title: Komisijas Ieteikums (ES) 2016/1374 (2016. gada 27. jūlijs) par tiesiskumu Polijā

text:
               12.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 217/53

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2016/1374
   (2016. gada 27. jūlijs)
   par tiesiskumu Polijā
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Savienība ir dibināta, balstoties uz kopīgām vērtībām, kuras ir nostiprinātas Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā un kuras ietver tiesiskuma ievērošanu. Komisija, papildus tās uzdevumam nodrošināt ES tiesību ievērošanu, kopā ar Eiropas Parlamentu, dalībvalstīm un Padomi ir atbildīga arī par Savienības kopīgo vērtību garantēšanu.

               (2)

               Šā iemesla dēļ Komisija, ņemot vērā savus pienākumus saskaņā ar Līgumiem, 2014. gada 11. martā pieņēma paziņojumu “Jauns ES mehānisms tiesiskuma nostiprināšanai” (1). Šajā tiesiskuma mehānismā izklāstīts, kā Komisija reaģēs, ja Savienības dalībvalstī kļūtu redzamas skaidras norādes par apdraudējumu tiesiskumam, un izskaidroti principi, kas ir tiesiskuma pamatā.

               (3)

               Tiesiskuma mehānisms sniedz norādes dialogam starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti, lai nepieļautu sistēmisku draudu tiesiskumam eskalāciju.

               (4)

               Šā dialoga mērķis ir ļaut Komisijai rast risinājumu ar attiecīgo dalībvalsti, lai novērstu situāciju, kad rodas sistēmiski draudi tiesiskumam, kuri savukārt varētu pārtapt “droš[ā] varbūtīb[ā], ka kāda dalībvalsts varētu nopietni pārkāpt” – šādā gadījumā potenciāli tiktu izmantota “LES 7. panta procedūra”. Ja ir skaidras norādes par to, ka pastāv sistēmisks drauds tiesiskumam dalībvalstī, Komisija var uzsākt dialogu ar šo dalībvalsti saskaņā ar tiesiskuma mehānismu.

               (5)

               Eiropas Savienības Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūra, kā arī Eiropas Padomes izstrādātie dokumenti, kuru pamatā īpaši izmantota Eiropas Padomes Komisijas par demokrātiju caur likuma spēku (“Venēcijas komisija”) pieredze, sniedz neizsmeļošu šo principu uzskaitījumu, un tādējādi definē tiesiskuma kā kopējas Savienības vērtības saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 2. pantu pamatnozīmi. Šie principi ietver likumību, kas nozīmē pārredzamu, pārskatatbildīgu, demokrātisku un plurālistisku likumu ieviešanas procesu; tiesisko drošību; izpildvaras patvaļīguma aizliegumu; neatkarīgas un objektīvas tiesas; efektīvu pārskatīšanu tiesā, tai skaitā pamattiesību ievērošanu, un vienlīdzību likuma priekšā (2). Papildus šo principu un vērtību ievērošanai valsts iestādēm ir arī lojālas sadarbības pienākums.

               (6)

               Mehānisms aktivizējams tad, ja dalībvalstu iestādes veiks pasākumus vai pieļaus situācijas, kas, visticamāk, sistemātiski un negatīvi ietekmēs iestāžu integritāti, stabilitāti vai pienācīgu darbību un garantiju mehānismus, kuri dalībvalstu līmenī izveidoti tiesiskuma nodrošināšanai (3). Mērķis ir pievērsties sistēmiska rakstura draudiem tiesiskumam (4). Ir jābūt apdraudētai dalībvalsts politiskajai, institucionālajai un/vai tiesiskajai kārtībai kā tādai, tās konstitucionālajai uzbūvei, varas dalīšanai, tiesu neatkarībai vai objektivitātei vai pārskatīšanai tiesās, tostarp konstitucionālajai tiesvedībai, ja tāda pastāv (5). Mehānisms tiks izmantots situācijās, kad valsts tiesiskuma nodrošinātāji šķitīs nespējīgi efektīvi pievērsties šiem draudiem.

               (7)

               Tiesiskuma mehānismam ir trīs posmi. Pirmajā posmā (“Komisijas novērtējums”) Komisija apkopo un analizē visu attiecīgo informāciju, un izvērtē, vai ir skaidras norādes par sistēmisku draudu tiesiskumam. Ja sākotnējā izvērtējuma rezultātā Komisija uzskata, ka pastāv sistēmisks drauds tiesiskumam, tā uzsāks dialogu ar attiecīgo dalībvalsti, nosūtot tai “atzinumu par tiesiskumu”, pamatojot savas bažas un dodot attiecīgajai dalībvalstij iespēju atbildēt. Atzinumu varētu pieņemt pēc tam, kad ar attiecīgajām iestādēm ir bijusi sarakste un tikšanās, un pēc atzinuma var sekot turpmāka saziņa. Otrajā posmā (“Komisijas ieteikums”), ja jautājums nav apmierinoši atrisināts, Komisija var izdot dalībvalstij adresētu “ieteikumu par tiesiskumu”. Šādā gadījumā Komisija norāda savu bažu iemeslus, iesaka dalībvalstij noteiktā termiņā atrisināt konstatētās problēmas un informēt Komisiju par darbībām, kas veiktas šajā sakarā. Trešajā posmā (“Komisijas ieteikuma pēcpasākumi”) Komisija uzrauga dalībvalsts veiktos pēcpasākumus, ko tā veic pēc Komisijas ieteikuma saņemšanas. Viss process kopumā ir balstīts uz nepārtrauktu dialogu starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti. Ja noteiktajā termiņā nebūs veikti apmierinoši pēcpasākumi, var tikt izmantota “LES 7. panta procedūra”; šo procedūru var uzsākt pēc vienas trešdaļas dalībvalstu pamatota priekšlikuma, pēc Eiropas Parlamenta vai Komisijas iniciatīvas.

               (8)

               Komisijai 2015. gada novembrī uzzināja par notiekošu strīdu Polijā, proti, par Konstitucionālās tiesas sastāvu, kā arī par Polijas pašreizējā prezidenta un viceprezidenta pilnvaru termiņa saīsināšanu. Konstitucionālā tiesa šajā jautājumā taisīja divus spriedumus – 2015. gada 3. un 9. decembrī.

               (9)

               Polijas parlaments (“Sejms”) 2015. gada 22. decembrī pieņēma likumu, ar kuru groza Likumu par Konstitucionālo tiesu, kas skar tiesas darbību, kā arī tās tiesnešu neatkarību (6).

               (10)

               Komisija 2015. gada 23. decembra vēstulē Polijas valdībai (7) lūdza to informēt par konstitucionālo stāvokli Polijā, tostarp pasākumiem, kurus Polijas iestādes ir iecerējušas veikt attiecībā uz iepriekšminētajiem diviem Konstitucionālās tiesas spriedumiem. Attiecībā uz grozījumiem, kas iekļauti 2015. gada 22. decembrī pieņemtajā likumā par Konstitucionālo tiesu, Komisija norādīja, ka tā sagaida, ka šis likums tomēr netiks pieņemts galīgi vai vismaz nestāsies spēkā, kamēr visi jautājumi attiecībā uz šā likuma ietekmi uz Konstitucionālās tiesas neatkarību un darbību nav pilnībā un pienācīgi izvērtēti. Komisija arī ieteica Polijas iestādēm cieši sadarboties ar Eiropas Padomes Venēcijas komisiju.

               (11)

               Polijas valdība 2015. gada 23. decembrī Venēcijas komisijai lūdza atzinumu par 2015. gada 22. decembrī pieņemto likumu. Tomēr Polijas parlaments negaidīja šo atzinumu, pirms veikt turpmākus pasākumus, un likums tika publicēts Oficiālajā Vēstnesī un stājās spēkā 2015. gada 28. decembrī.

               (12)

               Komisija 2015. gada 30. decembrī nosūtīja Polijas valdībai vēstuli (8), lūdzot papildu informāciju par ierosinātajām Polijas valsts raidorganizāciju pārvaldības reformām. Polijas Senāts 2015. gada 31. decembrī pieņēma “mazo plašsaziņas līdzekļu likumu” par Polijas valsts televīzijas raidorganizācijas un valsts radio raidorganizācijas valdēm un padomēm. Komisija 2016. gada 7. janvārī no Polijas valdības saņēma atbildi (9) uz vēstuli par plašsaziņas līdzekļu likumu, kurā noliegta jebkāda negatīva ietekme uz plašsaziņas līdzekļu plurālismu. Komisija 11. janvārī saņēma atbildi no Polijas valdības par Konstitucionālās tiesas reformu (10). Šīs atbildes nenovērsa pastāvošās bažas.

               (13)

               Komisāru kolēģija 2016. gada 13. janvārī rīkoja pirmās politikas debates, lai izvērtētu stāvokli Polijā. Komisija nolēma izskatīt stāvokli saskaņā ar tiesiskuma mehānismu un pilnvaroja priekšsēdētāja pirmo vietnieku Timmermansu uzsākt dialogu ar Polijas Republikas iestādēm, lai precizētu attiecīgos jautājumus un apzinātu iespējamos risinājumus. Tajā pašā dienā Komisija nosūtīja vēstuli Polijas valdībai (11), informējot to, ka Komisija izskata stāvokli saskaņā ar tiesiskuma mehānismu un vēlas uzsākt dialogu ar Polijas Republikas iestādēm, lai precizētu attiecīgos jautājumus un apzinātu iespējamos risinājumus. Komisija 2016. gada 19. janvārī nosūtīja vēstuli Polijas valdībai (12), piedāvājot sniegt zināšanas un pieredzi un apspriest jautājumus, kas saistīti ar jauno plašsaziņas līdzekļu likumu.

               (14)

               Polijas valdība 2016. gada 19. janvārī nosūtīja vēstuli Komisijai (13), izklāstot savu viedokli par strīdu saistībā ar tiesnešu iecelšanu, cita starpā atsaucoties uz konstitucionālu paražu attiecībā uz tiesnešu iecelšanu. Polijas valdība izklāstīja virkni pozitīvu seku, kas, kā tiek uzskatīts, izriet no grozījumiem Likumā par Konstitucionālo tiesu.

               (15)

               Tajā pašā dienā Eiropas Parlaments rīkoja plenārsēdes debates par stāvokli Polijā.

               (16)

               Komisija 2016. gada 1. februārī nosūtīja vēstuli Polijas valdībai (14), norādot, ka Konstitucionālās tiesas spriedumi par tiesnešu iecelšanu joprojām nav izpildīti. Šajā vēstulē arī tika uzsvērta nepieciešamība sīkāk izskatīt Likuma par Konstitucionālo tiesu grozījumu, jo īpaši dažādo veikto izmaiņu “kombinēto ietekmi”, un pieprasīti sīkāki paskaidrojumi. Šajā vēstulē arī tika pieprasīta informācija par citiem nesen pieņemtiem likumiem, jo īpaši par jauno Civildienesta likumu, likumu, ar ko groza Likumu par policiju, un dažiem citiem likumiem, kā arī Likumu par Valsts prokuratūru, un par plānotajām likumdošanas reformām, jo īpaši plašsaziņas līdzekļu tiesību aktu turpmākas reformas.

               (17)

               Polijas valdība 2016. gada 29. februārī nosūtīja vēstuli Komisijai (15), sniedzot papildu precizējumus par Konstitucionālās tiesas priekšsēdētāja pilnvarām. Vēstulē precizēts, ka Konstitucionālās tiesas 2015. gada 9. decembra spriedumā noteikts, ka grozošā likuma pagaidu noteikumi, kuri paredzēja priekšsēdētāja pilnvaru termiņa izbeigšanu, ir pasludināti par Konstitūcijai neatbilstošiem un ir zaudējuši savu juridisko spēku. Rezultātā pašreizējais Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājs turpinātu pildīt savas pilnvaras saskaņā ar vecajiem tiesību aktu noteikumiem līdz sava pilnvaru termiņa beigām 2016. gada 19. decembrī. Šajā vēstulē arī tika norādīts, ka nākamā priekšsēdētāja pilnvaru termiņš būs 3 gadi. Vēstulē turklāt tika lūgts paskaidrot, ko Komisija domā, uzstājot, ka Konstitucionālās tiesas saistošie un galīgie spriedumi joprojām nav izpildīti, kā arī paskaidrot, kāpēc Komisijas ieskatā rezolūcijas, ar kurām 2015. gada 2. decembrī ievēlēti trīs Konstitucionālās tiesas tiesneši, ir pretrunā tiesas pēc tam pieņemtajam spriedumam.

               (18)

               Komisija 2016. gada 3. martā nosūtīja vēstuli Polijas valdībai (16), sniedzot paskaidrojumus attiecībā uz tiesnešu iecelšanas jautājumu, kā to lūdza Polijas valdība 2016. gada 29. februāra vēstulē. Attiecībā uz Likuma par Konstitucionālo tiesu grozījumu vēstulē tika norādīts, ka atbilstīgi sākotnējam novērtējumam daži grozījumi – gan atsevišķi, gan kopā ņemot – sarežģīja nosacījumus, saskaņā ar kuriem Konstitucionālā tiesa var pārskatīt tiesā pieņemto jauno tiesību aktu konstitucionalitāti, un tika lūgts sniegt sīkākus paskaidrojumus šajā jomā. Vēstulē arī lūgts sniegt informāciju par citiem nesen pieņemtiem tiesību aktiem un turpmākām plānotām likumdošanas reformām.

               (19)

               Konstitucionālā tiesa 2016. gada 9. martā nolēma, ka 2015. gada 22. decembrī pieņemtais likums neatbilst Konstitūcijai. Valdība minēto spriedumu līdz šim nav publicējusi Oficiālajā Vēstnesī, kā rezultātā tam nav juridiska spēka.

               (20)

               Venēcijas komisija 2016. gada 11. martā pieņēma atzinumu “par grozījumiem 2015. gada 25. jūnija Likumā par Konstitucionālo tiesu” (17). Atzinumā Polijas parlaments tika aicināts rast risinājumu attiecībā uz tiesnešu iecelšanu, balstoties uz tiesiskumu un ievērojot Konstitucionālās tiesas spriedumus. Atzinumā arī cita starpā tika uzskatīts, ka augstais klātbūtnes kvorums, prasība par divu trešdaļu balsu vairākumu spriedumu pieņemšanai un stingrais noteikums, kas padara neiespējamu steidzamu lietu izskatīšanu, jo īpaši šo prasību kopējā ietekme, būtu padarījuši Konstitucionālo tiesu par neefektīvu. Visbeidzot, atzinumā tika uzskatīts, ka atteikums publicēt 2016. gada 9. marta spriedumu vēl vairāk padziļinātu konstitucionālo krīzi Polijā.

               (21)

               Polijas valdība 2016. gada 21. martā nosūtīja vēstuli Komisijai, uzaicinot Komisijas priekšsēdētāja pirmo vietnieku Timmermansu uz tikšanos Polijā, lai izvērtētu līdz šim Polijas valdības un Komisijas starpā notikušo dialogu un noteiktu, kā to turpināt objektīvā, uz pierādījumiem un sadarbību balstītā veidā.

               (22)

               Polijas valdība 2016. gada 31. martā nosūtīja vēstuli Komisijai ar jaunāko informāciju un juridiskiem novērtējumiem par strīdu saistībā ar Konstitucionālo tiesu Polijā. 2016. gada 5. aprīlī Varšavā notika Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa tikšanās ar Polijas ārlietu ministru, tieslietu ministru, premjerministra vietnieku, kā arī ar Konstitucionālās tiesas priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietnieku. Pēc šīm tikšanām vairākas sanāksmes notika arī Polijas valdības, ko pārstāvēja Tieslietu ministrija, un Komisijas starpā.

               (23)

               Pēc 2016. gada 9. marta sprieduma Konstitucionālā tiesa atsāka lietu izskatīšanu. Polijas valdība šajos tiesvedības procesos nepiedalījās, un spriedumus, kurus Konstitucionālā tiesa taisījusi kopš 2016. gada 9. marta, valdība līdz šim nav publicējusi Oficiālajā Vēstnesī
                   (18).

               (24)

               Eiropas Parlaments 2016. gada 13. aprīlī pieņēma rezolūciju par stāvokli Polijā, cita starpā rosinot Polijas valdību bez kavēšanās ievērot, publicēt un īstenot Konstitucionālās tiesas 2016. gada 9. marta spriedumu un īstenot 2015. gada 3. un 9. decembrī spriedumus un aicinot Polijas valdību pilnībā īstenot Venēcijas komisijas ieteikumus.

               (25)

               Lai apspriestu stāvokli Polijā, 2016. gada 20. aprīlī notika sanāksme starp Komisiju un ES Augstāko tiesu priekšsēdētāju tīkla un Eiropas Konstitucionālo tiesu konferences pārstāvjiem.

               (26)

               Polijas Augstākās tiesas kopsapulce 2016. gada 26. aprīlī pieņēma rezolūciju, kurā apliecināts, ka Konstitucionālās tiesas nolēmumi ir spēkā, pat ja Polijas valdība atsakās tos publicēt Oficiālajā Vēstnesī.

               (27)

                  Sejma deputātu grupa 2016. gada 29. aprīlī iesniedza Sejmā tiesību akta priekšlikumu par jaunu Konstitucionālās tiesas likumu ar nolūku aizstāt pašreizējo likumu. Priekšlikumā tika iekļauti vairāki noteikumi, kurus Venēcijas komisija jau kritizēja savā 2016. gada 11. marta atzinumā un Konstitucionālā tiesa par Konstitūcijai neatbilstošiem pasludināja savā 2016. gada 9. marta nolēmumā. Tie ietvēra prasību par divu trešdaļu balsu vairākumu, lai pieņemtu lēmumus par nesen pieņemtu likumu “abstraktu” konstitucionālu pārskatīšanu. Aprīlī Sejmā tika izveidota ekspertu grupa, lai palīdzētu sagatavot jaunu likumu par Konstitucionālo tiesu.

               (28)

               Komisijas priekšsēdētāja pirmais vietnieks Timmermanss 2016. gada 24. maijā Varšavā tikās ar Polijas premjerministru, Konstitucionālās tiesas priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietnieku, Ombudu, Varšavas pilsētas mēru un Sejma opozīcijas partiju deputātiem. Komisijas priekšsēdētāja pirmais vietnieks Timmermanss 2016. gada 26. maijā Briselē tikās ar Polijas premjerministra vietnieku. Pēc tam Komisijas un Polijas valdības starpā notika turpmākas viedokļu apmaiņas un tikšanās.

               (29)

               Tomēr, neraugoties uz Komisijas un Polijas valdības starpā notikušās informācijas apmaiņas detalizēto un konstruktīvo būtību, tās nespēja novērst Komisijas bažas. Komisija 2016. gada 1. jūnijā pieņēma atzinumu par tiesiskumu Polijā. Pēc dialoga, kas ar Polijas iestādēm noritēja kopš 13. janvāra, Komisija uzskatīja par nepieciešamu minētajā atzinumā formalizēt savu izvērtējumu par pašreizējo stāvokli. Atzinumā bija izklāstītas Komisijas bažas un tas palīdzēja dialogā ar Polijas iestādēm koncentrēties uz risinājuma rašanu.

               (30)

               Polijas valdība 2016. gada 24. jūnijā nosūtīja vēstuli Komisijai, kurā informēja, ka ir saņēmusi Komisijas 1. jūnija atzinumu par tiesiskumu (19). Vēstulē Komisija tika informēta par parlamentārā darba stāvokli Polijā, tostarp par jauno Likumu par Konstitucionālo tiesu, un tika pausta pārliecība, ka parlamentā uzsāktais darbs ir pareizais veids, kā panākt konstruktīvu risinājumu. Pēc tam dialogs starp Komisiju un Polijas valdību turpinājās.

               (31)

                  Sejms2016. gada 22. jūlijā pieņēma jaunu likumu par Konstitucionālo tiesu, ar kuru aizstāja 2015. gada 25. jūnija Likumu par Konstitucionālo tiesu. Pirmais lasījums notika 2016. gada 10. jūnijā, otrais lasījums sākās 2016. gada 5. jūlijā, bet trešais lasījums tika pabeigs 7. jūlijā. Senāts grozījumus pieņēma 2016. gada 21. jūlijā. Sejms likumu ar Senāta grozījumiem pieņēma 2016. gada 22. jūlijā. Pirms likums var stāties spēkā, tas ir jāparaksta Polijas Republikas prezidentam un jāpublicē Oficiālajā Vēstnesī. Komisija sniedza komentārus un apsprieda likumprojekta saturu ar Polijas iestādēm dažādos likumdošanas procesa posmos,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Polijai būtu pienācīgi jāņem vērā Komisijas analīze, kas izklāstīta turpmāk, un jāveic šā ieteikuma 6. iedaļā minētie pasākumi, lai noteiktajā termiņā varētu atrisināt konstatētās problēmas.

         1.   IETEIKUMA DARBĪBAS JOMA

               2.

               Šajā ieteikumā izklāstītas Komisijas bažas attiecībā uz tiesiskumu Polijā un sniegti ieteikumi Polijas iestādēm par to, kā novērst šīs bažas. Šīs bažas ir saistītas ar šādiem jautājumiem:

                           1)

                           Konstitucionālās tiesas tiesnešu iecelšanu un Konstitucionālās tiesas 2015. gada 3. un 9. decembra spriedumu neīstenošana saistībā ar šiem jautājumiem;

                           2)

                           Konstitucionālās tiesas 2016. gada 9. marta sprieduma un kopš 2016. gada 9. marta taisīto spriedumu publicēšanu Oficiālajā Vēstnesī un to īstenošanu;

                           3)

                           Konstitucionālās tiesas efektīvu funkcionēšanu un jauno tiesību aktu konstitucionālās pārskatīšanas efektivitāti, jo īpaši ņemot vērā likumu par Konstitucionālo tiesu, kuru Sejms pieņēma 2016. gada 22. jūlijā.

         2.   KONSTITUCIONĀLĀS TIESAS TIESNEŠU IECELŠANA

               3.

               Pirms Sejma vispārējām vēlēšanām 2015. gada 25. oktobrī aizejošais parlamenta sasaukums 8. oktobrī izvirzīja piecas personas, kuras valsts prezidentam “jāieceļ” par Konstitucionālās tiesas tiesnešiem. Trīs tiesneši ieņemtu amatus, kuri atbrīvojās aizejošā parlamenta sasaukuma pilnvaru laikā, bet divi tiesneši ieņemtu amatus, kas atbrīvoti jaunā parlamenta sasaukuma pilnvaru laikā, kuru termiņš sākās 2015. gada 12. novembrī.

               4.

                  Sejms, izmantojot paātrinātu procedūru, 2015. gada 19. novembrī grozīja Likumu par Konstitucionālo tiesu, ieviešot iespēju atcelt iepriekšējā parlamenta sasaukuma izvirzītās tiesnešu kandidatūras un izvirzīt piecus jaunus tiesnešus. Sejms2015. gada 25. novembrī pieņēma priekšlikumu, ar kuru atceļ iepriekšējā parlamenta sasaukuma izvirzītās piecas kandidatūras, un 2. decembrī izvirzīja piecus jaunus tiesnešus.

               5.

               Konstitucionālajā tiesā tika celta prasība attiecībā uz iepriekšējā parlamenta sasaukuma un jaunā parlamenta sasaukuma lēmumiem. Konstitucionālā tiesa pēc tam taisīja divus spriedumus – 2015. gada 3. un 9. decembrī.

               6.

               Savā 3. decembra (20) spriedumā Konstitucionālā tiesa cita starpā nolēma, ka Sejma iepriekšējais sasaukums bija tiesīgs izvirzīt trīs tiesnešus, kas aizstāj tiesnešus, kuru pilnvaru termiņš beidzās 2015. gada 6. novembrī. Vienlaikus Konstitucionālā tiesa precizēja, ka Sejms nebija tiesīgs ievēlēt divus tiesnešus, kas aizstāja tos tiesnešus, kuru pilnvaru termiņš beidzās decembrī. Spriedumā ir arī īpaša atsauce uz valsts prezidenta pienākumu nekavējoties pieņemt Sejma ievēlēta tiesneša zvērestu.

               7.

               Konstitucionālā tiesa 9. decembrī (21) cita starpā padarīja par spēkā neesošu juridisko pamatu Sejma jaunā sasaukuma izvirzītajām trīs tiesnešu kandidatūrām uz amata vietām, kuras atbrīvojās 2015. gada 6. novembrī un kurām iepriekšējais parlamenta sasaukums jau bija likumīgi izvirzījis tiesnešu kandidatūras.

               8.

               Neraugoties uz šiem spriedumiem, trīs tiesneši, kurus izvirzīja iepriekšējais parlamenta sasaukums, nav uzsākuši pildīt savus tiesneša pienākumus Konstitucionālajā tiesā, un valsts prezidents vēl nav pieņēmis viņu zvērestu. Gluži pretēji, valsts prezidents pieņēma to trīs tiesnešu zvērestu, kurus bez derīga juridiskā pamata izvirzīja jaunais parlamenta sasaukums.

               9.

               Jaunā parlamenta sasaukuma ievēlētie divi tiesneši, kuri aizstāj tiesnešus, kas amatu atstāja 2015. gada decembrī, tikmēr ir uzsākuši pildīt savus tiesneša pienākumus Konstitucionālajā tiesā.

               10.

               Valsts prezidents 2016. gada 28. aprīlī pieņēma jauna Konstitucionālās tiesas tiesneša zvērestu, kuru izvirzīja Sejms, lai aizpildītu minētajā mēnesī iepriekš radušos vakanci un lai aizstātu tiesnesi, kura pilnvaru termiņš Konstitucionālajā tiesā bija beidzies.

               11.

                  Sejms2016. gada 22. jūlijā pieņēma jaunu Likumu par Konstitucionālo tiesu. Šā likuma 90. pantā noteikts: “Ar šā likuma spēkā stāšanās dienu tiesas priekšsēdētājs tos tiesas tiesnešus, kuri valsts prezidentam ir nodevuši zvērestu, bet līdz likuma spēkā stāšanās datumam vēl nav uzsākuši savu tiesneša pienākumu veikšanu, iekļauj kolēģijās, kuras izlemj lietas, un piešķir viņiem lietas.” Likuma 6. panta 7. punktā paredzēts: “Pēc zvēresta nodošanas tiesneši ierodas tiesā, lai uzsāktu savu pienākumu veikšanu, un tiesas priekšsēdētājs piešķir viņiem lietas un rada apstākļus, kas ļauj viņiem veikt savus pienākumus.”

               12.

               Komisija uzskata, ka Konstitucionālās tiesas 2015. gada 3. un 9. decembrī saistošie un galīgie spriedumi joprojām nav īstenoti, ciktāl tie attiecas uz tiesnešu iecelšanu amatā. Šie spriedumi paredz, ka Polijas valsts iestādēm ir lojāli jāsadarbojas, lai nodrošinātu, ka atbilstīgi tiesiskuma principam tie trīs tiesneši, kurus izvirzīja Sejma iepriekšējais sasaukums, var uzsākt pildīt savus Konstitucionālās tiesas tiesneša pienākumus un ka tie trīs tiesneši, kurus bez derīga juridiskā pamata izvirzīja jaunais parlamenta sasaukums, šo pienākumu veikšanu neuzsāk. Tas, ka šie spriedumi nav īstenoti, rada nopietnas bažas par tiesiskumu, jo tiesu galīgo spriedumu ievērošana ir būtisks tiesiskuma priekšnoteikums.

               13.

               Vienā no savām vēstulēm Polijas valdība atsaucās uz konstitucionālas paražas pastāvēšanu Polijā attiecībā uz tiesnešu izvirzīšanu, kas pamatotu Sejma jaunā sasaukuma ieņemto nostāju. Komisija tomēr norāda – tāpat kā to darīja Venēcijas komisija (22) –, ka valsts konstitucionālo tiesību un paražu interpretācija un piemērošana ir Konstitucionālās tiesas ziņā un Konstitucionālā tiesa savos spriedumos uz šādu paražu neatsaucās. 3. decembra spriedumu, ar kuru apstiprināts juridiskais pamats Sejma iepriekšējā sasaukuma trīs tiesnešu izvirzīšanai amatiem, kuri atbrīvojās 6. novembrī, nevar atcelt, atsaucoties uz iespējamu konstitucionālo paražu, kuru Konstitucionālā tiesa nav atzinusi.

               14.

               Tāpat šo spriedumu ietekmes ierobežošana, uzliekot valdībai tikai pienākumu tos publicēt, kā to ierosinājušas Polijas iestādes, neatzītu 3. un 9. decembra spriedumu jebkādas juridiskās un praktiskās sekas. Konkrētāk, tas atņem valsts prezidentam pienākumu pieņemt attiecīgo tiesnešu zvērestu, ko ir apstiprinājusi Konstitucionālā tiesa.

               15.

               Turklāt Komisija norāda, ka arī Venēcijas komisija uzskata, ka pašreizējā konflikta par Konstitucionālās tiesas sastāvu risinājumam “ir jābūt balstītam uz pienākumu ievērot un pilnībā īstenot Konstitucionālās tiesas spriedumus” un “tādēļ aicina visas valsts struktūras un jo īpaši Sejmu pilnībā ievērot un īstenot spriedumus” (23).

               16.

               Visbeidzot, attiecībā uz 2016. gada 22. jūlijā pieņemto Likumu par Konstitucionālo tiesu Komisija secina, ka šis likums nav saderīgs ar 3. un 9. decembra spriedumiem. Likuma 90. pantā un 6. panta 7. punktā paredzēts, ka Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājs piešķir lietas visiem tiesnešiem, kuri valsts prezidentam ir nodevuši zvērestu, bet vēl nav sākuši veikt savus tiesneša pienākumus. Šķiet, ka šis noteikums ir vērsts uz to trīs tiesnešu situāciju, kurus Sejma jaunais sasaukums nelikumīgi izvirzīja 2015. gada decembrī. Tas ļautu šiem tiesnešiem sākt pildīt savus pienākumus, izmantojot vakances, kurām Sejma iepriekšējais sasaukums jau bija likumīgi izvirzījis trīs tiesnešus. Tādējādi šie noteikumi ir pretrunā Konstitucionālās tiesas 2015. gada 3. un 9. decembrī spriedumiem un Venēcijas komisijas atzinumam.

               17.

               Visbeidzot, Komisija uzskata, ka Polijas iestādēm būtu jāievēro un pilnībā jāīsteno Konstitucionālās tiesas 2015. gada 3. un 9. decembrī spriedumi. Šie spriedumi paredz, ka valsts iestādēm ir lojāli jāsadarbojas, lai nodrošinātu, ka atbilstīgi tiesiskuma principam tie trīs tiesneši, kurus izvirzīja parlamenta iepriekšējais sasaukums, var uzsākt pildīt savus Konstitucionālās tiesas tiesneša pienākumus un ka tie trīs tiesneši, kurus bez derīga juridiskā pamata izvirzīja jaunais parlamenta sasaukums, neieņemt tiesneša amatu, pirms viņi nav atbilstīgi ievēlēti. 2016. gada 22. jūlijā pieņemtā likuma par Konstitucionālo tiesu attiecīgie noteikumi ir pretrunā Konstitucionālās tiesas 2015. gada 3. un 9. decembrī spriedumiem un Venēcijas komisijas atzinumam un rada nopietnas bažas par tiesiskumu.

         3.   KONSTITUCIONĀLĀS TIESAS 2016. GADA 9. MARTA SPRIEDUMA UN KOPŠ 2016. GADA 9. MARTA PIEŅEMTO SPRIEDUMU NEPUBLICĒŠANA UN NEĪSTENOŠANA

               18.

                  Sejms2015. gada 22. decembrī, izmantojot paātrinātu procedūru, grozīja Likumu par Konstitucionālo tiesu (24). Grozījumi ir sīkāk izklāstīti turpmāk 4.1. iedaļā. Savā 2016. gada 9. marta spriedumā Konstitucionālā tiesa pasludināja par Konstitūcijai neatbilstošu 2015. gada 22. decembrī pieņemto likumu visā pilnībā, kā arī konkrētus tā noteikumus. Polijas iestādes spriedumu Oficiālajā Vēstnesī joprojām nav publicējušas. Polijas valdība apstrīd sprieduma likumību, jo Konstitucionālā tiesa nepiemēroja 2015. gada 22. decembrī pieņemtajā likumā paredzēto procedūru. Tādu pašu nostāju valdība ir ieņēmusi arī attiecībā uz Konstitucionālās tiesas spriedumiem, kas taisīti pēc 2016. gada 9. marta.

               19.

               Komisija uzskata, ka 2016. gada 9. marta spriedums ir saistošs un tas ir jāievēro. Konstitucionālā tiesa pareizi rīkojās, nepiemērojot 2015. gada 22. decembrī pieņemtajā likumā paredzēto procedūru. Šajā ziņā Komisija piekrīt Venēcijas komisijai, kura šajā jautājumā norāda, ka “vienkāršs tiesību akts, kas draud apturēt konstitucionālo kontroli, ir jāizvērtē, vai tas ir konstitucionāls, pirms tiesa to var piemērot. [..] Pati ideja par Konstitūcijas augstāko varu nozīmē, ka šāds likums, kurš, iespējams, apdraud konstitucionālo tiesiskumu, Konstitucionālajai tiesai ir jākontrolē un, ja nepieciešams, jāatceļ, pirms tas stājas spēkā.” (25) Turklāt Komisija uzsver, ka, tā kā 2015. gada 22. decembrī pieņemtais likums paredzēja 13 tiesnešu kvorumu spriedumu pieņemšanai pilnā sastāvā un Konstitucionālo tiesu veidoja tikai 12 tiesneši, tā citādi nebūtu varējusi pārskatīt 2015. gada 22. decembrī pieņemto grozījumu konstitucionalitāti, kā to lūdza Augstākās tiesas pirmais priekšsēdētājs, Ombuds un Valsts Tiesu padome. Tas būtu bijis pretrunā Polijas Konstitūcijai, kurā Konstitucionālajai tiesai ir uzdots uzdevums nodrošināt konstitucionālo pārskatīšanu. Tāpat Konstitucionālā tiesa nebūtu varējusi lemt par kvalificētā balsu vairākuma prasības konstitucionalitāti, balsojot saskaņā ar prasību, kuras konstitucionalitāti tā izskata.

               20.

               Valdības atteikums publicēt Konstitucionālās tiesas 2016. gada 9. marta spriedumu rada nopietnas bažas par tiesiskumu, jo galīgo spriedumu ievērošana ir būtisks tiesiskuma priekšnoteikums. Proti, ja sprieduma publicēšana ir priekšnoteikums tam, lai spriedums stātos spēkā, un ja šāda publicēšana ir valsts iestādes, nevis tiesas, kura spriedumu taisījusi, pienākums, minētās valsts iestādes veikta ex post kontrole attiecībā uz sprieduma likumību nav saderīga ar tiesiskumu. Atteikums publicēt spriedumu neatzīst saistoša un galīga sprieduma automātiskās juridiskās un praktiskās sekas un pārkāpj likumības un varas dalīšanas principus.

               21.

               Atteikums publicēt 9. marta spriedumu rada tādu nenoteiktības un strīdīguma līmeni, kas negatīvi ietekmēs ne tikai minēto spriedumu, bet visus turpmākos Konstitucionālās tiesas spriedumus nākotnē. Tā kā šie spriedumi pēc 2016. gada 9. marta sprieduma ir taisīti saskaņā ar noteikumiem, kas piemērojami pirms 2015. gada 22. decembra, nepārtraukta strīda risks par katru turpmāko spriedumu iedragās konstitucionālā tiesiskuma pareizu darbību Polijā. Šis risks jau ir pārvērties realitātē, jo Konstitucionālā tiesa uz šo brīdi kopš 2016. gada 9. marta ir pieņēmusi 20 nolēmumus, un neviens no šiem nolēmumiem nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī.

               22.

               Komisija secina, ka 2016. gada 22. jūlijā pieņemtais jaunais likums par Konstitucionālo tiesu nenovērš iepriekš minētās bažas. Likuma 80. panta 4. punkts paredz, ka Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājam ir jāiesniedz premjerministram “pieteikums” par spriedumu publicēšanu. Tas, šķiet, norāda, ka spriedumu publicēšana būtu atkarīga no premjerministra lēmuma. Tādēļ rodas ievērojamas bažas par Konstitucionālās tiesas neatkarību.

               23.

               Turklāt likuma 89. pants paredz, ka “30 dienu laikā no [šā] likuma spēkā stāšanās dienas tos tiesas nolēmumus, kuri pieņemti līdz 2016. gada 20. jūlijam veidā, kas ir pretrunā 2015. gada 25. jūnija Konstitucionālās tiesas likumam, publicē, izņemot nolēmumus par normatīvajiem aktiem, kas tikuši atcelti.” Šis noteikums rada bažas, jo spriedumu publicēšana nedrīkstētu būt atkarīga no likumdevēja lēmuma. Turklāt norāde, ka spriedumi ir taisīti nelikumīgi, ir pretrunā varas dalīšanas principam, jo Sejma ziņā nav noteikt atbilstību Konstitūcijai. Turklāt šis noteikums nav saderīgs ar 2016. gada 9. marta spriedumu un Venēcijas komisijas konstatējumiem.

               24.

               Visbeidzot tas, ka Polijas valdība līdz šim ir atteikusies Oficiālajā Vēstnesī publicēt Konstitucionālās tiesas 2016. gada 9. marta spriedumu, kā arī visus turpmākos spriedumus, rada nenoteiktību par juridisko pamatu, uz kā pamata tiesai jārīkojas, un par tās spriedumu juridiskajām sekām. Šī nenoteiktība iedragā konstitucionālās pārskatīšanas efektivitāti un rada nopietnas bažas par tiesiskumu. 2016. gada 22. jūlijā pieņemtais likums nenovērš šīs bažas.

         4.   LIKUMA PAR KONSTITUCIONĀLO TIESU PĀRSKATĪŠANA UN JAUNU TIESĪBU AKTU KONSTITUCIONĀLĀS PĀRSKATĪŠANAS EFEKTIVITĀTE

               25.

               Komisija atzīmē, ka 2016. gada 22. jūlijāSejms pieņēma jaunu likumu saistībā ar Konstitucionālās tiesas darbību, ar kuru atceļ 2015. gada 25. jūnija Likumu par Konstitucionālo tiesu. Šis likums seko 2015. gada 22. decembrī pieņemtajam likumam, kuru Konstitucionālā tiesa pasludināja par Konstitūcijai neatbilstošu. Tādējādi ir jāizvērtē, vai šis likums ir atbilstīgs tiesiskuma principam, ņemot vērā tā ietekmi uz konstitucionālās pārskatīšanas efektivitāti, tostarp attiecībā uz nesen pieņemtiem tiesību aktiem, un vai tādējādi tas ir atbilstošs pasākums to bažu novēršanai, kuras uzskaitītas Komisijas 1. jūnija atzinumā par tiesiskumu. Turpmāk sīkāk ir aplūkots attiecīgais tiesību akts un tā ietekme, ņemot vērā noteikumu – gan atsevišķi, gan kā kopuma – ietekmi, kā arī Konstitucionālās tiesas iepriekšējo judikatūru un Venēcijas komisijas atzinumu.

         4.1.   Likuma par Konstitucionālo tiesu 2015. gada 22. decembrī pieņemtais grozījums

               26.

                  Sejms2015. gada 22. decembrī, izmantojot paātrinātu procedūru, grozīja Likumu par Konstitucionālo tiesu (26). Ar grozījumiem cita starpā tika palielināts tiesnešu klātbūtnes kvorums lietu iztiesāšanai (27), palielināts Konstitucionālajā tiesā nepieciešamais balsu vairākums spriedumu taisīšanai pilnā sastāvā (28), paredzēta prasība izskatīt lietas hronoloģiskā secībā (29) un minimālais laiks iztiesāšanas atlikšanai (30). Ar dažiem grozījumiem (31) tika palielināta citu valsts iestāžu iesaiste disciplinārlietās, kas saistītas ar Konstitucionālās tiesas tiesnešiem.

               27.

               Savā 2016. gada 9. marta spriedumā Konstitucionālā tiesa pasludināja 2015. gada 22. decembrī pieņemto likumu visā pilnībā, kā arī konkrētus tā noteikumus, jo īpaši iepriekšminētos noteikumus, par Konstitūcijai neatbilstošiem. Polijas iestādes spriedumu Oficiālajā Vēstnesī joprojām nav publicējušas (skatīt iepriekš 3. iedaļu).

               28.

               Kā jau izklāstīts Komisijas 2016. gada 1. jūnija atzinumā, Komisija uzskatīja, ka to grozījumu ietekme, kuri saistīti ar klātbūtnes kvorumu, balsu vairākumu, lietu izskatīšanu hronoloģiskā secībā un minimālo laiku iztiesāšanas atlikšanai, jo īpaši to kombinētā ietekme, iedragāja Konstitucionālās tiesas kā Konstitūcijas sargātājas efektivitāti. Šim secinājumam piekrīt arī Venēcijas komisija. Tā kā šie konstatējumi ir nozīmīgi 2016. gada 22. jūlijā pieņemtā likuma izvērtēšanai, galvenie secinājumi ir izklāstīti turpmāk.

         4.1.1.   Klātbūtnes kvorums

               29.

               Grozītais likuma 44. panta 3. punkts paredzēja: “Lietas izspriešanai pilnā sastāvā ir nepieciešama vismaz 13 tiesas tiesnešu piedalīšanās.” (32) Saskaņā ar grozīto 44. panta 1. punktu Konstitucionālā tiesa lemj pilnā sastāvā, ja vien tiesību aktos nav noteikts citādi. Tas jo īpaši attiecās uz tā saucamajām nesen pieņemtu tiesību aktu konstitucionālās pārskatīšanas “abstraktajām lietām”. Grozītais 44. panta 1. punkts arī paredzēja izņēmumus, jo īpaši parasto tiesu iesniegtām individuālām sūdzībām vai lietām. Likuma iepriekšējā redakcijā bija paredzēts, ka lēmuma pieņemšanai pilnā sastāvā klāt jābūt vismaz deviņiem tiesnešiem (44. panta 3. punkts, 3. apakšpunkts likumā pirms grozījuma).

               30.

               Komisija uzskatīja, ka klātbūtnes kvorums 13 no 15 tiesnešu apmērā pilnam sastāvam (kas veic nesen pieņemtu tiesību aktu “abstrakto” konstitucionālo pārskatīšanu) ir Konstitucionālās tiesas lēmumu pieņemšanas procesa nopietns ierobežojums, riskējot to bloķēt. Komisija atzīmēja, kā to apstiprinājusi arī Venēcijas komisija, ka klātbūtnes kvorums 13 no 15 tiesnešu apmērā ir neparasti augsts salīdzinājumā ar prasībām citās dalībvalstīs. Ir pilnīgi iespējams, ka dažādu iemeslu dēļ šādu klātbūtnes kvorumu atsevišķos gadījumos varētu arī nesasniegt, kas tādā gadījumā vismaz uz laiku padarītu Konstitucionālo tiesu par nespējīgu lemt. Faktiski, šāda situācija ir radusies pašreizējos apstākļos, jo Konstitucionālajā tiesā šajā posmā ir tikai 12 tiesneši.

         4.1.2.   Balsu vairākums

               31.

               Saskaņā ar grozīto 99. panta 1. punktu Konstitucionālās tiesas spriedumu pieņemšanai pilnā sastāvā (“abstraktās lietās”) bija nepieciešams divu trešdaļu klātesošo tiesnešu balsu vairākums. Ņemot vērā jauno (augstāko) klātbūtnes kvorumu (skatīt iepriekš), tas nozīmēja, ka spriedums bija jāapstiprina vismaz deviņiem tiesnešiem, ja Konstitucionālā tiesa lēma pilnā sastāvā (33). Tikai tad, ja tiesa lēma septiņu vai trīs tiesnešu sastāvā (parasto tiesu iesniegtas individuālas sūdzības un lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu), bija nepieciešams vienkāršs balsu vairākums. Likuma iepriekšējā redakcijā bija paredzēts, ka lēmuma pieņemšanai pilnā sastāvā nepieciešams vienkāršs balsu vairākums (99. panta 1. punkts likumā pirms grozījuma).

               32.

               Papildus palielinātajam klātbūtnes kvorumam, lēmumu pieņemšanai (nesen pieņemtu tiesību aktu “abstraktai” konstitucionālai pārskatīšanai) nepieciešamais divu trešdaļu balsu vairākums ievērojami palielināja ierobežojumus Konstitucionālās tiesas lēmumu pieņemšanas procesam. Komisija atzīmēja, kā to apstiprinājusi arī Venēcijas komisija, ka lielākajā daļā Eiropas tiesību sistēmu ir nepieciešams tikai vienkāršs balsu vairākums. Jebkurā gadījumā Konstitucionālā tiesa konstatēja, ka Polijas Konstitūcija paredz balsošanu ar vienkāršu balsu vairākumu un prasība par kvalificētu balsu vairākumu līdz ar to neatbilst Konstitūcijai.

         4.1.3.   Lietu izskatīšana hronoloģiskā secībā

               33.

               Saskaņā ar grozīto 80. panta 2. punktu (34) datumi iztiesāšanai vai izskatīšanai slēgtā sēdē gadījumos, kad tiktu izskatīti pieteikumi abstraktā konstitucionālās pārskatīšanas procesā, “jānosaka tādā secībā, kādā lietas tiek iesniegtas tiesā.” Šim noteikumam nebija paredzēti nekādi izņēmumi, un saskaņā ar grozījumu šis noteikums attiecās uz visām neiztiesātajām lietām, kurām uzklausīšanas datums vēl nebija noteikts (35). Likuma iepriekšējā redakcijā šāds noteikums nebija iekļauts.

               34.

               “Secības noteikums”, saskaņā ar kuru Konstitucionālajai tiesai lietas bija jāiztiesā tādā secībā, kādā tās tika reģistrētas, negatīvi ietekmēja tiesas spēju ātri pieņemt nolēmumus par jaunu tiesību aktu atbilstību Konstitūcijai, jo īpaši ņemot vērā neizskatīto lietu skaitu. Neiespējamība ņemt vērā lietas būtību (jo īpaši, ja tā bija saistīta ar pamattiesību jautājumiem), tās nozīmību un iesniegšanas kontekstu varēja liegt Konstitucionālajai tiesai izpildīt prasības par tiesvedības saprātīgu ilgumu, kā noteikts Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā. Kā to norādījusi arī Venēcijas komisija, secības noteikums, iespējams, arī atturēja prejudiciālu jautājumu uzdošanu Tiesai, jo īpaši, ja pēc prejudiciāla nolēmuma saņemšanas ir nepieciešama iztiesāšana.

         4.1.4.   Minimālais laiks iztiesāšanas atlikšanai

               35.

               Saskaņā ar grozīto 87. panta 2. punktu (36) [i]ztiesāšana var notikt ne ātrāk kā pēc trīs mēnešiem no dienas, kad tiesvedības dalībniekiem ir paziņots par uzklausīšanas datumu, bet lietās, kuras izlemj pilnā sastāvā, – ne ātrāk kā pēc sešiem mēnešiem. Likuma iepriekšējā redakcijā teikts, ka iztiesāšanu var sākt ne ātrāk kā pēc 14 dienām no dienas, kad tiesvedības dalībniekiem ir piegādāts paziņojums par uzklausīšanas dienu.

               36.

               Visbeidzot, šis jautājums bija jāaplūko kopā ar prasību par lietu izskatīšanas grafiku. Jo īpaši minimālais laiks iztiesāšanas atlikšanai (tiesvedības dalībnieki ir jāinformē par iztiesāšanu Konstitucionālajā tiesā vismaz trīs mēnešus un svarīgās lietās sešus mēnešus pirms uzklausīšanas datuma) riskēja palēnināt tiesvedības tempu. Kā izklāstīts iepriekš, tāda vispārīga noteikuma trūkums, kas ļautu Konstitucionālajai tiesai samazināt šos termiņus steidzamās lietās, neatbilst prasībām par tiesvedības saprātīgu ilgumu saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pantu un ES Pamattiesību hartas 47. pantu.

         4.1.5.   Disciplinārlietas

               37.

               Saskaņā ar grozīto 28.a pantu (37)“[d]isciplinārlietas var uzsākt arī pēc Polijas Republikas prezidenta vai tieslietu ministra pieteikuma ne vēlāk kā trīs nedēļas pēc pieteikuma saņemšanas datuma, ja vien tiesas priekšsēdētājs nenolemj, ka pieteikums nav pamatots.” Turklāt saskaņā ar grozīto likuma 31.a panta 1. punktu (38)“[ī]paši smagās lietās kopsapulce iesniedz pieteikumu Sejmā par tiesas tiesneša atcelšanu no amata.” Šādu kopsapulces rīcību varētu uzsākt pēc valsts prezidenta vai tieslietu ministra pieteikuma saskaņā ar grozīto 31.a panta 2. punktu, kaut gan Konstitucionālā tiesa saglabā brīvību pieņemt lēmumu. Galīgo lēmumu pieņemtu Sejms. Saskaņā ar likuma iepriekšējo redakciju izpildvarai nebija tiesību uzsākt disciplinārlietas un Sejmam nebija piešķirtas pilnvaras atcelt tiesas tiesnesi no amata. Konstitucionālajai tiesai pašai bija pilnvaras atcelt no amata Konstitucionālās tiesas tiesnesi.

               38.

               Komisija ar bažām atzīmēja faktu, ka ar dažiem grozījumiem tika palielināta citu valsts iestāžu iesaiste disciplinārlietās, kas saistītas ar Konstitucionālās tiesas tiesnešiem. Konkrētāk, valsts prezidentam vai tieslietu ministram tika dotas pilnvaras uzsākt disciplinārlietu pret Konstitucionālās tiesas tiesnesi (39), un īpaši nozīmīgās lietās Sejmam tika dotas pilnvaras pieņemt galīgo lēmumu par tiesneša atlaišanu pēc attiecīga Konstitucionālās tiesas lūguma (40).

               39.

               Komisija uzskatīja, ka tas, ka politiska struktūra lemj par disciplinārām sankcijām (un līdz ar to var atteikt tās piemērot) pēc Konstitucionālās tiesas priekšlikuma, var radīt problēmu saistībā ar tiesu iestāžu neatkarību, jo var sagaidīt, ka parlaments (kā politiska struktūra) lems, balstoties uz politiskiem apsvērumiem. Tāpat nebija skaidrs, kāpēc tādām politiskām institūcijām kā valsts prezidents un tieslietu ministrs vajadzētu būt pilnvarām uzsākt disciplinārlietas. Pat ja šādām disciplinārlietām ir vajadzīgs Konstitucionālās tiesas vai tās priekšsēdētāja apstiprinājums, jau tas vien, ka šādas lietas var uzsākt politiskas institūcijas, varētu ietekmēt Konstitucionālās tiesas neatkarību. Tas radīja bažas attiecībā uz varas dalīšanu un Konstitucionālās tiesas neatkarību, jo Sejms var noraidīt Konstitucionālās tiesas priekšlikumu atlaist tiesnesi.

         4.2.   2016. gada 22. jūlijā pieņemtais Likums par Konstitucionālo tiesu

               40.

               Papildus noteikumiem par Konstitucionālās tiesas tiesnešu iecelšanu amatā un tiesas spriedumu publicēšanu (skatīt 2. un 3. iedaļu), 2016. gada 22. jūlijā pieņemtajā likumā ir ietverti citi noteikumi par Konstitucionālās tiesas darbību. Likuma pamatā ir 1997. gada 1. augusta Likums par Konstitucionālo tiesu, bet ir pievienoti jauni noteikumi cita starpā par tiesnešu klātbūtnes kvorumu lietu iztiesāšanai, balsu vairākumu, kas Konstitucionālajā tiesā nepieciešams spriedumu taisīšanai pilnā sastāvā, lietu izskatīšanu hronoloģiskā secībā, minimālo laiku iztiesāšanas atlikšanai, valsts ģenerālprokurora lomu, lietu apspriešanas atlikšanu, pārejas noteikumiem attiecībā uz neizskatītām lietām un vacatio legis.

               41.

               Komisija uzskata, ka, pat ja var minēt dažus uzlabojumus salīdzinājumā ar 2015. gada 22. decembrī pieņemto grozošo tiesību aktu un dažas bažas jau ir novērstas, kā izklāstīts turpmāk, virkne bažu, kas paustas jau attiecībā uz 2015. gada 22. decembrī pieņemto likumu, joprojām saglabājas un ir ieviesti vairāki jauni noteikumi, kas raisa bažas. Kopumā 2016. gada 22. jūlijā pieņemtā likuma dažu noteikumu ietekme, skatot tos atsevišķi vai kopā, rada bažas par konstitucionālās pārskatīšanas efektivitāti un tiesiskumu.

         4.2.1.   Klātbūtnes kvorums

               42.

               Likuma 26. panta 2. punkts paredz: “Lai lietu izskatītu Konstitucionālās tiesas pilnā sastāvā, ir nepieciešama vismaz vienpadsmit tiesas tiesnešu klātbūtne.” Turklāt 26. panta 1. punkta g) apakšpunkts nosaka: “Konstitucionālā tiesa lemj (..) pilnā tiesas sastāvā par (..) lietām, kurās trīs tiesas tiesneši iesniedz attiecīgu pieteikumu 14 dienu laikā pēc konstitucionālas sūdzības vai pieteikuma, vai juridiska jautājuma, kas minēts 38. panta 1. punktā, kopiju saņemšanas.”

               43.

               Likuma 26. panta 2. punktā tiesnešu skaits, kas nepieciešams dalībai pilnā sastāvā, tiek palielināts no deviņiem (saskaņā ar 1997. gada Likumu par Konstitucionālo tiesu un 2015. gada 25. jūnija likumu pirms tā grozīšanas 2015. gada 22. decembrī) līdz vienpadsmit. Tas ir Konstitucionālās tiesas lēmumu pieņemšanas procesa ierobežojums. Skaits ir samazināts salīdzinājumā ar trīspadsmit tiesnešiem, kas bija paredzēts 2015. gada 22. decembra grozošajā tiesību aktā. Tomēr, jo īpaši tāpēc, ka patlaban Konstitucionālajā tiesā lietu izskatīšanai ir tikai 12 tiesnešu, klātbūtnes kvorumu dažkārt varētu arī nesasniegt, kas tad vismaz uz laiku padarītu Konstitucionālo tiesu par nespējīgu lemt.

               44.

               Turklāt saskaņā ar likuma 26. panta 1. punkta g) apakšpunktu Konstitucionālā tiesa iztiesā lietu pilnā sastāvā cita starpā lietās, kurās trīs tiesneši iesnieguši attiecīgu pieteikumu. Šiem tiesnešiem nav jābūt iekļautiem konkrētās lietas izlemšanas sastāvā. Likums neparedz, ka viņu pieteikumam jābūt pamatotam vai jāatbilst īpašiem nosacījumiem. Šāds noteikums pieļauj situāciju, kad tiesai pilnā sastāvā ir jāizskata neprognozējams lietu skaits, un tas var kavēt Konstitucionālās tiesas efektīvu darbību un līdz ar to konstitucionālās pārskatīšanas efektivitāti.

         4.2.2.   Balsu vairākums

               45.

               Likuma 69. pants paredz: “Nolēmumus pieņem ar vienkāršu balsu vairākumu.” Tas ir uzlabojums salīdzinājumā ar 2015. gada 22. decembra grozošo likumu, ciktāl tas vairs neietver Konstitūcijai neatbilstošo prasību par divu trešdaļu balsu vairākumu lēmumu pieņemšanai, un tādējādi novērš Komisijas iepriekš paustās bažas.

         4.2.3.   Lietu izskatīšana hronoloģiskā secībā

               46.

               Likuma 38. panta 3. punkts paredz: “Datumus iztiesāšanām, kurās izskata pieteikumus, nosaka saskaņā ar secību, kādā lietas nonāk Konstitucionālajā tiesā.” 38. panta 4. punktā uzskaitīts ierobežots skaits gadījumu, kuros secība, kādā pieteikumi tiek saņemti, nav svarīga. 38. panta 5. punktā ir noteikts: “Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājs var noteikt iztiesāšanas datumu, atkāpjoties no 3. punktā [iepriekš] paredzētā nosacījuma, gadījumos, ja tam pamatā ir iedzīvotāju tiesību un brīvību aizsardzība, valsts drošība vai konstitucionālā kārtība. Pēc 5 tiesnešu pieteikuma Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājs var no jauna apsvērt savu lēmumu noteikt iztiesāšanas datumu.”

               47.

               “Secības noteikums”, saskaņā ar kuru Konstitucionālajai tiesai ir jāiztiesā lietas, kurās pieteikumus izskata secībā, kādā tie reģistrēti, tika ieviests ar 2015. gada 22. decembra grozošo tiesību aktu, un Konstitucionālā tiesa jau ir lēmusi, ka tas cita starpā neatbilst Konstitūcijai, pamatojoties uz to, ka minētais noteikums iejaucas tiesu iestāžu neatkarībā un to nošķīrumā no citiem varas atzariem.

               48.

               Saskaņā ar 38. panta 3. punktu secības noteikums attiecas uz “pieteikumiem” un nav saistīts ar “konstitucionālām sūdzībām”. Pat ja secības noteikums attiecas tikai uz pieteikumiem, tas ietekmēs Konstitucionālās tiesas spēju ātri pieņemt nolēmumus par tiesību aktu atbilstību Konstitūcijai pēc institūciju pieprasījuma.

               49.

               Likuma 38. panta 5. punkts neparedz iespēju Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājam atkāpties no secības noteikuma. Tomēr šāda iespēja ir paredzēta tikai īpašos gadījumos un var radīt kavēšanos, ņemot vērā, ka pieci tiesneši var iesniegt pieteikumu no jauna apsvērt Konstitucionālās tiesas priekšsēdētāja lēmumu noteikt iztiesāšanas datumu. Turklāt nav skaidrs, vai nosacījumi ļautu Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājam novirzīties no secības noteikuma visos gadījumos, kad nepieciešams steidzams lēmums.

               50.

               Tādējādi, pat ja 2016. gada 22. jūlijā pieņemtais likums ir uzlabojums salīdzinājumā ar 2015. gada 22. decembrī pieņemto likumu, secības noteikuma ietekme uz Konstitucionālās tiesas efektivitāti joprojām var radīt zināmas bažas.

         4.2.4.   Minimālais laiks iztiesāšanas atlikšanai

               51.

               Likuma 61. panta 1. punkts paredz: “Iztiesāšana var notikt ne ātrāk kā 30 dienas pēc tam, kad ir paziņots par iztiesāšanas datumu.” 61. panta 3. punkts paredz: “Lietās, kas attiecas uz juridiskiem jautājumiem, konstitucionālām sūdzībām un strīdiem par jurisdikciju dažādu valsts centrālo konstitucionālo iestāžu starpā, Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājs var likt uz pusi samazināt 1. punktā paredzēto laika ierobežojumu, ja attiecīgais sūdzības iesniedzējs, juridisko jautājumu iesniegusī tiesa vai pieteikuma iesniedzējs neiebilst septiņu dienu laikā pēc Konstitucionālās tiesas priekšsēdētāja rīkojuma saņemšanas.” Tas, ka Konstitucionālās tiesas priekšsēdētājs var likt uz pusi samazināt 30 dienu laikposmu, ir uzlabojums salīdzinājumā ar 2015. gada 22. decembrī pieņemto likumu, pat ja sūdzības iesniedzējs, juridisko jautājumu uzdevusī tiesa vai pieteikuma iesniedzējs var iebilst pret laikposma saīsināšanu.

         4.2.5.   Disciplinārlietas

               52.

               2016. gada 22. jūlijā pieņemtais likums neparedz citu valsts iestāžu iesaisti disciplinārlietās, kas saistītas ar Konstitucionālās tiesas tiesnešiem. Tas ir uzlabojums salīdzinājumā ar likumu, ko pieņēma 2015. gada 22. decembrī, un līdz ar to šis jautājums vairs nerada bažas.

         4.2.6.   Valsts ģenerālprokurora iespēja nepieļaut lietu izskatīšanu

               53.

               Likuma 61. panta 6. punkts paredz: “Valsts ģenerālprokurora vai viņa/viņas pārstāvja nepiedalīšanās iztiesāšanās, kurš par to ir atbilstīgi informēts, neliedz izskatīt lietu, ja vien pienākums piedalīties iztiesāšanā neizriet no tiesību akta noteikumiem.” 30. panta 5. punkts paredz: “Valsts ģenerālprokurors vai viņa/viņas vietnieks piedalās lietās, kuras Konstitucionālā tiesa izskata pilnā sastāvā.”

               54.

               Praksē likuma 61. panta 6. punkta un 30. panta 5. punkta apvienojums, šķiet, dotu iespēju valsts ģenerālprokuroram, kurš ir arī tieslietu ministrs, izlemjot nepiedalīties iztiesāšanā, aizkavēt vai pat nepieļaut noteiktu lietu izskatīšanu, tostarp tādu lietu, kuras izskata tiesa pilnā sastāvā. Tas dotu iespēju nepamatoti iejaukties Konstitucionālās tiesas darbībā un pārkāptu tiesu iestāžu neatkarību un varas dalīšanas principu.

         4.2.7.   Apspriešanas atlikšana

               55.

               Likuma 68. panta 5. punkts paredz: “Apspriešanas laikā Konstitucionālajā tiesā pilnā sastāvā vismaz četri tiesneši var iebilst pret ierosināto lietas atrisinājumu, ja viņi uzskata, ka jautājums organizatorisku vai sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ ir īpaši nozīmīgs valstij, un viņi nepiekrīt atrisinājuma būtībai.” 68. panta 6. punkts paredz: “Gadījumā, ja rodas iebildumi saskaņā ar 5. punktu, apspriešanu atliek uz trīs mēnešiem, un turpmākajā apspriešanā pēc minētā laikposma beigām tiesneši, kuri iebilda, iesniedz savu kopīgu atrisinājuma ierosinājumu.” 68. panta 7. punktā noteikts: “Ja jaunās, 6. punktā minētās apspriešanas laikā vismaz četri tiesneši atkal iebilst, apspriešanu atliek vēl uz trīs mēnešiem. Minētā laikposma beigās notiek jauna apspriešana un balsošana.”

               56.

               Lietās, kuras izskata pilnā sastāvā, kas varētu nozīmēt lielu skaitu lietu (skatīt iepriekš), 2016. gada 22. jūlijā pieņemtais likums ļauj vismaz četriem Konstitucionālās tiesas tiesnešiem izvirzīt iebildumu pret nolēmuma projektu. Tā rezultātā lietas apspriešanu varētu atlikt uz vismaz trīs mēnešiem un dažos gadījumos uz sešiem mēnešiem no brīža, kad Konstitucionālā tiesa ir sākusi apspriešanas posmu. Likums neparedz izņēmumu, lai steidzamas lietas varētu izskatīt ātrāk.

               57.

               Šo noteikumu ietekme uz konstitucionālās pārskatīšanas efektivitāti rada bažas saistībā ar tiesiskumu, jo tie neļauj Konstitucionālajai tiesai pilnībā nodrošināt efektīvu konstitucionālo pārskatīšanu un nodrošināt efektīvu un savlaicīgu tiesisko aizsardzību visās lietās.

         4.2.8.   Pārejas noteikumi attiecībā uz neizskatītām lietām

               58.

               Likuma 83. panta 1. punkts paredz: “Šā likuma noteikumus piemēro lietām, kuras ir uzsāktas, bet nav pabeigtas līdz šā likuma spēkā stāšanās dienai.” Saskaņā ar 83. panta 2. punktu “Tiesai ir jāpabeidz 1. punktā minētās lietas viena gada laikā pēc šā likuma stāšanās spēkā. Viena gada ierobežojums neattiecas uz lietām, kas norādītas 84. pantā.” Likuma 84. panta 1. punkts paredz: “Gadījumā, ja pieteikumus iesniegušas Konstitūcijas 191. panta 1. punkta 1.–5. apakšpunktā minētās struktūras, un tie nav izskatīti līdz šā likuma spēkā stāšanās datumam, Konstitucionālā tiesa (..) aptur tiesvedību uz sešiem mēnešiem un aicina pieteikumu iesniedzējus papildināt savus pieteikumus saskaņā ar 33. panta 2.–5. punkta prasībām.” Likuma 84. panta 2. punkts paredz: “Ja 1. punktā minētais pieteikums ir papildināts saskaņā ar 33. panta 2.–5. punkta prasībām, Konstitucionālā tiesa liek atsākt apturēto tiesvedību pēc 1. punktā minētā laikposma beigām. Citādi tiesvedību pārtrauc.”

               59.

               Likuma 85. panta 1. punktā noteikts: “Ja iztiesāšanas datums ir noteikts pirms šā likuma stāšanās spēkā, iztiesāšanu atliek, un kompetentais tiesas sastāvs tiek koriģēts saskaņā ar šo likumu.” Likuma 85. panta 2. punkts paredz: “Iztiesāšanai nosaka jaunu datumu. Iztiesāšana notiek saskaņā ar šo likumu.” Likuma 86. pants paredz: “Ja nolēmuma publicēšanas datums ir noteikts pirms šā likuma stāšanās spēkā, publicēšanu atliek, un kompetentais tiesas sastāvs un prasības attiecībā uz nolēmumu tiek koriģēti saskaņā ar šo likumu.”

               60.

               No vienas puses, 83. panta 2. punkts nosaka termiņu – vienu gadu no likuma spēkā stāšanās datuma –, lai risinātu neizskatītās lietas. Tomēr, no otras puses, 84. pants paredz, ka, atkāpjoties no 83. panta 2. punkta, neizskatītos pieteikumus (t.i., institūciju pieteikumi par tiesību aktu konstitucionālu pārskatīšanu) iesaldē uz sešiem mēnešiem. Konstitucionālā tiesa varētu prasīt pieteikumu iesniedzējiem papildināt savus pieteikumus, lai atbilstu jaunajām procesuālajām prasībām, un spētu atsākt savu darbu pie šiem pieteikumiem tikai pēc šā sešu mēnešu laikposma beigām (pat ja pieteikumu iesniedzēji savus pieteikumus ir papildinājuši iepriekš). Likums neparedz izņēmumu, lai steidzamas lietas varētu izskatīt ātrāk.

               61.

               Likuma 85. un 86. pants ir likumdevēju iejaukšanās neizskatītās lietās, jo īpaši tādās, kuras jau ir krietni pavirzījušās uz priekšu, un tas var traucēt Konstitucionālās tiesas darbībai.

               62.

               Šie pārejas noteikumi, kopumā ņemot, rada nopietnas bažas, jo tie ievērojami palēninās Konstitucionālās tiesas darbu attiecībā uz pieteikumiem un neļaus tiesai pilnībā nodrošināt efektīvu konstitucionālo pārskatīšanu. Tas ir īpaši būtiski saistībā ar visiem sensitīvajiem jaunajiem tiesību aktiem, kā minēts Komisijas atzinumā (skatīt turpmāk 4.3. iedaļu).

         4.2.9.   Vacatio legis

               63.

               2016. gada 22. jūlijā pieņemtā likuma 92. pants paredz: “Šis tiesību akts stājas spēkā 14 dienas pēc tā publicēšanas.” Ja vien netiek izmantota iespēja veikt tiesību akta preventīvu konstitucionālu pārskatīšanu, 14 dienu vacatio legis periods ir pārāk īss, lai veiktu likuma efektīvu konstitucionālu pārskatīšanu. Juridiskās noteiktības iemeslu dēļ ir svarīgi, lai būtu nodrošināts pietiekami daudz laika, kas ļautu Konstitucionālajai tiesai izskatīt likuma atbilstību Konstitūcijai, pirms tas stājas spēkā.

               64.

               Šajā saistībā tiek atgādināts, ka Venēcijas komisija savā 2016. gada 11. marta atzinumā uzsvēra, ka Konstitucionālajai tiesai ir jābūt iespējai pārskatīt vispārēju likumu, kas reglamentē Konstitucionālās tiesas darbību, pirms minētais likums stājas spēkā.

         4.3.   Jaunu tiesību aktu konstitucionālās pārskatīšanas efektivitātes trūkuma sekas

               65.

                  Sejms, nereti izmantojot paātrinātu likumdošanas procedūru, ir pieņēmis virkni īpaši sensitīvu jaunu tiesību aktu, piemēram, plašsaziņas līdzekļu likumu (41), jaunu Civildienesta likumu (42), likumu, ar ko groza likumu par policiju un dažus citus likumus (43), un likumus par Valsts prokuratūru (44), kā arī jaunu likumu par Ombudu un ar ko groza dažus citus likumus (45). Komisija 2016. gada 1. februāra un 2016. gada 3. marta vēstulēs lūdza Polijas valdību sniegt informāciju par šo likumdošanas reformu stāvokli un saturu, bet līdz šim šāda informācija nav sniegta. Turklāt Sejms ir pieņēmis vairākus citus sensitīvus tiesību aktu projektus, piemēram, Likumu par Plašsaziņas līdzekļu valsts padomi (46) un jaunu terorisma apkarošanas likumu (47).

               66.

               Komisija uzskata, ka, kamēr Konstitucionālajai tiesai ir liegts pilnībā nodrošināt efektīvu konstitucionālo pārskatīšanu, netiks veikta tiesību aktu, piemēram, iepriekš minēto, efektīva kontrole attiecībā uz atbilstību Konstitūcijai, tostarp pamattiesībām.

               67.

               Komisija norāda, piemēram, ka jaunie tiesību akti (jo īpaši tiesību akti par plašsaziņas līdzekļiem (48)) rada bažas par plašsaziņas līdzekļu brīvību un plurālismu. Konkrētāk, jaunie plašsaziņas līdzekļu tiesību akti maina noteikumus par sabiedrisko raidorganizāciju valdes un padomes iecelšanu, nododot tās valdības (finanšu ministra), nevis neatkarīgas struktūras, kontrolē. Jaunie tiesību akti arī paredz pastāvošās uzraudzības padomes un valdes tūlītēju atlaišanu. Šajā saistībā Komisija jo īpaši apšauba to personu tiesiskās aizsardzības iespējas, kuras skar šis likums.

               68.

               Tiesību akti, piemēram, jaunais Civildienesta likums (49), no tiesiskuma un pamattiesību viedokļa ir vienlīdz nozīmīgi. Šajā saistībā Komisija 2016. gada 1. februāra un 3. marta vēstulēs (50) lūdza Polijas valdību sniegt informāciju par tiesiskās aizsardzības iespējām personām, kuras skar minētais likums. Polijas valdība līdz šim Komisijai atbildi šajā jautājumā nav sniegusi.

               69.

               Likums, ar ko groza Likumu par policiju un dažus citus likumus (51), arī var radīt jautājumus saistībā ar tā atbilstību pamattiesībām, tostarp tiesībām uz privātumu un datu aizsardzību. Venēcijas komisijas delegācija 2016. gada 28. un 29. aprīlī apmeklēja Varšavu, lai apspriestu grozījumus Likumā par policiju un dažos citos likumos, un savā 2016. gada 10. un 11. jūnija sanāksmē sniedza atzinumu (52). Atzinumā cita starpā teikts, ka likumā paredzētās procesuālās garantijas un materiālie nosacījumi joprojām ir nepietiekami, lai novērstu tā pārmērīgu izmantošanu un nepamatotu iejaukšanos personu privātumā.

               70.

               Turklāt jaunais tiesību akts par terorisma apkarošanu var radīt jautājumus par tā atbilstību pamattiesībām (53), un tas tiek konstitucionāli pārskatīts.

               71.

               Visbeidzot, Komisija uzskata, ka, kamēr Konstitucionālajai tiesai ir liegts pilnībā nodrošināt efektīvu konstitucionālo pārskatīšanu, netiks veikta tiesību aktu efektīva kontrole attiecībā uz atbilstību pamattiesībām. Tas rada nopietnas bažas par tiesiskumu, jo īpaši tāpēc, ka Sejms nesen pieņēma vairākus īpaši sensitīvus jaunus tiesību aktus, attiecībā uz kuriem vajadzētu būt pieejamai konstitucionālajai pārskatīšanai. Šīs bažas vēl vairāk palielina tas, ka, kā izklāstīts iepriekš, 2016. gada 22. jūlijā pieņemtais likums paredz, ka vairākas neizskatītas lietas tiktu apturētas.

         5.   KONSTATĒJUMS PAR SISTĒMISKU DRAUDU TIESISKUMAM

               72.

               Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka Polijā pastāv sistēmisks drauds tiesiskumam. Tas, ka Konstitucionālajai tiesai ir liegts pilnībā nodrošināt efektīvu konstitucionālo pārskatīšanu, negatīvi ietekmē tās integritāti, stabilitāti un pareizu darbību, kas ir viens no svarīgajiem tiesiskuma nodrošinātājiem Polijā. Ja ir izveidota konstitucionālā tiesiskuma sistēma, tās efektivitāte ir būtiska tiesiskuma sastāvdaļa.

               73.

               Tiesiskuma ievērošana ir priekšnoteikums visu Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā minēto pamatvērtību aizsardzībai. Tas ir arī priekšnosacījums visu to tiesību un pienākumu ievērošanai, kas izriet no Līgumiem un starptautiskajām tiesībām, kā arī priekšnoteikums iedzīvotāju, uzņēmumu un valsts iestāžu savstarpējās uzticēšanās veidošanai visu pārējo dalībvalstu tiesību sistēmās.

         6.   IETEICAMĀ RĪCĪBA

               74.

               Komisija iesaka Polijas iestādēm atbilstīgi rīkoties, lai steidzamā kārtā novērstu šo sistēmisko draudu tiesiskumam. Proti, Komisija iesaka Polijas iestādēm:

                           a)

                           pilnībā īstenot Konstitucionālās tiesas 2015. gada 3. un 9. decembra spriedumus, kuri paredz, ka tie trīs tiesneši, kurus 2015. gada oktobrī likumīgi izvirzīja parlamenta iepriekšējais sasaukums, var uzsākt pildīt savus Konstitucionālās tiesas tiesneša pienākumus, un ka tie trīs tiesneši, kurus bez derīga juridiskā pamata izvirzīja jaunais parlamenta sasaukums, neieņem tiesneša amatu, pirms viņi nav atbilstīgi ievēlēti;

                           b)

                           publicēt un pilnībā īstenot Konstitucionālās tiesas 2016. gada 9. marta spriedumus un tiesas turpmākos spriedumus, un nodrošināt, ka turpmāko spriedumu publicēšana notiek automātiski un nav atkarīga no izpildvaras vai likumdevējvaras lēmumiem;

                           c)

                           nodrošināt, ka visās Likuma par Konstitucionālo tiesu reformās tiek ievēroti Konstitucionālās tiesas spriedumi, tostarp 2015. gada 3. un 9. decembra spriedumi un 2016. gada 9. marta spriedums, un pilnībā tiek ņemts vērā Venēcijas komisijas atzinums; nodrošināt, ka Konstitucionālās tiesas kā Konstitūcijas sargātājas efektivitāti neiedragā tādas prasības (atsevišķi vai to kombinētas ietekmes rezultātā) kā, piemēram, iepriekš minētās prasības attiecībā uz klātbūtnes kvorumu, lietu izskatīšanu hronoloģiskā secībā, valsts ģenerālprokurora iespēju nepieļaut lietu izskatīšanu, lietu apspriešanas atlikšanu vai pārejas pasākumiem, kas skar neizskatītās lietas, un lietu izskatīšanas apturēšanu;

                           d)

                           nodrošināt, ka Konstitucionālā tiesa var pārskatīt 2016. gada 22. jūlijā pieņemtā jaunā likuma par Konstitucionālo tiesu saderību, pirms tas stājas spēkā, un publicēt un pilnībā īstenot tiesas spriedumu šajā saistībā;

                           e)

                           atturēties no rīcības un publiskiem paziņojumiem, kas varētu iedragāt Konstitucionālās tiesas leģitimitāti un efektivitāti.

               75.

               Komisija uzsver, ka lojālā sadarbība, kas nepieciešama dažādo valsts iestāžu starpā tiesiskuma jautājumos, ir svarīga, lai rastu risinājumu pašreizējai situācijai. Komisija arī mudina Polijas iestādes lūgt Venēcijas komisijas viedokli par 2016. gada 22. jūlijā pieņemto jauno Likumu par Konstitucionālo tiesu.

               76.

               Komisija aicina Polijas valdību trīs mēnešu laikā no šā ieteikuma saņemšanas datuma atrisināt šajā ieteikumā konstatētās problēmas un informēt Komisiju par šajā saistībā veiktajiem pasākumiem.

               77.

               Pamatojoties uz šo ieteikumu, Komisija ir gatava īstenot konstruktīvu dialogu ar Polijas valdību.

      Briselē, 2016. gada 27. jūlijā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietnieks

         Frans TIMMERMANS

      (1)  COM(2014) 158 final, turpmāk “paziņojums”.

      (2)  Skatīt COM(2014) 158 final, 2. iedaļa, I pielikums.

      (3)  Sk. paziņojuma 4.1. punktu.

      (4)  Turpat.

      (5)  Turpat.

      (6)  2015. gada 22. decembrī pieņemtais likums, ar kuru groza 2015. gada 25. jūnija Likumu par Konstitucionālo tiesu. Grozošais likums tika publicēts Oficiālajā Vēstnesī 28. decembrī; 2217. ieraksts.

      (7)  Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa 2015. gada 23. decembra vēstule ārlietu ministram Waszczykowski kungam un tieslietu ministram Ziobro kungam.

      (8)  Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa 2015. gada 30. decembra vēstule ārlietu ministram Waszczykowski kungam un tieslietu ministram Ziobro kungam.

      (9)  Valsts sekretāra vietnieka Stepkowski kunga 2016. gada 7. janvāra vēstule Komisijas priekšsēdētāja pirmajam vietniekam Timmermansam.

      (10)  Tieslietu ministra Ziobro kunga 2016. gada 11. janvāra vēstule Komisijas priekšsēdētāja pirmajam vietniekam Timmermansam.

      (11)  Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa 2016. gada 13. janvāra vēstule tieslietu ministram Ziobro kungam.

      (12)  Komisāra Etingera 2016. gada 19. janvāra vēstule tieslietu ministram Ziobro kungam.

      (13)  Tieslietu ministra Ziobro kunga 2016. gada 19. janvāra vēstule Komisijas priekšsēdētāja pirmajam vietniekam Timmermansam.

      (14)  Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa 2016. gada 1. februāra vēstule tieslietu ministram Ziobro kungam.

      (15)  Ārlietu ministra Waszczykowski kunga 2016. gada 29. februāra vēstule Komisijas priekšsēdētāja pirmajam vietniekam Timmermansam.

      (16)  Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa 2016. gada 3. marta vēstule ārlietu ministram Waszczykowski kungam.

      (17)  Atzinums Nr. 833/2015, CDL-AD(2016)001.

      (18)  Kopš 2016. gada 9. marta nav publicēti divdesmit Konstitucionālās tiesas taisītie spriedumi.

      (19)  Ārlietu ministra Waszczykowski kunga 2016. gada 24. jūnija vēstule Komisijas priekšsēdētāja pirmajam vietniekam Timmermansam.

      (20)  K 34/15.

      (21)  K 35/15.

      (22)  Atzinuma 112. punkts.

      (23)  Atzinuma 136. punkts.

      (24)  2015. gada 25. jūnija Likums par Konstitucionālo tiesu, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2015. gada 30. jūlijā, 1064. ieraksts, ar grozījumiem. 2015. gada 22. decembrī pieņemtais likums tika publicēts Oficiālajā Vēstnesī 28. decembrī; 2217. ieraksts.

      (25)  Atzinuma 41. punkts.

      (26)  2015. gada 25. jūnija Likums par Konstitucionālo tiesu, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2015. gada 30. jūlijā, 1064. ieraksts, ar grozījumiem. 2015. gada 22. decembrī pieņemtais likums tika publicēts Oficiālajā Vēstnesī 28. decembrī; 2217. ieraksts.

      (27)  Skatīt jauno 1. panta 9. punktu, kas aizstāj 44. panta 1.–3. punktu.

      (28)  Skatīt jauno 1. panta 14. punktu, kas aizstāj 99. panta 1. punktu.

      (29)  Skatīt jauno 1. panta 10. punktu, ar kuru iekļauj jaunu 80. panta 2. punktu.

      (30)  Skatīt jauno 1. panta 12. punktu, kas aizstāj 87. panta 2. punktu.

      (31)  Skatīt jauno 1. panta 5. punktu, ar kuru iekļauj jaunu 28.a pantu, un jauno 1. panta 7. punktu, ar kuru iekļauj jaunu 31.a pantu.

      (32)  Šis jaunais klātbūtnes kvorums ir piemērojams arī kopsapulces rezolūciju gadījumā, ja vien likumā nav paredzēts citādi; skatīt jauno 1. panta 3. punktu, ar kuru groza 10. panta 1. punktu.

      (33)  Saskaņā ar grozījumu tie paši noteikumi – klātbūtnes kvorums un divu trešdaļu balstu vairākums – ir piemērojami arī tiesas kopsapulcei.

      (34)  Skatīt jauno 1. panta 10. punktu, ar kuru iekļauj jaunu 80. panta 2. punktu.

      (35)  Skatīt jauno 2. pantu.

      (36)  Skatīt jauno 1. panta 12. punktu.

      (37)  Skatīt jauno 1. panta 5. punktu.

      (38)  Skatīt jauno 1. panta 7. punktu.

      (39)  Skatīt jauno 1. panta 5. punktu, ar kuru iekļauj jaunu 28.a pantu.

      (40)  Skatīt jauno 1. panta 7. punktu, ar kuru iekļauj jaunu 31.a pantu.

      (41)  2015. gada 30. decembra Likums, ar ko groza Apraides likumu, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 7. janvārī, 25. ieraksts.

      (42)  2015. gada 30. decembra Likums, ar ko groza Likumu par Civildienestu un dažus citus tiesību aktus, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 8. janvārī, 34. ieraksts.

      (43)  2016. gada 15. janvāra Likums, ar ko groza Likumu par policiju un citus likumus, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 4. februārī, 147. ieraksts.

      (44)  2016. gada 28. janvāra Likums par prokuratūru, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 15. februārī, 177. ieraksts; 2016. gada 28. janvāra Noteikumi, ar kuriem īsteno tiesību aktu – Likumu par prokuratūru, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 15. februārī, 178. ieraksts.

      (45)  2016. gada 18. marta Likums par Ombudu un ar ko groza dažus citus likumus. Valsts prezidents likumu parakstīja 2016. gada 4. maijā.

      (46)  2016. gada 22. jūnija Likums par Plašsaziņas līdzekļu valsts padomi. Valsts prezidents likumu parakstīja 2016. gada 27. jūnijā.

      (47)  2016. gada 10. jūnija Likums par terorisma apkarošanu. Valsts prezidents likumu parakstīja 2016. gada 22. jūnijā. Komisija turklāt ir informēta, ka tieslietu ministrs 2016. gada 5. maijā Valsts likumdošanas centrā iesniedza jaunu likumu, ar kuru groza Likumu par Valsts Tiesu padomi un dažus citus likumus.

      (48)  2015. gada 30. decembra Likums, ar ko groza Apraides likumu, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 7. janvārī, 25. ieraksts, un 2016. gada 22. jūnija Likums par Plašsaziņas līdzekļu valsts padomi. Valsts prezidents likumu parakstīja 2016. gada 27. jūnijā.

      (49)  2015. gada 30. decembra Likums, ar ko groza Likumu par Civildienestu un dažus citus tiesību aktus, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 8. janvārī, 34. ieraksts.

      (50)  Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa 2016. gada 1. februāra vēstule tieslietu ministram Ziobro kungam. Komisijas priekšsēdētāja pirmā vietnieka Timmermansa 2016. gada 3. marta vēstule ārlietu ministram Waszczykowski kungam.

      (51)  2016. gada 15. janvāra Likums, ar ko groza Likumu par policiju un citus likumus, publicēts Oficiālajā Vēstnesī2016. gada 4. februārī, 147. ieraksts.

      (52)  Atzinums Nr. 839/2016.

      (53)  2016. gada 10. jūnija Likums par terorisma apkarošanu. Valsts prezidents likumu parakstīja 2016. gada 22. jūnijā.


title: Padomes Ieteikums ( 2014. gada 8. jūlijs ) par Apvienotās Karalistes 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Apvienotās Karalistes 2014. gada konverģences programmu

text:
               29.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/136

         PADOMES IETEIKUMS
   (2014. gada 8. jūlijs)
   par Apvienotās Karalistes 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Apvienotās Karalistes 2014. gada konverģences programmu
   2014/C 247/26
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulu (ES) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2013. gada 9. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Apvienotās Karalistes 2013. gada valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par Apvienotās Karalistes atjaunināto konverģences programmu 2012.–2013. gadam līdz 2017.–2018. gadam.

               (5)

               Komisija 2013. gada 13. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. 2013. gada 13. novembrī Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā tā identificēja Apvienoto Karalisti kā vienu no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropadome 2013. gada 20. decembrī apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (7)

               Komisija 2014. gada 5. martā publicēja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu sagatavotā padziļinātā pārskata rezultātus par Apvienoto Karalisti. Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Apvienotajā Karalistē vēl aizvien pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama uzraudzība un politikas rīcība. Īpaša uzmanība joprojām jāpievērš attīstībai mājsaimniecību parāda jomās saistībā ar hipotekāro parādu augsto līmeni un mājokļu tirgus strukturālajām iezīmēm, kā arī nelabvēlīgai attīstībai saistībā ar eksporta tirgus daļām. Riski mājokļu nozarē ir saistīti ar joprojām nepietiekami strukturālo mājokļu piedāvājumu. Iekšēji piedāvājuma ierobežojumi, jo īpaši Londonā, un salīdzinoši lēnā piedāvājuma pielāgošana augošajam pieprasījumam turpina likt mājokļu cenām celties, jo īpaši Londonā un valsts dienvidaustrumos, kā arī liek pircējiem ņemt lielus hipotekāros kredītus. Lai arī eksporta tirgus daļas samazināšanai nevajadzētu radīt riskus īstermiņā, taču apvienojumā ar tekošā konta deficītu tā joprojām norāda uz strukturālām problēmām. Tās ir saistītas ar prasmju trūkumu un infrastruktūras nepilnībām. Tiek prognozēts, ka valsts finanšu jomā Apvienotā Karaliste nespēs ievērot Padomes noteikto termiņu pārmērīga deficīta novēršanai, un vidējie ikgadējie fiskālie stimuli atpaliek no ieteikuma.

               (8)

               Apvienotā Karaliste 2014. gada 30. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu un 2014. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (9)

               Saskaņā ar 4. pantu 15. protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 1. punktā izklāstītais pienākums izvairīties no pārmērīga vispārējās valdības deficīta neattiecas uz Apvienoto Karalisti. Minētā protokola 5. pantā ir paredzēts, ka Apvienotajai Karalistei jācenšas izvairīties no pārmērīga valdības deficīta. Padome 2008. gada 8. jūlijā saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 104. panta 6. punktu nolēma, ka Apvienotajā Karalistē pastāv pārmērīgs budžeta deficīts.

               (10)

               2014. gada konverģences programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir līdz piecu gadu perioda beigām, kurš pašlaik beigsies 2018.–2019. gadā, sabalansēt cikliski koriģēto kārtējo budžetu. Konverģences programmā nav iekļauts vidēja termiņa mērķis, kā paredzēts Stabilitātes un izaugsmes paktā. Saskaņā ar aprēķiniem vispārējās valdības deficīts 2014.–2015. gadā būs 5,0 % no IKP, krītoties pēc augstākā līmeņa sasniegšanas 11,4 % apmērā no IKP 2009.–2010. gadā. Tādējādi netiek ievērots Padomes noteiktais pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas termiņš. Saskaņā ar konverģences programmu pārmērīgais budžeta deficīts tiks novērsts 2016.–2017. gadā (sasniedzot 2,4 % no IKP), proti, divus gadus vēlāk par Padomes noteikto termiņu. Konverģences programma paredz, ka (pārrēķinātais) vispārējās valdības strukturālais deficīts 2014.–2015. gadā uzlabosies par 0,3 procentu punktiem, sasniedzot 4,4 % no IKP. Budžeta plānu korekcija nav pietiekama, lai panāktu ieteiktos gada vidējos fiskālos stimulus pārmērīgā deficīta novēršanai. Pēc tam konverģences programma paredz (pārrēķinātās) strukturālās bilances gada uzlabojumu par 0,8 procentu punktiem 2015.–2016. gadā un par 1,3 procentu punktiem 2016.–2017. gadā. Kopumā konverģences programma tikai daļēji atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām.

               (11)

               Līdz šim veiktā konsolidācija ir panākta, galvenokārt samazinot izdevumus, tādēļ varētu apsvērt potenciālu ieņēmumu iegūšanu, paplašinot nodokļu bāzi. Apvienotajā Karalistē ir augsts neiegūto nodokļu īpatsvars, jo īpaši netiešo nodokļu jomā. Saskaņā ar konverģences programmu ir paredzams, ka parāda attiecība pret IKP 2015.–2016. gadā pieaugs līdz 93,1 %, pirms tā 2018.–2019. gadā samazināsies līdz 86,6 %. Apvienotās Karalistes konverģences programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir ticams. Potenciālie budžeta prognožu riski izriet no zemākas nekā gaidītās izaugsmes, kā iemesls ir algu ierobežojumi, kas kavē privāto patēriņu, un nenoteiktība, kas rada šķēršļus ieguldījumiem. Tomēr šīs prognozes saskan ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi, kurā arī nav paredzēts, ka pārmērīgais budžeta deficīts tiks novērsts Padomes noteiktajā termiņā. Turklāt, pamatojoties uz Komisijas prognozi, (koriģētās) izmaiņas strukturālajā bilancē 2010.–2014. gadā nav pietiekošas vidēji par 0,6 % no IKP salīdzinājumā ar ieteikumu, un ir paredzams, ka tās nebūs pietiekošas arī 2015. gadā. Pamatojoties uz konverģences programmas izvērtējumu un Komisijas prognozi, Padome saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97 uzskata, ka ir vajadzīgi papildu pasākumi, lai nodrošinātu atbilstību ieteikumam pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras ietvaros.

               (12)

               Apvienotā Karaliste ir veikusi pasākumus mājokļu jomā gan no piedāvājuma, gan pieprasījuma puses. Lai gan ir palielinājies jaunu īpašumu piedāvājums, tas joprojām ir zems un nenodrošina ievērojamu pieprasījuma daļu. Šis faktors apvienojumā ar zemām procentu likmēm un atvieglotiem hipotekārās kreditēšanas nosacījumiem (piemēram, augstāki aizdevumu un ienākumu attiecības rādītāji) licis celties mājokļu cenām dažviet Apvienotajā Karalistē, jo īpaši Londonā. Piedāvājuma trūkums jau ilgstoši ir bijusi strukturāla parādība, kas, domājams, ieilgs vidējā termiņā. Ir jārīkojas, lai vēl vairāk palielinātu mājokļu piedāvājumu, izveidojot atbilstošus stimulus piedāvājuma palielināšanai vietējā līmenī. Iestādēm jāturpina mājokļu cenu un hipotekāro parādu uzraudzība un jābūt gatavām piemērot atbilstošus pasākumus, ieskaitot Help to Buy 2 (aizdevumu garantiju) shēmas pielāgošanu, ja tas tiek uzskatīts par nepieciešamu. Ir nepieciešams uzlabot pārredzamību par Finanšu politikas komitejas pieņemtā makroprudenciālā regulējuma piemērošanu un ietekmi uz mājokļu sektoru, ko varētu izmantot, lai risinātu pārmērīgi augsto mājokļu cenu un hipotekāro parādu palielināšanās problēmu. Būtu jāapsver zemes un īpašuma nodokļu reformas, lai mazinātu mājokļu tirgus kropļošanu.

               (13)

               Apvienotā Karaliste turpina risināt bezdarba un nepietiekamas nodarbinātības problēmu, kā arī specifiskus jautājumus saistībā ar jauniešu bezdarbu. Ir būtiskas grūtības nodrošināt jauniešiem darba tirgū pieprasītās prasmes un darba pieredzi un palielināt mācekļu programmu piedāvājumu. Ar to skaidrojams fakts, ka programmā Youth Contract piedāvātās subsīdijas algām joprojām izmanto mazāk nekā prognozēts. Darba tirgū trūkst atbilstošu prasmju, un iestādes mēģina pārkvalificēt darbaspēku, lai risinātu gan bezdarba problēmu, gan ar labām profesionālajām un tehniskajām iemaņām apveltītu augsti kvalificētu darba ņēmēju trūkumu. Kaut arī ir bijuši centieni uzlabot mācekļu programmu kvalitāti, ir nepieciešami turpmāki centieni. Turklāt kvalifikāciju sistēma vēl aizvien ir sarežģīta, un ir nepieciešams to racionalizēt, lai atvieglotu vispārēju atzīšanu un darba devēju lielāku iesaistīšanos.

               (14)

               Iestādes risina vājo darba stimulu problēmu, jo īpaši tiem, kuri saņem sociālos pabalstus pēc Universal Credit reformas ieviešanas, kas ļaus personām saglabāt vairāk ieņēmumu no pabalstiem arī pēc stāšanās darbā. Lai gan Universal Credit reforma varētu pozitīvi ietekmēt nodarbinātību, daudz kas būs atkarīgs no efektīviem īstenošanas un atbalsta pakalpojumiem, tostarp mijiedarbības ar citiem pabalstiem. Uzsvars uz atgriešanos darbā atspoguļojas arī daudzu darbspējas vecuma pabalstu un nodokļu atlaižu ikgadējo korekciju ierobežošanā par 1 % gadā līdz 2016. gadam.

               (15)

               Apvienotā Karaliste turpina risināt jautājumus saistībā ar vecāku nodarbinātības līmeņa palielināšanu un pieejas uzlabošanu kvalitatīvai, izmaksu ziņā pieejamai bērnu aprūpei. Tā turpina ieviest shēmas, lai nodrošinātu izmaksu ziņā pieejamu bērnu aprūpi gan pusslodzes, gan pilnas slodzes darbā strādājošiem vecākiem, ņemot vērā atšķirīgo atalgojuma līmeni. Tomēr bērnu aprūpes izmaksas joprojām ir vienas no visaugstākajām Savienībā, un tas rada problēmas īpaši otrajiem pelnītājiem mājsaimniecībā un vientuļiem vecākiem.

               (16)

               Attiecībā uz finansējuma pieejamību, lai gan kredītu tirgus nosacījumi 2013. gadā ir uzlabojušies, kredītu pieaugums joprojām ir vājš, un ir vajadzīgs vairāk laika, lai spēkā esošā politika sāktu nest augļus. Īpaši MVU ir grūtības saņemt kredītus. Lielie uzņēmumi var paši sevi finansēt tieši vairumtirdzniecības tirgos un izmantot Apvienotajā Karalistē labi izstrādāto finanšu pakalpojumu piedāvājumu, bet MVU ārējā finansējuma iegūšanā lielākoties ir atkarīgi no bankām. Ir daudz paveikts pagājušā gada ieteikuma par konkurenci banku nozarē izpildē, izveidojot jaunas bankas, tā dēvētās konkurējošās bankas (piemēram, TSB banka, kura gan vēl nav pilnīgi neatkarīga).

               (17)

               Apvienotā Karaliste 2013. gada decembrī publicēja un atjaunināja valsts infrastruktūras plānu – ilgtermiņa stratēģisku pieeju plānošanai, finansējumam, finansēm un infrastruktūras izveidošanai. Plāns paredz virkni projektu nākotnes kapitālieguldījumam laikā līdz 2020. gadam un pēc tam – kopā 375 miljardu GBP vērtībā (aptuveni 460 miljardi euro). Liela daļa šo projektu (345 miljardu GBP vērtībā, t. i., aptuveni 420 miljardi euro) attiecas uz ieguldījumiem enerģētikas un transporta nozarē. Plānots, ka aptuveni trīs ceturtdaļas no finansējuma būs no privātiem avotiem, bet pārējais – no valsts līdzekļiem. Lai gan iepriekš minētais plāns ir piemērota iniciatīva, tomēr bažas rada privātā sektora finansējuma aspekts, tiesiskā noteiktība un plānošanas atļaujas laicīga piešķiršana. Ir nepieciešami stingri mehānismi finanšu un izpildes risku mazināšanai, vienlaikus nodrošinot plānoto un faktisko infrastruktūras izdevumu pārredzamību.

               (18)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Apvienotās Karalistes ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Apvienotajā Karalistē, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1.–6. ieteikumā.

               (19)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi Apvienotās Karalistes konverģences programmu, un tās atzinums (5) ir atspoguļots jo īpaši turpmāk izklāstītajā 1. ieteikumā.

               (20)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 2., 3., 5. un 6. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Apvienotajai Karalistei laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Uzlabot budžeta stratēģiju, cenšoties novērst pārmērīgo budžeta deficītu ilgtspējīgā veidā atbilstoši Padomes ieteikumam pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras ietvaros. Īstenot diferencētu, izaugsmi veicinošu pieeju izdevumu samazināšanas jomā, piešķirot prioritāti kapitālizdevumiem. Lai sekmētu fiskālo konsolidāciju, būtu jāapsver ieņēmumu iegūšana, paplašinot nodokļu bāzi. Novērst strukturālus šķēršļus saistībā ar infrastruktūru, prasmju neatbilstību un finansējuma pieejamību MVU, lai palielinātu preču un pakalpojumu eksporta pieaugumu.

               2.

               Uzlabot pārredzamību par Anglijas Bankas Finanšu politikas komitejas pieņemtā makroprudenciālā regulējuma piemērošanu un ietekmi uz mājokļu sektoru. Izmantot piemērotus pasākumus, lai reaģētu uz īpašumu cenu ātru celšanos teritorijās, kurās koncentrēta ievērojama daļa Apvienotās Karalistes ekonomikas izaugsmes, jo īpaši Londonā, un lai mazinātu riskus saistībā ar hipotekāro parādu palielināšanos. Pārraudzīt Help to Buy 2 shēmu un pielāgot to, ja tas tiek uzskatīts par nepieciešamu. Apsvērt zemes un īpašuma nodokļu reformas, tostarp īpašumu pārvērtēšanas pasākumus, lai mazinātu mājokļu tirgus kropļošanu. Turpināt centienus palielināt mājokļu piedāvājumu.

               3.

               Turpināt pildīt saistības programmā Youth Contract, jo īpaši, pilnveidojot darba tirgū pieprasītās prasmes. Nodrošināt darba devēju iesaistīšanos, kā galveno jautājumu risinot prasmju neatbilstību, nodrošinot mūsdienīgākas un augstāka līmeņa prasmes un sekmējot mācekļu programmu piedāvājumus. Turpināt darbu, lai samazinātu tādu jauniešu īpatsvaru, kuriem ir vājas pamatprasmes.

               4.

               Turpināt centienus, lai mazinātu bērnu nabadzību mājsaimniecībās ar zemiem ienākumiem, gādājot, ka Universal Credit un citas sociālās labklājības reformas nodrošina taisnīgu nodokļu un pabalstu sistēmu ar skaidriem nodarbinātības stimuliem un atbalsta pakalpojumiem. Uzlabot izmaksu ziņā pieejamas bērnu aprūpes pieejamību.

               5.

               Turpināt centienus, lai uzlabotu banku un nebanku finansējuma pieejamību MVU. Nodrošināt Biznesa bankas efektīvu darbību un atbalstīt arvien lielāku konkurējošu banku klātbūtni.

               6.

               Turpināt darbu pie valsts infrastruktūras plāna, palielinot plānošanas procesu paredzamību un nodrošinot skaidrību par finansēšanas saistībām. Nodrošināt pārredzamību un atbildību, sniedzot konsekventu un savlaicīgu informāciju par plāna īstenošanu.

      Briselē, 2014. gada 8. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. C. PADOAN

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Paliek spēkā 2014. gadā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (4)  OV C 217, 30.7.2013., 93. lpp.

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.