkst visaptveroša redzējuma, un to veikšanu apgrūtina tas, ka trūkst sistēmiskas sadarbības starp valsts veselības dienestiem un primārās aprūpes nozari. Visbeidzot, zems veselības aprūpes izdevumu līmenis apvienojumā ar samērā lieliem neoficiāliem maksājumiem un personīgajiem maksājumiem negatīvi ietekmē taisnīgu piekļuvi veselības aprūpei.

                  (13)

                  Ir veikti daži pasākumi cīņā pret korupciju, bet joprojām nav ieviests integrēts interešu deklarāciju reģistrs. 2018. gadā tika pieņemts trauksmes cēlēju aizsardzības likuma īstenošanas tiesību akts, un tiek apspriests jauns likums, kas reglamentēs lobēšanu. Joprojām tiek konstatēti pārkāpumi saistībā ar korupcijas novēršanu veselības aprūpes sistēmā.

                  (14)

                  Ieguldījumi kā daļa no IKP Lietuvā joprojām ir zemāki par vidējiem rādītājiem gan Savienībā, gan pārējās Baltijas valstīs. Lietuvas uzņēmumu inovācijas līmenis un tehnoloģiju apguves spējas ir mazas. Ir vajadzīgi lielāki ieguldījumi pētniecībā un inovācijā, jo īpaši privātajā sektorā. Tas veicinātu ražīgumu, kas, neraugoties uz neseno pieaugumu, joprojām ir krietni zem Savienības līmeņa. Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju speciālistu trūkums liecina par nepieciešamību ieguldīt digitālajās prasmēs, kas veicinās konkurētspēju, inovāciju, Lietuvas spēju apgūt tehnoloģijas un pāreju uz ekonomiku, kas ir vairāk balstīta uz zināšanām un kam ir lielāka pievienotā vērtība.

                  (15)

                  Valsts ekonomika ir samērā resursietilpīga un stipri atkarīga no enerģijas un materiālu importa. Resursu produktivitāte ir zema, bet enerģijas patēriņš liels, jo īpaši mājokļu un transporta nozarē. Lielāki ieguldījumi energoefektivitātē, jo īpaši ēku sektorā un iekšzemes enerģijas ražošanā no atjaunojamiem energoresursiem, palīdzētu padarīt ekonomiku zaļāku un ilgtspējīgāku un vienlaikus samazinātu atkarību no enerģijas importa.

                  (16)

                  Lietuvai joprojām ir slikta starptautiskā pieejamība dzelzceļa transporta, autotransporta, jūras un gaisa transporta ziņā, un tai ir vairāk jāintegrējas pārējā Eiropā. Labāka transporta savienojamība palielinātu ekonomikas ražīgumu un ļautu pilnībā izmantot iekšējā tirgus priekšrocības. Transporta nozares darbības rezultāti ir daudz vājāki par Savienības vidējiem rādītājiem attiecībā uz TEN-T ceļu un dzelzceļu tīkliem, ieguldījumiem pētniecībā un inovācijā transporta nozarē, ilgtspējības aspektiem un ceļu satiksmes drošību. Dzelzceļa satiksmē dominē austrumu-rietumu plūsmas, savukārt ziemeļu-dienvidu ass joprojām nav pietiekami attīstīta. Tāpēc ir vajadzīgi ievērojami ieguldījumi, lai attīstītu ilgtspējīgu, klimatnoturīgu, viedu, drošu un intermodālu TEN-T tīklu un nodrošinātu tā pieejamību, kā arī veicinātu ilgtspējīgu mobilitāti pilsētās. Turklāt pēdējo piecu gadu laikā ir ievērojami palielinājušās autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas. Ir ļoti svarīgi Lietuvas elektroenerģijas sistēmu sinhronizēt ar kontinentālās Eiropas tīklu, lai nodrošinātu elektroapgādes drošību visā Baltijas reģionā.

                  (17)

                  Reģionālās atšķirības Lietuvā ir lielākas nekā vidēji Savienībā, un pēdējās divās desmitgadēs tās ir vēl vairāk palielinājušās. Priekšrocības, ko rada Lietuvas ātrā ekonomiskā konverģence, galvenokārt ir koncentrētas divās lielpilsētu teritorijās. Lauku apvidos, kuri aptver lielāko daļu teritorijas un kuros dzīvo gandrīz 55 % iedzīvotāju, ievērojami samazinās iedzīvotāju skaits un situāciju pasliktina tas, ka mazinās kvalitatīvu sabiedrisko pakalpojumu pieejamība. Ievērojamas sociālekonomiskās atšķirības valsts teritorijā liecina, ka konkrētos reģionos ir ļoti vajadzīgi ieguldījumi. Joprojām problemātiska ir arī ciešāku saikņu veidošana starp blakus esošiem apgabaliem Lietuvas teritorijā, tostarp transporta un digitālo savienojumu jomā.

                  (18)

                  Lai uzlabotu publisko ieguldījumu efektivitāti, Lietuvas iestādes atjaunināja noteikumus par tādu ieguldījumu projektu sagatavošanu un atlasi, kurus finansē no valsts budžeta. Kopš 2018. gada visi jaunie ieguldījumu projekti ir jāpārbauda, veicot izmaksu un ieguvumu analīzi, un tiem ir jāatbilst papildu atlases kritērijiem. Lai gan šis ir svarīgs pirmais solis, ir jādara vairāk, lai maksimāli palielinātu publisko ieguldījumu ietekmi uz ilgtermiņa izaugsmes potenciāla palielināšanu un novērstu pieaugošās reģionālās atšķirības. Iestādes ir sākušas pārskatīt valsts budžeta plānošanas sistēmu, lai pagarinātu budžeta plānošanas laikposmu un stiprinātu saikni starp izdevumiem un vispārējiem ekonomikas mērķiem. Ir ļoti svarīgi nodrošināt, lai jaunā stratēģisko ieguldījumu plānošanas sistēma būtu gatava līdz 2021.–2023. gada budžeta plānošanai un jaunā Savienības finansēšanas cikla sākumam 2021. gadā.

                  (19)

                  Lietuvai nav vienotas pētniecības un inovācijas stratēģijas. Tai ir raksturīga sadrumstalota politika un daudzas atbalsta shēmas, kurām trūkst sinerģijas. Pastāv vairākas īstenošanas aģentūras, kuru pieeja pētniecības un inovācijas politikas atbalstam nav saskaņota, un tas vēl vairāk sarežģī pārvaldības sistēmu, kura, šķiet, ierobežo lietotāju piekļuvi plašajam pieejamo instrumentu klāstam. Šī situācija īpaši kaitē zinātnes un uzņēmumu sadarbībai un kavē inovācijas darbības. Jaunais atbildības sadalījums pētniecības un inovācijas politikā starp Ekonomikas un inovāciju ministriju un Izglītības un zinātnes ministriju pagaidām neveicina saskaņotu politikas satvaru ar sinerģiskām atbalsta shēmām, kā tas būtu gadījumā, ja potenciālajiem labuma guvējiem būtu pieejama vienas pieturas aģentūra.

                  (20)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Lietuvai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

                  (21)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Lietuvas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Lietuvai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Lietuvā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (22)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un saskaņā ar tās atzinumu (7) ir sagaidāms, ka Lietuva Stabilitātes un izaugsmes paktu būs ievērojusi,

            AR ŠO IESAKA Lietuvai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Uzlabot nodokļu saistību izpildi un paplašināt nodokļu bāzi, lai tajā iekļautu avotus, kam ir mazāk negatīva ietekme uz izaugsmi. Risināt tādas problēmas kā ienākumu nevienlīdzība, nabadzība un sociālā atstumtība, tostarp, uzlabojot nodokļu un pabalstu sistēmas struktūru.

         2.

            Uzlabot kvalitāti un efektivitāti visos izglītības un apmācības līmeņos, tostarp pieaugušo izglītībā. Uzlabot veselības aprūpes sistēmas kvalitāti, pieejamību cenas ziņā un efektivitāti.

         3.

            Ar ieguldījumiem saistīto ekonomikas politiku koncentrēt uz inovāciju, energoefektivitāti, resursefektivitāti un ilgtspējīgiem transporta un energotīklu starpsavienojumiem, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Veicināt ražīguma pieaugumu, uzlabojot publisko ieguldījumu efektivitāti. Izstrādāt saskaņotu politikas satvaru, lai atbalstītu zinātnes un uzņēmumu sadarbību un konsolidētu pētniecības un inovācijas īstenošanas aģentūras.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997.,1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 136, 12.4.2019., 1. lpp.

         (4)  OV C 320, 10.9.2018.,64. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2019/553 (2019. gada 3. aprīlis) par kiberdrošību enerģētikas nozarē (izziņots ar dokumenta numuru C(2019) 2400)

text:
               5.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 96/50

      KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2019/553
      (2019. gada 3. aprīlis)
      par kiberdrošību enerģētikas nozarē

            (izziņots ar dokumenta numuru C(2019) 2400)

      EIROPAS KOMISIJA,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Eiropas enerģētikas nozarē, vienlaikus nodrošinot energoapgādes drošību un konkurētspēju, tiek īstenotas būtiskas pārmaiņas saistībā ar pāreju uz dekarbonizētu ekonomiku. Līdz ar šo enerģētikas pārkārtošanu un ar to saistīto atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas ražošanas decentralizāciju, tehnoloģiju attīstību, nozaru sasaisti un digitalizāciju Eiropas elektrotīkls tiek pārveidots par “viedu energotīklu”. Taču tajā pašā laikā tas rada arī jaunus riskus, jo digitalizācija arvien vairāk pakļauj enerģētikas sistēmu kiberuzbrukumiem un incidentiem, kas var apdraudēt energoapgādes drošību.

                  (2)

                  Pieņemot visus astoņus tiesību aktu priekšlikumus (1), kas veido paketi “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā”, kur galvenais jautājums ir Enerģētikas savienības pārvaldība, tiek sagatavota labvēlīga augsne enerģētikas nozares digitālajai pārveidei. Tāpat ar šiem tiesību aktiem tiek atzīta kiberdrošības nozīme enerģētikas nozarē. Konkrēti, regulas par elektroenerģijas iekšējo tirgu pārstrādātajā redakcijā (2) ir paredzēts pieņemt elektroenerģijas tehniskos noteikumus, piemēram, tīkla kodeksu par nozaru noteikumiem attiecībā uz pārrobežu elektroenerģijas plūsmu kiberdrošības aspektiem, par kopīgām minimālajām prasībām, plānošanu, uzraudzību, ziņošanu un krīžu pārvarēšanu. Regulā par elektroenerģijas nozares riskgatavību (3) pamatā izmantota tā pati pieeja, kas Gāzes piegādes drošības regulā (4), proti, uzsvērta vajadzība pienācīgi novērtēt visus riskus, tostarp tos, kas saistīti ar kiberdrošību, un ierosināt tādu pasākumu pieņemšanu, ar kuriem varētu novērst un mazināt šos apzinātos riskus.

                  (3)

                  Kad Komisija 2013. gadā pieņēma ES kiberdrošības stratēģiju (5), tā par prioritāti noteica Savienības kibernoturības stiprināšanu. Par vienu no galvenajiem ar šo stratēģiju sasniedzamajiem rezultātiem tika noteikta Tīklu un informācijas drošības direktīva (6) (turpmāk “TID direktīva”), kas tika pieņemta 2016. gada jūlijā. TID direktīva, kas bija pirmais horizontālais ES tiesību akts kiberdrošības jomā, paaugstina vispārējo kiberdrošības līmeni Savienībā, attīstot valstu kiberdrošības spējas, paplašinot ES līmeņa sadarbību un ieviešot drošības un incidentu ziņošanas pienākumus, kuri jāievēro uzņēmumiem – tā sauktajiem pamatpakalpojumu sniedzējiem. Ziņošana par incidentiem ir obligāta galvenajās nozarēs, tostarp enerģētikas nozarē.

                  (4)

                  Īstenojot sagatavotības pasākumus kiberdrošības jomā, attiecīgajām ieinteresētajām personām, tostarp pamatpakalpojumu sniedzējiem enerģētikas nozarē, kuri noteikti saskaņā ar TID direktīvu, būtu jāņem vērā horizontālie norādījumi, ko izdevusi ar TID direktīvas 11. pantu izveidotā TID Sadarbības grupa. Šī sadarbības grupa, kuru veido dalībvalstu pārstāvji, Eiropas Savienības Kiberdrošības aģentūra (ENISA) un Komisija, ir pieņēmusi norādījumus par drošības pasākumiem un incidentu paziņošanu. 2018. gada jūnijā minētā grupa izveidoja specializētu vienību darbam enerģētikas jomā.

                  (5)

                  2017. gada kopīgajā paziņojumā par kiberdrošību (7) atzīts, cik svarīgi ir sagatavot konkrētai nozarei specifiskus apsvērumus un prasības ES līmenī, tostarp enerģētikas nozarē. Pēdējo gadu laikā Savienībā par kiberdrošību un iespējamu politikas ietekmēšanu ir notikušas visaptverošas diskusijas. Tagad ir pieaugusi izpratne par to, ka atsevišķas ekonomikas nozares saskaras ar īpašām kiberdrošības problēmām un ka tāpēc tajās jāveido pašām sava specifiska pieeja plašākā kiberdrošības vispārējo stratēģiju kontekstā.

                  (6)

                  Informācijas apmaiņa un uzticēšanās ir galvenie kiberdrošības elementi. Komisijas mērķis ir palielināt informācijas apmaiņu starp attiecīgajām ieinteresētajām personām, tādēļ tā ir organizējusi īpašus pasākumus, piemēram, 2017. gada martā Romā augsta līmeņa apaļā galda sarunas par kiberdrošību, bet 2018. gada oktobrī Briselē – augsta līmeņa konferenci par kiberdrošību enerģētikas jomā. Komisija arī vēlas uzlabot sadarbību starp attiecīgajām ieinteresētajām personām un specializētajām struktūrām, piemēram, Eiropas Enerģētikas informācijas apmaiņas un analīzes centru.

                  (7)

                  Regula par ENISA jeb ES Kiberdrošības aģentūru un par informācijas un komunikācijas tehnoloģiju kiberdrošības sertifikāciju (“Kiberdrošības akta regula” (8)) stiprinās ES Kiberdrošības aģentūras pilnvaras, lai tādējādi labāk atbalstītu dalībvalstis draudu un uzbrukumu novēršanā kiberdrošības jomā. Tā arī izveido ES kiberdrošības produktu, procesu un pakalpojumu sertifikācijas regulējumu, kas būs izmantojams visā Savienībā un jo īpaši enerģētikas nozarē.

                  (8)

                  Komisija ir nākusi klajā ar ieteikumu (9), kurā tā risina jautājumu par kiberdrošības riskiem piektās paaudzes (5G) tīklu tehnoloģiju izmantošanā, proti, sniedz norādes par atbilstīgiem riska analīzes un pārvaldības pasākumiem valsts līmenī, par koordinētas riska analīzes ieviešanu Eiropas līmenī un par tāda procesa izveidi, kas vajadzīgs, lai izstrādātu vienotu labāko riska pārvaldības pasākumu kopumu. Pēc tam, kad būs izvērsti 5G tīkli, uz to pamata tiks veidots plašs klāsts pakalpojumu, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu iekšējā tirgus darbību un tādas sabiedriski un ekonomiski svarīgas funkcijas kā energoapgāde.

                  (9)

                  Šajā ieteikumā būtu jāsniedz dalībvalstīm un attiecīgajām ieinteresētajām personām, jo īpaši tīklu operatoriem un tehnoloģiju piegādātājiem, neizsmeļoši norādījumi par to, kā panākt augstāku kiberdrošības līmeni enerģētikas nozarē, ņemot vērā enerģētikas nozarē noteiktās īpašās reāllaika prasības, ķēdes reakciju, kā arī novecojušo un modernāko tehnoloģiju kombināciju. Šo norādījumu mērķis ir palīdzēt ieinteresētajām personām starptautiski atzītu kiberdrošības standartu īstenošanā ņemt vērā enerģētikas nozares īpašās prasības (10).

                  (10)

                  Komisija plāno regulāri pārskatīt šo ieteikumu, pamatojoties uz visā Savienībā panākto progresu un apspriežoties ar dalībvalstīm un attiecīgajām ieinteresētajām personām. Komisija turpinās savus kiberdrošības stiprināšanas centienus enerģētikas nozarē, jo īpaši ar TID Sadarbības grupas starpniecību, kas nodrošina stratēģisku sadarbību un informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm kiberdrošības jomā,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

         PRIEKŠMETS

                  1.

                  Šajā ieteikumā ir izklāstīti galvenie jautājumi, kas saistīti ar kiberdrošību enerģētikas nozarē, proti, par reāllaika prasībām, ķēdes reakciju, kā arī novecojušo un modernāko tehnoloģiju kombināciju, un noteikts, kas jādara, lai enerģētikas nozarē īstenotu sagatavotības pasākumus attiecībā uz kiberdrošību.

                  2.

                  Piemērojot šo ieteikumu, dalībvalstīm būtu jāmudina attiecīgās ieinteresētās personas vairot zināšanas un izkopt prasmes, kas saistītas ar kiberdrošību enerģētikas nozarē. Vajadzības gadījumā dalībvalstīm šie apsvērumi būtu jāiekļauj arī valsts kiberdrošības regulējumā, jo īpaši stratēģijās, tiesību aktos un citos administratīvos noteikumos.

         ENERGOINFRASTRUKTŪRAS KOMPONENTU REĀLLAIKA PRASĪBAS

                  3.

                  Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecīgās ieinteresētās personas, jo īpaši energotīklu operatori un tehnoloģiju piegādātāji, sevišķi TID direktīvā definētie pamatpakalpojumu sniedzēji, īsteno attiecīgos sagatavotības pasākumus kiberdrošības jomā, kuri saistīti ar reāllaika prasībām enerģētikas nozarē. Dažiem enerģētikas sistēmas elementiem jādarbojas “reāllaikā”, t. i., tiem jāspēj reaģēt uz komandām dažās milisekundēs, un tas laika trūkuma dēļ apgrūtina vai pat padara neiespējamu kiberdrošības pasākumu ieviešanu.

                  4.

                  Konkrēti, energotīklu operatoriem būtu:

                              a)

                              jāpiemēro jaunākie drošības standarti jaunām iekārtām, kad tas ir atbilstoši, un jāapsver papildu fiziskās drošības pasākumi, ja veco iekārtu uzstādīto bāzi ar kiberdrošības mehānismiem nevar pietiekami aizsargāt;

                              b)

                              tiklīdz attiecīgie produkti kļūst komerciāli pieejami, jāievieš starptautiski kiberdrošības standarti un atbilstīgi īpaši tehniskie standarti attiecībā uz drošu saziņu reāllaikā;

                              c)

                              jāņem vērā reāllaika ierobežojumi vispārējā drošības koncepcijā attiecībā uz aktīviem, jo īpaši aktīvu klasifikāciju;

                              d)

                              jāņem vērā privātā īpašumā esošie sakaru tīkli, lai nodrošinātu tādu pakalpojumu kvalitātes līmeni, kāds jāpanāk reāllaika ierobežojumu dēļ; izmantojot publiskos sakaru tīklus, operatoriem būtu jāapsver iespēja nodrošināt īpašu joslas platumu, latentuma prasības un sakaru drošības pasākumi;

                              e)

                              vispārējā sistēma jāsadala loģiskās zonās, un katrā zonā jānosaka laika un procesa ierobežojumi, lai varētu piemērot atbilstīgus kiberdrošības pasākumus, vai jāapsver alternatīvas aizsardzības metodes.

                  5.

                  Ja iespējams, energotīklu operatoriem arī būtu:

                              a)

                              jāizvēlas drošu sakaru protokols, ņemot vērā reāllaika prasības, piemēram, starp iekārtu un tās vadības sistēmām (energovadības sistēma jeb EMS/sadales vadības sistēma jeb DMS);

                              b)

                              jāievieš tāds piemērots autentifikācijas mehānisms mašīnas-mašīnas sakariem, kas ļautu izpildīt reāllaika prasības.

         ĶĒDES REAKCIJA

                  6.

                  Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecīgās ieinteresētās personas, jo īpaši energotīklu operatori un tehnoloģiju piegādātāji, sevišķi TID direktīvā definētie pamatpakalpojumu sniedzēji, īsteno attiecīgos sagatavotības pasākumus kiberdrošības jomā, kuri saistīti ar ķēdes reakciju enerģētikas nozarē. Elektrotīkli un gāzes cauruļvadi ir savstarpēji cieši saistīti visā Eiropā, tādēļ kiberuzbrukums, kas rada pārtraukumu vai traucējumus kādā no energosistēmas daļām, var izraisīt plašu ķēdes reakciju citās šīs sistēmas daļās.

                  7.

                  Piemērojot šo ieteikumu, dalībvalstīm būtu jānovērtē elektroenerģijas ražošanas un elastīgu pieprasījumu sistēmu, pārvades un sadales apakšstaciju un līniju savstarpējā atkarība un kritiskums, kā arī saistītās ieinteresētās personas (tostarp pārrobežu situācijās), ko skāris sekmīgi īstenots kiberuzbrukums vai kiberincidents. Dalībvalstīm būtu arī jānodrošina, ka energotīkla operatoriem ir sakaru sistēma, kas izmantojama saziņai ar visām galvenajām ieinteresētajām personām, lai informētu par agrīnām apdraudējuma pazīmēm un sadarbotos krīžu pārvarēšanas jomā. Būtu jāizveido un jāievieš strukturēti sakaru kanāli un saskaņoti formāti, kas ļautu apmainīties ar sensitīvu informāciju ar visām attiecīgajām ieinteresētajām personām, datordrošības incidentu reaģēšanas vienībām un attiecīgajām iestādēm.

                  8.

                  Konkrēti, energotīklu operatoriem būtu:

                              a)

                              jānodrošina, ka jaunajām ierīcēm, tostarp lietu interneta ierīcēm, ir objekta kritiskuma pakāpei atbilstīgs kiberdrošības līmenis un tāds arī tiek saglabāts;

                              b)

                              darbības nepārtrauktības plānu izstrādē un periodiskā pārskatīšanā pienācīgi jāņem vērā kiberfiziskā ietekme;

                              c)

                              jāizstrādā projektēšanas kritēriji un arhitektūra noturīgai energosistēmai, ko varētu sasniegt:

                                          —

                                          uz vietas ieviešot padziļinātus aizsardzības pasākumus, kas pielāgoti objekta nozīmīguma pakāpei,

                                          —

                                          apzinot kritiskos mezglus gan attiecībā uz elektroenerģijas ražošanas jaudu, gan ietekmi uz patērētājiem; tīkla kritiskās funkcijas būtu jāizstrādā tā, lai, ņemot vērā redundanci, noturību pret fāzes svārstībām un aizsardzību pret pakāpenisku jaudas atslēgšanu, mazinātu ķēdes reakcijas rašanās risku,

                                          —

                                          sadarbojoties ar citiem attiecīgajiem operatoriem un ar tehnoloģiju piegādātājiem, lai ar attiecīgiem pasākumiem un pakalpojumiem novērstu ķēdes reakciju,

                                          —

                                          projektējot un veidojot sakaru un kontroles tīklus tādā veidā, lai fiziskas un loģiskas atteices ietekmētu tikai ierobežotu tīklu daļu un būtu nodrošināti pienācīgi un ātri ietekmes mazināšanas pasākumi.

         NOVECOJUŠĀS UN MODERNĀKĀS TEHNOLOĢIJAS

                  9.

                  Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecīgās ieinteresētās personas, jo īpaši energotīklu operatori un tehnoloģiju piegādātāji, sevišķi TID direktīvā definētie pamatpakalpojumu sniedzēji, īsteno attiecīgos sagatavotības pasākumus kiberdrošības jomā, kuri saistīti ar novecojušo un modernāko tehnoloģiju kombināciju enerģētikas nozarē. Pašlaik energosistēmā paralēli tiek izmantoti divi dažādi tehnoloģiju veidi: vecākas tehnoloģijas, kuru ekspluatācijas termiņš ir 30–60 gadi un kuras izstrādātas pirms kiberdrošības jautājumu aktualizēšanās, un modernās iekārtas, kas veidotas atbilstīgi mūsdienu digitalizācijas un viedierīču prasībām.

                  10.

                  Piemērojot šo ieteikumu, dalībvalstīm būtu jāmudina energotīklu operatori un tehnoloģiju piegādātāji, kad vien iespējams, ievērot attiecīgos starptautiski pieņemtos standartus attiecībā uz kiberdrošību. Tajā pašā laikā ieinteresētajām personām un klientiem, ierīces pieslēdzot tīklam, būtu jāizmanto kiberdrošības principiem atbilstoša pieeja.

                  11.

                  Tehnoloģiju piegādātājiem būtu bez maksas jānodrošina pārbaudīti drošības risinājumi novecojušajām vai modernajām tehnoloģijām, tiklīdz attiecīgā drošības problēma parādās.

                  12.

                  Konkrēti, energotīklu operatoriem būtu:

                              a)

                              jāanalizē riski, ko rada novecojušo tehnoloģiju un lietu interneta koncepcijas sasaiste, un jāapzinās iekšējās un ārējās saskarnes un to vājās vietas;

                              b)

                              jāveic piemēroti pasākumi tādu ļaunprātīgu uzbrukumu atvairīšanai, kuru veikšanai tiek izmantots liels skaits ļaunprātīgi pārņemtu patērētāju ierīču vai lietojumu;

                              c)

                              jāizveido automatizēta uzraudzības un analīzes spēja ar drošību saistītiem risinājumiem vidē, kur tiek izmantotas gan novecojušās, gan lietu interneta tehnoloģijas, piemēram, saistībā ar neveiksmīgiem pieteikšanās mēģinājumiem, durvju atvēršanas signalizācijām vai citām situācijām;

                              d)

                              regulāri jāveic īpaša kiberdrošības riska analīze attiecībā uz visām novecojušajām iekārtām, jo īpaši situācijās, kad tiek apvienotas vecās un jaunās tehnoloģijas; tā kā novecojušās iekārtas bieži nozīmē ļoti lielu aktīvu skaitu, riska analīzi var veikt pa aktīvu klasēm;

                              e)

                              vajadzības gadījumā atbilstoši jaunākajām versijām jāatjaunina novecojušo tehnoloģiju un lietu interneta sistēmu programmatūra un aparatūra; šajā procesā energotīklu operatoriem būtu jāapsver papildu pasākumi, piemēram, jānodala sistēmas vai papildus jāizveido ārējās drošības barjeras, kad meklēšana vai atjaunināšana būtu piemērota, bet nav iespējama, piemēram, neatbalstītiem produktiem;

                              f)

                              konkursu paziņojumu sagatavošanā jāņem vērā kiberdrošības aspekti, proti, jāpieprasa informācija par drošības elementiem, par atbilstību spēkā esošajiem kiberdrošības standartiem, pastāvīgi jāsniedz brīdināšanas, ielāpošanas un apdraudējumu samazināšanas priekšlikumi, ja ir konstatētas vājās vietas, kā arī jāprecizē pārdevēja atbildība kiberuzbrukumu vai incidentu gadījumā;

                              g)

                              jāsadarbojas ar tehnoloģiju piegādātājiem, lai aizstātu novecojušās sistēmas, ja vien tas ir lietderīgi drošības apsvērumu dēļ, bet jāņem vērā sistēmas kritiski svarīgās funkcijas.

         UZRAUDZĪBA

                  13.

                  Dalībvalstīm 12 mēnešu laikā pēc šā ieteikuma pieņemšanas un pēc tam reizi divos gados ar TID sadarbības grupas starpniecību būtu jāsniedz Komisijai detalizēta informācija par šā ieteikuma īstenošanas gaitu.

         PĀRSKATĪŠANA

                  14.

                  Pamatojoties uz dalībvalstu iesniegto informāciju, Komisija pārskatīs šā ieteikuma īstenošanu un noskaidros, vai pēc apspriešanās ar dalībvalstīm un attiecīgajām ieinteresētajām personām ir vajadzīgi turpmāki pasākumi.

         ADRESĀTI

                  15.

                  Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

         Briselē, 2019. gada 3. aprīlī

               Komisijas vārdā –

               Komisijas loceklis

            Miguel ARIAS CAÑETE

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 11. decembra Direktīva (ES) 2018/2001 par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (OV L 328, 21.12.2018., 82. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 11. decembra Direktīva (ES) 2018/2002, ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES par energoefektivitāti (OV L 328, 21.12.2018., 210. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 11. decembra Regula (ES) 2018/1999 par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 663/2009 un (EK) Nr. 715/2009, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/22/EK, 98/70/EK, 2009/31/EK, 2009/73/EK, 2010/31/ES, 2012/27/ES un 2013/30/ES, Padomes Direktīvas 2009/119/EK un (ES) 2015/652 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 525/2013 (OV L 328, 21.12.2018., 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 30. maija Direktīva (ES) 2018/844, ar ko groza Direktīvu 2010/31/ES par ēku energoefektivitāti un Direktīvu 2012/27/ES par energoefektivitāti (OV L 156, 19.6.2018, 75. lpp.). Eiropas Parlaments 2019. gada marta plenārsēdē apstiprināja ar Padomi panākto politisko vienošanos par priekšlikumiem par elektroenerģijas tirgus modeli (Riskgatavības regula; regula, ar ko izveido Energoregulatoru sadarbības aģentūru (ACER), Elektroenerģijas direktīva un Elektroenerģijas regula. Plānots, ka Padome oficiāli tos pieņems aprīlī, drīz pēc tam sekos tiesību akta publicēšana Oficiālajā Vēstnesī.

         (2)  COM(2016) 861 final.

         (3)  COM(2016) 862 final.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 25. oktobra Regula (ES) 2017/1938 par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 994/2010 (OV L 280, 28.10.2017., 1. lpp.).

         (5)  JOIN(2013) 1.

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 6. jūlija Direktīva (ES) 2016/1148 par pasākumiem nolūkā panākt vienādi augsta līmeņa tīklu un informācijas sistēmu drošību visā Savienībā (OV L 194, 19.7.2016., 1. lpp.).

         (7)  JOIN(2017) 450.

         (8)  Eiropas Parlaments Kiberdrošības aktu pieņēma 2019. gada martā. Plānots, ka Padome oficiāli to pieņems aprīlī, drīz pēc tam tiesību akts tiks publicēts Oficiālajā Vēstnesī.

         (9)  COM(2019) 2335.

         (10)  Starptautiskā Standartizācijas organizācija ir publicējusi dažādus kiberdrošības standartus (ISO/IEC 27000: Informācijas tehnoloģijas) un riska pārvaldības standartus (ISO/IEC31000: Riska pārvaldības īstenošana). 2017. gada oktobrī ISO/IEC 27000 standartu sērijā tika izdots īpašs standarts enerģētikas nozarē (ISO/IEC 27019: Informācijas drošības kontrole enerģētikas komunālo pakalpojumu nozarē).