title: Padomes Ieteikums (2016. gada 12. jūlijs) par Francijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2016. gada stabilitātes programmu

text:
               18.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 299/114

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 12. jūlijs)
   par Francijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2016. gada stabilitātes programmu
   (2016/C 299/27)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2015. gada 26. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2016. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2016. gada 17.–18. martā. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2015. gada 26. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Francija bija minēta to dalībvalstu vidū, kurām paredzēts veikt padziļinātu pārskatu. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku. Eiropadome atbalstīja šo ieteikumu 2016. gada 18.–19. februārī, un 2016. gada 8. martā Padome to pieņēma (3). Ņemot vērā to, ka Francijas valūta ir euro un ekonomikas un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Francijai būtu jānodrošina minētā ieteikuma pilnīga un laicīga īstenošana.

               (2)

               2016. gada ziņojums par Franciju tika publicēts 2016. gada 26. februārī. Tajā tika izvērtēti Francijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2015. gada 14. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, un Francijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā ir ietverts arī padziļināts pārskats, kas sagatavots saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu. Komisija 2016. gada 8. martā iepazīstināja ar šā padziļinātā pārskata rezultātiem. Balstoties uz Komisijas vērtējumu, var secināt, ka Francijā pašlaik pastāv pārmērīga makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, mērenas izaugsmes un zemas inflācijas apstākļos Francijai ir lielas un pieaugošas valsts parādsaistības, un vienlaikus ir pasliktinājusies tās konkurētspēja. Nepieciešamība rīkoties, lai samazinātu risku saistībā ar nelabvēlīgu ietekmi uz Francijas ekonomiku un – ņemot vērā valsts lielumu – arī negatīvu netiešo ietekmi uz ekonomikas un monetāro savienību, ir īpaši svarīga.

               (3)

               Francija 2016. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi tika iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu programmu 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantos šo noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Uz Franciju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvā daļa. Kā teikts tās 2016. gada stabilitātes programmā, valdība plāno atbilstoši Padomes 2015. gada 10. marta ieteikumam līdz 2017. gadam novērst pārmērīgo budžeta deficītu. Tiek plānots, ka nominālais deficīts turpinās samazināties, 2019. gadā sasniedzot 1,2 % no IKP. Tiek plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,4 % apmērā no IKP – tiks sasniegts līdz 2018. gadam. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2016. gadā sasniegs maksimālo apmēru – 96,5 % no IKP, pirms tā samazināsies līdz 93,3 % no IKP 2019. gadā. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognožu pamatā, ir visumā ticams. Tomēr pasākumi, kuru mērķis ir veicināt plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, sākot ar 2017. gadu, netika pietiekamā mērā precizēti. Balstoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka nominālais deficīts atbilstoši Padomes 2015. gadā ieteiktajam deficīta rādītājam 2016. gadā sasniegs 3,4 % no IKP. Attiecībā uz 2017. gadu tiek prognozēts, ka nemainīgas politikas apstākļos nominālais deficīts sasniegs 3,2 % no IKP, un tas rada risku, ka netiks ievērots pārmērīgā deficīta novēršanas termiņš. Tiek prognozēts, ka ieteiktais fiskālais stimuls 2016. un 2017. gadā nesniegs rezultātus, jo Francijas īstenotā konsolidācijas stratēģija galvenokārt balstās uz ciklisko apstākļu uzlabošanos un zemu procentu likmju vides turpināšanos, kas ir ārpus iestāžu kontroles un tādējādi ir saistīts ar darbības atbilstības riskiem. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata – kaut arī pašlaik tiek prognozēts, ka Francija 2016. gadā sasniegs nominālā deficīta mērķi, pastāv risks, ka tā neievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tādēļ, lai līdz 2017. gadam nodrošinātu pārmērīgā deficīta ilgstošu novēršanu, būs nepieciešami papildu pasākumi.

               (6)

               Publisko izdevumu attiecība pret IKP Francijā ir viena no augstākajām Savienībā un, kaut arī 2015. gadā tā ir nedaudz samazinājusies, tā joprojām stipri pārsniedz vidējo rādītāju eurozonā. Francija pašlaik īsteno plānu, proti, salīdzinājumā ar pieaugošo tendenci laikposmā no 2015. līdz 2017. gadam publiskos izdevumus visos vispārējās valdības līmeņos samazināt par EUR 50 miljardiem, tomēr tas, iespējams, nedos iespēju panākt publisko izdevumu nozīmīgu samazinājumu. Ja tiktu konkretizēti izlietojuma samazināšanas pasākumi, vienlaikus nodrošinot, ka ietaupījumu pasākumos tiek ņemts vērā, ka inflācija ir tuvu nullei, tas palīdzētu palielināt šā plāna efektivitāti.

               (7)

               Joprojām pastāv sarežģījumi saistībā ar plānotajiem izdevumu īpatsvara papildu samazinājumiem, jo potenciālo ietaupījumu lielu jomu apzināšanas process nav sniedzis pietiekamus rezultātus un izlietojuma pārskatīšanas rezultāti līdz šim ir bijuši pieticīgi. Mājokļu sektorā Francija izlieto gandrīz divreiz vairāk naudas līdzekļu nekā citas Eiropas valstis, turklāt bez konstatējamiem labākiem rezultātiem mājokļu tirgū. Varētu saglabāt vietējo pašpārvalžu spējas investēt, apvienojot ietekmi, ko rada plānotā centrālās valdības dotāciju samazināšana vietējām pašpārvaldēm un stingrāka kontrole pār vietējo pašpārvalžu izdevumiem, piemēram, ierobežojot vietējo pašpārvalžu administratīvo izmaksu pieaugumu. Izdevumu pārskatīšana varētu būt piemērots rīks, ar ko identificēt šādas ietaupījumu iespējas. Turklāt nesenajai pašvaldību reformai ir potenciāls palielināt sistēmas efektivitāti vidējā termiņā un ilgtermiņā.

               (8)

               Būtiskus īstermiņa ietaupījumus nevar panākt, ja ievērojami netiek ierobežots palielinājums attiecībā uz sociālā nodrošinājuma izdevumiem, kas veido vairāk nekā pusi no vispārējās valdības izdevumiem. Pensiju sistēmas ilgtspēja tika uzlabota 2015. gadā ar vienošanos par papildu pensiju shēmām, bet īstermiņā un vidējā termiņā pensiju sistēma joprojām varētu saskarties ar deficītu, it īpaši nelabvēlīgos makroekonomikas apstākļos. Turklāt sagaidāms, ka iepriekšējo pensiju reformu rezultātā pašreiz augsto pensiju publisko izdevumu īpatsvaru samazinās tikai pēc 2025. gada. Francija 2016. un 2017. gadam ir izvirzījusi vērienīgus mērķus, lai ierobežotu izdevumu pieaugumu veselības jomā. Šie mērķi varētu tikt papildināti ar papildu centieniem apzināt efektivitātes ieguvumus vidējā termiņā un ilgtermiņā.

               (9)

               Ir veikti politikas pasākumi, ar kuriem paredzēts samazināt darbaspēka izmaksas un uzlabot uzņēmumu peļņas maržas, saskaņā ar atbildības un solidaritātes paktu paredzot nodokļu atlaides EUR 20 miljardu apmērā konkurētspējai un nodarbinātībai un papildu samazinājumus darbinieku sociālajās iemaksās EUR 10 miljardu apmērā. Tas, kā ir strukturēti šie pasākumi, kas veido 1,5 % no IKP un veicina plaisas mazināšanu starp Franciju un eurozonas vidējo rādītāju darbaspēka izmaksu ziņā, var ierobežot to iedarbīgumu. Šo izmaksu samazināšanas pasākumu plānotās izvērtēšanas rezultāti palīdzēs pieņemt lēmumus par šo plānu turpmāko uzbūvi, lai nodrošinātu, ka ar šiem pasākumiem tiek sasniegti mērķi attiecībā uz to efektivitāti. Šo vērtējumu kontekstā īpaša nozīme ir ietekmei uz algu veidošanos un nodarbinātību.

               (10)

               Pašreizējā augstā bezdarba apstākļos pastāv risks, ka mazkvalificētu personu nodarbinātību apgrūtina darbaspēka izmaksas minimālās algas līmenī. Lai gan minimālā alga salīdzinājumā ar vidējo algu ir augsta, darbaspēka izmaksas minimālās algas līmenī tika samazinātas ar atbrīvojumiem no sociālajām iemaksām. Minimālās algas palielināšana rada atalgojuma pieaugumu vairumam darba ņēmēju kategoriju, un pastāv risks, ka tā var izraisīt augšupēju algu sablīvēšanu. Minimālās algas indeksācijas mehānisma dēļ pastāv atgriezeniska saite starp vidējās algas palielinājumiem un minimālās algas izmaiņām, kas kavē nepieciešamo algu korekciju, ar ko tiek reaģēts uz vāju ekonomisko situāciju.

               (11)

               Nesenās reformas darba devējiem ir radījušas tikai ierobežotas iespējas novirzīties no nozares mēroga līgumiem. Tas attiecas uz visiem nodarbinātības nosacījumu aspektiem, tostarp algām, darba laiku, nodarbinātības un darba apstākļiem, un ierobežo uzņēmumu iespējas darbaspēku pielāgot atbilstoši savām vajadzībām. Pašlaik nozares var neļaut uzņēmumiem katrā gadījumā atsevišķi un pēc sarunām ar sociālajiem partneriem paredzēt nosacījumus, ar kuriem darba laiks varētu atšķirties no nozares mēroga līgumiem. Atkāpes no nozares līgumiem un vispārīgām tiesību normām par nodarbinātības nosacījumiem, kas pamatojas uz līgumiem uzņēmuma līmenī, varētu veicināt, apspriežoties ar sociālajiem partneriem.

               (12)

               2015. gadā bezdarba līmenis pieauga līdz 10,4 %. Bezdarbs ir augstāks jauniešu, trešo valstu valstspiederīgo un mazāk kvalificētu darba ņēmēju vidū. Darba tirgus struktūra arvien vairāk polarizējas, proti, augsti kvalificēti darba ņēmēji tiek pieņemti darbā uz beztermiņa līguma pamata, savukārt konstantai daļai mazkvalificētu darbvietu stāvoklis kļūst arvien nedrošāks. Tādu līgumu daļa, kuri noslēgti uz noteiktu laiku, kas ir īsāks par vienu mēnesi, no visu no jauna noslēgto darba līgumu skaita ir palielinājusies; 2015. gadā tā bija tuvu 70 %. Tiesiskais regulējums, kas reglamentē darba līgumus, it īpaši tiesību normas par atlaišanu beztermiņa līguma gadījumā, iespējams, veicina darba tirgus augsto segmentācijas pakāpi. Ilgstošā pasliktināšanās darba tirgū ir radījusi spriedzi attiecībā uz bezdarba pabalstu sistēmas ilgtspēju. 2016. gada februārī deficīta prognozes bija šādas: EUR 4,5 miljardi 2015. gadā, EUR 4,2 miljardi 2016. gadā un EUR 3,6 miljardi 2017. gadā. Tādējādi sistēmas parāds palielinās vēl vairāk – no EUR 25,8 miljardiem 2015. gadā līdz EUR 30,0 miljardiem 2016. gadā un EUR 33,6 miljardiem 2017. gadā. Pabalstu aprēķināšanas ietekmē priekšroka tiek dota vairākiem secīgiem īstermiņa pilnas slodzes darba līgumiem, nevis ilgtermiņa nepilnas slodzes darba līgumiem, un darba devējiem tiek radīts stimuls piedāvāt īstermiņa darba līgumus, kas papildināti ar pabalstiem, kuri ir atkarīgi no nodarbinātības. Turklāt bezdarba pabalstu sistēmas iezīmes, it īpaši attiecībā uz atbilstīguma nosacījumiem un pabalstu degresivitāti, var vājināt stimulu atsākt strādāt.

               (13)

               Pāreja no skolas uz darba dzīvi joprojām ir sarežģīta, un visvairāk tas ietekmē vismazāk kvalificētos jauniešus. Apstākļos, kad pastāv diferencētas reģionālās stratēģijas un sistēmas spējas pielāgoties jaunām ekonomikas vajadzībām ir ierobežotas, arvien mazākā mērā tiek izmantota mazkvalificētu personu kategoriju mācīšana darbavietā. Apmācību piedāvājums bezdarbniekiem, mazāk kvalificētiem darba ņēmējiem un MVU darbiniekiem joprojām ir nepietiekams. Pašreizējās arodmācību reformas, tostarp attiecībā uz pārvaldību, stimuliem un konsultēšanu, un jaunais mērķorientētais bezdarbnieku apmācības plāns vēl nav pilnībā īstenoti, un tie būtu jāstiprina. Neapmierinošā sadarbība starp dažādām personām, kas iesaistītas tālākajās arodmācībās, liedz efektīvi sadalīt resursus. Ar topošā personīgā darbības konta palīdzību varētu no jauna līdzsvarot to pieejamību.

               (14)

               Francijas darījumdarbības vidi joprojām raksturo vidusmēra rādītāji, it īpaši valdības ieviestā regulējuma sloga ziņā; šajā jomā Francijai starptautiskā salīdzinājumā ir vāji rezultāti. Vienkāršošanas programma tiek īstenota atbilstoši plānam, tomēr panākumi tās īstenošanā nav vienmērīgi, jo īpaši attiecībā uz pasākumiem, kas vērsti uz uzņēmumiem, un vairākās jomās joprojām pastāv sarežģījumi.

               (15)

               Francijas ekonomikā salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm ir nesamērīgi liels mazāku uzņēmumu īpatsvars, un tas ierobežo to ražīgumu. Nav paredzams, ka nesenās iniciatīvas par to, kā vājināt ar lielumu saistīto prasību ietekmi, ievērojami ietekmēs uzņēmumu izaugsmi, ņemot vērā šo iniciatīvu ierobežoto tvērumu un dažu pasākumu pagaidu darbību. Tādējādi sliekšņa efekti turpinās ierobežot Francijas uzņēmumu izaugsmi.

               (16)

               Konkurence pakalpojumu jomā dažos sektoros ir uzlabojusies, tomēr citos sektoros, it īpaši uzņēmumu pakalpojumu jomā – ievērojamu daļu šo pakalpojumu nav skārušas jaunākās reformas – un tīklu nozarēs, joprojām pastāv šķēršļi. Virkne piekļuves šķēršļu un noteikumu, kā arī tarifi ierobežo saimniecisko darbību reglamentētajās profesijās un kavē ražīguma pieaugumu citos sektoros, kas izmanto šos pakalpojumus. “Makrona likuma” pieņemšana 2015. gadā samazināja dažus ierobežojumus, bet ir vajadzīgi papildu centieni. Vēl citas problēmas izriet no tā, ka restriktīvi tiek piemērotas atļauju saņemšanas prasības.

               (17)

               Francija joprojām atpaliek no ES dalībvalstīm, kas ir vadošās inovācijas jomā, lai gan publiskā sektora atbalsts šai jomai ir bijis dāsns. Pēdējos 15 gados attiecībā uz publiskajām programmām ir vērojama pārmērība un nestabilitāte, un tas raisa bažas par šo programmu vispārējo koordināciju, konsekvenci un efektivitāti. Tas īpaši ietekmē MVU.

               (18)

               Nodokļu attiecība pret IKP ir viena no augstākajām Savienībā. Nodokļu sloga uzbūve neveicina ekonomikas izaugsmi, jo tas ievērojami apgrūtina ražošanas faktorus, savukārt patēriņu – salīdzinoši maz. Uzņēmumu ienākuma nodoklis 2014. gadā sāka nedaudz samazināties, un Francija ir sākusi mazināt atšķirību no ES vidējā rādītāja vides nodokļa ziņā, tomēr ieņēmumi no PVN joprojām ir nelieli – gan attiecībā pret IKP, gan procentuāli no nodokļu kopsummas, un tā iemesli ir zemas nodokļa likmes, plaši izplatītā samazināto likmju piemērošana un atbrīvojumu bieža piemērošana salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju. Pašlaik norisinās uzņēmumiem piemērojamā solidaritātes papildnodokļa pakāpeniska atcelšana un izņēmuma uzņēmuma ienākuma nodokļa likvidēšana, taču konkrēti pasākumi, ar kuriem varētu sasniegt izsludināto mērķi – uzņēmumu ienākuma nodokļa likumiskās likmes samazināšanu līdz 28 % 2020. gadā – vēl ir pilnībā jāprecizē.

               (19)

               Nodokļu sistēma ir ļoti sarežģīta. Joprojām pastāv liels skaits neefektīvu nodokļu, kas nes tikai nelielus ieņēmumus vai nenes nekādus; iedzīvotāju ienākuma nodokļa regulējums ir īpaši sarežģīts, un tas ir saistīts ar ievērojamām administratīvām izmaksām. Lai gan tiesību aktos par 2014.–2019. gada publisko finanšu plānošanu ir ieviesta prasība regulāri izvērtēt un uzraudzīt nodokļu izdevumus, 2016. gadam prognozētais nodokļu izdevumu samazinājums pēc vairākus gadus ilgušā palielinājuma ir pieticīgs.

               (20)

               Kopumā ierobežojumi privātā sektora ieguldījumiem ir mēreni; galvenie šķēršļi ir augstais regulējuma radītais slogs un augstas uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes. Ieguldījumu vide tiktu uzlabota, ja tiktu pilnveidota darījumdarbības vide, samazināti ražošanas nodokļi un uzņēmumu ienākuma nodokļi un vienkāršota nodokļu sistēma. Visiem pasākumiem, kas veikti, lai uzlabotu Francijas uzņēmumu konkurētspēju izmaksu un citādā ziņā, ir potenciāls palielināt ieguldījumu apmēru un radīt stimulu uzņēmumu ieguldījumiem pamatlīdzekļos un cilvēkkapitālā nolūkā uzlabot produktivitāti. Ilgtermiņa izaugsmes potenciālu ierobežo arī zemi ieguldījumi inovācijas pasākumos.

               (21)

               Eiropas pusgada ietvaros Komisija ir vispusīgi izvērtējusi Francijas ekonomikas politiku un šo izvērtējumu publicējusi savā 2016. gada ziņojumā par Franciju. Tā ir arī izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Francijai adresētiem ieteikumiem. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Francijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina ES vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Tās ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti turpmāk 1. līdz 5. ieteikumā.

               (22)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (5) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (23)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti turpmāk 1. līdz 5. ieteikumā,

         AR ŠO Francijai 2016. un 2017. gadā IESAKA rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt pārmērīga budžeta deficīta noturīgu novēršanu līdz 2017. gadam, veicot nepieciešamos strukturālos pasākumus un visu negaidīto papildu peļņu izmantojot budžeta deficīta un parāda samazināšanai. Konkretizēt nākamajiem gadiem plānotos izdevumu samazinājumus un pastiprināt centienus līdz 2016. gada beigām palielināt naudas līdzekļu izlietojuma pārskatīšanā panāktos ietaupījumus, tai skaitā attiecībā uz naudas līdzekļu izlietojumu vietējās pašpārvaldēs. Pastiprināt neatkarīgu valsts politikas izvērtēšanu, lai apzinātu ieguvumus efektivitātes ziņā visos vispārējās valdības apakšsektoros.

               2.

               Nodrošināt, ka darbaspēka izmaksu samazinājumi ir ilgstoši un ka minimālās algas attīstība atbilst jaunu darbvietu izveides un konkurētspējas mērķiem. Reformēt darba tiesības, lai darba devējiem radītu lielāku stimulu ar darbiniekiem slēgt beztermiņa līgumus.

               3.

               Uzlabot saikni starp izglītības sektoru un darba tirgu, jo īpaši, reformējot mācīšanu darbavietā un arodmācības, īpašu uzmanību pievēršot mazkvalificētām personām. Līdz 2016. gada beigām veikt pasākumus, lai reformētu bezdarba pabalstu sistēmu, atjaunotu šīs sistēmas budžeta ilgtspēju un nodrošinātu lielāku stimulu atsākt strādāt.

               4.

               Novērst šķēršļus darbībai pakalpojumu sektorā, it īpaši uzņēmumu pakalpojumu un reglamentēto profesiju jomā. Veikt pasākumus, lai vienkāršotu un uzlabotu inovācijas politikas programmu efektivitāti. Līdz 2016. gada beigām vēl vairāk reformēt noteikumos pastāvošos, ar lielumu saistītos kritērijus, kas kavē uzņēmumu izaugsmi, un turpināt vienkāršot uzņēmumiem piemērojamos administratīvos, fiskālos un grāmatvedības noteikumus, īstenojot vienkāršošanas programmu.

               5.

               Veikt pasākumus, lai samazinātu ražošanas nodokļus un uzņēmumu ienākuma nodokļa likumisko likmi, vienlaikus paplašinot nodokļa bāzi attiecībā uz patēriņu, it īpaši saistībā ar PVN. Līdz 2016. gada beigām likvidēt neefektīvus nodokļu izdevumus, atcelt nodokļus, kas nes tikai nelielus ieņēmumus vai nenes nekādus, un pieņemt reformu saistībā ar ieturējumiem no iedzīvotāju ienākuma nodokļa.

      Briselē, 2016. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  OV C 96, 11.3.2016., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2009. gada 21. decembris ) par zema sēra satura degvielas izmantošanas drošu īstenošanu Kopienas ostu piestātnēs stāvošajos kuģos (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               29.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 348/73

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2009. gada 21. decembris)
   par zema sēra satura degvielas izmantošanas drošu īstenošanu Kopienas ostu piestātnēs stāvošajos kuģos
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2009/1020/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Grozītajā 4.b pantā Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvā 1999/32/EK, ar ko paredz sēra satura samazināšanu konkrētiem šķidrā kurināmā veidiem (1), ir noteikts maksimālais sēra saturs kuģu degvielai, ko izmanto Kopienas ostu piestātnēs stāvošie kuģi, no 2010. gada 1. janvāra aptverot arī dalībvalstu pienākumus nodrošināt, lai kuģi neizmantotu degvielu, kuras sēra saturs ir lielāks par 0,1 masas %, un lai to teritorijā netiktu laista tirgū kuģu dīzeļdegviela, kuras sēra saturs ir lielāks par 0,1 masas %.

               (2)

               Direktīvas 6. pants arī nosaka, ka dalībvalstis ar paraugu ņemšanu pārbauda, vai kuģu degvielas sēra saturs atbilst attiecīgajam 4.b panta noteikumam, un ka paraugu ņemšana sākas šās prasības spēkā stāšanās dienā.

               (3)

               Kā norādīts Komisijas Paziņojumā par paziņojumiem attiecībā uz izpildes termiņu atlikšanu un atbrīvojumu no konkrētu robežlielumu piemērošanas pienākuma saskaņā ar 22. pantu Direktīvā 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (2), vairāk nekā 40 % Kopienas zonu un aglomerāciju koncentrācija patlaban pārsniedz PM10 diennakts robežlielumu. Zema degvielas sēra satura izmantošana kuģos, kamēr tie stāv Kopienas ostu piestātnēs, ir būtiska, lai uzlabotu gaisa kvalitāti, – tas uzsvērts Komisijas Paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei par ES stratēģiju jūras kuģu atmosfēras emisijas mazināšanai (3) un 2005. gadā pieņemtajā Tematiskajā stratēģijā par gaisa piesārņojumu (4).

               (4)

               Starptautiskā jūrniecības organizācija sakarā ar Starptautiskās konvencijas par piesārņojuma novēršanu no kuģiem (MARPOL konvencijas) pārskatīšanu 2008. gada oktobrī ir pieņēmusi prasības, kas no 2015. gada 1. janvāra īstenojamas attiecībā uz kuģiem, kuri peld Direktīvas 1999/32/EK 2. panta 3.e punktā noteiktajās emisijas kontroles zonās.

               (5)

               Komisija, ievērojot drošības apdraudējumu, uzskata par nepieciešamu dot dalībvalstīm attiecīgus norādījumus, lai nodrošinātu augstu drošības līmeni un kuģu radītā piesārņojuma efektīvu novēršanu, izpildot minētās direktīvas noteikumus visā Kopienā.

               (6)

               No 2010. gada 1. janvāra kuģiem, kas jūrā izmanto mazutu, ir jāpāriet uz vieglāku kuģu degvielu, piemēram, kuģu dīzeļdegvielu vai vieglo dīzeļdegvielu, stāvot Kopienas ostu piestātnēs, jo mazuts ar pietiekami zemu sēra saturu nav vispārēji pieejams.

               (7)

               Ir iespējamas ekspluatācijas problēmas un drošības apdraudējumi, kas saistīti ar kuģu dīzeļdegvielas un vieglās dīzeļdegvielas izmantošanu kuģos, kuri nav konstruēti šādas degvielas izmantošanai vai kuriem nav veikti nepieciešamie tehniskie pielāgojumi. Komisija ir izskatījusi apdraudējumus, kas saistīti ar degvielas maiņu, un secinājusi, ka galvenais drošības apdraudējums attiecas uz izmantošanu tādu kuģu katlos, kuri vēl nav novērtēti un sertificēti izmantošanai ar prasītā veida degvielu. Lai gan kuģu katliem var izmantot mazutu vai destilātu degvielas, rodas apdraudējums, jo kuģu dīzeļdegviela un vieglā dīzeļdegviela ir mazāk viskoza un gaisīgāka un destilātu degvielām nav nepieciešama degvielas sistēmas sildīšana, kas ir vajadzīga mazutam. Ir grūti precīzi noteikt tādu kuģu skaitu un tādu gadījumu varbūtību.

               (8)

               Direktīva 1999/32/EK deva kuģniecības nozarei pietiekami daudz laika tehniski pielāgoties maksimālajam limitam 0,1 masas % sēra kuģu degvielās, ko izmanto Kopienas ostu piestātnēs stāvošie kuģi. Ir izstrādāti tehniski risinājumi minēto apdraudējumu mazināšanai. Tomēr līdz šim ne visiem kuģiem ir veikti vajadzīgie pārveidojumi, un tikai dažiem kuģiem ir pabeigta nepieciešamā verifikācija un sertifikācija.

               (9)

               Ir pieejami tehniski risinājumi, lai mazinātu piestātnē veicamās degvielas maiņas sekas. Ierobežotais kuģniecības nozares pieprasījums ir aizkavējis nepieciešamo tehnisko risinājumu izstrādi, izraisot verifikācijas un sertifikācijas aizkavēšanos.

               (10)

               Komisijas rīcībā esošajā informācijā ir uzsvērts, ka tiem kuģiem, kuriem nav veikti tehniskie pārveidojumi, visa procesa pabeigšanai nav vajadzīgs vairāk par astoņiem mēnešiem.

               (11)

               Ir vajadzīgs, lai katlu un dzinēju ražotāji izstrādātu īpašus ieteikumus un procedūras šo risinājumu ieviešanai, bet kuģu īpašniekiem ir jāizstrādā un jāīsteno konkrēta ekspluatācijas kārtība un pienācīgi jāapmāca komandas,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Veicot dalībvalstu izpildes pasākumus attiecībā uz kuģiem, kuri neatbilst prasībai, stāvot piestātnē, izmantot degvielu ar maksimālo atļauto sēra saturu 0,1 %, dalībvalstīm ir jāpieprasa, lai šie kuģi iesniegtu detalizētus pierādījumus par pasākumiem, ko tie veic, lai panāktu atbilstību. To vidū jābūt līgumam ar kuģubūvētāju un apstiprinātam pārbūves plānam, kuru jābūt apstiprinājušai kuģa klasificēšanas sabiedrībai vai – kuģiem, kas peld ar kādas dalībvalsts karogu – organizācijai, kura ir atzīta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 391/2009 (5). Pārbūves plānā jābūt skaidri noteiktam pielāgošanas un sertifikācijas procesa pabeigšanas datumam.

               2.

               Nosakot soda mēru kuģa neatbilstības gadījumā, dalībvalstis var ņemt vērā apstiprināta pārbūves plāna esību.

               3.

               Dalībvalstīm ir jāveic piemēroti pasākumi, lai vairotu kuģu īpašnieku, ekspluatantu un kuģinieku izpratni par drošības apdraudējumu, ko rada degvielas maiņa, ja nav veikti nepieciešamie tehniskie pielāgojumi kuģa degvielas sistēmā, un apmācības nepieciešamību.

      Briselē, 2009. gada 21. decembrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietnieks

         Antonio TAJANI

      (1)  OV L 121, 11.5.1999., 13. lpp.

      (2)  COM(2008) 403.

      (3)  COM(2002) 595.

      (4)  COM(2005) 446.

      (5)  OV L 131, 28.5.2009., 11. lpp.


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 31. marts) par pastiprinātu sadarbību saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               4.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/1

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 31. marts)
   par pastiprinātu sadarbību saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2008/C 85/01)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) uzliek skaidrus pienākumus attiecībā uz sadarbību starp valstu iestādēm un paredz dalībvalstu atbildību, lai radītu šādai sadarbībai nepieciešamos priekšnosacījumus. Minētās saistības ietver to, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi izraugās vienu vai vairākas uzraudzības iestādes, kuras ir organizētas un apgādātas tā, lai efektīvi darbotos un spētu ātri apstrādāt informācijas pieprasījumus par nodarbinātības noteikumiem, uz kuriem attiecas Direktīva 96/71/EK.

               (2)

               Turklāt Direktīvā 96/71/EK ir skaidri izklāstīts dalībvalstu pienākums veikt attiecīgus pasākumus, lai informāciju par nodarbinātības noteikumiem darītu plaši pieejamu ne tikai ārvalstu pakalpojumu sniedzējiem, bet arī attiecīgajiem darbā norīkotajiem darba ņēmējiem.

               (3)

               Informācijas piekļuves ziņā ir uzlabojumi, taču vēl joprojām pastāv pamatotas bažas par to, kā dalībvalstis ir īstenojušas Direktīvā 96/71/EK (2) paredzētos noteikumus par administratīvo sadarbību un vai tās minētos noteikumus piemēro praksē. Direktīvas 96/71/EK pietiekama īstenošana, pareiza piemērošana un tās noteikumu efektīva izpilde un ieviešana praksē, šķiet, nav iespējama, ja vien situācija netiek uzlabota (3).

               (4)

               Turklāt, pamatojoties uz savu paziņojumu “Pamatnostādnes par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas ietvaros” (4), Komisija sāka īstenot uzraudzību, kurā atklājās tendence, ka daudzas dalībvalstis paļaujas vienīgi uz valsts līmeņa pasākumiem un instrumentiem, lai uzraudzītu atbilstību nodarbinātības noteikumiem, ko piemēro darba ņēmējiem, kurus darbā ir norīkojuši pakalpojumu sniedzēji. Ja vien iemesls šādai situācijai nav faktiskas administratīvas sadarbības trūkums, saistībā ar to vēl aizvien ir nepietiekama piekļuve informācijai, kā arī pārrobežu līmeņa ieviešanas problēmas (5).

               (5)

               Lai nodrošinātu atbilstību nodarbinātības noteikumiem (6), iestādes dalībvalstī, kurā pakalpojumi tiek sniegti, piemēro konkrētus kontroles pasākumus vai administratīvas formalitātes uzņēmumiem, kuri norīko darba ņēmējus. Neapstrīdama ir nepieciešamība veikt preventīvas darbības un piemērot atbilstīgas sankcijas, kuru mērķis ir aizsargāt norīkotos darba ņēmējus. Dalībvalstīs izmantoto kontroles pasākumu analīze tomēr liecina par pārsteidzošām atšķirībām un norāda uz to, ka daži no šiem pasākumiem, iespējams, nav proporcionāli un tādēļ varētu neatbilst Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 49. pantam, kā interpretējusi Eiropas Kopienu Tiesa vai kā skaidrots Direktīvā 96/71/EK.

               (6)

               Ja dalībvalstis atbilstīgi Direktīvā 96/71/EK izvirzītajiem noteikumiem neuzlabo un, attiecīgā gadījumā, nenostiprina efektīvas savstarpējās sadarbības veidu un/vai neuzlabo informācijas pieejamību, tad likumīgu uzraudzības prasību izpilde ir neiespējama (7).

               (7)

               Pietiekama un efektīva īstenošana un ieviešana ir galvenie elementi norīkoto darba ņēmēju tiesību aizsardzībā, turpretī nepietiekama ieviešana mazina šajā jomā piemērojamo Kopienas tiesību aktu efektivitāti. Tāpēc būtiska ir cieša sadarbība starp Komisiju un dalībvalstīm, šajā ziņā pievēršot pienācīgu vērību darba inspekciju un sociālo partneru lomai.

               (8)

               Attiecībā uz darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā būtiskus šķēršļus efektīvai un praktiskai dalībvalstu sadarbībai rada atšķirīgas pārvaldības kultūras, struktūras un valodas, kā arī tas, ka nav oficiāli izstrādātu procedūru un skaidrības par ieinteresētajām personām. Izmantot piemērotu un labi funkcionējošu elektroniskās informācijas sistēmu, kas izstrādāta, lai veicinātu savstarpēju palīdzību un informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm — tas ir ļoti efektīvs instruments, lai likvidētu daudzas barjeras, un tādējādi arī būtisks instruments, lai nodrošinātu ciešāku sadarbību starp dalībvalstīm. Šāda sistēma dod kompetentajām iestādēm un citām iesaistītajām personām, piemēram, sociālajiem partneriem, iespēju viegli atrast attiecīgus sarunu partnerus citās dalībvalstīs un nodrošināt efektīvu saziņu ar subjektiem. Turklāt ar minēto sistēmu jāpalīdz radīt savstarpējas uzticēšanās un paļāvības gaisotne, kas ir būtiska administratīvās sadarbības sekmīgā norisē.

               (9)

               Sniegt uzņēmumiem un darba ņēmējiem viegli pieejamu, precīzu un atjauninātu informāciju par nodarbinātības noteikumiem, kurus uzņemošajā dalībvalstī piemēros darbā norīkotajiem darba ņēmējiem, — tas ir būtisks nosacījums, kas veicina strīdu, problemātisku situāciju un nelikumību savlaicīgu novēršanu. Tāpēc jāveic nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu, ka darbā norīkotajiem darba ņēmējiem un darba devējiem būtu efektīva piekļuve informācijai (8).

               (10)

               Pastiprinot sadarbību starp dalībvalstīm, izmantojot efektīvākas informācijas apmaiņas sistēmas, uzlabojot piekļuvi informācijai un veicinot informācijas un paraugprakses apmaiņu, steidzami jārīkojas, lai novērstu nepilnības, kas konstatētas īstenojot, piemērojot un ieviešot tiesību aktus attiecībā uz darba ņēmēju norīkošanu darbā,

         AR ŠO IESAKA.
   1.   Informācijas apmaiņas sistēma

      Dalībvalstīm jāveic nepieciešamie pasākumi un jāsakopo vajadzīgie spēki, lai ieviestu elektroniskās informācijas apmaiņas sistēmu, piemēram, Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (
         IMI
      ) (9), un sevišķi lai ciešā sadarbībā ar Komisijas dienestiem vispirms pilnveidotu īpašu lietojumprogrammu, kas paredzēta administratīvās sadarbības atbalstam, uzlabojot Direktīvas 96/71/EK praktisku īstenošanu.
   Lai saistībā ar Direktīvu 96/71/EK uzlabotu administratīvo sadarbību, minētās elektroniskās informācijas apmaiņas sistēmas pilnveidošana nozīmētu, ka dalībvalstis

               1)

               nosaka galvenos jautājumus, kuri būs informācijas apmaiņas priekšmets un kurus tādējādi jāiekļauj apmaiņas sistēmā;

               2)

               nosaka kompetentās iestādes un, ja vajadzīgs, citas darbā norīkoto darba ņēmēju nodarbinātības noteikumu uzraudzībā un kontrolē iesaistītās personas, kuras piedalīsies apmaiņas sistēmā;

               3)

               noskaidro, kāda loma ir koordinācijas birojiem;

               4)

               pārbauda jautājumu par to personas datu aizsardzības pienācīgu nodrošināšanu, kuri sniegti informācijas apmaiņā starp dalībvalstu iestādēm un, attiecīgā gadījumā, citām iesaistītajām personām (10).

      Turklāt dalībvalstīm, pamatojoties uz priekšizpētes rezultātiem, sadarbībā ar Komisijas dienestiem jānovērtē un jāizlemj, vai IMI nodrošina vispiemērotāko atbalstu informācijas apmaiņai, kā izklāstīts Direktīvas 96/71/EK 4. pantā.

   Komisija nodrošinās dalībvalstīm atbalstu un palīdzību šajā jomā, un tā apņemas cieši sadarboties ar dalībvalstīm, lai paredzētajā termiņā panāktu nepieciešamo progresu. Tā īpaši veicinās un koordinēs pasākumos iesaistītās darba grupas, kas jāizveido brīvprātīgi, un vajadzības gadījumā sniegs neatkarīgu tehnisko palīdzību visā īpašās lietojumprogrammas pilnveidošanas laikā.
   2.   Piekļuve informācijai

      Dalībvalstīm jāpalielina centieni, lai uzlabotu piekļuvi informācijai par tiem nodarbinātības noteikumiem, kuri pakalpojumu sniedzējiem ir jāpiemēro, un lai nodrošinātu, ka dalībvalstu koordinācijas biroji efektīvi spēj veikt attiecīgos pienākumus.

   Lai panāktu turpmākus uzlabojumus attiecībā uz piekļuvi informācijai, dalībvalstīm

               1)

               jāizvairās no tā, ka atsauces ir vienīgi uz darba likumu vai ka vispārīgu informāciju sniedz vienīgi par darba tiesību normām, bet gan skaidri jānorāda nodarbinātības noteikumi un/vai tas, kuri (valsts tiesību aktu un/vai pašvaldību saistošie) noteikumi jāpiemēro darba ņēmējiem, kuri norīkoti darbā dalībvalsts teritorijā;

               2)

               jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka plaši pieejama ir informācija par to, kādi koplīgumi ir piemērojami (un kuriem subjektiem) un kuri nodarbinātības noteikumi attiecas uz ārvalstu pakalpojumu sniedzējiem; atbilstīgi iespējām jānodrošina saites ar esošajām interneta tīmekļa vietnēm un kontaktpunktiem, īpaši ar attiecīgajiem sociālajiem partneriem;

               3)

               darba ņēmējiem un pakalpojumu sniedzējiem jādara pieejama informācija valodās, kas nav tās valsts valoda(-s), kurā pakalpojumi tiek sniegti; ja iespējams, brošūrās jānorāda galvenie darba nosacījumi, kurus piemēro;

               4)

               labāk jāizmanto interneta sniegtās iespējas un jāveicina piekļuve valsts tīmekļa vietnēs (11) publicētajai informācijai un jāuzlabo tās skaidrība.

         Turklāt dalībvalstīm

               5)

               jādod iespēja koordinācijas birojiem izveidot efektīvi organizētu struktūru, kas [patiešām] tiek izmantota, un būt nodrošinātiem ar piemērotu personālu un citiem resursiem, lai izpildītu pienākumu sniegt informāciju;

               6)

               ja iespējams, jānorāda kontaktpersona, kas koordinācijas birojā ir atbildīga par informācijas pieprasījumu apstrādi.

         Komisija turpinās atbalstīt dalībvalstis šajā jomā, galvenokārt izmantojot pašreizējo portālu tīmekļa vietnē “EUROPA”, kur pieejamas saites ar valsts tīmekļa vietnēm par darba ņēmēju norīkošanu darbā.
   3.   Paraugprakses apmaiņa

      Dalībvalstīm aktīvi jāpiedalās sistemātiskā un oficiālā paraugprakses noteikšanas un apmaiņas procesā, ko darba ņēmēju norīkošanas jomā veic, izmantojot dažādus sadarbības forumus, kurus šim mērķim ir izveidojusi Komisija, piemēram, turpmāk tekstā aprakstīto augsta līmeņa komiteju (sīkāku informāciju skatīt pielikumā).

      Briselē, 2008. gada 31. martā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Vladimír ŠPIDLA

      (1)  OV L 18, 21.1.1997., 1. lpp.

      (2)  Komisijas dienestu darba dokuments SEC(2006) 439 un SEC(2007) 747, kā arī paziņojums “Darba ņēmēju norīkošana darbā pakalpojumu sniegšanas ietvaros: ieguvumu un iespēju palielināšana, vienlaicīgi nodrošinot darba ņēmēju aizsardzību”, jo īpaši 6. daļa “Secinājumi”, COM(2007) 304, galīgā redakcija, 2007. gada 13. jūnijs, 9. lpp.

      (3)  Saistībā ar šo skatīt arī Eiropas Parlamenta 2007. gada 11. jūlija rezolūciju B6-0266/2007.

      (4)  COM(2006) 159, galīgā redakcija, 2006. gada 4. aprīlis.

      (5)  Paziņojums “Darba ņēmēju norīkošana darbā pakalpojumu sniegšanas jomā: izmantojot priekšrocības un iespējas un nodrošinot darba ņēmēju aizsardzību”, jo īpaši 6. daļa “Secinājumi”, COM(2007) 304, galīgā redakcija, 2007. gada 13. jūnijs, kā arī pievienotais [Komisijas] dienestu darba dokuments SEC(2007) 747.

      (6)  Turpat — Eiropas Parlamenta rezolūcija par Schroedter2006. gada 26. oktobra ziņojumu.

      (7)  Šis pats jautājums ir uzsvērts Eiropas Parlamenta rezolūcijā, īpaši skatīt 21. un 32. punktu un turpmākos punktus. Turklāt no atbildēm, kuras saņemtas saistībā ar sabiedrisko apspriešanu, kas sākta darba tiesību aktu modernizēšanas jomā, COM(2006) 708, 2006. gada 22. novembris, izriet, ka dalībvalstis lielā mērā atbalsta to, ka sadarbība ir jāuzlabo (skat. COM(2007) 627, galīgā redakcija, 2007. gada 24. oktobris) un pievienoto [Komisijas] dienestu darba dokumentu SEC(2007) 1373.

      (8)  Eiropas Parlaments savā 2007. gada 11. jūlija rezolūcijā uzsvēra šo pašu jautājumu un aicināja rīkoties, skatīt 18. punktu.

      (9)  IMI ir informācijas sistēma, kas ir paredzēta, lai veicinātu savstarpēju palīdzību un informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm. Tā paredz instrumentu drošai un ātrai datu apmaiņai starp Eiropas iestādēm, dodot tam iespēju efektīvi sadarboties, neraugoties uz šķēršļiem, ko rada dažādas valodas un administratīvās procedūras un struktūras. Pirmā izstrādātā lietojumprogramma ir saistīta ar pārstrādāto Eiropas Parlamenta un Padomes Profesionālo kvalifikāciju direktīvu (2005/36/EK) un Eiropas Parlamenta un Padomes Pakalpojumu direktīvu (2006/123/EK).

      (10)  Saistībā ar šo skatīt Komisijas 2007. gada 12. decembra Lēmumu 2008/49/EK par Iekšējā tirgus informācijas sistēmas (IMI) īstenošanu attiecībā uz personas datu aizsardzību (OV L 13, 16.1.2008., 18. lpp.).

      (11)  Valsts tīmekļa vietnēs ir saite ar Komisijas tīmekļa vietni par darbinieku norīkošanu darbā, un tā ir šāda:
   http://europa.eu.int/comm/employment_social/labour_law/postingofworkers_en.htm.

      PIELIKUMS
      Augsta līmeņa komiteja darba ņēmēju norīkošanas jomā (jāizveido): paredzētā loma, uzdevumi un pienākumi
      Līdz šim neformālā valsts ekspertu grupā ir notikusi brīvprātīga informācijas apmaiņa par darba ņēmēju norīkošanu, un tā liecina par to, ka grupas darbs ir bijis efektīvs, uzlabojot veidus, kādos norīkotajiem darba ņēmējiem ir pieejama informācija par nodarbinātības noteikumiem. Turklāt minētā grupa ir sniegusi Komisijai lietderīgu informāciju par Direktīvas 96/71/EK īstenošanu un piemērošanu.
      Lai pastiprinātu administratīvo sadarbību, jāizstrādā arī efektīvi līdzekļi, kas paredzēti paraugprakses noteikšanai un apmaiņai visos jautājumos saistībā ar Direktīvas 96/71/EK pareizu piemērošanu un ieviešanu. Tādējādi būs iespējams ievērojami uzlabot administratīvo sadarbību un novērst to, ka rodas strīdi un puses to izšķiršanai bieži vēršas tiesā.
      Tāpēc Komisija, kā jau pausts tās 2007. gada 13. jūnija paziņojumā, plāno izveidot augsta līmeņa komiteju, kurai paredzēti šādi mērķi un uzdevumi:

                  1)

                  noteikt un veicināt pieredzes un paraugprakses apmaiņu;

                  2)

                  starp dalībvalstīm un/vai sociālajiem partneriem veicināt attiecīgas informācijas apmaiņu, arī par pašreizējiem (divpusējās) administratīvās sadarbības veidiem starp dalībvalstīm un/vai sociālajiem partneriem;

                  3)

                  izskatīt (administratīvus) jautājumus, noskaidrot grūtības un konkrētas problēmas attiecībā uz Direktīvas 96/71/EK īstenošanu, piemērošanu, ieviešanu, kā arī efektīvu atbilstību tās noteikumiem vai valsts līmeņa īstenošanas pasākumiem saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu;

                  4)

                  pārbaudīt visus šķēršļus, kas varētu rasties, piemērojot Direktīvas 96/71/EK 3. panta 10. punktu;

                  5)

                  uzraudzīt administratīvās sadarbības jomā panākto progresu, īpaši to, kā tiek pilnveidota īpašā lietojumprogramma, kas paredzēta administratīvās sadarbības atbalstam un IMI pielāgošanai un īstenošanai, kā arī informācijas pieejamības uzlabošanai un, ja vajadzīgs, ierosināt attiecīgus pasākumus vai rīcības;

                  6)

                  izskatīt iespējas palielināt darba ņēmēja tiesību efektīvu atbilstību un to piemērošanu, un, attiecīgā gadījumā, šo subjektu tiesiskā stāvokļa aizsardzību;

                  7)

                  padziļināti izpētīt pārrobežu līmeņa problēmas saistībā ar [direktīvas] praktisku ieviešanu.

            Lai sasniegtu minētos mērķus, augsta līmeņa komitejai noteikti jāiesaista publiskā sektora struktūras, piemēram, darba inspekcijas, kuras dalībvalstīs ir atbildīgas par to tiesību aktu kontroli, kurus piemēro darbā norīkotajiem darba ņēmējiem. Turklāt minētajai komitejai regulāri saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi savā darbībā oficiāli jāiesaista sociālie partneri, jo īpaši subjekti, kas pārstāv tādu nozaru sociālos partnerus, kurās norīkotie darba ņēmēji plaši izmanto savu tiesību aizsardzību tiesā.
      Komisija ir gatava pieņemt lēmumu, ar ko drīzumā izveidos augsta līmeņa komiteju un kurā ir noteikti minētās komitejas mērķi, sastāvs, darba metodes. Tādēļ pēc tam, kad būs publiskots šis ieteikums, Komisija ņems vērā Padomē notikušo pārrunu rezultātus.


title: Padomes Ieteikums ( 2013. gada 21. marts ) attiecībā uz Komisijas atbrīvošanu no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (desmitais EAF) darbību īstenošanu 2011. finanšu gadā

text:
               26.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/3

         PADOMES IETEIKUMS
   (2013. gada 21. marts)
   attiecībā uz Komisijas atbrīvošanu no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (desmitais EAF) darbību īstenošanu 2011. finanšu gadā
   2013/C 88/03
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Partnerattiecību nolīgumu starp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu grupas locekļiem, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses, kas parakstīts Kotonu 2000. gada 23. jūnijā (1) un grozīts ar Luksemburgā 2005. gada 25. jūnijā parakstīto nolīgumu (2),
   ņemot vērā Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Iekšējo nolīgumu par Kopienas palīdzības finansēšanu saskaņā ar daudzgadu finanšu shēmu laikposmam no 2008. gada līdz 2013. gadam atbilstīgi ĀKK–EK Partnerattiecību nolīgumam un par finansiālas palīdzības piešķiršanu aizjūras zemēm un teritorijām, uz ko attiecas EK Līguma ceturtā daļa (3) (“Iekšējais nolīgums”), ar ko izveido, cita starpā, desmito Eiropas Attīstības fondu (desmitais EAF), un jo īpaši tā 11. panta 8. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 215/2008 (2008. gada 18. februāris) par Finanšu regulu, ko piemēro desmitajam Eiropas Attīstības fondam (4), un jo īpaši tās 142. līdz 144. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar desmitā EAF darbībām laikposmā līdz 2011. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas Gada pārskatu par darbībām, ko finansē no astotā, devītā un desmitā Eiropas Attīstības fonda (EAF) (5), attiecībā uz 2011. finanšu gadu kopā ar minētajā gada pārskatā iekļautajām Komisijas atbildēm,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 11. panta 8. punktu Eiropas Parlaments pēc Padomes ieteikuma atbrīvo Komisiju no atbildības par desmitā EAF finanšu pārvaldību.

               (2)

               Desmitā EAF darbības 2011. finanšu gadā Komisija ir kopumā īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA Eiropas Parlamentam atbrīvot Komisiju no atbildības par desmitā EAF darbību īstenošanu 2011. finanšu gadā.

      Briselē, 2013. gada 21. martā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. HOGAN

      (1)  OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp.

      (2)  OV L 287, 28.10.2005., 4. lpp.

      (3)  OV L 247, 9.9.2006., 32. lpp.

      (4)  OV L 78, 19.3.2008., 1. lpp.

      (5)  OV C 344, 12.11.2012., 243. lpp.


title: Eiropas Parlamenta Un Padomes Ieteikums (2001. gada 12. februāris) par Eiropas sadarbību kvalitātes novērtēšanā skolu izglītībā 2001/166/EK

text:
Avis juridique important

|

32001H0166

Official Journal L 060 , 01/03/2001 P. 0051 - 0053

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES IETEIKUMS(2001. gada 12. februāris)par Eiropas sadarbību kvalitātes novērtēšanā skolu izglītībā2001/166/EKEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 149. panta 4. punktu un 150. panta 4. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[1],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[2],rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā minēto procedūru[3],tā kā:(1) Ir jāveicina Eiropas dimensija izglītībā, jo tas ir galvenais mērķis, veidojot pilsoņu Eiropu.(2) Visām dalībvalstīm saistībā ar kognitīvu sabiedrību pilnvērtīga izglītība ir viens no pamatizglītības un vidējās izglītības, to skaitā arodizglītības, galvenajiem mērķiem.(3) Visos izglītības līmeņos un jomās jānodrošina pilnvērtīga skolu izglītība, neatkarīgi no izglītības mērķu, metožu un vajadzību atšķirībām un neatkarīgi no atsevišķu skolu klasifikācijas, ja tāda ir.(4) Pēdējās desmitgadēs visās industrializētajās valstīs ir palielinājies izglītībai piešķirto līdzekļu apmērs. Uzskata, ka izglītību ne tikai bagātina personu, bet arī dod ieguldījumu sociālajā kohezijā un sociālajā integrācijā un palīdz risināt nodarbinātības problēmas. Mūžizglītība ir svarīgs līdzeklis, kā kontrolēt savu nākotni profesionālā un personiskā ziņā. Ņemot vērā darba tirgus politiku, darbaspēka brīvu pārvietošanos Kopienā, kā arī diplomu un pedagoģiskās kvalifikācijas atzīšanu, pilnvērtīga izglītība ir svarīga.(5) Dalībvalstīm, ja iespējams, jānodrošina, ka skolu programmās ņem vērā sabiedrības attīstību.(6) Dalībvalstīm ir jāpalīdz izglītības iestādēm, lai tās atbilstu izglītības un sociālajām prasībām jaunajā gadu tūkstotī un spētu sekot izmaiņām, kas ar to saistītas. Tādēļ dalībvalstīm jāatbalsta izglītības iestādes, lai uzlabotu to sniegto pakalpojumu kvalitāti, palīdzot attīstīt jaunas iniciatīvas, kas paredzētas mācību kvalitātes nodrošināšanai, kā arī palīdzot tām veicināt gan personu pārvietošanos starp valstīm, gan zināšanu tālāknodošanu.(7) Darba tirgus politikas jomā Padome katru gadu pieņem Nodarbinātības pamatnostādņu kopumu, kas balstīts uz kvantitatīviem mērķiem un rādītājiem. Lēmuma 2000/228/EK[4]pielikumā izklāstīto 2000. gada nodarbinātības pamatnostādņu 7. vadlīnijā ir norādīts, ka dalībvalstis uzlabos savas skolu sistēmas, lai būtiski samazinātu to jauniešu skaitu, kas agri pamet skolu. Īpaša uzmanība jāpievērš jauniešiem, kam ir grūtības mācībās.(8) Minēto pamatnostādņu 8. vadlīnijā ir īpaša norāde uz to, ka līdz 2002. gada beigām ir jāattīsta datorpratība, jānodrošina skolas ar datoriekārtām un jāveicina Internetsa pieejamība skolēniem un studentiem; tam pozitīvi jāietekmē izglītības kvalitāte un jāsagatavo jaunieši digitālajam laikmetam.(9) Pilnvērtīgai izglītībai jāveicina mobilitāte, kas Līguma 149. un 150. pantā minēta kā Kopienas mērķis.(10) Eiropas sadarbība un starptautiska pieredzes apmaiņa veicinās efektīvu un pieņemamu metožu noteikšanu un izplatīšanu kvalitātes novērtēšanai.(11) Kvalitātes nodrošināšanas sistēmām jāpaliek elastīgām un pielāgojamām jaunajai situācijai, kura, ņemot vērā izglītības kultūras aspektus, ir izveidota, izdarot izmaiņas izglītības iestāžu struktūrā un mērķos.(12) Ņemot vērā atšķirīgo iestāžu lielumu, struktūru, finansiālos apstākļus un institucionālo raksturu, dažādās dalībvalstīs un dažādās izglītības iestādēs kvalitātes nodrošināšanas sistēmas atšķiras.(13) Kvalitātes novērtējums un, jo īpaši, skolu pašnovērtējums ir piemēroti līdzekļi, lai mazinātu to jauniešu skaitu, kuri agri pamet skolu, un apkarotu sociālo atstumtību.(14) Lai sasniegtu pilnvērtīgas izglītības mērķi ir pieejami dažādi līdzekļi. Viens no tiem ir kvalitātes novērtēšana; tā labvēlīgi ietekmē izglītības kvalitātes nodrošināšanu un attīstību vispārējās un profesionālajās mācību iestādēs. Izglītības kvalitātes novērtēšanai jācenšas cita starpā novērtēt skolu iespējas ņemt vērā jauno informācijas tehnoloģiju lietošanu, kas kļūst arvien izplatītākas.(15) Skolu izglītības kvalitātes novērtēšanā būtiska nozīme ir iesaistīto iestāžu vienota informācijas tīkla izveidei Eiropas līmenī. Šā ieteikuma īstenošanā nozīmīgs atbalsts var būt esošie tīkli, piemēram 1995. gadā dalībvalstu izveidotais politiķu Eiropas tīkls izglītības sistēmu novērtēšanai.(16) Komisija 1994. un 1995. gadā īstenoja izmēģinājuma projektu par kvalitātes novērtēšanu augstākajā izglītībā. Padomes 1998. gada 24. septembra Ieteikumā 98/561/EK par Eiropas sadarbību augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanā[5] ir uzsvērta informācijas, pieredzes un sadarbības apmaiņas nozīme attiecībā uz kvalitātes nodrošināšanu starp dalībvalstīm.(17) Socrates programmā[6], jo īpaši 6.1. darbībā Komisiju aicina veicināt informācijas un pieredzes apmaiņu kopīgi interesējošos jautājumos. Skolu izglītības kvalitātes novērtēšana ir viena no minētās darbības prioritārām tēmām.(18) Kopš 1996. gada marta Komisija ir uzsākusi dažādus pasākumus un operatīvas darbības, lai novērtēšanas jautājumu izskatītu no dažādām perspektīvām ar mērķi aprakstīt pieeju dažādību un klāstu, kā arī izglītības novērtēšanas metodes, kuras pielieto dažādos līmeņos.(19) Komisija 1997./1998. akadēmiskajā gadā īstenoja izmēģinājuma projektu 101 pamatizglītības un vidējās izglītības skolā tajās valstīs, kuras piedalās Socrates programmā; tas palielināja izpratni par kvalitātes jautājumiem un palīdzēja uzlabot izglītības kvalitāti šajās skolās. Nobeiguma ziņojumā 1999. gada jūnijā, kura nosaukums ir "Skolas izglītības kvalitātes novērtēšana: Eiropas izmēģinājuma projekts", ir pievērsta uzmanība virknei metodisko faktoru, kas veiksmīgam pašnovērtējumam ir svarīgi faktori.(20) Padome 1997. gada 16. decembra secinājumos[7] paziņoja, ka novērtēšana ir svarīgs faktors arī kvalitātes nodrošināšanai un, attiecīgā gadījumā, kvalitātes uzlabošanai.(21) Padomes prezidējošā valsts ārkārtas Eiropas Padomē, kas 2000. gada 23. un 24. martā notika Lisabonā, savos secinājumos paziņoja, ka Eiropas izglītības un apmācības sistēmām jāpiemērojas gan informācijas sabiedrības vajadzībām, gan vajadzībai paaugstināt nodarbinātības līmeni un uzlabot tās kvalitāti.(22) Savienības paplašināšanai kandidātvalstis jāiesaista Eiropas sadarbībā kvalitātes novērtēšanas jomā.(23) Jāņem vērā subsidiaritātes princips un dalībvalstu ekskluzīvā atbildība par to izglītības sistēmu organizāciju un struktūru, lai katras valsts kultūras joma un izglītības tradīcijas varētu pilnveidoties,I. DALĪBVALSTĪM IESAKAsaistībā ar to konkrētajiem sociālajiem, ekonomikas un kultūras apstākļiem, pienācīgi ņemot vērā Eiropas dimensiju, atbalstīt kvalitātes novērtēšanas uzlabošanu skolu izglītībā:1) atbalstot un, vajadzības gadījumā, izveidojot pārredzamas kvalitātes novērtēšanas sistēmas ar šādiem mērķiem:a) nodrošināt pilnvērtīgu izglītību, veicinot sociālo integrāciju un vienlīdzīgas iespējas meitenēm un zēniem;b) nodrošināt skolu izglītības kvalitāti kā pamatu mūžizglītībai;c) veicināt skolu pašnovērtējumu kā metodi mācību darba un skolu uzlabošanai, skolu pašnovērtējuma un ārēju novērtējumu līdzsvarotā sistēmā;d) izmantot tehniskos līdzekļus, kuru mērķis ir uzlabot kvalitāti, lai veiksmīgāk pielāgotos pasaules prasībām un to ātrajām un pastāvīgajām izmaiņām;e) noskaidrot motīvus un nosacījumus skolu pašnovērtējumam un nodrošināt, ka pieeja pašnovērtējumam atbilst citiem noteikumu veidiem;f) attīstīt ārējo novērtējumu, lai nodrošinātu metodisku atbalstu skolu pašnovērtējumam un sniegtu ārēju skatījumu par skolu, veicinot nepārtrauktu uzlabošanas procesu, un rūpējoties, lai tas neaprobežotos vienīgi ar administratīvām pārbaudēm;2) veicinot un, vajadzības gadījumā, atbalstot skolu ieinteresēto personu, to skaitā skolotāju, skolēnu, vadības, vecāku un ekspertu iesaistīšanu skolu ārējā un pašnovērtējuma procesā, lai veicinātu dalītu atbildību skolu uzlabošanai;3) atbalstot vadības apmācību un pašnovērtējuma instrumentu lietošanu ar šadiem mērķiem:a) lai liktu efektīvi darboties skolu pašnovērtējumam, kā instrumentam, kas veicina skolu iespēju uzlabošanos;b) lai nodrošinātu labas prakses piemēru un jaunu pašnovērtējuma instrumentu efektīvu izplatīšanu;4) atbalstot skolu iespēju mācīties citai no citas valsts un Eiropas līmenī, ar šādiem mērķiem:a) identificēt un izplatīt labu praksi un efektīvus līdzekļus, piemēram, rādītājus un etalonuzdevumus skolu izglītības kvalitātes novērtēšanas jomā;b) visos attiecīgajos līmeņos starp skolām veidot tīklus, lai tās cita citu atbalstītu un nodrošinātu ārēju stimulu novērtēšanas procesam;5) veicinot sadarbību starp visām iestādēm, kas iesaistītas skolu izglītības kvalitātes novērtēšanā, un sekmēt tām vienota Eiropas informācijas tīkla izveidi.Šī sadarbība var attiekties uz šādām jomām:a) informācijas un pieredzes apmaiņa, jo īpaši, par metodikas pilnveidošanu un labas prakses piemēriem, sevišķi, izmantojot modernās informāciju un saziņas tehnoloģijas, un, vajadzības gadījumā, organizējot Eiropas līmeņa konferences, seminārus un darbu grupās;b) datu apkopošana un instrumentu attīstīšana, piemēram, rādītāju un īpaši svarīgu etalonuzdevumu kvalitātes novērtēšanu skolās;c) skolu novērtēšanas rezultātu publicēšana, kas saskaņā ar katras dalībvalsts un tās izglītības iestāžu attiecīgo politiku jādara pieejami dalībvalstu iestādēm;d) kontaktu veicināšana starp ekspertiem, lai šajā jomā izveidotu Eiropas līmeņa pieredzi;e) starptautiskās apsekošanas rezultātu izmantošana kvalitātes novērtēšanas attīstīšanai skolās.II. AICINA KOMISIJU1) ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm un, pamatojoties uz esošajām Kopienas programmām, veicināt I iedaļas 4.un 5. punktā minēto sadarbību, arī iesaistot attiecīgas organizācijas un apvienības, kurām šajā jomā ir vajadzīgā pieredze.To darot, Komisijai jānodrošina, ka no Socrates programmas 6.1. darbībā minētās Eurydice tīkla pieredzes gūst maksimālo labumu;2) pamatojoties uz esošajām Kopienas programmām, izveidot datu bāzi skolu kvalitātes novērtēšanas efektīvu līdzekļu un instrumentu izplatīšanai. Datu bāzei arī jāietver labas prakses piemēri, un tai jābūt pieejamai Internetā; ir jānodrošina tās interaktīva izmantošana;3) izmantot esošo Kopienas programmu resursus, lai iekļautu to pieredzi, kura jau ir gūta šajās programmās, un attīstītu esošos tīklus;4) sākumā veikt to pamatizglītības un vidējās izglītības kvalitātes novērtēšanas instrumentu un stratēģiju uzskaiti, ko jau izmanto dažādās dalībvalstīs. Kad uzskaite būs veikta, Komisija ar dalībvalstīm strādās pie attiecīgiem turpmākiem pasākumiem, par tiem regulāri un sīki informējot Eiropas Parlamentu, Padomi, Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Reģionu komiteju;5) pamatojoties uz dalībvalstu ieguldījumu, iesniegt sīki izstrādātus trīsgadu ziņojumus par šā Ieteikuma īstenošanu Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai;6) pamatojoties uz šiem ziņojumiem, izdarīt slēdzienus un izteikt priekšlikumus.Briselē, 2001. gada 12. februārīEiropas Parlamenta vārdā  priekšsēdētāja N. FONTAINEPadomes vārdā  priekšsēdētājs T. ÖSTROS[1] OV C 168, 16.6.2000., 30. lpp.[2] OV C 317, 6.11.2000., 56. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 2000. gada 6. jūlija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts), Padomes 2000. gada 9. novembra Kopējā nostāja (OV C 375, 28.12.2000., 38. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2001. gada 16. janvāra lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[4] OV L 72, 21.3.2000., 15. lpp.[5] OV L 270, 7.10.1998., 56. lpp.[6] OV L 28, 3.2.200--0., 1. lpp.[7] OV C 1, 3.1.1998., 4. lpp.


				|

		52011SC0814

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Portugal[and delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Portugal, 2011-2014]

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMAM
par Portugāles valsts reformu programmu
2011. gadam
un ar ko sniedz Padomes atzinumu
par atjaunināto Portugāles stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu un jo īpaši tās 5. panta
3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī —
lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[1],
kas kopā veido „Integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes.
(3)
Komisija 2011. gada 12. janvārī
pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu,
tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās
pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju „Eiropa 2020”.
(4)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada
15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi
Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka
prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās
stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka
tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt
izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes
izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(5)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
arī aicināja dalībvalstis, kas piedalās Euro Plus
paktā, savlaicīgi iesniegt savas saistības, lai tās
varētu iekļaut šo valstu stabilitātes un konverģences
programmās un valstu reformu programmās. Portugāles valsts
reformu programmā nav skaidri paziņotas konkrētas saistības
un darbības 2011. gadam, bet tās ir paredzēts iesniegt
Eiropadomei.
(6)
Portugāles valdība 2011. gada
23. martā iesniedza stabilitātes programmu
2011.–2014. gadam valsts parlamentā, kurš to noraidīja.
Portugāles valdība 2011. gada 19. aprīlī
iesniedza valsts reformu programmu. Ierosinātie makroekonomiskie un
fiskālie scenāriji un politikas ieteikumi 2011. gada
17. maijā tika pārņemti Saprašanās memorandā.
(7)
Padome 2011. gada 17. maijā
pieņēma Lēmumu 2011/0122, lai Portugālei darītu
pieejamu vidējā termiņa finanšu palīdzību trim gadiem
no 2011. līdz 2014. gadam saskaņā ar Padomes
2010. gada 11. maija Regulu (ES) Nr. 407/2010, ar ko izveido
Eiropas finanšu stabilizācijas mehānismu. Lēmumu
papildinošajā Saprašanās memorandā, kas tika parakstīts
tajā pašā dienā, un tā turpmākajos pielikumos ir
izklāstīti ekonomikas politikas nosacījumi, uz kuru pamata tiek
izmaksāta finanšu palīdzība.
(8)
Portugāles IKP 2010. gadā pieauga
par 1,3 %. Tomēr šīs pozitīvās izaugsmes pamatā
lielākoties ir ārkārtēji faktori, kas stimulēja
eksportu un privāto patēriņu. Cenu un izmaksu
attīstība nepārprotami norādīja, ka Portugāle
konkurētspēju nestimulēja pietiekami ātri, lai kompensētu
tās tekošā konta deficītu, kas 2010. gadā bija augsts
– 10 % no IKP. Vispārējās ekonomikas vājuma un
straujā bezdarba pieauguma (2010. gada beigās – 11,2 %)
dēļ radās lieli valdības deficīti, kas
2009. gadā pārsniedza 10 % no IKP un 2010. gadā –
9 %, kas ir palielinājums salīdzinājumā ar 3,5 %
2008. gadā. Rezultātā Portugāle nesen saskārās
ar pieaugošu spiedienu finanšu tirgos, radot bažas par tās publisko
finanšu ilgtspējību. Pēc kredītreitingu aģentūru
vairākkārt veiktā kredītreitingu samazinājuma
Portugāles valsts obligācijām tā vairs nespēja sevi
refinansēt ar tādām likmēm, kuras būtu
ilgtermiņā savienojamas ar fiskālo ilgtspējību.
Vienlaikus banku nozare, kas ir ļoti atkarīga no ārējā
finansējuma, jo īpaši euro zonā, arvien vairāk zaudēja
tirgus finansējumu.
(9)
Portugāle apņēmās īstenot
ekonomikas un finanšu korekciju programmu nolūkā atjaunot
uzticību tās valsts parādam un banku nozarei, kā arī
lai atbalstītu izaugsmi un nodarbinātību. Programma paredz
visaptverošu rīcību trīs virzienos: (i) ticama un līdzsvarota
fiskālās konsolidācijas stratēģija, ko atbalsta
strukturāli fiskālie pasākumi un labāka fiskālā
kontrole; (ii) dziļas un laicīgas strukturālās reformas
darba un produktu tirgū; un (ii) pasākumi, lai aizsargātu
finanšu sektoru pret nekoordinētu aizņemto līdzekļu
īpatsvara samazināšanu, izmantojot tirgus mehānismus ar papildnodrošinājumiem.
(10)
Komisija ir izvērtējusi valsts reformu
programmu[2].
Tā ir ņēmusi vērā ne tikai šīs programmas
nozīmību ilgtspējīgai fiskālajai un
sociālekonomiskajai politikai Portugālē, bet arī tās
atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā
vajadzību stiprināt Eiropas Savienības vispārējo
ekonomisko pārvaldību, sniedzot ES līmeņa ieguldījumu
valstu turpmākajos lēmumos. Šajā kontekstā Komisija uzsver
plānoto pasākumu īstenošanas steidzamību, lai ievērotu
Padomes Lēmumu 2011/0122,
AR ŠO IESAKA Portugālei.
Īstenot pasākumus, kā
paredzēts Padomes Lēmumā [2011/0122] un sīkāk
norādīts 2011. gada 17. maija Saprašanās
memorandā un tā turpmākajos pielikumos.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               Saglabātas 2011. gadam ar
Padomes 2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
[2]               Skatīt SEC(2011) 730.


title: Padomes Ieteikums (2016. gada 12. jūlijs) par Bulgārijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Bulgārijas 2016. gada konverģences programmu

text:
               18.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 299/32

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 12. jūlijs)
   par Bulgārijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Bulgārijas 2016. gada konverģences programmu
   (2016/C 299/08)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2015. gada 26. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2016. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2016. gada 17.–18. martā. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2015. gada 26. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Bulgārija bija minēta to dalībvalstu vidū, kurām paredzēts veikt padziļinātu pārskatu.

               (2)

               2016. gada ziņojums par Bulgāriju tika publicēts 2016. gada 26. februārī. Tajā tika izvērtēti Bulgārijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2015. gada 14. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, un Bulgārijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā tika ietverts arī saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu sagatavotais padziļinātais pārskats. 2016. gada 8. martā Komisija pieņēma paziņojumu, kurā tā iepazīstināja ar šā padziļinātā pārskata rezultātiem. Komisijas veiktā analīze tai ļauj secināt, ka Bulgārijā pastāv pārmērīga makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, ekonomikai ir raksturīga joprojām pastāvoša nestabilitāte finanšu sektorā un lielas uzņēmumu parādsaistības augsta bezdarba situācijā.

               (3)

               Bulgārija 2016. gada 15. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu informāciju par to, kā tā izmantos šo noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Uz Bulgāriju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Valdība savā 2016. gada konverģences programmā plāno vispārējās bilances pakāpenisku uzlabošanos līdz – 1,9 % no IKP 2016. gadā un – 0,2 % no IKP 2019. gadā. Vidējā termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 1 % apmērā no IKP – plānots sasniegt 2017. gadā. Saskaņā ar konverģences programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2018. gadā sasniegs maksimumu, proti, 31,8 %, un pēc tam samazināsies līdz 30,8 % 2019. gadā. Šo budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir mazliet optimistisks. Pasākumi, kas, sākot no 2017. gada, nepieciešami plānoto deficīta mērķu sasniegšanai, nav pietiekamā mērā precizēti. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, pastāv risks nedaudz novirzīties no korekcijām vidējā termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. gadā un – nemainīgas politikas apstākļos – arī 2017. gadā. Pamatojoties uz konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka Bulgārija kopumā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tomēr, lai 2016. un 2017. gadā nodrošinātu atbilstību, būs nepieciešami turpmāki pasākumi.

               (6)

               Bulgārija ir guvusi nelielu progresu, izpildot pagājušā gada ieteikumu palielināt veselības aprūpes izdevumu efektivitāti, jo īpaši izveidojot valsts veselības aprūpes plānu, kas ļaus plānot izdevumus medicīnas jomā saskaņā ar teritoriāliem kritērijiem un iedzīvotāju vajadzībām. Bulgārijas veselības aprūpes sistēmā pastāv būtiskas problēmas, tostarp ierobežota piekļuve tai, zems finansējums un slikti veselības rādītāji. Neraugoties uz nesenajiem centieniem uzlabot nodokļu iekasēšanu, ēnu ekonomika joprojām ir nozīmīga problēma, kas ietekmē valsts ieņēmumus. Nedeklarēts darbs, tostarp nepietiekami uzrādīts atalgojums un izvairīšanās no sociālā nodrošinājuma iemaksām, kropļo darba tirgu un mazina fiskālos ieņēmumus.

               (7)

               Bezatbildīgas darījumdarbības prakses gadījumi finanšu sektorā, jo īpaši banku sektorā, apvienojumā ar nepietiekamu uzraudzību ir radījuši vidi, kurā nelīdzsvarotība vairojas. Banku, apdrošināšanas un pensiju fonda sektoru nesen uzsāktās pārskatīšanas pārredzama un starptautiskajai paraugpraksei atbilstoša pabeigšana un vajadzīgo turpmāko pasākumu īstenošana stiprinās uzticēšanos finanšu sektoram. Turklāt būtiska nozīme tajā, lai stiprinātu finanšu sistēmu un lai tā atbalstītu pamazām vērojamo makroekonomikas atveseļošanos, būs nemitīgiem centieniem uzlabot finanšu uzraudzību gan banku, gan nebanku sektorā.

               (8)

               Darba tirgū ir bijusi vērojama neliela atveseļošanās, bet atlikušie trūkumi joprojām apgrūtina izaugsmi un ierobežo ekonomikas korekcijas spējas. Ilgtermiņa bezdarba strukturālā būtība, darbaspēka samazināšanās un novecošana, mazā līdzdalība darba tirgū un prasmju neatbilstība apgrūtina darba tirgus pielāgošanos. Kaut arī stāvoklis bezdarba jomā pakāpeniski uzlabojas, joprojām pastāv būtiskas problēmas, piemēram, saistībā ar ilgtermiņa bezdarbniekiem un jauniešiem, kas nav iesaistīti ne darba tirgū, ne izglītībā, ne apmācībā. Aktīvām darba tirgus politikas nostādnēm varētu būt lielāka nozīme tajā, lai palīdzētu minētajām grupām piekļūt darba tirgum. Sociālo pabalstu saņēmēju iesaistīšanu darba tirgū apgrūtina tas, ka dažādās aģentūras, kas sniedz pabalstus un darba tirgus integrācijas pakalpojumus, ir sadrumstalotas un sadarbība starp tām ir ierobežota. Izmēģinājuma projekta ietvaros ir izveidoti specializēti nodarbinātības un sociālās palīdzības centri, kas apvieno nodarbinātības aģentūras un sociālās palīdzības aģentūras pakalpojumus, bet vēl nav pieņemts lēmums izvērst projektu plašākā mērogā pēc tā beigām 2016. gada decembrī.

               (9)

               Lai gan Bulgārijas minimālā alga joprojām ir viszemākā Savienībā, tā kopš 2011. gada ir ievērojami palielinājusies, bet tas, ka nepastāv objektīvi kritēriji minimālās algas noteikšanai, rada nenoteiktību. Neraugoties uz valdības un sociālo partneru darbu šajā jomā, Bulgārijai joprojām nav skaidru pamatnostādņu vai pārredzamu kritēriju attiecībā uz minimālās algas noteikšanu, kurā ņem vērā tās ietekmi uz darbvietu radīšanu, sociālajiem apstākļiem un konkurētspēju.

               (10)

               Bulgārijā joprojām pastāv ļoti augsts nabadzības vai sociālās atstumtības risks un nevienlīdzības līmenis. Progresu tādu jautājumu risināšanā kā nabadzība un sociālā atstumtība kavē ilgstošās problēmas ar romu integrāciju darba tirgū, pārejas veicināšanu no mācībām uz darba dzīvi un sociālās, veselības un darba tirgus politikas tvēruma un efektivitātes uzlabošanu. Vispārējā minimālo ienākumu shēma sniedz ļoti ierobežotu atbalstu un iedzīvotāju informēšanu. Pabalstu līmenis ir zem nabadzības sliekšņa, un tas nav pieaudzis atbilstīgi vidējās un minimālās algas attīstībai pēdējos gados. Aplēses attiecībā uz tvērumu norāda, ka liela daļa no paredzētajiem labuma guvējiem pabalstus nesaņem. Labāka vēršanās pie mērķa grupām, vienlaikus saglabājot fiskālo atbildību, palīdzētu mazināt nabadzību.

               (11)

               Izglītības sistēmai ir ierobežotas spējas iekļaut neaizsargātās grupas un nodrošināt izglītojamos ar attiecīgām prasmēm. Neaizsargātās grupas, piemēram, romi un skolēni no nabadzīgām ģimenēm, joprojām saskaras ar ievērojamiem šķēršļiem attiecībā uz piekļuvi izglītībai un tās iegūšanu. Romu iesaiste visos izglītības līmeņos ir ievērojami zemāka nekā pārējiem iedzīvotājiem. Priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas līmenis turpina augt, un tas jo īpaši augsts ir lauku apvidos un mazāk attīstītos reģionos. Lai uzlabotu izglītības rezultātus un novērstu mācību pamešanu, būtiski ir likvidēt šķēršļus nelabvēlīgā situācijā esošo bērnu līdzdalībai pirmsskolas izglītībā. Nozīmīgs solis ceļā uz visaptverošu skolu sistēmas reformu ir jauns pirmsskolu un skolu izglītības likums, ko parlaments pieņēma 2015. gada septembrī. Šā tiesību akta īstenošanai kopā ar mērķtiecīgiem pasākumiem, kas paredzēti, lai pārvarētu nenormatīvus šķēršļus nelabvēlīgā situācijā esošu grupu pilnīgai līdzdalībai izglītībā, būtu jāpalīdz ilgtermiņā uzlabot Bulgārijas ekonomikas izaugsmes potenciālu un sociālo kohēziju. Uzņemšanas un absolvēšanas rādītāji terciārajā izglītībā pieaug, un neseno absolventu nodarbinātības līmenis lēnām atlabst, tomēr tas joprojām ir ievērojami zemāks par ES vidējo līmeni.

               (12)

               Joprojām būtiski ir riski, kas izriet no augstā uzņēmumu parāda līmeņa un šķēršļiem aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanai. Esošais maksātnespējas regulējums sniedz maz iespēju efektīvi pārstrukturēt parādu un maz palīdz novērst uzņēmumu parādsaistību augsto līmeni. Reformas uzņēmumu maksātnespējas procedūru veicināšanai varētu uzlabot aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu un pavērt ceļu jauniem aizdevumiem un investīcijām.

               (13)

               Publiskā iepirkuma sistēmā Bulgārijā joprojām ir novērojami strukturāli vājumi, tostarp sistemātiski pārkāpumi iepirkuma procedūrās, administratīvo spēju trūkums un nepilnīgi kontroles mehānismi, kā arī sistemātiskas apelācijas tiesās, kas bieži novilcina darbu uz vietas. Pārejā uz pilnīgu e-iepirkumu ir gūti vien nelieli panākumi. Trūkumi Bulgārijas publiskā iepirkuma sistēmā ir izraisījuši maksājumu pārtraukšanu un finanšu korekcijas ES finansējuma programmās, un tie atstāj iespaidu arī uz plašāku uzņēmējdarbības vidi.

               (14)

               Nestabilas politikas nostādnes un neuzticēšanās nozīmīgām valsts iestādēm, piemēram, tiesu iestādēm, ir būtiski šķēršļi ieguldījumiem Bulgārijas ekonomikā. Valsts pārvaldes reformu un konkrētu sektoru, piemēram, pētniecības, inovāciju un enerģētikas, reformu lēnā īstenošana kavē gūt panākumus investīciju vides uzlabošanā. Lai gan Bulgārija ir pieņēmusi stratēģisku sistēmu valsts pārvaldes reformēšanai un modernizēšanai, progress ir lēns un reformu īstenošana bieži tiek atlikta. Jauniem tiesību aktiem nepiemēro sistemātisku ietekmes novērtējumu, tomēr zināmi centieni ir veikti, lai šo situāciju mainītu. Biežas izmaiņas tiesiskajā regulējumā rada nenoteiktību un ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Nopietnas bažas joprojām rada korupcija, un valsts iestāžu reakciju uz šo problēmu joprojām apgrūtina iestāžu vājums un sadrumstalotība. Saskaņā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu Bulgārija saņem ieteikumus par tiesu iestāžu reformu un cīņu pret korupciju un organizēto noziedzību. Tāpēc šīs jomas nav aplūkotas konkrētai valstij adresētos ieteikumos attiecībā uz Bulgāriju, kaut arī tām ir izšķiroša nozīme saistībā ar vispārējo uzņēmējdarbības vidi.

               (15)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Bulgārijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2016. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Bulgārijai adresētiem ieteikumiem. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Bulgārijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina ES vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā.

               (16)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un tās atzinums (4) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (17)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā,

         AR ŠO Bulgārijai 2016. un 2017. gadā IESAKA rīkoties šādi.

               1.

               Panākt ikgadēju fiskālo korekciju 0,5 % apmērā no IKP vidējā termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. un 2017. gadā. Turpināt uzlabot nodokļu iekasēšanu un veikt pasākumus neoficiālās ekonomikas, tostarp nedeklarētā darba, apjoma samazināšanai.

               2.

               Līdz 2016. gada beigām pabeigt banku aktīvu kvalitātes pārskatīšanu un spriedzes testu. Līdz 2016. gada beigām pabeigt apdrošināšanas sabiedrību bilanču pārskatīšanu un spriedzes testu un privāto pensiju fondu aktīvu pārskatīšanu. Ja nepieciešams, veikt pēcpasākumus visos trijos sektoros un turpināt uzlabot banku un nebanku sektoru uzraudzību.

               3.

               Pastiprināt un integrēt sociālo palīdzību, tostarp attiecīgus sociālos pakalpojumus, un aktīvus darba tirgus politikas pasākumus, jo īpaši attiecībā uz ilgtermiņa bezdarbniekiem un jauniešiem, kas nav iesaistīti ne darba tirgū, ne izglītībā, ne apmācībā. Uzlabot kvalitatīvas izglītības sniegšanu nelabvēlīgā situācijā esošām grupām, tostarp romiem. Palielināt veselības sistēmas efektivitāti, uzlabojot piekļuvi un finansējumu, un veselības rādītājus. Apspriežoties ar sociālajiem partneriem, noteikt pamatnostādnes un kritērijus minimālās algas noteikšanai. Palielināt minimālo ienākumu shēmas tvērumu un atbilstību.

               4.

               Veikt maksātnespējas regulējuma reformu, lai paātrinātu atveseļošanas un noregulējuma procedūras un uzlabotu to efektivitāti un pārredzamību. Palielināt tiesu spējas attiecībā uz maksātnespējas procedūrām. Pastiprināt valsts iepirkuma aģentūras un līgumslēdzēju iestāžu spējas un uzlabot publiskā iepirkuma procedūru uzbūvi un kontroli, jo īpaši, pilnībā īstenojot valsts stratēģiju publiskā iepirkuma sektora attīstībai (2014–2020). Paātrināt e-iepirkuma ieviešanu.

      Briselē, 2016. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (4)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.