               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            Ieteikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro piedalīties sarunās par otro papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185)

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.KONTEKSTS

               Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju attīstība sniedz cilvēcei vēl nebijušas iespējas, bet vienlaikus rada arī problēmas, tostarp krimināltiesību jomā un līdz ar to arī saistībā ar tiesiskumu kibertelpā. Kibernoziegumi un citi noziedzīgi nodarījumi, par kuriem elektroniskie pierādījumi atrodami datorsistēmās, ir plaši izplatīti; ar šādiem nodarījumiem saistīti pierādījumi arvien biežāk tiek glabāti serveros ārvalstu, vairākās, mainīgās vai nezināmās jurisdikcijās, proti, mākonī, bet tiesībaizsardzības iestāžu pilnvaras joprojām ierobežo teritoriālās robežas.

               Eiropas Komisija 2015. gada aprīlī pieņemtajā Eiropas Drošības programmā
                  1
                apņēmās veikt pārskatu par šķēršļiem kibernoziegumu kriminālizmeklēšanai, jo īpaši par tiem, kas saistīti ar pārrobežu piekļuvi elektroniskiem pierādījumiem. Komisija 2018. gada 17. aprīlī iesniedza Padomei un Eiropas Parlamentam priekšlikumu regulai par Eiropas elektronisko pierādījumu sniegšanas un saglabāšanas rīkojumiem elektronisko pierādījumu nodrošināšanai krimināllietās
                  2
                un priekšlikumu direktīvai, ar ko nosaka saskaņotus noteikumus par juridisko pārstāvju iecelšanu, lai apkopotu pierādījumus kriminālprocesā
                  3
               , (“priekšlikumi par e-pierādījumiem”). Šo priekšlikumu mērķis ir Eiropas Savienībā paātrināt tādu elektronisko pierādījumu nodrošināšanas un iegūšanas procesu, kurus glabā un/vai tur pakalpojumu sniedzēji citā jurisdikcijā.

               Eiropas Padomes Konvencija par kibernoziegumiem

               Eiropas Padomes Konvencijas par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185) mērķis ir atvieglot cīņu pret noziedzīgiem nodarījumiem, kuros tiek izmantoti datortīkli. Tajā ir ietverti noteikumi, 1) ar ko saskaņo nodarījumu iekšzemes materiālo krimināltiesību elementus un saistītus noteikumus kibernoziedzības jomā, 2) ar ko paredz iekšzemes kriminālprocesuālās pilnvaras, kas nepieciešamas, lai izmeklētu šādus nodarījumus un sauktu pie atbildības par tiem, kā arī par citiem nodarījumiem, kas izdarīti, izmantojot datorsistēmu, vai par kuriem pierādījumi ir elektroniskā formā, un 3) kuru mērķis ir izveidot ātru un efektīvu starptautiskās sadarbības režīmu. Konvencija ir pieejama parakstīšanai gan Eiropas Padomes dalībvalstīm, gan valstīm, kas nav dalībvalstis. Konvencijas Puses patlaban ir 62 valstis, tostarp 26 Eiropas Savienības dalībvalstis
                  4
               . Konvencijā nav paredzēta iespēja, ka Eiropas Savienība varētu pievienoties konvencijai. Tomēr Eiropas Savienība ir atzīta par novērotājorganizāciju Konvencijas komitejā (T-CY). Pamatojoties uz to, Eiropas Savienība piedalās Konvencijas komitejas sanāksmēs.

               Konvencijas 46. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteikts, ka Puses vajadzības gadījumā periodiski apspriežas, lai atvieglotu iespējamo Konvencijas papildinājumu vai grozījumu apspriešanu. Konvencijas par kibernoziegumiem Puses nu jau kādu laiku izskata pastāvošās problēmas un šķēršļus, kas liedz valstu tiesu un policijas iestādēm kriminālizmeklēšanas gaitā piekļūt datorizētu datu formā esošiem elektroniskiem pierādījumiem par noziegumiem, — laikā no 2012. gada līdz 2014. gadam darba grupas ietvaros, kura strādā pārrobežu piekļuves datiem jomā, un laikā no 2015. gada līdz 2017. gadam — ar Mākoņdatu grupas starpniecību.

               Sarunas par Konvencijas otro papildu protokolu

               Pēc Mākoņdatu grupas iesniegtajiem priekšlikumiem
                  5
                Konvencijas par kibernoziegumiem komiteja (T-CY) pieņēma vairākus ieteikumus, tostarp attiecībā uz sarunām par Konvencijas par kibernoziegumiem
                  6
                otro papildu protokolu par pastiprinātu starptautisko sadarbību (“Otrais papildu protokols”). Konvencijas par kibernoziegumiem komiteja 2017. gada jūnijā apstiprināja Otrā papildu protokola sagatavošanas darba uzdevumus laikposmam no 2017. gada septembra līdz 2019. gada decembrim.

               Saskaņā ar minētajiem darba uzdevumiem Otrais papildu protokols var ietvert šādus elementus:

               ·noteikumi efektīvākai savstarpējai juridiskajai palīdzībai, jo īpaši:

               –vienkāršota kārtība attiecībā uz savstarpējās tiesiskās palīdzības pieprasījumiem sniegt abonenta informāciju;

               –starptautiskie e-pierādījumu sniegšanas rīkojumi;

               –tieša sadarbība starp tiesu iestādēm saistībā ar savstarpējās tiesiskās palīdzības pieprasījumiem;

               –kopīga izmeklēšana un kopējas izmeklēšanas grupas;

               –pieprasījumi angļu valodā;

               –liecinieku, cietušo un ekspertu uzklausīšana audio-/videorežīmā;

               –ārkārtas savstarpējās tiesiskās palīdzības procedūras;

               ·noteikumi, kas ļauj tiešā veidā sadarboties ar pakalpojumu sniedzējiem citās jurisdikcijās attiecībā uz pieprasījumiem sniegt abonenta informāciju, e-pierādījumu saglabāšanas pieprasījumiem un ārkārtas pieprasījumiem;

               ·skaidrāks regulējums un stingrāki aizsardzības pasākumi attiecībā uz pastāvošo praksi saistībā ar pārrobežu piekļuvi datiem;

               ·drošības pasākumi, tostarp datu aizsardzības prasības.

               Sarunas par dažādiem otrā papildu protokola noteikumiem norit dažādos tempos. Darba uzdevumos izklāstīto četru galveno darba bloku grupu pašreizējā situācija ir šāda:

               ·noteikumi „Pieprasījumu valodas” un „Ārkārtas savstarpējā palīdzība” tika provizoriski pieņemti protokola izstrādes plenārsēdē, kas notika 2018. gada jūlijā;

               ·noteikumi “Videokonferences” tika provizoriski pieņemti protokola izstrādes plenārsēdē, kas notika 2018. gada novembrī;

               ·2018. gada novembrī notikušajā protokola izstrādes plenārsēdē notika arī detalizētas apspriedes (noteikumi “Jurisdikcija” un “Apstiprināšanas modelis”) un tika veikti atjauninājumi (“Tiešā sadarbība ar pakalpojumu sniedzējiem”, “Starptautiski e-pierādījumu sniegšanas rīkojumi”, “Paplašināta meklēšana/piekļuve, pamatojoties uz akreditācijas datiem”, “Kopīga izmeklēšana un kopējas izmeklēšanas grupas” un “Izmeklēšanas metodes”);

               ·vēl nav panākts pietiekams progress attiecībā uz citiem jautājumiem (aizsardzības pasākumi, tostarp datu aizsardzības prasības).

               2.PRIEKŠLIKUMA MĒRĶI

               Šis ieteikums ir iesniegts Padomei, lai saņemtu pilnvarojumu Eiropas Savienības un tās dalībvalstu vārdā piedalīties sarunās par otro papildu protokolu, pieņemtu sarunu norādes un ieceltu Komisiju par sarunu vedēju saskaņā ar pievienoto sarunu norāžu projektu, atbilstīgi LESD 218. pantam.

               Saskaņā ar LESD 3. panta 2. punktu Savienības ekskluzīvā kompetencē ir arī noslēgt starptautisku līgumu "tiktāl, ciktāl līguma slēgšana ietekmē Savienības kopīgos noteikumus vai maina to jomu". Starptautisks līgums var ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu, ja līguma aptvertā joma pārklājas ar Savienības tiesību aktiem vai ja to lielā mērā reglamentē Savienības tiesību akti.

               Eiropas Savienība, pamatojoties uz LESD 82. panta 1. punktu un 16. pantu, ir pieņēmusi kopīgus noteikumus par elementiem, kurus izskata attiecībā uz Otro papildu protokolu. Pašreizējo Eiropas Savienības tiesisko regulējumu jo īpaši veido instrumenti tiesībaizsardzības sadarbībai un tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās, piemēram, Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās
                  7
               , Konvencija par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās
                  8
               , Regula 2018/1727 par Eurojust
                  9
               , Regula (ES) 2016/794 par Eiropolu
                  10
               , Padomes Pamatlēmums 2002/465/TI par kopējām izmeklēšanas grupām
                  11
               , Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā
                  12
               . Turklāt Savienība ir pieņēmusi vairākas direktīvas, kas stiprina aizdomās turēto un apsūdzēto personu procesuālās tiesības
                  13
               .

               Runājot par ārējām attiecībām, Eiropas Savienība ir noslēgusi vairākus divpusējus nolīgumus starp Savienību un trešām valstīm, piemēram, nolīgumus par savstarpējo tiesisko palīdzību starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm
                  14
                un starp Eiropas Savienību un Japānu
                  15
               .

               Tiesības uz personas datu aizsardzību ir pamattiesības, kas nostiprinātas ES līgumos un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, un personas datus drīkst apstrādāt tikai saskaņā ar Regulu (ES) 2016/679 (Vispārīgā datu aizsardzības regula)
                  16
                un Direktīvu (ES) 2016/680 (Direktīva par datu apstrādi policijas vajadzībām)
                  17
               . Pamattiesību hartā visiem ir nostiprinātas pamattiesības uz privātās un ģimenes dzīves, mājokļa un saziņas neaizskaramību, un tās kā būtisku elementu paredz personas saziņas privātuma neaizskaramību. Elektroniskās komunikācijas datus drīkst apstrādāt tikai saskaņā ar Direktīvu 2002/58/EK (E-privātuma direktīva)
                  18
               .

               Turklāt, lai izvērtētu, vai kādu jomu lielā mērā reglamentē kopīgi noteikumi, jāņem vērā ne vien Savienības tiesību akti attiecīgajā jomā to pašreizējā redakcijā, bet arī to turpmākā attīstība, ciktāl to iespējams prognozēt analīzes veikšanas laikā. Joma, uz kuru attiecas Otrais papildu protokols, ir tiešā veidā būtiska relevanto kopīgo noteikumu paredzamajai turpmākajai attīstībai. Šajā sakarā būtiski ir arī Komisijas 2018. gada aprīļa priekšlikumi par pārrobežu piekļuvi e-pierādījumiem
                  19
               .

               Priekšlikumu darbības jomā ietilpst konkrētu veidu pakalpojumu sniedzēji, kas sniedz pakalpojumus Eiropas Savienībā. Pakalpojumu sniedzējs piedāvā pakalpojumus Eiropas Savienībā, ja tas ļauj lietotājiem vienā vai vairākās dalībvalstīs izmantot savus pakalpojumus un ja tam ir būtiska saistība ar Savienību, piemēram, ja tas veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī vai ja tas sniedz pakalpojumus lielam skaitam lietotāju šajā dalībvalstī. Pakalpojumu sniedzējiem bez klātbūtnes Eiropas Savienībā ir pienākums iecelt juridisko pārstāvi, attiecībā pret kuru var izpildīt e-pierādījumu sniegšanas rīkojumus.

               Eiropadomes 18. oktobra secinājumos teikts: “Lai sekmīgi apkarotu terorismu un citus smagus noziegumus un organizēto noziedzību gan ES, gan starptautiskā līmenī, būtu jārod risinājumi, ar kuriem nodrošināt ātru un efektīvu pārrobežu piekļuvi e-pierādījumiem; līdz sasaukuma beigām būtu jāpanāk vienošanās par Komisijas priekšlikumiem, kuri attiecas uz e-pierādījumiem un piekļuvi finanšu informācijai, kā arī uz nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas labāku apkarošanu. Komisijai būtu arī steidzami jāiesniedz sarunu pilnvarojumi starptautiskajām sarunām par e-pierādījumiem.”

               Komisijas priekšlikumi par e-pierādījumiem nodrošina pamatu koordinētai un saskaņotai pieejai gan Eiropas Savienības iekšienē, gan no Eiropas Savienības puses starptautiskā līmenī, pienācīgi ņemot vērā Eiropas Savienības noteikumus, tostarp par nediskriminēšanu starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un to valstspiederīgajiem. Lai gan Komisija savā ietekmes novērtējumā attiecībā uz priekšlikumiem par e-pierādījumiem jau norādīja, ka priekšlikumus varētu būt lietderīgi papildināt ar divpusējiem vai daudzpusējiem nolīgumiem par pārrobežu piekļuvi elektroniskiem pierādījumiem ar papildu aizsardzības pasākumiem, Komisija nolēma ierosināt ES noteikumus par pārrobežu piekļuvi elektroniskiem pierādījumiem, pirms iesaistīties starptautiskās sarunās ar trešām pusēm
                  20
               .

               Starptautiskā līmenī Komisija saistībā ar Eiropas Padomes Konvenciju par kibernoziegumiem ir turpinājusi novērotāja statusā piedalīties saistītajās sarunās
                  21
               . Pārrobežu piekļuve elektroniskiem pierādījumiem ir bijis regulāri apspriests temats nesen notikušajās ES un ASV tieslietu un iekšlietu ministru sanāksmēs.

               Abus ieteikumus – piedalīties sarunās par Konvencijas par kibernoziegumiem otro papildu protokolu un uzsākt sarunas ar Amerikas Savienotajām Valstīm – Komisija pieņem vienlaicīgi. Lai gan abi procesi norisināsies atšķirīgos tempos, tie attiecas uz savstarpēji saistītiem jautājumiem, un saistībām, ko uzņemtos vienu sarunu gaitā, var būt tieša ietekme uz citiem sarunu virzieniem.

               Priekšlikumos par e-pierādījumiem tiek risināta situācija, kad konkrētu veidu pakalpojumu sniedzēji sniedz pakalpojumus ES tirgū, bet pastāv risks, ka to pienākumi būs pretrunā trešo valstu tiesību aktiem. Lai novērstu šādas tiesību normu kolīzijas un atbilstīgi starptautiski piemērojamajam pieklājības principam, priekšlikumi par e-pierādījumiem ietver noteikumus par īpašiem mehānismiem gadījumā, ja pakalpojumu sniedzējs saskaras ar situāciju, ka tiek pieprasīti pierādījumi, bet no trešās valsts tiesību aktiem izriet tam pretrunā esoši pienākumi. Šie mehānismi ietver pārskatīšanas procedūru skaidrības ieviešanai šādā situācijā. Eiropas Padomes Konvencijas par kibernoziegumiem Otrā papildu protokola mērķim vajadzētu būt novērst pretrunīgus pienākumus starp Konvencijas par kibernoziegumiem Pušu tiesību aktiem.

               Tāpēc var uzskatīt, ka Otrā papildu protokola noslēgšana var ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu.

               Savienībai attiecīgi ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz sarunām par Otro papildu protokolu, kas papildina Eiropas Padomes Konvenciju par kibernoziegumiem (saskaņā ar LESD 3. panta 2. punktu).

               Otrā papildu protokola priekšmets skartu ES politiku un kompetenci, jo īpaši attiecībā uz instrumentiem tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (LESD 82. panta 1. punkts) un datu aizsardzību (LESD 16. pants), un, tā kā tas ir ES tiesību jautājums, šādas sarunas nevar rīkot bez ES piedalīšanās. Turklāt Komisijai ir vispārēji pienākumi, pārstāvot Eiropas Savienību, kā paredzēts LES 17. panta 1. punktā. Ņemot vērā iepriekš minēto, Padomei būtu jāieceļ Komisija par sarunu vedēju sarunās par Otro papildu protokolu, kas papildina Eiropas Padomes Konvenciju par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185).

               3.ATTIECĪGIE NOTEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

               Sarunu rezultātā būtu jānodrošina, ka noteikumi, par ko panākta vienošanās, ir saderīgi ar ES tiesību aktiem un no tiem izrietošajiem dalībvalstu pienākumiem, ņemot vērā šo tiesību aktu turpmāko attīstību. Turklāt būs nepieciešams arī nodrošināt, lai Otrajā papildu protokolā tiktu iekļauta nošķīruma klauzula, kas ļautu Eiropas Savienības dalībvalstīm, kuras kļūst par Otrā papildu protokola Pusēm, regulēt savas savstarpējās attiecības, pamatojoties uz ES tiesību aktiem. Jo īpaši Eiropas Savienības dalībvalstu starpā būtu jāuztur Eiropas Komisijas priekšlikumu par e-pierādījumiem darbība, tostarp, kamēr tie ir attīstības posmā, likumdevējiem veicot likumdošanas procedūras sarunas, un eventuāli to galīgajā (pieņemtajā) redakcijā.

               Otrajā papildu protokolā būtu jāparedz nepieciešamie pasākumi Eiropas Savienības Pamattiesību hartā atzīto pamattiesību un brīvību nodrošināšanai, jo īpaši attiecībā uz Hartas 7. pantā atzītajām tiesībām uz privātās un ģimenes dzīves, mājokļa un saziņas neaizskaramību, Hartas 8. pantā atzītajām tiesībām uz personas datu aizsardzību, Hartas 47. pantā atzītajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, Hartas 48. pantā atzīto nevainīguma prezumpcija un tiesībām uz aizstāvību un Hartas 49. pantā atzītajiem noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības un samērīguma principiem. Otrais papildu protokols būtu jāpiemēro saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem,

               Protokolā jābūt paredzētiem personas datu vākšanai, nodošanai un turpmākai izmantošanai piemērojamiem atbilstīgiem datu un privātuma aizsardzības pasākumiem, lai nodrošinātu, ka ES pakalpojumu sniedzēji pilnībā ievēro savus pienākumus saskaņā ar ES datu un privātuma aizsardzības tiesību aktiem, ciktāl šāds starptautisks nolīgums varētu nodrošināt juridisko pamatu datu nosūtīšanai, reaģējot uz e-pierādījumu sniegšanas rīkojumiem vai pieprasījumiem, ko izdevusi tāda papildu protokola Puses – trešās valsts – iestāde, kas pieprasa pārzinim vai apstrādātājam atklāt personas datus un elektroniskās komunikācijas datus. Tādējādi tiem būtu jānodrošina ES pilsoņu pamattiesību un brīvību aizsardzība, tostarp privātuma un personas datu aizsardzība, kad personas dati vai elektroniskās komunikācijas dati tiek atklāti tiesībaizsardzības iestādēm valstīs ārpus Eiropas Savienības.

               Tā kā Eiropas Komisijas priekšlikumos par e-pierādījumiem nav iekļauti noteikumi par iestāžu piekļuvi datiem bez starpnieka palīdzības (“tieša piekļuve”), jebkurš šāds pasākums var būt balstīts vienīgi uz atsevišķu valstu tiesību aktiem. Otrais papildu protokols var ietvert noteikumus saistībā ar “paplašinātu meklēšanu un piekļuvi, pamatojoties uz akreditācijas datiem” un “izmeklēšanas metodēm”, bet galvenajam mērķim vajadzētu būt izveidot stingrākus drošības pasākumus attiecībā uz šādu pārrobežu tiešo piekļuvi datiem, lai nodrošinātu ES pilsoņu pamattiesību un brīvību aizsardzību, tostarp privātuma un personas datu aizsardzību.

               Otrā papildu protokola noslēgšanai nevajadzētu liegt starp Protokola Pusēm un starp Protokola Pusēm un Eiropas Savienību noslēgt divpusējus nolīgumus vai līgumus, kas reglamentē to attiecības. Šim nolūkam būtu jāiekļauj atbilstoša klauzula, kura paredz, ka tad, ja divas vai vairāk Konvencijas Puses jau ir noslēgušas nolīgumu vai līgumu par Konvencijas darbības jomas jautājumiem, vai ja tās šādi rīkosies nākotnē, tām ir tiesības piemērot šo nolīgumu vai līgumu vai atbilstīgi reglamentēt šīs attiecības, ar nosacījumu, ka tas tiek darīts ar Konvencijas mērķiem un principiem saderīgā veidā. Nolīgumam starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm par pārrobežu piekļuvi elektroniskajiem pierādījumiem tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās divpusējās attiecībās starp Amerikas Savienotajām valstīm un Eiropas Savienību vajadzētu prevalēt pār jebkuru nolīgumu vai vienošanos, kas panākta sarunās par Otro papildu protokolu, ciktāl tas reglamentē vienus un tos pašus jautājumus.

               Ieteikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko pilnvaro piedalīties sarunās par otro papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185)

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 218. panta 3. un 4. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā:

               1)Eiropas Padomes Konvencijas par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185) (T-CY) Pušu komiteja 2017. gada 9. jūnijā pieņēma lēmumu, ar ko pieņem otrā papildu protokola sagatavošanas darba uzdevumus.

               2)Otrā papildu protokola sagatavošanas darba uzdevumi ietver šādus pārdomu elementus: noteikumi, lai padarītu efektīvāku savstarpējo tiesisko palīdzību (vienkāršota kārtība attiecībā uz savstarpējās tiesiskās palīdzības pieprasījumiem sniegt abonenta informāciju; starptautiskie e-pierādījumu sniegšanas rīkojumi; tieša sadarbība starp tiesu iestādēm saistībā ar savstarpējās tiesiskās palīdzības pieprasījumiem; kopīga izmeklēšana un kopējas izmeklēšanas grupas; pieprasījumi angļu valodā; liecinieku, cietušo un ekspertu uzklausīšana audio-/videorežīmā; ārkārtas savstarpējās tiesiskās palīdzības procedūras); noteikumi, kas ļauj tiešā veidā sadarboties ar pakalpojumu sniedzējiem citās jurisdikcijās, attiecībā uz pieprasījumiem sniegt abonenta informāciju, e-pierādījumu saglabāšanas pieprasījumiem un ārkārtas pieprasījumiem; skaidrāks regulējums un stingrāki aizsardzības pasākumi attiecībā uz pastāvošo praksi saistībā ar pārrobežu piekļuvi datiem; drošības pasākumi, tostarp datu aizsardzības prasības.

               3)Savienība ir pieņēmusi kopīgus noteikumus, kas lielā mērā pārklājas ar paredzētajiem elementiem, kas tiek apsvērti saistībā ar Otro papildu protokolu. Šeit jo īpaši ietilpst visaptverošs instrumentu kopums ar mērķi atvieglot tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās
                  22
               , nodrošināt minimālos procesuālo tiesību standartus
                  23
               , kā arī drošības pasākumus datu un privātuma aizsardzībai
                  24
               .

               4)Komisija arī iesniedza tiesību aktu priekšlikumus regulai Eiropas elektronisko pierādījumu sniegšanas un saglabāšanas rīkojumiem elektronisko pierādījumu gūšanai krimināllietās un direktīvai, ar ko paredz saskaņotus noteikumus juridisko pārstāvju iecelšanai ar mērķi iegūt pierādījumus kriminālprocesā; ar tiem tiek ieviesti saistoši pārrobežu Eiropas e-pierādījumu sniegšanas un saglabāšanas rīkojumi, kas ir tieši adresējami pakalpojumu sniedzēja pārstāvim citā dalībvalstī
                  25
               .

               5)Tāpēc Otrais papildu protokols var ietekmēt kopīgos Savienības noteikumus vai mainīt to darbības jomu.

               6)Līguma par Savienības darbību 82. panta 1. punktā un 16. pantā ir noteikta Savienības kompetence tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās jomā, kā arī datu un privātuma aizsardzības jomā. Savienībai ir jāpiedalās sarunās par Otro papildu protokolu, lai aizsargātu Savienības tiesību integritāti un nodrošinātu, ka starptautisko tiesību un Savienības tiesību normas arī turpmāk ir saskanīgas.

               7)Otrajā papildu protokolā būtu jāparedz nepieciešamie pasākumi pamattiesību un pamatbrīvību nodrošināšanai, tostarp attiecībā uz tiesībām uz personas datu un privātuma aizsardzību, Hartas 7. pantā atzītajām tiesībām uz privātās un ģimenes dzīves, mājokļa un saziņas neaizskaramību, Hartas 8. pantā atzītajām tiesībām uz personas datu aizsardzību, Hartas 47. pantā atzītajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, Hartas 48. pantā atzīto nevainīguma prezumpcija un tiesībām uz aizstāvību un Hartas 49. pantā atzītajiem noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības un samērīguma principiem. Otrais papildu protokols būtu jāpiemēro saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem.

               8)Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1725
                  26
                42. panta 1. punktu ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju, kas sniedza atzinumu [...]
                  27
               ,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Komisija tiek pilnvarota Savienības vārdā risināt sarunas par Otro papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185).

               2. pants

               Sarunu norādes ir izklāstītas pielikumā.

               3. pants

               Šīs sarunas risina, apspriežoties ar īpašu komiteju, kas jāieceļ Padomei.

               4. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Komisijas Paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei “Eiropas Drošības programma”, 2015. gada 28. aprīlis, COM (2015) 185 final.

                     (2)

                        Priekšlikums – Eiropas Parlamenta un Padomes Regula par Eiropas elektronisko pierādījumu sniegšanas un saglabāšanas rīkojumiem elektronisko pierādījumu gūšanai krimināllietās, 2018. gada 17. aprīlis, COM (2018) 225 final.

                     (3)

                        Priekšlikums – Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva, ar ko paredz saskaņotus noteikumus juridisko pārstāvju iecelšanai ar mērķi iegūt pierādījumus kriminālprocesā, 2018. gada 17. aprīlis, COM (2018) 226 final.

                     (4)

                        Visas dalībvalstis, izņemot Īriju un Zviedriju, kuras ir parakstījušas, bet nav ratificējušas Konvenciju, taču ir apņēmušās turpināt pievienošanās procesu.

                     (5)

                        T-CY Mākoņdatu grupas 2016. gada 16. septembra galīgais ziņojums “Piekļuve elektroniskiem pierādījumiem mākonī krimināltiesiskos nolūkos — izskatīšanai sagatavotie T-CY ieteikumi”.

                     (6)

                        Pirmais Konvencijas par kibernoziegumiem papildu protokols (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 189) par rasisma un ksenofobijas noziedzīgajiem nodarījumiem, kas tiek izdarīti datorsistēmās, bija pieejams parakstīšanai tām valstīm, kuras konvenciju bija parakstījušas 2003. gadā. Pirmā papildu protokola Puses ir 31 valsts, tostarp 17 ES dalībvalstis.

                     (7)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās, OV L 130, 1. lpp.

                     (8)

                        Padomes Akts (2000. gada 29. maijs), ar ko izstrādā Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās saskaņā ar 34. pantu Līgumā par Eiropas Savienību, OV C 197, 12.7.2000., 1. lpp.

                     (9)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1727 (2018. gada 14. novembris) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un ar ko aizstāj un atceļ Padomes Lēmumu 2002/187/TI.

                     (10)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI, OV L 135, 24.5.2016., 53. lpp.

                     (11)

                        Padomes Pamatlēmums 2002/465/TI (2002. gada 13. jūnijs) par kopējām izmeklēšanas grupām, OV L 162, 20.6.2002., 1. lpp.

                     (12)

                        Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā, OV L 328, 15.12.2009., 42. lpp.;

                     (13)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā, OV L 280, 26.10.2010., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā, OV L 142, 1.6.2012., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm, OV L 294, 6.11.2013., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/1919 (2016. gada 26. oktobris) par juridisko palīdzību aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem kriminālprocesā un pieprasītajām personām Eiropas apcietināšanas ordera procesā, OV L 297, 4.11.2016., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/800 (2016. gada 11. maijs) par procesuālajām garantijām bērniem, kuri ir aizdomās turētie vai apsūdzētie kriminālprocesā, OV L 132, 21.5.2016., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, OV L 65, 11.3.2016., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Direktīva 2012/13/ES par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā.

                     (14)

                        Padomes Lēmums 2009/820/KĀDP (2009. gada 23. oktobris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Nolīgumu par izdošanu starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm un Nolīgumu par savstarpējo juridisko palīdzību starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm, OV L 291, 7.11.2009., 40.–41. lpp.

                     (15)

                        Nolīgums starp Eiropas Savienību un Japānu par savstarpēju tiesisko palīdzību krimināllietās, OV L 39, 12.2.2010., 20. lpp.

                     (16)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK.

                     (17)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI.

                     (18)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV L 201, 31.7.2002., 37. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/136/EK (2009. gada 25. novembris), ar ko groza Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem, Direktīvu 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē un Regulu (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā.

                     (19)

                        Priekšlikums – Eiropas Parlamenta un Padomes Regula par Eiropas elektronisko pierādījumu sniegšanas un saglabāšanas rīkojumiem elektronisko pierādījumu gūšanai krimināllietās, 2018. gada 17. aprīlis, COM (2018) 225 final. Priekšlikums – Direktīva, ar ko paredz saskaņotus noteikumus juridisko pārstāvju iecelšanai ar mērķi iegūt pierādījumus kriminālprocesā, 2018. gada 17. aprīlis, COM (2018) 226 final.

                     (20)

                        Notiekot sarunām ar Eiropas Parlamentu un Padomi, Padome 2018. gada 7. decembrī Tieslietu un iekšlietu padomes sanāksmē vienojās par vispārēju pieeju attiecībā uz Komisijas priekšlikumu regulai.

                     (21)

                        Eiropas Padomes Budapeštas Konvencija par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185), 2001. gada 23. novembris, http://conventions.coe.int.

                     (22)

                        Padomes Akts (2000. gada 29. maijs), ar ko izstrādā Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās saskaņā ar 29,5. pantu Līgumā par Eiropas Savienību, OV C 197, 12.7.2000., 1. lpp.; Regulation (EU) 2018/1727 of the European Parliament and of the Council on the European Union Agency for Criminal Justice Cooperation (Eurojust) and repealing Council Decision 2002/187/JHA, OJ L 295, 21.11.2018; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI, OV L 135, 24.5.2016., 53. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2002/465/TI (2002. gada 13. jūnijs) par kopējām izmeklēšanas grupām, OV L 162, 20.6.2002., 1. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā, OV L 328, 15.12.2009., 42. lpp.; Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās, OV L 130, 1.5.2014., 1. lpp.

                     (23)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā, OV L 280, 26.10.2010., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā, OV L 142, 1.6.2012., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm, OV L 294, 6.11.2013., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/1919 (2016. gada 26. oktobris) par juridisko palīdzību aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem kriminālprocesā un pieprasītajām personām Eiropas apcietināšanas ordera procesā, OV L 297, 4.11.2016., 1. lpp. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/800 (2016. gada 11. maijs) par procesuālajām garantijām bērniem, kuri ir aizdomās turētie vai apsūdzētie kriminālprocesā, OV L 132, 21.5.2016., 1. lpp.

                     (24)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK.; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI.

                     (25)

                        COM(2018) 225 final un COM(2018) 226 final.

                     (26)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV L295, 21.11.2018., 39. lpp.).

                     (27)

                        OV C ...

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Ieteikums PADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro piedalīties sarunās par otro papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185)

               PIELIKUMS

               1.MĒRĶI

               Sarunu gaitā Komisijai būtu jācenšas sasniegt turpmāk sīki izklāstītos mērķus.

               (a)Sarunās būtu jānodrošina Konvencijas un papildu protokolu pilnīga saderība ar ES tiesību aktiem un no tiem izrietošajiem dalībvalstu pienākumiem, jo īpaši attiecībā uz izmeklēšanas pilnvarām, kas piešķirtas valstīm, kuras nav ES dalībvalstis.

               (b)Jo īpaši sarunās būtu jānodrošina, ka tiek ievērotas Eiropas Savienības Līgumos un Pamattiesību hartā nostiprinātās pamattiesības, brīvības un ES tiesību aktu vispārējie principi, tostarp proporcionalitāte, procesuālās tiesības, nevainīguma prezumpcija un personu, pret kurām notiek kriminālprocess, tiesības uz aizstāvību, kā arī privātuma un personas datu un elektroniskās komunikācijas datu aizsardzība, šādiem datiem tiekot apstrādātiem, tostarp kad tos pārsūta tiesībaizsardzības iestādēm valstīs ārpus Eiropas Savienības, un jebkādi pienākumi, kas šajā ziņā ir saistoši tiesībaizsardzības un tiesu iestādēm.

               (c)Turklāt Otrajam papildu protokolam vajadzētu būt saderīgam ar Komisijas tiesību aktu priekšlikumiem par e-pierādījumiem, tostarp, kamēr tie ir attīstības posmā, likumdevējiem veicot likumdošanas procedūras sarunas, un eventuāli to galīgajā (pieņemtajā) redakcijā. Jo īpaši šādam protokolam būtu pēc iespējas vairāk jāmazina risks, ka saskaņā ar nākotnē paredzētu ES instrumentu izdotu e-pierādījumu sniegšanas rīkojumi varētu radīt pretrunas ar tādu trešo valstu tiesību aktiem, kuras ir Otrā papildu protokola Puses. Kopā ar atbilstošiem datu un privātuma aizsardzības pasākumiem tas atvieglotu ES pakalpojumu sniedzējiem pienākumu izpildi saskaņā ar ES datu aizsardzības un privātuma tiesību aktiem, ciktāl šāds starptautisks nolīgums varētu nodrošināt juridisko pamatu datu pārsūtīšanai, reaģējot uz e-pierādījumu sniegšanas rīkojumiem vai pieprasījumiem, ko izdevusi tāda papildu protokola Puses – trešās valsts – iestāde, kas pieprasa pārzinim vai apstrādātājam atklāt personas datus vai elektroniskās komunikācijas datus.

               2.ĪPAŠI JAUTĀJUMI

               I. Saistība ar ES tiesību aktiem un citiem (iespējamajiem) nolīgumiem

               (d)Būtu jānodrošina, lai Otrajā papildu protokolā tiktu iekļauta nošķīruma klauzula, kas nosaka, ka dalībvalstis savās savstarpējās attiecībās turpina piemērot Eiropas Savienības tiesību aktus, tiem prevalējot pār Otro papildu protokolu.

               (e)Otro papildu protokolu var piemērot, ja nav citu specifiskāku starptautisku nolīgumu, kas būtu saistoši Eiropas Savienībai vai tās dalībvalstīm un citām Konvencijas Pusēm, vai arī — ja šādi starptautiski nolīgumi pastāv, — tikai tiktāl, ciktāl konkrētie jautājumi nav reglamentēti šajos nolīgumos. Šādi specifiskāki starptautiski nolīgumi tādējādi būtu uzskatāmi par prioritāriem attiecībā pret Otro papildu protokolu, ja tie ir saderīgi ar Konvencijas mērķiem un principiem.

               II. Noteikumi efektīvākai savstarpējai juridiskajai palīdzībai

               (f)Noteikumi par „pieprasījumu valodām” to pašreizējā redakcijā paredz, ka pieprasījumi būtu jāiesniedz valodā, kas ir pieņemama pieprasījuma saņēmējai Pusei, vai arī tiem būtu jāpievieno tulkojums šādā valodā. Eiropas Savienībai būtu jāatbalsta sākotnēji pieņemtais teksta projekts un paskaidrojuma ziņojums.

               (g)Noteikumi par “ārkārtas savstarpējo palīdzību” to pašreizējā redakcijā paredz iespēju ātri nosūtīt savstarpējās palīdzības pieprasījumu elektroniskā veidā, ja pieprasījuma iesniedzēja Puse uzskata, ka pastāv ārkārtas situācija, kas definēta kā situācija, kad pastāv būtisks un tūlītējs risks jebkuras fiziskas personas dzīvībai vai drošībai. Eiropas Savienībai būtu jāatbalsta sākotnēji pieņemtais teksta projekts un paskaidrojuma ziņojums. Savstarpējās palīdzības jomas tvērumam vajadzētu būt identiskam tam, kas noteikts Konvencijas 25. pantā.

               (h)Attiecībā uz noteikumiem par “videokonferencēm” Eiropas Savienībai būtu jācenšas panākt, lai Otrais papildu protokols, ja iespējams, ir saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem spēkā esošajos starptautiskajos nolīgumos starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm un citām Konvencijas Pusēm. Noteikumiem būtu jādod iespēja dalībvalstīm nodrošināt no Savienības un valstu tiesību aktiem izrietošo piemērojamo procesuālo tiesību aizsardzības pasākumu ievērošanu.

               (i)Attiecībā uz noteikumiem par “apstiprināšanas modeli” — lai nodrošinātu, ka modeļa izmantošanas rezultāts ir ātrākas procedūras, Eiropas Savienībai būtu jācenšas panākt, ka teksta projektā un paskaidrojuma rakstā ir iekļauti tādi elementi kā, piemēram, obligāti maksimālie termiņi, kādos valsts iestādēm jāpieņem lēmumi; turklāt tam būtu jānodrošina, ka slogs pakalpojumu sniedzējiem ir samērīgs un ka attiecīgā gadījumā tiek piemēroti atbilstoši tiesību aizsardzības līdzekļi.

               III.Noteikumi, kas ļauj tiešā veidā sadarboties ar pakalpojumu sniedzējiem citās jurisdikcijās

               (j)Attiecībā uz noteikumiem par “tiešu sadarbību ar pakalpojumu sniedzējiem citās jurisdikcijās” Eiropas Savienībai būtu jānodrošina, ka Otrais papildu protokols ir saskaņā ar ES tiesību aktiem, ka tajā ir paredzēti atbilstoši aizsardzības pasākumi un ka slogs pakalpojumu sniedzējiem ir samērīgs.

               (k)Attiecībā uz noteikumiem par “starptautiskiem e-pierādījumu sniegšanas rīkojumiem” Eiropas Savienībai būtu jānodrošina, ka Otrais papildu protokols ietver atbilstošus pamattiesību aizsardzības pasākumus, ņemot vērā attiecīgo datu kategoriju dažādās sensitivitātes pakāpes un drošības pasākumus, kas ietverti Eiropas e-pierādījumu sniegšanas rīkojumos dažādām datu kategorijām.

               (l)Attiecībā uz noteikumiem par “starptautiskiem e-pierādījumu sniegšanas rīkojumiem” Eiropas Savienībai nebūtu jāiebilst pret to, ka salīdzinājumā ar Komisijas priekšlikumiem par e-pierādījumiem — tostarp, kamēr tie ir attīstības posmā, likumdevējiem veicot likumdošanas procedūras sarunas, un eventuāli to galīgajā (pieņemtajā) redakcijā — Otrajā papildu protokolā tiktu paredzēti papildu drošības pasākumi un atteikuma pamatojumi, piemēram, paziņošana un piekrišana no pakalpojumu sniedzēja valsts puses un iepriekšēja kontrole, ko īsteno tiesa vai neatkarīga administratīva struktūra, ciktāl tas nesamērīgi nesamazina Otrajā papildu protokolā paredzētā instrumenta efektivitāti (piemēram, pienācīgi pamatotos steidzamības gadījumos). Nekādiem papildu drošības pasākumiem un atteikuma pamatojumiem nevajadzētu ietekmēt ES priekšlikumu par e-pierādījumiem darbību starp dalībvalstīm.

               IV.Stingrāki aizsardzības pasākumi attiecībā uz pastāvošo praksi saistībā ar pārrobežu piekļuvi datiem

               (m)Attiecībā uz noteikumiem par “paplašinātu meklēšanu un piekļuvi, pamatojoties uz akreditācijas datiem” un “izmeklēšanas metodēm” Eiropas Savienībai būtu jānodrošina, ka Otrais papildu protokols ietver atbilstošus pamattiesību aizsardzības pasākumus. Tālab teksta projektā vajadzētu būt iekļautam arī nosacījumam, ka savienotā datorsistēmā glabātiem datiem var likumīgi piekļūt no sākotnējās sistēmas, ja piekļuve ir nepieciešama un samērīga un nav saistīta ar drošības pasākumu pārkāpumu iekārtās saskaņā ar turpmāk izklāstītajiem drošības pasākumiem.

               (n)Eiropas Savienībai būtu arī jānodrošina, ka netiek ierobežotas šādas piekļuves iespējas, kas šobrīd jau ir paredzētas dalībvalstīs.

               V.Drošības pasākumi, tostarp datu aizsardzības prasības

               (o)Eiropas Savienībai būtu jānodrošina, ka Otrajā papildu protokolā ir paredzēti atbilstoši datu aizsardzības pasākumi Direktīvas (ES) 2016/680, Regulas (ES) 2016/679 un Direktīvas 2002/58/EK nozīmē attiecībā uz pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasītu elektroniskajos pierādījumos ietilpstošu personas datu un elektroniskās komunikācijas datu vākšanu, pārsūtīšanu un turpmāku izmantošanu. Šie aizsardzības pasākumi būtu jāiekļauj Otrajā papildu protokolā, ņemot vērā aizsardzības pasākumus, kas paredzēti ES nolīgumos, piemēram, ES un ASV jumta nolīgumā un modernizētajā Eiropas Padomes Konvencijā par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu automātisko apstrādi (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 108). Šiem aizsardzības pasākumiem būtu jāattiecas gan uz situācijām, kad dati tiek apstrādāti saistībā ar savstarpēju palīdzību starp tiesībaizsardzības iestādēm, gan saistībā ar tiešu sadarbību starp tiesībaizsardzības iestādēm un pakalpojumu sniedzējiem. Eiropas Savienībai būtu jācenšas šos aizsardzības pasākumus piemērot visām izmeklēšanas pilnvarām, kas pastāv gan saistībā ar Konvenciju, gan saistībā ar Otro papildu protokolu.

               3.TERITORIĀLĀ PIEMĒROŠANA, STĀŠANĀS SPĒKĀ UN CITI NOBEIGUMA NOTEIKUMI

               Papildu protokola nobeiguma noteikumi, tostarp noteikumi par stāšanos spēkā, atrunām, denonsēšanu utt., būtu jāveido, saskaņojot ar Eiropas Padomes Konvencijas par kibernoziegumiem (Eiropas Padomes līgumu sērija Nr. 185) noteikumiem, ja tas ir iespējams un atbilstīgi. Noteikumi, kas atšķiras no standarta klauzulām, būtu jāizmanto tikai tad, ja tas vajadzīgs, lai sasniegtu Otrā papildu protokola mērķus vai atspoguļotu īpašos apstākļus.


title: Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko pilnvaro uzsākt sarunas par Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas Nolīguma vienotu tehnisko prasību apstiprināšanai riteņu transportlīdzekļiem, aprīkojumam un detaļām, ko var uzstādīt un/vai lietot riteņu transportlīdzekļos, un par nosacījumiem to apstiprinājumu savstarpējai atzīšanai, kas piešķirti, pamatojoties uz šīm prasībām (Pārskatītais 1958. gada nolīgums), pārskatīšanu

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.6.2019
            COM(2019) 534 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            ar mērķi koriģēt novēroto būtisko novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai Ungārijā
            {SWD(2019) 534 final}

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               ar mērķi koriģēt novēroto būtisko novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai

                  Ungārijā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 4. punktu,

               ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 10. panta 2. punkta otro daļu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā:

               1)Saskaņā ar Līguma 121. pantu dalībvalstīm ir jāveicina stabila valsts finanšu sistēma, vidējā termiņā koordinējot ekonomikas politiku un daudzpusēju uzraudzību, lai izvairītos no pārmērīga valdības budžeta deficīta.

               2)Stabilitātes un izaugsmes pakta (SIP) pamatā ir mērķis panākt stabilu valsts finanšu sistēmu, kas ir cenu stabilitātes un spēcīgas, ilgtspējīgas un darba vietu radīšanai labvēlīgas izaugsmes nosacījumu stiprināšanas līdzeklis.

               3)2018. gada 22. jūnijā Padome saskaņā ar Līguma 121. panta 4. punktu konstatēja, ka 2017. gadā Ungārijā bijusi vērojama būtiska novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa panākt vispārējās valdības budžeta deficītu 1,0 % no IKP strukturālā izteiksmē. Ņemot vērā konstatēto būtisko novirzi, Padome 2018. gada 22. jūnijā ieteica
                  2
                Ungārijai veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālais pieaugums
                  3
                2018. gadā nepārsniedz 2,8 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 1,0 % no IKP. Tā arī ieteica Ungārijai budžeta deficīta samazināšanai izmantot neparedzētus ieņēmumus, lai valsts uzņemtu pienācīgas korekcijas gaitu vidēja termiņa budžeta mērķa virzienā. 2018. gada 4. decembrī Padome nāca pie slēdziena, ka Ungārija nav efektīvi rīkojusies pēc Padomes 2018. gada 22. jūnija ieteikuma. Uz tāda pamata Padome 2018. gada 4. decembrī izdeva pārskatītu ieteikumu Ungārijai veikt vajadzīgos pasākumus, kas nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālais pieaugums 2019. gadā nepārsniedz 3,3 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 1,0 % no IKP.

               4)Pēc Komisijas 2019. gada pavasara prognozes un Eurostat apstiprinātajiem 2018. gada budžeta izpildes datiem valdības neto primāro izdevumu pieaugums 2018. gadā ievērojami pārsniedza izdevumu kritēriju, rādot būtisku novirzi (novirze 1,3 % no IKP). Strukturālā bilance 2017. gadā pasliktinājās no −3,4 % no IKP uz −3,7 % no IKP, rādot arī būtisku novirzi no ieteiktās strukturālās korekcijas (novirze 1,3 % no IKP). Strukturālajā bilancē redzamās novirzes apmēru negatīvi ietekmē ievērojams ieņēmumu iztrūkums, kā arī lielāki ieguldījumu izdevumi ekonomikas pārkaršanas apstākļos, bet ir arī noteikts mazsvarīgs uzlabojums no procentu izdevumu samazināšanās. Izdevumu kritēriju spēcīgi negatīvi ietekmē vidēja termiņa potenciālais IKP pieaugums, ko izmanto tā aprēķinā, kas ietver ļoti zemu potenciālo IKP pieaugumu pēc krīzes. Izdevumu kritērija pamatā esošais IKP deflators arī nešķiet pienācīgi atspoguļojam palielināto izmaksu spiedienu, kas ietekmē valdības tēriņus. Pēc šo faktoru pielāgošanas izdevumu kritērijs liekas adekvāti atspoguļojam fiskālos centienus un joprojām rāda būtisku novirzi. Ņemot vērā šos faktorus, abi rādītāji apstiprina būtisku novirzi 2018. gadā no SIP preventīvās daļas prasībām.

               5)2019. gada 5. jūnijā Komisija pēc vispārēja novērtējuma secināja, ka Ungārijā vērojama būtiska novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa korekcijas, un saskaņā ar LESD 121. panta 4. punktu un Regulas (EK) Nr. 1466/97 10. panta 2. punkta pirmo daļu izteica Ungārijai brīdinājumu.

               6)Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 10. panta 2. punkta otro daļu pēc brīdinājuma pieņemšanas Padomei viena mēneša laikā jāadresē attiecīgajai dalībvalstij ieteikums veikt nepieciešamos politikas pasākumus. Regulā (EK) Nr. 1466/97 paredzēts, ka ieteikumā būs noteikts ne vairāk kā piecu mēnešu termiņš, kurā dalībvalstij novirze jānovērš. Tādējādi piemērots termiņš, līdz kuram Ungārijai novirze jānovērš, šķiet 2019. gada 15. oktobris. Minētajā termiņā Ungārijai jāpaziņo, kādi pasākumi veikti pēc šā ieteikuma.

               7)Pēc Komisijas 2019. gada pavasara prognozes par izlaides starpību 2019. un 2020. gadā Ungārijā turpināsies normāli ekonomiskie apstākļi. Lai gan aprēķini rāda, ka 2019. gadā faktiskais IKP būs audzis atbilstoši potenciālajam IKP (3,7 %), 2020. gadā faktiskais IKP pieaugums (2,8 %) tiek prognozēts zem izaugsmes potenciāla (3,6 %). Ungārijas valsts parāda attiecība pret iekšzemes kopproduktu ir virs 60 % no IKP robežvērtības. Tāpēc minimālie nepieciešamie strukturālie pasākumi, kuri noteikti Regulā (EK) Nr. 1466/97 un vispārpieņemtajā korekciju matricā saskaņā ar SIP preventīvo daļu, kas ņem vērā dominējošos ekonomikas apstākļus un iespējamos ilgtspējas apsvērumus, gan 2019., gan 2020. gadā veido vismaz 0,75 % no IKP.

               8)Ungārijas strukturālais deficīts ir pieaudzis par 1,4 % no IKP 2017. gadā un par 0,3 % no IKP 2018. gadā – līdz 3,7 % no IKP 2018. gadā. Komisijas 2019. gada pavasara prognozē paredzēts, ka no 2019. gada tas samazināsies. Līdztekus minimālajai korekcijas prasībai 2019. gadā būtu vajadzīgs papildu pasākums, kas labotu kumulatīvo novirzi un nodrošinātu, ka pēc 2017. gadā sākušās buksēšanas Ungārija atkal uzņem pienācīgu konsolidācijas gaitu. Salīdzinot ar papildu pasākumu, kas izriet no kopīgi pieņemtas korekcijas matricas saskaņā ar SIP preventīvo daļu, piemērots šķiet papildu pasākums 0,25 % apmērā no IKP, ņemot vērā, cik liela ir novērotā būtiskā novirze no ieteiktajām korekcijām vidēja termiņa mērķa sasniegšanai, un tas paātrinās korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. 2019. gadam pieprasītie pasākumi ir saskaņā ar Padomes 2018. gada 4. decembrī ieteikto korekciju. 2020. gadam piemērota šķiet minimālā korekcija 0,75 % no IKP, kas ir atkarīga no 2019. gadam pieprasītās korekcijas izpildes.

               9)Prasītais strukturālās bilances uzlabojums par 1,0 % no IKP 2018. gadā un par 0,75 % no IKP 2020. gadā atbilst valdības neto primāro izdevumu nominālajam pieaugumam, kas nepārsniedz 3,3 % 2019. gadā un 4,7 % 2020. gadā.

               10)2019. gada pavasara prognozē Komisija paredz, ka 2019. gadā strukturālā bilance uzlabosies par 0,4 % no IKP un 2020. gadā – par vēl 0,6 % no IKP. Strukturāls uzlabojums 1,0 % no IKP 2019. gadā un 0,75 % no IKP 2020. gadā tādējādi prasa pieņemt pasākumus, kuru kopējais devums bilancei 2019. gadā būtu 0,6 % no IKP, un papildu pasākumus, kuru devums bilancei 2020. gadā būtu 0,2 % no IKP, salīdzinājumā ar pašreizējo bāzes scenāriju Komisijas 2019. gada pavasara prognozē.

               11)Nespēja rīkoties pēc agrākajiem ieteikumiem, lai novērstu novērotās būtiskās novirzes, prasa steidzamu rīcību, lai Ungārija atgrieztos pie piesardzīgas fiskālās politikas.

               12)Ieteikto budžeta mērķu sasniegšanai ir izšķirīgi, lai Ungārija pieņem un stingri īsteno nepieciešamos pasākumus un cieši uzrauga kārtējo izdevumu attīstību.

               13)Līdz 2019. gada 15. oktobrim Ungārijai būtu jāpaziņo Padomei, kādi pasākumi veikti pēc šā ieteikuma.

               14)Šo ieteikumu pienākas nodot atklātībai,

               AR ŠO IESAKA UNGĀRIJAI:

               (1)veikt nepieciešamos pasākumus, nodrošinot, ka valdības neto primāro izdevumu nominālais pieaugums nepārsniedz 3,3 % 2019. gadā un 4,7 % 2020. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 1,0 % no IKP 2019. gadā un 0,75 % no IKP 2020. gadā, lai valsts uzņemtu pienācīgas korekcijas gaitu vidēja termiņa budžeta mērķa virzienā;

               (2)budžeta deficīta mazināšanai izmantot neplānotus ieņēmumus; budžeta konsolidācijas pasākumiem izaugsmei labvēlīgā veidā jānodrošina vispārējās valdības budžeta strukturālās bilances noturīga uzlabošanās;

               (3)līdz 2019. gada 15. oktobrim paziņot Padomei par pasākumiem, kas veikti pēc šā ieteikuma; ziņojumā sniedzamas ziņas par pietiekami sīki aprakstītiem un ticami izziņotiem pasākumiem, kuru mērķis ir prasīto korekciju ievērošana, ieskaitot katra pasākuma ietekmi uz budžetu, kā arī atjauninātas un detalizētas budžeta prognozes par 2019.–2020. gadu.

               Šis ieteikums ir adresēts Ungārijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        OV C 223, 27.6.2018., 1. lpp.

                     (3)

                        Valdības neto primāros izdevumus veido valdības izdevumu kopsumma bez procentu izdevumiem, izdevumiem Savienības programmās, kurus pilnībā nosedz Savienības fondu ieņēmumi, un nediskrecionārām izmaiņām bezdarbnieku pabalstu izdevumos. Valdības finansētie bruto ieguldījumi pamatkapitālā ir izlīdzināti četru gadu laikposmā. Ir ierēķināti diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai tiesību aktos paredzētie ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu daļā ir atskaitīti.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            Ieteikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro sākt sarunas par to, lai izveidotu reģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai instrumentu dzīvo jūras resursu saglabāšanai un pārvaldībai Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.IETEIKUMA KONTEKSTS

               •Ieteikuma iemesli un mērķi

               Centrālrietumu Atlantijas zvejniecības komisija (WECAFC) ir padomdevēja struktūra, kas izveidota 1973. gadā saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) statūtu VI pantu. Minētās komisijas mērķis ir veicināt tās kompetences apgabala dzīvo jūras resursu saglabāšanu, pārvaldību un attīstību. Taču WECAFC nepieņem lēmumus, kas būtu saistoši tās locekļiem. WECAFC sekretariātu pārvalda un finansē FAO. Savienība ir WECAFC locekle.

               Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgā paziņojuma “Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība” 2. darbības “Veicināt reģionālu zvejniecību pārvaldību un sadarbību galvenajos okeāna apgabalos, lai novērstu reģionālās pārvaldības nepilnības” satvarā Savienība apņēmās “atbalstīt Centrālaustrumu Atlantijas zvejniecības komitejas un Centrālrietumu Atlantijas zvejniecības komisijas pilnvaru palielināšanu, kas jāpaveic līdz 2020. gadam”.

               2012. gadā tika sākts stratēģiskas pārorientācijas process, kas ietvēra veikuma izskatīšanu (2013–2014), stratēģisko plānu (2014), divus “pārorientācijas un stratēģiskās plānošanas” darbseminārus (2014. un 2015. gadā) un pārorientācijas procesa izmaksu un ieguvumu analīzi (2016). WECAFC 16. plenārsesijā (2016) komisijas locekļi vienojās sākt procesu ar mērķi precizēt dažus svarīgus jautājumus, kas saistīti ar reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas (RZPO) izveidi WECAFC apgabalā. 2018. gada beigās WECAFC sekretariāts sagatavoja “diskusiju dokumentu”, kurā precizēti jautājumi, kas saistīti ar mērķiem, kompetences apgabalu, krājumu tvērumu, institucionālo struktūru, finansiālo ietekmi u. c. 2019. gada 25. un 26. martā Barbadosā notika pirmais WECAFC pārorientācijas sagatavošanas darbseminārs, kura mērķis bija sagatavoties WECAFC 17. plenārsesijai (2019. gada jūlijs), kurā tiks izskatīts jautājums par RZPO izveidi WECAFC apgabalā.

                  Saistoša instrumenta izveide, ar ko reformē WECAFC Atlantijas okeāna centrālrietumu apgabalā, nodrošinās stabilu pamatu minētajā apgabalā esošo jūras bioloģisko resursu ilgtspējīgai pārvaldībai un saglabāšanai. Tas ir saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku 28. pantu un Padomes 2012. gada 19. marta secinājumiem par Komisijas paziņojumu par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētās rīcībpolitikas jomā

                  RZPO ir valstu izveidotas starptautiskas organizācijas. Šo organizāciju locekles ir reģiona valstis (piekrastes valstis), reģionālas integrācijas organizācijas, tādas kā ES, un zvejniecības subjekti, kas ieinteresēti zvejot konkrētā apgabalā. Dažas RZPO pārvalda visus zivju krājumus konkrētā apgabalā, savukārt citas īpaši koncentrējas uz tālu migrējošām sugām, galvenokārt tunzivīm, plašos ģeogrāfiskos apgabalos. Kaut gan dažām ir tikai padomdevēja loma, lielākajai daļai ir pārvaldības pilnvaras noteikt nozvejas un zvejas piepūles limitus, tehniskos pasākumus un kontroles pienākumus.

                  Saskaņā ar Komisijas paziņojumu “Dalība reģionālās zvejniecības organizācijās (RZO)” Eiropas Savienība, ko pārstāv Komisija, aktīvi darbojas 6 tunzivju organizācijās un 11 organizācijās, kas nav saistītas ar tunzivīm.

                  Galvenā ES darbības iezīme šajos forumos ir tādu pasākumu sekmēšana, kas palielina RZPO efektivitāti un vajadzības gadījumā uzlabo to pārvaldību. Tas ir saskaņā ar ES Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgo paziņojumu “Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība” un Padomes secinājumiem par minēto paziņojumu.

               2.IETEIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               •Juridiskais pamats

                  Šā ieteikuma mērķis ir saņemt no Padomes pilnvarojumu Komisijai ES vārdā risināt sarunas par RZPO izveidi Atlantijas okeāna centrālrietumu apgabalā.  Juridiskais pamats Padomei atļaut sākt sarunas ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 3. un 4. punkts.

               •Juridiskā instrumenta izvēle

                  Saskaņā ar LESD 218. panta 3. un 4. punktu Komisija sniedz ieteikumus Padomei, kura pieņem lēmumu, ar ko pilnvaro sākt sarunas. Padome var dot norādes sarunu vadītājam un iecelt īpašu komiteju, kas pārrauga sarunas saskaņā ar sarunu norādēm.

               3.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM REZULTĀTI

               Šī iniciatīva ir saistīta ar apņemšanos, kas pausta Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgajā paziņojumā “Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība”, par ko tika rīkota apspriešanās ar ieinteresētajām personām. Turklāt Komisija 2019. gada martā Padomes darba grupā iesniedza neoficiālu dokumentu, kurā ierosināts ES atbalsts WECAFC reformēšanas procesam, ko dalībvalstis plaši atbalstīja.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  ES pievienošanās konvencijai var prasīt ikgadēju finansiālu iemaksu, kas tiek lēsta 100 000 EUR apmērā, un tā jaunajā organizācijā maksājama no budžeta pozīcijas 11.03.02 (Obligātās iemaksas RZPO). ES iemaksa var atšķirties atkarībā no galīgās vienošanās par kritērijiem, kas jāizmanto, lai aprēķinātu pušu iemaksas organizācijas izdevumos. Precīza summa tiks noteikta attiecīgajās budžeta izdevumu pozīcijās ikgadējā budžeta procedūrā.

                  Relevantas var būt arī brīvprātīgas iemaksas organizācijas budžetā (budžeta pozīcija 11.06.62.03) ar mērķi veicināt zinātnisko pētniecību, taču precīzu summu šajā posmā noteikt ir grūti. Budžeta pozīcija 11.01.04.01 nodrošina arī tehnisko palīdzību, kas izmantojama, lai atbalstītu zinātnisko ieteikumu sniegšanu NPFC sanāksmē. Attiecīgās izmaksas tiek lēstas 10 000 EUR gadā.

               Ieteikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko pilnvaro sākt sarunas par to, lai izveidotu reģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai instrumentu dzīvo jūras resursu saglabāšanai un pārvaldībai Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 218. panta 3. un 4. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā:

               (1)Savienības kompetencē ir saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku pieņemt jūras bioloģisko resursu saglabāšanas pasākumus un slēgt nolīgumus ar trešām valstīm un starptautiskām organizācijām.

               (2)Saskaņā ar Padomes Lēmumu 98/392/EK Savienība ir Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas līgumslēdzēja puse. Minētā konvencija paredz visu starptautiskās sabiedrības locekļu sadarbību jūras bioloģisko resursu saglabāšanā un pārvaldībā.

               (3)Saskaņā ar Padomes Lēmumu 98/414/EK Savienība ir līgumslēdzēja puse Nolīgumā par Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību.

               (4)Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1380/2013 paredz, ka Savienība ārējās attiecības zivsaimniecības jomā īsteno atbilstīgi starptautiskajām saistībām un politikas mērķiem, kā arī mērķiem un principiem, kas minētās regulas 2. un 3. pantā noteikti, lai nodrošinātu jūras bioloģisko resursu un jūras vides ilgtspējīgu izmantošanu, pārvaldību un saglabāšanu.

               (5)Centrālrietumu Atlantijas zvejniecības komisija (WECAFC) ir padomdevēja struktūra, kas 1973. gadā izveidota saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) statūtu VI pantu, un tās mērķis ir veicināt tās kompetences apgabalā esošo dzīvo jūras resursu saglabāšanu, pārvaldību un attīstību.

               (6)2012. gadā WECAFC sāka stratēģiskas pārorientācijas procesu, kas ietvēra veikuma izskatīšanu (2013–2014), stratēģisko plānu (2014), divus “pārorientācijas un stratēģiskās plānošanas” darbseminārus (2014. un 2015. gadā) un pirmo sagatavošanas darbsemināru (2019. gada martā).

               (7)2019. gada jūlijā sāksies starptautiskas apspriedes ar mērķi noslēgt starptautisku nolīgumu par tādas reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai tāda instrumenta izveidi ar WECAFC locekļu līdzdalību, kam ir pilnvaras pieņemt juridiski saistošus lēmumus par Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā esošo dzīvo jūras resursu saglabāšanu un pārvaldību,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Komisija tiek pilnvarota Eiropas Savienības vārdā sarunās apspriest nolīgumu par tādas reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai tāda instrumenta izveidi, kura kompetencē ir dzīvo jūras resursu saglabāšana un pārvaldība Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā.

               2. pants

               Minētās sarunas risina, apspriežoties ar [Padomes norīkotās īpašās komitejas nosaukums] un pamatojoties uz sarunu norādēm, kas pievienotas šā lēmuma pielikumā.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Ieteikums Padomes lēmumam, ar ko pilnvaro sākt sarunas par to, lai izveidotu reģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai instrumentu dzīvo jūras resursu saglabāšanai un pārvaldībai Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā

               PIELIKUMS

               Norādes sarunām, kas Komisijai Eiropas Savienības vārdā jārisina, lai izveidotu reģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai instrumentu dzīvo jūras resursu saglabāšanai un pārvaldībai Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā

               1.Sarunu mērķis ir ļaut Eiropas Savienībai piedalīties Centrālrietumu Atlantijas zvejniecības komisijas (WECAFC) sarunu procesā, lai noslēgtu nolīgumu par tādas reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai tāda instrumenta izveidi (turpmāk “nolīgums”), kura satvarā var pieņemt juridiski saistošus lēmumus par dzīvo jūras resursu saglabāšanu un pārvaldību Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā.

               2.Iesaistīto pušu sarunās par to, lai izveidotu reģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai instrumentu dzīvo jūras resursu saglabāšanai un pārvaldībai Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā, Komisija rīkojas, lai nodrošinātu, ka nolīgums:

               –ir saskanīgs ar starptautiskajām tiesībām un jo īpaši ar 1982. gada Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju, 1995. gada Nolīgumu par transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību, 1995. gada Nolīgumu par zvejas kuģu atbilstības veicināšanu starptautiskajiem saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem atklātā jūrā, neskarot piekrastes valstu tiesības un pienākumus, un 2009. gada Nolīgumu par ostas valsts pasākumiem, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju,

               –nodrošina to, ka saglabāšanas un pārvaldības pasākumi, kuri par tiem pašiem krājumiem pieņemti attiecībā uz ūdeņiem, kas ir valstu jurisdikcijā, ir saskanīgi ar pasākumiem, kuri attiecībā uz atklāto jūru pieņemti saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas (UNCLOS) 118. pantu un Apvienoto Nāciju Organizācijas Nolīguma par zivju krājumiem (UNFSA) 8. pantu,

               –neaizskar Starptautiskās Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijas (ICCAT) un/vai Ziemeļrietumu Atlantijas zvejniecības organizācijas (NAFO) uzdevumus un pilnvaras un nodrošina sadarbību un koordināciju starp attiecīgajiem pasākumiem, kas veikti uz nolīguma pamata, un pasākumiem, ko veic ICCAT un/vai NAFO,

               –veicina Savienības īstenoto saglabāšanas un pārvaldības pieeju visos pasaules okeānos un stiprina tās apņemšanos atbalstīt zvejas resursu ilgtermiņa saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu visā pasaulē,

               –ir saskaņā ar mērķiem un principiem, kurus Savienība tiecas īstenot ar kopējo zivsaimniecības politiku, kā noteikts Regulā (ES) Nr. 1380/2013,

               –izveido reģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai instrumentu, kura satvarā var pieņemt juridiski saistošus lēmumus par dzīvo jūras resursu saglabāšanu un pārvaldību Atlantijas okeāna centrālrietumu daļā,

               –ļauj piedalīties zvejniecības subjektiem un reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām, kurām to dalībvalstis ir nodevušas pilnvaras jautājumos, uz kuriem attiecas šis nolīgums,

               –par savu galveno mērķi izvirza zvejas resursu, arī izpētes zvejniecību, saglabāšanu un pārvaldību, ko veic, ievērojot piesardzīgu pieeju, un tiecas nodrošināt, ka dzīvie jūras bioloģiskie resursi tiek izmantoti tā, lai izmantojamo sugu populācijas tiktu atjaunotas un uzturētas virs līmeņa, kas nodrošina maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu, vienlaikus nodrošinot pietiekami augstu dzīves līmeni tiem, kas atkarīgi no zvejas darbībām, un veicinot jūras produktu pieejamību,

               –klimata pārmaiņu kontekstā tiecas īstenot ekosistēmisku pieeju zvejniecības pārvaldībā, lai tādējādi dotu ieguldījumu visos ilgtspējīgas okeānu pārvaldības aspektos, nodrošinātu, ka zvejas darbību nelabvēlīgā ietekme uz jūras ekosistēmu tiek samazināta līdz minimumam, un censtos nepieļaut jūras vides degradāciju,

               –aptver visu pašreizējo WECAFC apgabalu vai tā daļu, vēlams, arī piekrastes valstu ekskluzīvās ekonomikas zonas (EEZ),

               –ietver efektīvu lēmumu pieņemšanas procesu, kas, vēlams, attiecīgā gadījumā paredz vairākuma balsošanas mehānismus un iebildumu procedūras,

               –ietver piemērotus, iekļaujošus un pārredzamus mehānismus relevanto datu vākšanai un tādu uzticamu zinātnisko ieteikumu izstrādei, uz kuriem balstīties lēmumu pieņemšanā, kā arī ieinteresēto personu pienācīgai iesaistei,

               –ietver piemērotus mehānismus, kas veicina zvejas darbību efektīvu uzraudzību, kontroli un pārraudzību, nelegālas, nereģistrētas un neregulētas (NNN) zvejas apkarošanu, citā kuģī pārkraušanas darbību regulēšanu, jūrā un ostā veiktas inspekcijas programmu, kā arī zvejas produktu izsekojamību,

               –atbalsta sadarbību cīņā pret piespiedu darbu, kas saistīts ar NNN zveju, un veicina pienācīgas kvalitātes nodarbinātību zvejniecībā saskaņā ar Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) Konvenciju par darbu zvejniecībā,

               –ietver mehānismu, kas veicina atbilstību nolīgumam un pasākumiem, kuri pieņemti ar nolīgumu izveidotās organizācijas vai instrumenta satvarā,

               –paredz periodiski pārskatīt pasākumus, kas pieņemti ar nolīgumu izveidotās organizācijas vai instrumenta satvarā,

               –ietver atbilstošu administratīvo uzbūvi un struktūras, kā arī pietiekamus finanšu resursus, kuros visi locekļi veic taisnīgu iemaksu,

               –ļauj ES flotei piekļūt zvejas resursiem aptvertajā apgabalā un piešķir tai pienācīgu daļu no zvejas resursiem,

               –ietver procesu, kurš ļauj miermīlīgi atrisināt strīdus,

               –attiecīgā gadījumā ņem vērā aptvertajā apgabalā esošo mazo salu jaunattīstības valstu īpašos apstākļus.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 22.11.2017
            COM(2017) 770 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            par eurozonas ekonomikas politiku
            {SWD(2017) 660 final}

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               par eurozonas ekonomikas politiku

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar tā 121. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību
                  2
               , un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

               ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Ekonomikas izaugsme eurozonā turpinās, un tā skar arvien vairāk valstu. Atlabšanu lielākoties veicina iekšzemes pieprasījums kopā ar privāto patēriņu — tie ir galvenie virzītājspēki, kas stimulē izaugsmi un ieguldījumu pieaugumu. Visu 2016. gadu un 2017. gada pirmajā pusē nodarbinātība turpināja palielināties. Bezdarba līmenis ir ievērojami samazinājies, lai gan tas joprojām ir augstāks nekā 2008. gadā. Tomēr atlabšanai eurozonā ir raksturīgas dažas netipiskas iezīmes — neliela pamata inflācija un algu pieaugums, kas neatspoguļo darba tirgus uzlabojumus, kā liecina standarta darba tirgus rādītāji, liels tekošā konta pārpalikums un pastāvīgs, lai gan krītošs, ieguldījumu trūkums. Tieši mērenais algu pieaugums, šķiet, ir saistīts ar joprojām raksturīgo darba tirgus panīkumu dažās valstīs, zemas inflācijas gaidām, kas ietekmē sarunas par algām, un mazo ražīguma pieaugumu. Mājsaimniecību reālie ienākumi daudzās valstīs ir pieauguši, taču joprojām ir zem 2008. gada līmeņiem. Joprojām ir vērojamas atšķirības starp eurozonas valstīm, ņemot vērā IKP uz vienu iedzīvotāju un bezdarba līmeni. Ilgstoša bezdarba un jauniešu bezdarba līmenis joprojām ir augsts, bet nabadzība, sociālā atstumtība un nevienlīdzība joprojām ir nopietna problēma vairākās dalībvalstīs.

               (2)Kopumā, pamatojoties uz ekonomikas rādītājiem, eurozonā, šķiet, pastāv nepieciešamība vēl vairāk veicināt pieprasījumu, ieguldījumus un algu pieaugumu, neradot risku izraisīt inflācijas spiedienu un vienlaikus veicinot iekšējo un ārējo līdzsvarošanu un ekonomisko un sociālo konverģenci. Tajā pašā laikā rūpīgi jāuzrauga jauni nelīdzsvarotības procesi, piemēram, dažu dalībvalstu mājokļu tirgū
                  3
               .

               (3)Eurozonā joprojām ir raksturīga ievērojama nelīdzsvarotība. Lai gan ir panākts liels progress neto debitorvalstīs, koriģējot to ārējās bilances, dažās kreditorvalstīs saglabājas lieli tekošā konta pārpalikumi, atspoguļojot vispārēju kopējā pieprasījuma trūkumu. 2016. gadā tie radīja pārpalikumu eurozonā 3,3 % apmērā no IKP, kas saskaņā ar prognozēm 2019. gadā samazināsies līdz 2,9 % no IKP. Neto starptautisko ieguldījumu pozīcija dalībvalstīs, kurām ir vislielākie parādi, uzlabojas lēni, un joprojām nepieciešams noturīgi veicināt līdzsvarošanu. Valstīs, kurās ilgstoši bija liels tekošā konta deficīts, joprojām ir apjomīgas un negatīvas neto starptautisko ieguldījumu pozīcijas, kas parasti ir saistītas ar lielu privātā vai valsts sektora parādu un rada neaizsargātību. Tajā pašā laikā arī valstīs, kurās ir liels tekošā konta pārpalikums, ir jāpieliek pūles, lai atbalstītu iekšzemes pieprasījumu un tādējādi līdzsvarošanu eurozonā.

               (4)Algu pieaugums veicina ekonomikas atlabšanu eurozonā, atbalstot kopējo pieprasījumu, samazina nevienlīdzību un nodrošina augstus dzīves standartus eurozonā. Efektīviem algu noteikšanas mehānismiem būtu jānodrošina, ka algas ir diferencētas atkarībā no valstī pastāvošajiem nosacījumiem un pienācīgi tiek ņemtas vērā ražīguma izmaiņas. Īstenojot strukturālās reformas, kas palielina ražīgumu visās valstīs, uzlabojot publisko izdevumu kvalitāti un struktūru, lai atbalstītu ieguldījumus, veicinot algu pieaugumu un lielāku pieprasījuma dinamiku neto kreditorvalstīs un īstenojot pasākumus, kas ietver darbaspēka vienības izmaksu pieaugumu neto debitorvalstīs, tiks paātrināts līdzsvarošanas process eurozonā.

               (5)Konsekvencei un līdzsvaram vispārējā makroekonomikas politikas pasākumu kopumā eurozonā, aptverot monetāro, fiskālo un strukturālo politiku, ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu spēcīgāku un ilgtspējīgāku ekonomikas atlabšanu. Pēdējos gados šis politikas pasākumu kopums bija orientēts uz monetāro politiku, kurā, lai sasniegtu ECB vidēja termiņa inflācijas mērķi, tādējādi veicinot izaugsmi un darbavietu radīšanu, tika izmantoti jauni netradicionāli instrumenti. ECB paziņoja, ka no 2018. gada janvāra sāks pārkalibrēt aktīvu iegādi. Tam nepieciešams citu politikas jomu atbalsts tajās dalībvalstīs, kur ir pieejamas iespējas politikas pasākumiem.

               (6)Lai panāktu pienācīgu kopējo fiskālo nostāju eurozonā un monetārās savienības pareizu darbību, ļoti svarīgi ir cieši koordinēt valstu fiskālo politiku, pamatojoties uz kopējiem noteikumiem. Kopējie fiskālie noteikumi ir vērsti uz to, lai panāktu parāda atmaksājamību valstu līmenī, vienlaikus dodot iespējas veikt makroekonomikas stabilizēšanu. Tādējādi ar dalībvalstu un eurozonas kopējā līmeņa fiskālo nostāju jāpanāk līdzsvars starp mērķi nodrošināt valstu publisko finanšu stabilitāti ilgtermiņā un makroekonomikas stabilizāciju īstermiņā valstu un eurozonas līmenī. Ņemot vērā pašreizējo ekonomikas atlabšanu eurozonā, kurai raksturīgas dažas netipiskas iezīmes, no krīzes pārmantoto parādu un paredzamo aktīvu pārkalibrēšanu ECB, šķiet piemērota visumā neitrāla fiskālā nostāja eurozonas kopējā līmenī. Ir vajadzīga pienācīga fiskālo pasākumu diferenciācija visās eurozonas dalībvalstīs, ņemot vērā fiskālo telpu un blakusietekmi uz citām valstīm.

               (7)Turklāt budžeta ietekmi uz pieprasījumu īstermiņā un uz ražīgumu ilgtermiņā ļautu palielināt apņēmīgi valstu budžetu struktūras un pārvaldības uzlabojumi gan attiecībā uz ieņēmumiem, gan izdevumiem, piemēram, resursu novirzīšana materiālajiem un nemateriālajiem ieguldījumiem. Darbības uzlabojumi valstu fiskālajās sistēmās un labi pārvaldīti izdevumu pārskati veicina ticamu un uz izaugsmi vērstu fiskālo politiku.

               (8)Labi izstrādāta nodokļu sistēmas struktūra ir būtiska, lai veicinātu izaugsmi un nodarbinātību, kā arī lai palīdzētu mazināt nevienlīdzību. Nodokļu sistēmu vienkāršošana, nodokļu jomā veiktas krāpšanas, izvairīšanās no nodokļu maksāšanas un nodokļu apiešanas novēršana ir ļoti svarīga, lai nodrošinātu efektīvākas un taisnīgākas nodokļu sistēmas. Tas atbrīvotu resursus publiskiem ieguldījumiem, izglītībai un veselības aprūpei, kā arī palīdzētu atbalstīt ieguldījumus un nodarbinātību un vairotu sociālo taisnīgumu. Jo īpaši pasākumi pret nodokļu agresīvu plānošanu ir būtiski, lai nodrošinātu valsts ieņēmumus, novērstu konkurences traucējumus starp uzņēmumiem, saglabātu sociālo kohēziju un vērstos pret augošo nevienlīdzību. Kopējā konsolidētā uzņēmumu ienākuma nodokļa bāze (KKUINB) būtu vēl viens iedarbīgs līdzeklis cīņā pret nodokļu apiešanu, vienlaikus uzlabojot vienoto tirgu uzņēmumiem.

               (9)Darba un produktu tirgu strukturālās un institucionālās iezīmes un labi funkcionējošas valsts pārvaldes, kā arī cikliska, reāla un sociāla konverģence visās eurozonas dalībvalstīs ir svarīgi ekonomikas noturības faktori. Noturīgas ekonomiskās struktūras novērš to, ka satricinājumi rada būtiskas un ilgstošas sekas uz ienākumiem un nodarbinātību dalībvalstīs un visā eurozonā. Tādējādi tās samazina ekonomikas svārstības un nodrošina labvēlīgu vidi ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei. Labāk koordinējot strukturālo reformu īstenošanu, jo īpaši to, kas paredzētas konkrētām valstīm adresētajos ieteikumos, var tikt radīta pozitīva blakusietekme dalībvalstīs un nostiprināta šo reformu pozitīvā ietekme.

               (10)Labi funkcionējoši darba tirgi un sociālās aizsardzības sistēmas ir svarīgs pamats integrējošai ekonomikas izaugsmei, mazākai nevienlīdzībai, kā arī noturībai valstu ekonomikās un visā eurozonā kopumā. Lai panāktu augšupēju konverģenci šajā jomā, ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru noteikti 20 galvenie principi, kas iedalīti trijās vispārīgās nodaļās: i) vienādas iespējas un piekļuve darba tirgum; ii) taisnīgi darba nosacījumi; un iii) sociālā aizsardzība un iekļaušana.

               (11)Lai gan ir pavirzījusies uz priekšu to reformu īstenošana, kuru mērķis ir uzlabot darba tirgu pielāgošanās spējas, eurozonā joprojām ir vērojamas būtiskas atšķirības, kas turpina kavēt tās pienācīgu darbību. Labi izstrādāta darba tirgus politika, kas ir pilnībā integrēta sociālās aizsardzības sistēmās, var atbalstīt statusa maiņu darba tirgū un reintegrāciju, samazināt darba tirgus segmentāciju, nodrošināt efektīvu automātisko stabilizāciju un veicināt sociālo taisnīgumu. Labi izstrādāti darba laika noteikumi var palīdzēt mazināt satricinājumus. Tādu bezdarbnieku efektīvu un savlaicīgu iesaisti, kuri var piedalīties darba tirgū, var panākt, sniedzot individualizētu atbalstu darba meklējumiem, apmācībai un pārkvalifikācijai, vienlaikus aizsargājot tos, kas nespēj piedalīties darba tirgū. Jauni nodarbinātības veidi un jauni līgumu veidi ir saistīti ar problēmām attiecībā uz darbvietas drošību un sociālo aizsardzību. Ņemot to vērā, ar tiesību aktiem nodarbinātības aizsardzības jomā jāparedz taisnīgi un pienācīgi darba apstākļi visiem strādājošajiem.

               (12)Efektīvas sociālās aizsardzības sistēmas ir būtiski svarīgas, lai veicinātu iekļaujošus darba tirgus, nodrošinātu adekvātu ienākumu atbalstu un pienācīgu sociālo atbalstu, izmantojot piekļuvi kvalitatīviem pakalpojumiem. Pensiju reformām un darba un privātās dzīves līdzsvarošanas politikai ir arī izšķiroša nozīme, lai veicinātu dalību darba tirgū. Būtu jāatceļ nodarbinātības un sociālās aizsardzības sistēmās ietvertie nevajadzīgi ierobežojumi darba ņēmēju nodarbinātības, nozaru un ģeogrāfiskajai mobilitātei.

               (13)Piekļuve kvalitatīvai izglītībai un apmācībai ir svarīga, lai nodrošinātu vienlīdzīgas iespējas un novērstu prasmju neatbilstību. Adekvātiem ieguldījumiem cilvēkkapitālā, izmantojot izglītības un apmācības sistēmas, kas uzlabo mūžizglītību un nodrošina, ka prasmju līmeņi atbilst pašreizējām un turpmākajām darba tirgus vajadzībām, ir būtiska nozīme, lai uzlabotu ekonomikas pielāgošanās spēju un reālu konverģenci ilgākā laika posmā. Ieguldījumi prasmēs var arī veicināt inovāciju un paaugstināt ražīgumu un konkurētspēju, kā arī nodrošināt sociālo iekļaušanu un mobilitāti.

               (14)Produktu tirgus reformas, kas palielina konkurenci, un reformas, kas uzlabo uzņēmējdarbības vidi un iestāžu kvalitāti (tostarp efektīvu tiesu sistēmu, kas atvieglo līguma izpildi), veicina ekonomikas noturību dalībvalstīs un eurozonā kopumā. Turpmāka integrācija vienotajā tirgū ir kļuvusi par galveno dzinējspēku, kas stimulē izaugsmi un konverģenci starp dalībvalstīm. Vienotajā tirgū joprojām ir būtisks neizmantots potenciāls, un ir vajadzīgs ievērojams progress, lai pabeigtu šā tirgus izveidi. Pakalpojumu vienotā tirgus izveide (tostarp finanšu, digitālās tirdzniecības, enerģijas un transporta jomā) joprojām ir neatrisināta problēma. Tomēr uzmanība būtu jāvelta arī preču tirgiem, lai novērstu tirgus iespējamu segmentāciju. Digitālā vienotā tirgus izveidei būtu jāveicina tiesiskās vides pabeigšana ar nolūku paātrināt saimniecisko darbību digitalizāciju kā nepieciešamu pasākumu, lai uzlabotu produktu tirgu darbības rādītājus un globālo konkurētspēju.

               (15)Kaut arī kopš krīzes ir palielinājusies vispārējā eurozonas banku sektora noturība un banku aizdevumu apjoms atkal sācis pieaugt, joprojām saglabājas neaizsargātība, un tas ir jānovērš. Bankas, jo īpaši mazās un vidējās iestādes, saskaras ar zemu rentabilitāti. Izmaksas, kas nepieciešamas, lai pielāgotu banku darījumdarbības modeļus, zemās procentu likmes un pieaugoša konkurence, ko rada citi finansējuma veidi, arī turpmāk izdarīs spiedienu uz banku rentabilitāti. Tāpēc ir jāturpina pielāgot darījumdarbības modeļus, lai tie kļūtu ilgtspējīgi ilgtermiņā. INA īpatsvars ir nostabilizējies gandrīz visās vairāk skartajās eurozonas dalībvalstīs vai tam ir tendence samazināties, taču progress joprojām ir lēns. Augsts INA īpatsvars kavē banku spēju aizdot, monetārās politikas transmisiju, kā arī ekonomikas pielāgošanās spēju. Tas arī rada neaizsargātību banku sistēmai kopumā. Pamatojoties uz rīcības plānu INA problēmas risināšanai, par ko Padome panāca vienošanos 2017. gada jūlijā, un, kā minēts tās 2017. gada 11. oktobra paziņojumā par banku savienību, Komisija patlaban strādā, lai īstenotu visaptverošu pasākumu kopumu ar mērķi līdz 2018. gadam samazināt INA.

               (16)Lai nostiprinātu EMS institucionālo struktūru, prioritārs uzdevums ir pabeigt banku savienības izveidi un panākt progresu saistībā ar kapitāla tirgu savienību. Banku savienības izveide ir ievērojami pavirzījusies uz priekšu, bet nav pabeigta. Nesenajā Komisijas paziņojumā par banku savienības izveides pabeigšanu mēģināts noteikt virzienu, kā var panākt vienošanos par banku savienības izveides pabeigšanu, pamatojoties uz spēkā esošajām saistībām, ko uzņēmusies Padome. Banku savienības spēju saraut saikni starp bankām un valstīm kavē tas, ka nav kopējas noguldījumu apdrošināšanas sistēmas un kopīga atbalsta mehānisma attiecībā uz vienoto noregulējuma fondu. Ir jāturpina veikt turpmākus pasākumus, lai samazinātu risku un uzlabotu riska pārvaldību bankās. Šajā sakarā ļoti svarīgi ir ātri panākt vienošanos par regulējuma paketi, kuru Komisija ierosināja 2016. gada novembrī, kā arī turpināt samazināt ienākumus nenesošus aizdevumus un palīdzēt bankām dažādot savus ieguldījumus valsts obligācijās.

               (17)Komisijas Baltajā grāmatā par Eiropas nākotni tika sākts pārdomu process 27 ES valstīs, kurā jālemj par Savienības nākotni, aprakstot iespējamos scenārijus. Turklāt Komisija iesniedza vairākus pārdomu dokumentus, tostarp pārdomu dokumentu par EMS padziļināšanu, kurā bija izklāstīts vispārējs redzējums par EMS izveides pabeigšanu ar skaidru to pasākumu secīgu izkārtojumu, kuri jāveic, lai pabeigtu tās struktūras izveidi. 2017. gada runā par stāvokli Savienībā noteikti galvenie elementi, lai panāktu EMS turpmāku virzību, un Komisija 2017. gada rudenī iesniedza attiecīgus priekšlikumus.

               AR ŠO IESAKA eurozonas dalībvalstīm individuāli un kolektīvi Eurogrupas ietvaros laikposmā no 2018. līdz 2019. gadam veikt turpmāk minētos pasākumus.

               1.Īstenot politiku, kas sekmē ilgtspējīgu un integrējošu izaugsmi un uzlabo noturību, līdzsvarošanu un konverģenci. Panākt ievērojamu progresu, pabeidzot vienotā tirgus izveidi, jo īpaši pakalpojumu, tostarp finanšu, digitālās tirdzniecības, enerģijas un transporta jomā. Ņemot vērā cikliskos apstākļus, visās dalībvalstīs prioritāte būtu jāpiešķir tām reformām, kas palielina ražīgumu un izaugsmes potenciālu, uzlabo institucionālo un darījumdarbības vidi, likvidē kavēkļus ieguldījumiem, veicina kvalitatīvu darbvietu radīšanu un mazina nevienlīdzību. Dalībvalstīm, kurās ir tekošā konta deficīts vai liels ārējais parāds, būtu papildus jāiegrožo vienības darbaspēka izmaksu pieaugums. Dalībvalstīm ar lielu tekošā konta pārpalikumu būtu vēl vairāk jāveicina algu pieaugums un prioritārā kārtā jāīsteno pasākumi, kas veicina ieguldījumus, atbalsta iekšzemes pieprasījumu un sekmē līdzsvarošanu eurozonā.

               2.Panākt kopumā neitrālu fiskālo nostāju eurozonas kopējā līmenī un līdzsvarotu politikas pasākumu kopumu. Fiskālajai politikai būtu jānodrošina atbilstīgs līdzsvars starp publisko finanšu stabilitātes nodrošināšanu, jo īpaši samazinot parāda attiecības, ja tās ir augstas, un atbalstot ekonomikas atlabšanu. Nodrošinot valstu fiskālo sistēmu efektīvu darbību, dalībvalstīm, ievērojot Stabilitātes un izaugsmes paktu, būtu jāīsteno tāda fiskālā politika, ar ko tiek atbalstīti ieguldījumi un uzlabota publisko finanšu kvalitāte un struktūra, izmantojot arī izdevumu pārskatīšanu un pieņemot izaugsmi veicinošu un taisnīgu nodokļu struktūru. Dalībvalstīm būtu jāveic un jāīsteno pasākumi, lai nodokļu jomā samazinātu stimulu aizņemties un cīnītos pret nodokļu agresīvu plānošanu ar mērķi nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus un taisnīgu attieksmi pret nodokļu maksātājiem un aizsargāt publiskās finanses un stabilitāti eurozonā. Tas ietver arī turpmāku darbu virzībā uz kopējo konsolidēto uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi (KKUINB).

               3.Īstenot reformas, kas sekmē kvalitatīvu darbvietu radīšanu, vienlīdzīgas iespējas un piekļuvi darba tirgum, taisnīgus darba apstākļus un sociālo aizsardzību un iekļaušanu. Reformām vajadzētu būt vērstām uz šādām jomām: i) uzticami un elastīgi darba līgumi apvienojumā ar adekvātu atbalstu pārejas periodos, nepieļaujot darba tirgus segmentāciju; ii) kvalitatīvas, efektīvas un mūžilgas izglītības un apmācības sistēmas, kuru mērķis ir prasmju pielāgošana darba tirgus vajadzībām; iii) efektīva aktīva darba tirgus politika, kas sekmē dalību darba tirgū; iv) ilgtspējīgas un adekvātas sociālās aizsardzības sistēmas, kas atbilst jauniem nodarbinātības veidiem un darba attiecībām; v) netraucēta darbaspēka mobilitāte starp darbavietām, nozarēm un atrašanās vietām; vi) efektīvs sociālais dialogs un darba samaksas noteikšanas sarunas attiecīgajā līmenī; vii) nodokļu novirzīšana no darbaspēka, jo īpaši no personām ar maziem ienākumiem un otrajiem pelnītājiem, uz citiem avotiem.

               4.Saskaņā ar Padomes (ECOFIN) 2016. gada jūnija ceļvedi turpināt darbu, lai pabeigtu banku savienības izveidi attiecībā uz riska samazināšanu un riska dalīšanu, tostarp Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmu, ieviešot praksē kopīgo atbalsta mehānismu vienotajam banku noregulējuma fondam un nostiprinot Eiropas finanšu uzraudzības sistēmu, lai novērstu risku uzkrāšanos. Veikt pasākumus, lai reāli paātrinātu ienākumus nenesošu aizdevumu līmeņa kritumu, pamatojoties uz Padomes (ECOFIN) rīcības plānu, un sekmētu aizņemto līdzekļu īpatsvara sakārtotu samazināšanu dalībvalstīs, kurās ir uzkrāts liels privātā sektora parāds. Veicināt ES kapitāla tirgu integrāciju un attīstību, lai atbalstītu reālās ekonomikas izaugsmi, vienlaikus aizsargājot finanšu tirgus stabilitāti.

               5.Strauji pabeigt ekonomiskās un monetārās savienības izveidi, jo īpaši pamatojoties uz Komisijas 2017. gada rudenī ierosinātajām iniciatīvām, pilnībā ievērojot Savienības iekšējā tirgus intereses un rīkojoties atklāti un pārredzami attiecībā uz dalībvalstīm, kas nav eurozonas dalībnieces.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

                     (3)

                        Sk. 2018. gada brīdināšanas mehānisma ziņojumu.