title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Bulgārijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Bulgārijas 2018. gada konverģences programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/7

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Bulgārijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Bulgārijas 2018. gada konverģences programmu
      (2018/C 320/02)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Bulgārija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2018. gada ziņojums par Bulgāriju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Bulgārija ir īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Bulgārijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2018. gada 7. martā. No Komisijas veiktās analīzes tika secināts, ka Bulgārijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Nepilnības finanšu sektorā ir apvienotas ar lielu parādu līmeni un ienākumus nenesošu aizdevumu apjomu uzņēmumu sektorā nepietiekamas darba tirgus pielāgošanās apstākļos.

                  (3)

                  Bulgārija savu 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada konverģences programmu iesniedza 2018. gada 19. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus. Bulgārijas 2018. gada valsts reformu programmā ir iekļautas gan īstermiņa, gan vidēja termiņa saistības, un tā attiecas uz problēmām, kas ir identificētas 2018. gada ziņojumā par valsti. Tajā jo īpaši ir paziņoti pasākumi banku un nebanku sektoru uzraudzības stiprināšanai, maksātnespējas regulējuma uzlabošanai un atlikušo 2016. gada spriedzes testos konstatēto nepilnību samazināšanai. Tajā ir arī pasākumi nodokļu iekasēšanas uzlabošanai un cīņai ar ēnu ekonomiku, aktīva darba tirgus politikas mērķtiecīguma uzlabošanai, sociālās aizsardzības palielināšanai un dažādu problēmu risināšanai veselības un izglītības nozarēs. Kopumā nelīdzsvarotības korekcija būtu balstīta uz efektīvu 2018. gada valsts reformu programmas īstenošanu.

                  (4)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Uz Bulgāriju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Valdība 2018. gada konverģences programmā, sākot no nominālā pārpalikuma 0,9 % apmērā no IKP 2017. gadā, tiecas uz līdzsvarotu budžetu 2018. gadā un uz pārpalikumu 0,3 % apmērā no IKP 2019. gadā, 0,5 % – 2020. gadā un 0,2 % – 2021. gadā. Tiek plānots visā plānošanas periodā joprojām ar rezervi sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālu deficītu 1 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2018. gada konverģences programmu ir gaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies no 25,4 % no IKP 2017. gadā līdz 19,4 % no IKP 2021. gadā. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, ir prognozējams, ka strukturālajā bilancē joprojām būs pārpalikums, taču tas samazināsies no 0,9 % no IKP 2017. gadā līdz 0,5 % no IKP 2018. gadā un paliks nemainīgs 2019. gadā. Tādējādi tiek prognozēts, ka abos gados strukturālā bilance saglabāsies virs vidēja termiņa budžeta mērķa. Kopumā Padome uzskata, ka ir sagaidāms, ka Bulgārija 2018. un 2019. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

                  (6)

                  Fiskālās politikas efektivitātes palielināšana ir ārkārtīgi svarīga. Nodokļu ieņēmumi un nodokļu saistību izpilde uzlabojas, taču tas vairāk notiek labvēlīgo ekonomikas perspektīvu dēļ, nevis tādēļ, ka būtu uzlabojusies nodokļu pārvaldība un iekasēšana. Dažās nozarēs publisko izdevumu efektivitāte ir ļoti zemā līmenī. Šajā sakarībā svarīgas ir reformas publisko finanšu pārvaldības jomā, un pašreizējā ekonomiskā un fiskālā situācija ir īpaši labvēlīga šādām reformām. Valsts uzņēmumu ekonomiskais sniegums salīdzinājumā ar citām reģiona valstīm un ar privāto sektoru ir vājš un rada arī nenoteiktību un risku attiecībā uz publiskajām finansēm, jo kavēti šādu uzņēmumu maksājumi veido iespējamās saistības. Kopumā korporatīvā valsts uzņēmumu pārvaldība joprojām ir problēma un neatbilst starptautiskajiem standartiem. Turklāt reformas šajā jomā ir ļoti svarīgas darījumdarbības videi.

                  (7)

                  Finanšu sektora stabilitāte turpināja uzlaboties, kaut gan joprojām saglabājās trūkumi. Uzņēmumu ienākumus nenesošo aizdevumu īpatsvars joprojām ir liels, lai gan tie ir samazināti. Kapitāla rezerves caurmērā ir pietiekamas, tādējādi dodot iespēju bilances sakārtošanai. Ir panākts ievērojams progress finanšu nozares uzraudzības uzlabošanā, taču vēl ir jāpabeidz dažu svarīgu pasākumu īstenošana. Lai vēl vairāk nostiprinātu bilances un uzlabotu banku un apdrošināšanas sabiedrību noturību, būtiski ir samazināt atlikušos riskus saistībā ar saistīto pušu riska darījumiem un uzlabot aktīvu novērtēšanu.

                  (8)

                  Efektivitātes trūkums maksātnespējas regulējumā palēnina privātā sektora parādsaistību mazināšanos un ienākumus nenesošo aizdevumu pārstrukturēšanu. Procedūras ir laikietilpīgas, un atgūšanas likme ir zema. Joprojām trūkst dažu darboties spējīga regulējuma elementu, jo īpaši noteikumu attiecībā uz parāda dzēšanu un otras iespējas došanu uzņēmējiem samērīgā termiņā pēc bankrota. Netiek vākti dati un trūkst atbilstošu uzraudzības instrumentu, tādēļ nevar veikt ne veco, ne jauno procedūru efektivitātes novērtējumu (t. sk. saistībā ar uzņēmumu pārstrukturēšanu).

                  (9)

                  Joprojām ir augsts nedeklarētā darba līmenis, un tas būtiski ietekmē fiskālos ieņēmumus, darba apstākļus un ienākumu adekvātumu pēc pensionēšanās. Bulgārija nesen ir veikusi vairākus pasākumus, ar kuriem tiek mēģināts stāvokli uzlabot. Starp tiem ir vienas dienas līgumi lauksaimniecībā, uzlabota budžeta iestāžu un nodarbinātības iestāžu sadarbība un lielākas pūles uzlabot sabiedrības informētību par negatīvo ietekmi uz darba ņēmējiem. Šo pasākumu efektivitāte būs atkarīga no to efektīvas īstenošanas. Ir būtiski paātrināt pāreju uz oficiālo ekonomiku, lai panāktu iekļaujošu izaugsmi un nodrošinātu taisnīgus darba nosacījumus visiem.

                  (10)

                  Situācija darba tirgū ir uzlabojusies, taču vēl joprojām ir problēmas. Nodarbinātības pakāpe ir sasniegusi pirmskrīzes līmeni, un bezdarba līmenis ir zemāks par Savienības vidējo rādītāju. Tomēr pozitīvās norises darba tirgū nesniedz vienlīdz lielu labumu visiem darbspējīgā vecuma iedzīvotājiem. Ilgtermiņa bezdarbnieki, neaktīvie jaunieši, romi un cilvēki, kas dzīvo nabadzīgākos reģionos un lauku apvidos, joprojām saskaras ar lielām grūtībām, ja vēlas sākt vai atsākt nodarbinātību. Sabiedrības novecošana un iedzīvotāju skaita samazināšanās apvienojumā ar tādu ekonomiski aktīva darbaspēka līmeni, kas ir zemāks par Savienības vidējo rādītāju, rada darbaspēka un prasmju deficītu, tādējādi vājinot ekonomikas perspektīvas ilgtermiņā. Tādēļ būtu pamatoti pievērst pastiprinātu uzmanību prasmju pilnveidošanai un apmācībai. Līdzdalību darba tirgū un nodarbināmību varētu sekmēt ar dažādiem efektīviem informēšanas pasākumiem, aktīvu darba tirgus politiku un sociālajiem pakalpojumiem.

                  (11)

                  Nevienlīdzība ienākumos un piekļuvē pakalpojumiem (izglītība, veselības aprūpe un mājokļi), kā arī nabadzības vai sociālās atstumtības risks joprojām ir starp vislielākajiem Savienībā. 2016. gadā divas piektdaļas iedzīvotāju bija pakļautas nabadzības vai sociālās atstumtības riskam, bet 20 % bagātāko mājsaimniecību ienākumi bija gandrīz astoņas reizes lielāki par 20 % nabadzīgāko mājsaimniecību ienākumiem. Sociālās aizsardzības izdevumu līmenis ir zems, t. sk. saistībā ar vispārējo minimālo ienākumu shēmu, kuras tvērums un adekvātums ir ierobežots, tāpat kā tās ietekme uz nabadzības un nevienlīdzības mazināšanu. Trūkst objektīva mehānisma pabalstu līmeņa pārskatīšanai. Kaut gan pēdējā laikā ir uzlabojies sociālās palīdzības pabalstu un minimālās pensijas adekvātums, sociālās aizsardzības sistēma nesniedz pietiekamu atbalstu tādām vismazāk aizsargātajām un nelabvēlīgā situācijā esošajām grupām kā romi, bērni, gados vecāki cilvēki, personas ar invaliditāti un lauku apvidu iedzīvotāji. Sociālo pakalpojumu nodrošināšana joprojām ir nepietiekama, un tie nav pilnībā integrēti darba tirgus un citos pakalpojumos.

                  (12)

                  Minimālās algas noteikšanā netiek izmantots skaidrs un pārredzams mehānisms, un to darba ņēmēju īpatsvars, kuri saņem minimālo algu, pēdējos sešos gados ir vairāk nekā dubultojies. Šāda mehānisma trūkums var pakļaut riskam pienācīgu nodarbinātības un konkurētspējas atbalsta mērķu sabalansētību, kurā vienlaikus tiek saglabāti darbaspēka ieņēmumi. Turklāt tas rada nenoteiktību, kas var nelabvēlīgi ietekmēt uzņēmējdarbības vides prognozējamību. Valdība ir iesniegusi priekšlikumus par minimālās algas noteikšanas mehānismu, ar ko tiek risināta šī nepilnība. Tomēr par šo jautājumu nav panākta vienošanās sociālo partneru vidū. Turklāt valdība budžeta prognozē bija iekļāvusi minimālās algas pieaugumu līdz 2020. gadam. 2018. gadā Bulgārija ratificēja Starptautiskās Darba organizācijas Konvenciju par minimālās algas noteikšanu. Tas varētu būt labs pamats, uz kā veidot objektīvu mehānismu.

                  (13)

                  Būtiska problēma joprojām ir ierobežota piekļuve veselības aprūpei, kura ir radusies zemā publisko izdevumu līmeņa dēļ, nevienmērīgs ierobežoto resursu sadalījums un mazs veselības apdrošināšanas segums. Zemais publisko izdevumu līmenis ir jākompensē ar lieliem privātā sektora izdevumiem, galvenokārt personīgo maksājumu veidā. To Bulgārijas iedzīvotāju īpatsvars, kuriem nav veselības apdrošināšanas, ir liels salīdzinājumā ar šādu iedzīvotāju īpatsvaru lielākajā daļā ES dalībvalstu. Problemātiska joprojām ir atšķirība ārstu sadalē pa dažādiem rajoniem un nelielais medmāsu skaits. Pozitīvi ir tas, ka pēdējā laikā ir samazinājies to ārstu skaits, kuri aizbrauc no Bulgārijas. Minētās problēmas būtu jārisina, izmantojot tādus pasākumus kā Valsts veselības stratēģija.

                  (14)

                  Neskatoties uz nesen veiktajiem pasākumiem izglītības sistēmas modernizēšanai, izglītības rezultāti ir vāji un tos spēcīgi ietekmē sociālekonomiskais statuss. Bērniem no nelabvēlīgā situācijā esošām ģimenēm, jo īpaši romu tautības bērniem, nav nodrošinātas vienlīdzīgas iespējas. Augstais priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas līmenis nākotnē negatīvi ietekmēs nodarbināmību un darba tirgus rādītājus. Joprojām ir grūti nodrošināt etniski jauktus bērnudārzus, skolas un klases, lai sniegtu kvalitatīvu iekļaujošu vispārējo izglītību. Mācību programmu reformas mērķis ir uzlabot izglītības rezultātus un digitālās prasmes. Tomēr digitālo prasmju līmenis joprojām ir viens no zemākajiem Savienībā un ir atšķirīgs dažādās sociālekonomiskajās grupās. Neskatoties uz nesenajiem pasākumiem, profesionālās izglītības un apmācības joprojām pietiekami neatbilst darba tirgus prasībām. Tiek gatavota augstākās izglītības reforma, tomēr prasmju deficīta problēmas risināšanā ir grūtības tādēļ, ka absolventu profila sadalījums pa nozarēm nav līdzsvarots. Līdzdalība pieaugušo izglītībā ir ļoti neliela, neraugoties uz kvalifikācijas celšanas nepieciešamību. Saistībā ar izteikto novecošanu skolotāju aprindās ir sākti pasākumi, lai novērstu skolotāju trūkumu nākotnē. Kaut gan situācija pēdējā laikā ir uzlabojusies, ir jāturpina pilnveidot skolotāju izglītības programmas.

                  (15)

                  Ir ieviesti daudzi no Bulgārijas publiskā iepirkuma stratēģijā iekļautajiem pasākumiem. Tomēr valsts iestādēm būtu jāpieliek lielākas pūles, lai nodrošinātu to efektīvu īstenošanu. Uzņēmumu un nevalstisko organizāciju atsauksmes liecina, ka kopumā publiskā iepirkuma kopaina jau ir sākusi uzlaboties. Tomēr bažas joprojām izraisa pārredzamība un korupcija. Plašais tiešas līgumu piešķiršana izmantojums un lielais atsevišķo piedāvājumu skaits varētu būt ievērojams šķērslis sistēmas pārredzamībai un efektivitātei. Pašlaik notiek pirmā neatkarīgā jaunās publiskā iepirkuma aģentūras kontroles funkcijas novērtēšana. Lai nodrošinātu turpmāku aģentūras kontroles funkcijas optimizāciju, būtu nepieciešama regulāra atjaunināšana. Lai risinātu problēmas, kas vēl ir atlikušas saistībā ar administratīvo spēju, t. sk. pašvaldību līmenī, ir jāpieliek pūles pie profesionalizācijas un standartizācijas un nopietni jāapsver iespējas, ko piedāvā centralizētas iepirkumu struktūras. Arī pieprasījuma apvienošana varētu uzlabot efektivitāti un radīt ietaupījumus veselības jomas publiskā iepirkuma sistēmā. Vēl ir jāapsver, kā rast risinājumu, lai novērstu kavējumus saistībā ar svarīgiem publiskiem projektiem.

                  (16)

                  Strukturālas nepilnības un pētniecības, izstrādes un lielā inovācijas sistēmas sadrumstalotība mazina tās ieguldījumu produktivitātes un izaugsmes veicināšanā. Ražošanā joprojām dominē zemo tehnoloģiju segmenti, un inovācijas līmenis ir ļoti zems. Pētniecībai un izstrādei atvēlēto publisko izdevumu, kā arī uzņēmumu izdevumu līmenis ir īpaši zems. Gausās reformas kavē virzību uz sistēmu, kas būtu orientēta uz inovāciju. Lai gan Bulgārijā ir daudz universitāšu un pētniecības institūtu, tikai daži no tiem gūst augstas kvalitātes zinātniskos rezultātus. Pētniecības komercializācija joprojām ir būtisks trūkums. Pētniecības finansēšanas sistēmā trūkst konkurenci veicinošu uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus, starptautiska novērtējuma un uz rezultātiem balstīta finansējuma pētniecības iestādēm. Publiskā un privātā sektora sadarbība pētniecības un izstrādes jomā ir vāja. Pamatiniciatīva “Sofijas tehnoloģiju parks” joprojām saskaras ar vairākām problēmām, t. sk. neefektīvu pārvaldību, nestabilu vadību, nepietiekami izmantotu zinātnisko infrastruktūru un ilgtermiņa finanšu saistību trūkumu no valdības puses. Strukturāla pārveide apvienojumā ar efektīvu pārvaldību un stabilu publiskās pētniecības un inovācijas resursu līmeni var palielināt ietekmi uz produktivitāti un izaugsmi un, ievērojot pārdomātas specializācijas stratēģiju, – atbalstīt ekonomikas pāreju uz darbībām ar augstāku pievienoto vērtību.

                  (17)

                  Ir jāturpina uzņēmējdarbības vides uzlabošana. Kaut arī ir pieņemtas vairākas reformas, to praktiskā īstenošana kavējas. Uzņēmumiem joprojām raizes sagādā korupcija, institucionālas nepilnības un nepietiekams darbaspēka piedāvājums. Valsts pārvaldes reformas un e-pārvaldības īstenošanas progress ir lēns. Publiskā sektora pārvaldībai varētu nākt par labu vairāk pārredzamības, skaidrāki noteikumi un ilgtermiņa perspektīva. Turklāt var turpināt palielināties sociālā dialoga nozīme, ko vajadzības gadījumā var veicināt publiskā sektora iestādes. Infrastruktūras nepilnības atspoguļojas vājajā transporta nozares efektivitātē un sniegumā. Efektīvas konkurences trūkums kaitē dzelzceļa pasažieru pārvadājumu tirgum. Nav ieviesti mērķtiecīgi un efektīvi pasākumi gaisa piesārņojuma samazināšanai.

                  (18)

                  Bulgārija 2017. gadā turpināja iesākto tiesu iestāžu reformu un rīkojās, lai novērstu nepilnības cīņā pret korupciju un organizēto noziedzību. Jaunas Augstākās tiesu padomes vēlēšanas apliecināja pozitīvo ietekmi, kāda ir 2015. un 2016. gadā īstenotajai konstitucionālajai un likumdošanas reformai. Lai uzlabotu kriminālvajāšanas sistēmu augsta līmeņa korupcijas lietās, ir pieņemtas kriminālkodeksa reformas un tiek apsvērtas turpmākas reformas. 2018. gada sākumā tika pieņemts likums, ar ko izveido jaunu vienotu pretkorupcijas iestādi ar mērķi stiprināt augsta līmeņa korupcijas novēršanu un atturēšanu no tās. Saskaņā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu Komisija turpina uzraudzīt tiesu iestāžu reformu un cīņu pret korupciju un organizēto noziedzību Bulgārijā. Tādēļ šīs jomas nav iekļautas Bulgārijai adresētajos ieteikumos, taču tās ir būtiskas, lai Bulgārijā attīstītu pozitīvu uzņēmējdarbības vidi.

                  (19)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi visaptverošu Bulgārijas ekonomikas politikas analīzi un publicējusi to 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada konverģences programmu un 2018. gada valsts reformu programmu un turpmākos pasākumus, ar ko reaģē uz iepriekšējos gados Bulgārijai adresētajiem ieteikumiem. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Bulgārijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (20)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada konverģences programmu un uzskata (5), ka ir gaidāms, ka Bulgārija ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

                  (21)

                  Padome ir izskatījusi 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada konverģences programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. Padomes ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir doti 2. un 3. ieteikumā tālāk tekstā,

            AR ŠO IESAKA Bulgārijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Uzlabot nodokļu iekasēšanu un publisko izdevumu efektivitāti, t. sk. pastiprināti īstenot pasākumus neoficiālās ekonomikas mēroga samazināšanai. Uzlabot valsts uzņēmumu korporatīvās pārvaldības sistēmu saskaņā ar starptautisko paraugpraksi.

                  2.

                  Veikt pēc finanšu nozares pārbaudēm paredzētos pasākumus un īstenot uzraudzības rīcības plānu nolūkā stiprināt nozares pārraudzību un stabilitāti. Nodrošināt adekvātu aktīvu vērtēšanu, t. sk. bankas nodrošinājumu vērtēšanu, pastiprinot izvērtēšanas un revīzijas procedūras. Pabeigt maksātnespējas regulējuma reformu un veicināt funkcionējošu sekundāro tirgu ienākumus nenesošajiem aizdevumiem.

                  3.

                  Palielināt nelabvēlīgā situācijā esošu grupu nodarbināmību, pilnveidojot iedzīvotāju prasmes un pastiprinot pasākumus to iesaistīšanai darba tirgū. Uzlabot kvalitatīvas un iekļaujošas vispārējās izglītības nodrošināšanu, jo īpaši romiem un citām nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Saskaņā ar Valsts veselības stratēģiju un tās rīcības plānu uzlabot piekļuvi veselības aprūpes pakalpojumiem, t. sk. samazinot personīgos maksājumus un risinot veselības aprūpes speciālistu trūkuma problēmu. Ieviest regulāru un pārredzamu minimālo ienākumu pārskatīšanas shēmu un palielināt tās tvērumu un adekvātumu.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2018. gada 6. septembris) – Eiropas Savienības Padomei par Banco de España ārējiem revidentiem (ECB/2018/22)

text:
               14.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/1

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
      (2018. gada 6. septembris)
      Eiropas Savienības Padomei par Banco de España ārējiem revidentiem
      (ECB/2018/22)
      (2018/C 325/01)
      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
      ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Eiropas Centrālās bankas (ECB) un dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

                  (2)

                     Banco de España pašreizējo ārējo revidentu KPMG Auditores, S.L. pilnvaras beidzās pēc 2017. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ jāieceļ ārējie revidenti laika posmam, kas sākas 2018. finanšu gadā.

                  (3)

                     Banco de España par saviem ārējiem revidentiem 2018.–2020. finanšu gadam izvēlējusies uzņēmumu pagaidu apvienību Mazars Auditores, S.L.P. – Mazars, S.A., paredzot iespēju pagarināt to pilnvaras līdz 2021. un 2022. finanšu gadam,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      Tiek ieteikts par Banco de España ārējiem revidentiem 2018.–2020. finanšu gadam iecelt uzņēmumu pagaidu apvienību Mazars Auditores, S.L.P. – Mazars, S.A., paredzot iespēju pagarināt to pilnvaras līdz 2021. un 2022. finanšu gadam.

         Frankfurtē pie Mainas, 2018. gada 6. septembrī

               ECB prezidents

            Mario DRAGHI


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2018/177 (2018. gada 2. februāris) par elementiem, kas iekļaujami tehniskajā, juridiskajā un finansiālajā kārtībā starp dalībvalstīm, lai piemērotu solidaritātes mehānismu saskaņā ar 13. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2017/1938 par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem

text:
               6.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 32/52

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2018/177
   (2018. gada 2. februāris)
   par elementiem, kas iekļaujami tehniskajā, juridiskajā un finansiālajā kārtībā starp dalībvalstīm, lai piemērotu solidaritātes mehānismu saskaņā ar 13. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2017/1938 par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 25. oktobra Regulas (ES) 2017/1938 par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 994/2010 (1) 13. panta 12. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 194. panta 1. punktā noteikts, ka ES enerģētikas politika, dalībvalstīm savstarpēji solidarizējoties, tiecas nodrošināt energoapgādes drošību Savienībā.

               (2)

               Regula par gāzes piegādes drošību ir paredzēta, lai uzlabotu solidaritāti un uzticēšanos starp dalībvalstīm un lai ļautu iekšējam gāzes tirgum darboties, cik vien ilgi iespējams, pat tad, ja pieprasījums pārsniedz piedāvājumu.

               (3)

               Ar minēto regulu pirmo reizi tiek ieviests solidaritātes mehānisms starp dalībvalstīm kā instruments, ar ko mazināt smagas ārkārtas situācijas sekas Savienībā un nodrošināt gāzes plūsmu solidaritātē aizsargājamiem lietotājiem.

               (4)

               Pieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu solidaritātes mehānismu, dalībvalstīm savā divpusējā kārtībā ir jāvienojas par vairākiem tehniskiem, juridiskiem un finansiāliem jautājumiem un jāapraksta tā savos ārkārtas rīcības plānos.

               (5)

               Lai palīdzētu dalībvalstīm veikt īstenošanu un pēc apspriešanās ar Gāzes koordinācijas grupu, Komisija ir sagatavojusi šīs nesaistošās norādes par galvenajiem elementiem, kas būtu jāiekļauj šādā kārtībā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm vajadzētu ievērot šā ieteikuma pielikumā iekļautās juridiski nesaistošās norādes. Šīm norādēm vajadzētu palīdzēt dalībvalstīm ieviest tehnisko, juridisko un finansiālo kārtību, lai piemērotu Regulas (ES) 2017/1938 13. panta solidaritātes pienākumus, un aprakstīt to ārkārtas rīcības plānos, kas tām jāsagatavo saskaņā ar minēto regulu.

               2.

               Šo ieteikumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      Briselē, 2018. gada 2. februārī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Miguel ARIAS CAÑETE

      (1)  OV L 280, 28.10.2017., 1. lpp.

      PIELIKUMS
      I.   IEVADS
      Ar Regulu (ES) 2017/1938 (“Regula”) solidaritātes koncepcija tiek ieviesta praksē un tiek izveidots solidaritātes mehānisms starp dalībvalstīm, ko paredzēts izmantot apstākļos, kas paredzēti attiecīgajos noteikumos. Solidaritāte ir galēju pasākumu mehānisms: tas ļauj solidaritātes garā nodrošināt gāzes nepārtrauktu piegādi vismazāk aizsargātajiem lietotājiem. Tie ir mājsaimniecības lietotāji un noteikti būtiski pakalpojumi, kas regulas 2. panta 6. punktā definēti kā “solidaritātē aizsargājami lietotāji”.
      1.   Solidaritātes mehānisms

      Ja kāda dalībvalsts lūdz solidaritāti, solidaritātes mehānisms ietver pienākumu citām tieši savienotām dalībvalstīm piešķirt prioritāti solidaritātē aizsargājamu lietotāju apgādei pieprasītājā dalībvalstī nevis tādu iekšzemes lietotāju apgādei, kas nav solidaritātē aizsargājami. Tas nepieciešams tikai tad, ja tirgus nespēj nodrošināt vajadzīgo gāzes apjomu (1). Ierobežojumi saistībā ar palīdzību, ko dalībvalsts var sniegt, ir šādi:

                  —

                  pieejamā starpsavienojumu jauda,

                  —

                  gāzes daudzums, kas tai nepieciešams, lai apgādātu savus solidaritātē aizsargājamos lietotājus, ja gāzes piegāde tiem ir apdraudēta,

                  —

                  sava gāzes tīkla drošība, un

                  —

                  dažām valstīm – gāzes piegādes kritiskām ar gāzi darbināmām elektrostacijām, lai saglabātu elektroenerģijas apgādes drošību.

            Solidaritāti kā galēju pasākumu var uzsākt tikai pēc kādas dalībvalsts pieprasījuma, ja tirgus gan pieprasītājā dalībvalstī, gan visās potenciālajās piegādātājās dalībvalstīs nespēj piedāvāt nepieciešamos gāzes apjomus solidaritātē aizsargājamo lietotāju pieprasījuma apmierināšanai, tostarp tos, ko brīvprātīgi piedāvā neaizsargājamie lietotāji. Turklāt ir jābūt pilnībā izsmeltiem pasākumiem pieprasītājas dalībvalsts ārkārtas rīcības plānā, tostarp piespiedu ierobežojumiem līdz pat solidaritātē aizsargājamu lietotāju līmenim. Neraugoties uz šiem stingrajiem nosacījumiem solidaritātes iedarbināšanai, šis mehānisms mājsaimniecībām un būtiskiem sabiedriskajiem pakalpojumiem sniedz paļāvību un drošības sajūtu par to, ka gāzes piegādes nepārtrūks.
      Šādos apstākļos ir ļoti iespējams, ka arī potenciālajās piegādātājās dalībvalstīs jau ir uzsākti vai ir neizbēgami ārpustirgus pasākumi vai ierobežojumu noteikšana. Pretējā gadījumā noteikti gāzes apjomi vēl būtu pieejami, gāze, sekojot cenu signāliem (ja tādi ir), joprojām varētu plūst turp, kur tā nepieciešama, un solidaritāte nebūtu jāiedarbina. Solidaritātes mehānisms faktiski ir atlikušās gāzes pagaidu pārdale no tādiem lietotājiem vienā dalībvalstī, kuri nav solidaritātē aizsargājamie lietotāji, uz solidaritātē aizsargājamiem lietotājiem citā dalībvalstī, kas atrodas tajā pašā integrētajā Eiropas gāzes tirgū. Solidaritāti var nodrošināt tikai, ja gāzes tīkls joprojām spēj droši pārdalīt un transportēt gāzi (2).
      Divpusējās kārtības, kas attiecas uz solidaritātes juridiskajiem, tehniskajiem un finansiālajiem aspektiem, dažādie elementi jau ir daļēji noteikti regulas 13. pantā. Turklāt savā divpusējā kārtībā dalībvalstīm ir jāvienojas par visiem nepieciešamajiem elementiem un detaļām, lai sniegtu noteiktību un drošību visiem, no kuriem atkarīga solidaritātes mehānisma darbība. Šī kārtība ir jāapraksta attiecīgajos ārkārtas rīcības plānos; jo īpaši jāiekļauj kompensācijas mehānisms vai vismaz tā kopsavilkums.
      Kompensācija, kā aprakstīts regulas 13. pantā, ir plašs jēdziens. Tā aptver maksājumus par gāzi un papildu izmaksas (piemēram, transportēšana) par piegādēm solidaritātē aizsargājamiem lietotājiem solidaritāti pieprasošajā dalībvalstī, kā arī maksājumus lietotājiem solidaritāti sniedzošajā dalībvalstī par to pakļaušanu ierobežojumiem. Šajās norādēs kompensāciju šādā plašākā nozīmē apzīmē ar jēdzienu “kompensācija par solidaritāti”. Kompensāciju par zaudējumiem, kas radušies ierobežojumu ieviešanas dēļ, sauc par “kompensāciju par ierobežojumiem”.
      Ir vairāki nosacījumi solidaritātes pienācīgai darbībai.
      Pirmkārt, cik vien ilgi iespējams, būtu jāizmanto tirgus pasākumi. Dalībvalstīm jādara viss iespējamais, lai izveidotu mehānismu vai platformu, kas ļauj izmantot brīvprātīgu pieprasījumreakciju. Tas ir gan potenciālās piegādātājas dalībvalsts, gan pieprasītājas dalībvalsts interesēs, jo pretējā gadījumā ārspustirgus pasākumi, piemēram, kurināmā piespiedu maiņa vai lietotāju pakļaušana ierobežojumiem, būs jāuzsāk jau agrākā posmā. Tas ir arī saskaņā ar regulas vispārējo principu, ka tirgum vajadzētu dot maksimālu rīcības brīvību gāzes piegādes problēmu atrisināšanai.
      Otrkārt, vairumtirdzniecības cenām ir jāļauj brīvi svārstīties pat ārkārtas situācijās; cenu iesaldēšana vai cenas maksimuma noteikšana neļaus cenu signāliem atspoguļot nepieciešamību pēc papildu gāzes, tāpēc gāze neplūdīs turp, kur tā vajadzīga.
      Treškārt, pārrobežu piekļuvei infrastruktūrai vajadzētu vienmēr, pat ārkārtas situāciju laikā, būt tehniski iespējamai un drošai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 715/2009 (3). Atkarībā no tehniskajiem ierobežojumiem katrā dalībvalstī, kārtībai būtu jānodrošina, ka starpsavienotāji, LNG termināļi, pazemes gāzes krātuves, mezgli un, attiecīgos gadījumos, pieprasījuma puses piedāvājumi būtu pilnībā pieejami tirgus dalībniekiem pāri robežai. Tas aizkavēs nepieciešamību pēc solidaritātes iedarbināšanas dalībvalstī, kas saskaras ar piegādes grūtībām.
      Ceturtkārt, dalībvalstis tiek mudinātas sadarboties visos ārkārtas situācijas posmos. Efektīva sadarbība agrīnos posmos varētu aizkavēt nepieciešamību iedarbināt solidaritāti. Tas novērstu arī potenciāli atšķirīgu gāzes cenu veidošanos (piemēram, izmantojot zudušās slodzes vērtību ierobežojumiem pakļautām lietotāju grupām) saistītos tirgos un darbotos kā solidaritātes (sniegšanas) atturētājs.
      2.   Juridiskais pamats

      Regulas 13. panta 12. punktā noteikts, ka Komisijai līdz 2017. gada 1. decembrim pēc apspriešanās ar Gāzes koordinācijas grupu jāsniedz juridiski nesaistošas norādes par tehniskās, juridiskās un finansiālās kārtības galvenajiem elementiem. Norādēm jo īpaši jāattiecas uz to, kā praksē piemērot regulas 13. panta 8. un 10. punktā aprakstītos elementus.
      3.   Norāžu joma

      Regulas 13. pantā ir norādīti vairāki solidaritātes mehānisma elementi un aspekti, kas jāsaskaņo un jāiekļauj divpusējā kārtībā. Lai sniegtu noderīgas norādes par šiem un vēl citiem elementiem, kuri varētu tikt iekļauti šādā kārtībā, ir vajadzīga labāka izpratne par situāciju, kurā varētu vajadzēt iedarbināt solidaritāti, un centieniem un pamatprincipiem, kas varētu vispār nepieļaut šādas situācijas rašanos. Šīs nesaistošās norādes nesniedz un nav paredzētas kā tādas, kas sniegs visām dalībvalstīm piemērotu izsmeļošu un preskriptīvu sarakstu, jo tām ir jābūt iespējai brīvi izvēlēties sev piemērotākos risinājumus, ņemot vērā savas spējas, esošās sistēmas, situāciju un prioritātes. Tā vietā ar norādēm tiek ieteikts izmantot nepieciešamu un papildu elementu kopumu, tiek aprakstīti iespējamie varianti, kā īstenot noteiktus solidaritātes pasākumus, un tiek sniegti piemēri un paraugprakse.
      Ierosinātā pieeja ir dalībvalstīm cik vien iespējams izmantot esošās valstu sistēmas un procedūras vai pēc vajadzības pielāgot tās solidaritātes vajadzībām. Tas var, piemēram, ietvert esošu platformu izmantošanu pieprasījuma puses pasākumiem vai jau esošu mehānismu izmantošanu kompensāciju sniegšanai lietotājiem.
      II.   JURIDISKĀ, TEHNISKĀ UN FINANSIĀLĀ KĀRTĪBA
      1.   Juridiskā kārtība

      Juridiskās kārtības mērķis ir nodrošināt juridisko noteiktību visiem, kas solidaritātes situācijās iesaistīti gāzes nodrošināšanā vai saņemšanā. Dalībvalstīm, kuras iesaistītas solidaritātes mehānisma piemērošanā, tiek ieteikts ieviest skaidru, pārredzamu un iedarbīgu juridisko kārtību tā, lai ieinteresētās personas zinātu pārrobežu solidaritātes noteikumus un procedūras.
      Regulas 13. panta 10. punktā noteikts, ka par šādu kārtību vienojas savstarpēji savienotas dalībvalstis. Patlaban ir arī dalībvalstis, kas nav fiziski savienotas ar kādu citu dalībvalsti (4), tādu dalībvalstu grupa, kas ir savienotas savstarpēji, bet nav savienotas ne ar vienu citu dalībvalsti (5), un vairākas tādas dalībvalstis, kam ir kopēja robeža vai ekskluzīvā ekonomikas zona, bet kuras savstarpēji nav tieši savienotas (6). Tā kā pašlaik tiek izstrādāti starpsavienojumu infrastruktūras projekti, šī situācija var mainīties. Ja šādi starpsavienojumi sāks darboties pēc 2018. gada 1. decembra, attiecīgajām dalībvalstīm pēc iespējas drīzāk būs jāievieš regulas 13. panta 10. punktā noteiktā juridiskā, finansiālā un tehniskā kārtība.
      1.1.   Attiecīgās dalībvalstis un trešās valsts konstatēšana (13. panta 2. punkts)

      Dalībvalstis, uz kurām attiecas solidaritātes mehānisms, ir:

                  —

                  solidaritāti pieprasījusī dalībvalsts, un

                  —

                  visas dalībvalstis, kas tieši savienotas ar pieprasītāju dalībvalsti.

            Visām tieši savienotajām dalībvalstīm jau iepriekš būtu jāizveido divpusēja kārtība solidaritātes mehānisma piemērošanai, ja vien regulā nav paredzēts atbrīvojums no šāda pienākuma. Ja ir vairāk nekā viena dalībvalsts, kas var sniegt solidaritāti, pieprasītājai dalībvalstij ir jāapspriežas ar visām šīm valstīm un jālūdz piedāvāt tādus gāzes apjomus, kādi tai vajadzīgi, lai apgādātu solidaritātē aizsargājamos lietotājus. Jebkurš šāds piedāvājums piešķir praktisku veidolu gāzes cenas nolīgumam, kas ietverts iepriekš izveidotajā divpusējā kārtībā. Šādā kārtībā var būt iekļauta atsauce uz tirgus cenu vai saskaņotu metodoloģiju gāzes cenas aprēķināšanai. Kad solidaritāti pieprasošā dalībvalsts izvēlas vienu vai vairākus piedāvājumus, tā konstatē, kura(-as) dalībvalsts(-is) faktiski ir iesaistīta(-as) solidaritātes sniegšanā.
      Pārējo dalībvalstu, kas varētu sniegt solidaritāti, bet kuru piedāvājumi nav izraudzīti, solidaritātes pienākums tiek uz laiku apturēts. Ja krīzes situācija pasliktinās, piedāvājumus lūgusī dalībvalsts drīkst jebkurā laikā vērsties pie tām, lai pieprasītu solidaritāti. Tomēr pieprasījums būs jāiesniedz atkārtoti, jo laika gaitā apstākļi var būt mainījušies (piemēram, var mainīties gāzes cena vai samazināties potenciāli pieejamās gāzes apjoms). Šādu pieprasījumu saņēmušai dalībvalstij tiek ieteikts atjaunināt savu piedāvājumu, ņemot vērā visas situācijas izmaiņas (gāzes daudzums pazemes krātuvē, plūsmas, temperatūra, patēriņš utt.). Šā iemesla dēļ tās dalībvalstis, kuru solidaritātes pienākums ir ticis uz laiku apturēts, būtu jāturpina informēt par situāciju pieprasītājā dalībvalstī. Komisija uzmanīgi sekos līdzi situācijai solidaritāti saņemošajā dalībvalstī.
      Īpašās situācijās tieši savienotu dalībvalstu koncepcija aptver arī savienojumu caur trešo valsti. Šādā gadījumā tiesības pieprasīt un pienākums sniegt solidaritāti ir atkarīgs no spēkā esošās kārtības starp dalībvalstīm un attiecīgās trešās valsts piekrišanas. Kārtībā starp dalībvalstīm būtu jānorāda, ka trešajai valstij būs jāapņemas nodrošināt gāzes apjomu tranzītu caur savu teritoriju solidaritātes sniegšanas laikā. Bez šādas apņemšanās solidaritāte var izrādīties neiespējama.
      1.2.   Solidaritātes pieprasījums

      Krīzes situācijās ir nepieciešama ātra reaģēšana. Tāpēc solidaritātes pieprasījumam vajadzētu būt īsam, standartizētam un tam vajadzētu saturēt nepieciešamo informācijas minimumu. Ideālā gadījumā dalībvalstis, kas vienojas par divpusēju kārtību, var apsvērt iespēju vienoties par pieprasījuma veidni un iekļaut to pielikumā. Lai uz solidaritātes pieprasījumu varētu efektīvi reaģēt, nepieciešamajam informācijas minimumam vajadzētu būt šādam:

                  —

                  pieprasītājas dalībvalsts nosaukums, tostarp atbildīgā struktūra un kontaktpersona(-as),

                  —

                  pārvades sistēmas operatora (PSO) vai tirgus apgabala pārvaldnieka (attiecīgā gadījumā) nosaukums un atbildīgā(-ās) kontaktpersona(-as),

                  —

                  pieprasītais gāzes apjoms (izmantojot savstarpēji saskaņotu mērvienību),

                  —

                  informācija par gāzes spiedienu,

                  —

                  solidaritāti pieprasošās dalībvalsts norāde par vēlamo(-ajiem) piegādes punktu(-iem),

                  —

                  piedāvājuma(-u) pieprasījums, tostarp cena (sk. 3.1. punktu), tilpums, piegādes punkti un piegādes laiks,

                  —

                  pieprasījums norādīt pirmās iespējamās piegādes termiņu un piegāžu paredzamo ilgumu (norādot paredzamo periodu, kura laikā pieprasījumu saņēmusī dalībvalsts sniegs solidaritāti),

                  —

                  atsauce uz pieprasītājas dalībvalsts apņemšanos maksāt kompensāciju par solidaritāti.

            Veidne pieprasījumu saņēmušo dalībvalstu atbildēm varētu atvieglot salīdzināšanu un ļaut labāk saprast, kādi ir solidaritātes garā piedāvātie apjomi un nosacījumi. Šādā veidnē varētu jau iepriekš ierakstīt informāciju, kas kļūst zināma, dalībvalstīm vienojoties par divpusēju kārtību, un pievienot to attiecīgajiem ārkārtas rīcības plāniem.
      1.3.   Solidaritātes īstenošanas sākums un beigas

      Solidaritātes pieprasījums ir spēkā un rada pienākumu sniegt solidaritāti, sākot ar tā iesniegšanas brīdi. To neietekmēs pārbaudes, ko Komisija veic saskaņā ar regulas 11. panta 8. punktu, lai pārliecinātos, vai solidaritāti pieprasošās dalībvalsts veiktā ārkārtas stāvokļa izsludināšana ir pamatota un vai ir veikti pasākumi, lai īstenotu ārkārtas rīcības plānā uzskaitītās darbības. Komisijas rīcībā ir piecas dienas, lai veiktu šo verifikācijas procedūru. Ir maz ticams, ka dalībvalsts lūgs solidaritāti mazāk nekā piecas dienas pēc ārkārtas stāvokļa izsludināšanas, jo parasti paiet zināms laiks, līdz gāzes piegādes problēmas sasniedz līmeni, pie kura nepieciešams šāds lūgums. Ja tā tomēr šādi rīkotos, Komisija vēl nebūtu pabeigusi pārbaudes par ārkārtas stāvokļa izsludināšanas pamatotību. Tomēr nekādai šādai notiekošai verificēšanai nevajadzētu ietekmēt solidaritātes pieprasījuma derīgumu.
      Risks, ka solidaritātes mehānisms varētu tikt ļaunprātīgi izmantots, solidaritāti pieprasot nepamatoti, ir ļoti ierobežots tālejošu seku un to stingro nosacījumu dēļ, kuriem jāizpildās, pirms šis mehānisms tiek iedarbināts, proti:

                  —

                  visu ārkārtas rīcības plānā paredzēto ārkārtas pasākumu piemērošana, un

                  —

                  ierobežojumi lietotājiem, kas nav solidaritātē aizsargājami, solidaritāti pieprasošajā dalībvalstī.

            Ja Komisija pārbaudēs secina, ka solidaritātes pieprasījums ir bijis nepamatots, nepamatoto pieprasījumu iesniegusī dalībvalsts, kas saņēmusi palīdzību no tieši savienotām kaimiņvalstīm, maksās palīdzību sniegušajām dalībvalstīm par saņemto gāzi, kā arī papildu izmaksas.
      Pienākums sniegt solidaritāti pārstāj būt spēkā, kad:

                  —

                  pēc verificēšanas procedūras Komisija secina, ka ārkārtas situācijas izsludināšana vairs nav pamatota,

                  —

                  solidaritāti pieprasījusī dalībvalsts informē solidaritāti sniedzošās dalībvalstis, ka tā atkal spēj piegādāt gāzi saviem solidaritātē aizsargājamajiem lietotājiem, un

                  —

                  solidaritāti sniedzošā dalībvalsts vairs nespēj apgādāt pati savus solidaritātē aizsargājamos lietotājus.

            Ir iespējams arī, ka, neraugoties uz akūto gāzes krīzi savā teritorijā, sākotnēji solidaritāti pieprasījusī dalībvalsts nolemj atteikties no savām tiesībām pieprasīt šādu solidaritāti, jo tā, piemēram, nevar atļauties maksāt.
      1.4.   Lomas un pienākumi

      Dalībvalstīm būtu jāuzņemas galīgā atbildība par solidaritātes mehānisma izmantošanu. Tas jo īpaši ietver lēmumu lūgt solidaritāti un vispārējo uzraudzību, kā par konkrētiem uzdevumiem atbildīgās struktūras mehānismu izmanto. Regulā nav prasīts izveidot jaunas īpašas struktūras. Dalībvalstīm drīzāk tiek ieteikts piešķirt pienākumus esošām struktūrām vai, īpašos apstākļos, jaunām struktūrām, ņemot vērā to organizatorisko uzbūvi un pieredzi krīžu pārvarēšanā un reaģēšanā ārkārtas situācijās. Lai samazinātu izmaksas un jo īpaši novērstu fiksētas izmaksas, dalībvalstis, ja iespējams, varētu izmantot esošus mehānismus. Pamatprincipam šajā sakarā vajadzētu būt solidaritātes efektīvai un iedarbīgai sniegšanai.
      Saskaņā ar regulu kompetentās iestādes būtu atbildīgas par sistēmas īstenošanu, kurā uzdevumi un pienākumi ir skaidri piešķirti attiecīgajiem dalībniekiem, piemēram, PSO, valsts regulatīvajai iestādei un gāzes uzņēmumiem. Kompetentās iestādes ir arī vispiemērotākās, lai kopā ar kompetentajām iestādēm tieši savienotās dalībvalstīs sagatavotu divpusējo kārtību. Pēc tam tā varētu kalpot kā solidaritātes juridiskais pamats, tostarp attiecībā uz kompensāciju maksāšanu un finansiālajiem norēķiniem pēc solidaritātes sniegšanas. Dalībvalstis vai kompetentās iestādes ir arī vispiemērotākās būt atbildīgas par solidaritātes pieprasījumu nosūtīšanu vai saņemšanu, gāzes apjomu piedāvāšanu un paziņojuma sniegšanu, kad solidaritātes piemērošana ir apturēta. Ar kompensācijām saistītā galīgā finansiālā atbildība arī būtu jāuzņemas dalībvalstij.
      Ievērojot katras dalībvalsts tehniskos un juridiskos ierobežojumus, valstu regulatīvās iestādes ir vispiemērotākās, lai vadītu kompensācijas izmaksu aprēķināšanas procesu vai vismaz būtu iesaistītas tajā, pamatojoties uz metodoloģiju, ko tās izstrādājušas iepriekš un iekļāvušas ārkārtas rīcības plānā. Šajā procesā varētu būt iesaistīta Energoregulatoru sadarbības aģentūra. Būtu vēlams, ka pārvades sistēmas operatori ir atbildīgi par nepieciešamo gāzes apjomu dispečēšanu, to veicot izmaksu ziņā efektīvi.
      Pārvades sistēmas operatori (vai balansēšanas struktūra) ir vispiemērotākie, lai uzņemtos atbildību par visu tehnisko aspektu koordinēšanu un visu nepieciešamo operatīvo pasākumu īstenošanu, kad tiek piemērota solidaritāte. Attiecīgā struktūra dalībvalstī, kas sniedz solidaritāti, varētu būt arī struktūra, kas atbildīga par gāzes un papildu izmaksu prasījumu apkopošanu, verificējot tos un pārsūtot uz atbildīgo iestādi dalībvalstī, kas saņem solidaritāti. Šajā kontekstā noderīga būtu vienota kontaktpunkta pieeja. Dalībvalstīm tiek ieteikts noteikt un vienoties par struktūru, kas atbildīga par kompensācijas prasību par ierobežojumiem apkopošanu un nosūtīšanu.
      Ja starp dalībvalstīm noslēgtajā divpusējā kārtībā ir paredzēts vidutājs, tas varētu ļaut abām pusēm justies drošāk par kompensāciju maksāšanu un aprēķināšanu. Vidutājs palīdzētu atrisināt domstarpības par izmaksājamās kompensācijas summu.
      1.5.   Divpusējās kārtības juridiskā forma

      Nav konkrētas prasības par divpusējās kārtības juridisko formu. Dalībvalstis var brīvi izraudzīties juridisko formu, kas rada tiesības un pienākumus starp tām, ja tiek piemērots solidaritātes mehānisms. Tiesības lūgt solidaritāti un pienākums sniegt solidaritāti ir noteikti regulas 13. pantā. Divpusējā kārtība noteiks, kā šīs Savienības tiesību aktā noteiktās tiesības un pienākumi tiks īstenoti. Šī kārtība būs operatīva, nevis politiska rakstura. Īstenošanas vajadzībām šķietami var pietikt ar to, ka attiecīgās iestādes noslēdz saistošu administratīvu vienošanos. Tas var ietvert jau esošu divpusēju līgumu noteikumus, līgumsaistības starp PSO vai īpašus licencēšanas nosacījumus gāzes struktūrām ar nosacījumu, ka tos pārrauga attiecīgās kompetentās iestādes. No otras puses, nesaistošs juridiskais instruments, piemēram, saprašanās memorands, nebūtu pietiekams, jo tas starp dalībniekiem nerada nekādus juridiskus pienākumus. Tāpēc ar kārtību saprašanās memoranda veidā netiktu izpildītas 13. panta prasības radīt juridiski saistošu sistēmu attiecībā uz solidaritāti, un to varētu interpretēt kā 13. panta 10. punkta nepietiekamu īstenošanu.
      2.   Tehniskā kārtība

      Tehniskās kārtības mērķis ir aprakstīt visus nepieciešamos tehniskos noteikumus un nosacījumus, kas solidaritātes mehānismam ļautu darboties praksē. Tam būtu nepieciešama obligāta iepriekšēja informācijas apmaiņa par attiecīgās gāzes infrastruktūras tehniskajām spējām un ierobežojumiem un maksimālajiem teorētiskajiem gāzes apjomiem saistībā ar solidaritāti, kā arī pārliecība, ka nav nekādu nepamatotu tehnisko ierobežojumu, kas apgrūtinātu solidaritāti. Ja ir tehniski vai citi ierobežojumi, dalībvalstis tiek mudinātas noteikt un vienoties par savstarpēji pieņemamiem risinājumiem, kas piemērojami starpsavienojumu punktos, ja tiek iedarbināts solidaritātes mehānisms.
      Atkarībā no tehniskajiem ierobežojumiem katrā dalībvalstī var izrādīties, ka, pamatojoties uz savām zināšanām par gāzes sistēmām un esošajām pārrobežu sadarbības shēmām, pārvades sistēmas operatori (vai balansēšanas struktūra) ir vispiemērotākie, lai uzņemtos atbildību par visu tehnisko aspektu koordinēšanu un visu vajadzīgo operatīvo pasākumu īstenošanu (7). Šīs esošās sadarbības struktūras, vienošanās un pieredze būtu jāņem vērā vai pat jāizmanto par pamatu solidaritātes situācijās. Jebkurā gadījumā ir jāidentificē nepārprotams visaptverošs satvars (ja tāds jau ir) vai tāds jāizveido, tostarp tehniskie nosacījumi, tā, lai nepieciešamo sadarbību varētu veikt ar juridisku noteiktību.
      Tehniskos datus plānos var pēc vajadzības atjaunināt.
      2.1.   Tehniskie risinājumi un koordinēšana (13. panta 10. punkta c) apakšpunkts)

      Tehniskos risinājumus un kārtību var noteikt dažādajām infrastruktūras daļām konkrētajā dalībvalstī. Tas sniegs skaidru priekšstatu par pieejamo palīdzību, saistītajiem tehniskajiem ierobežojumiem un ļaus labāk aplēst katra pasākuma īstenošanas izmaksas (attiecīgā gadījumā). Tā kā iespējamās krīzes situācijas var būt ļoti dažādas, ir svarīgi, lai PSO (vai balansēšanas struktūrai) izmantošanai būtu pieejama virkne iespēju un instrumentu. Indikatīvu un neizsmeļošu tehnisko risinājumu sarakstu var aprakstīt tehniskajā kārtībā tā, lai abas puses apzinātos soļus, kas solidaritātes vajadzībām var tikt sperti pirms ārkārtas situācijas un tās laikā. Lai nodrošinātu gatavību šādām situācijām, noderīgas var būt solidaritātes pasākumu hidrauliskās simulācijas.
      Būs vajadzīga koordinācija starp attiecīgajiem PSO vai tirgus apgabala pārvaldniekiem, sadales sistēmas operatoriem (SSO), valstu ārkārtas situāciju koordinatoriem, kompetentajām iestādēm un struktūrām, kas gāzi nogādā solidaritātē aizsargājamiem lietotājiem. Tas nozīmē, ka, samazinot gāzes pieprasījumu vienā dalībvalstī, to var darīt pieejamu un piegādāt tieši savienotai dalībvalstij, kas pieprasa solidaritāti. Pārvades sistēmas operatori, sadales sistēmas operatori, valstu ārkārtas situāciju koordinatori un citas struktūras, kas iesaistītas gāzes piegādē solidaritātē aizsargājamiem lietotājiem, būtu pietiekami savlaicīgi jāiesaista apspriedēs par solidaritātes nosacījumiem, un viņiem, iespējams, vajadzētu dot uzdevumu strādāt kopā, lai īstenotu solidaritātes pasākumus.
      Pārvades sistēmas operatoriem vajadzētu arī būt tiesībām izmantot neizmantotu pārvades jaudu neatkarīgi no tā, vai tā ir vai nav piešķirta. Jebkurā gadījumā kompensācija par pārvades izmaksām būtu jāmaksā saskaņā ar principiem, par kuriem panākta vienošanās.
      Piekļuve mezgliem un citām platformām būtu jāsaglabā, cik ilgi iespējams, pat ārkārtas situācijā (regulas 13. panta 4. punkts), lai novērstu nepieciešamību iedarbināt solidaritāti. Tāpēc ir jābūt pastāvīgai piekļuvei LNG termināļiem, glabāšanas un starpsavienojumu jaudai, tostarp divvirzienu jaudai, lai nodrošinātu efektīvas pārrobežu plūsmas (13. panta 10. punkta c) apakšpunkts). Šie aspekti kārtībā būtu skaidri jānosaka.
      2.2.   Gāzes apjomi vai to noteikšanas metodoloģija (regulas 13. panta 10. punkta d) apakšpunkts)

      Pārredzamības labad un kā pamatu apspriedēm par kārtību, dalībvalstīm būtu jāinformē kaimiņu dalībvalstis (t. i., solidaritātes potenciālie sniedzēji) par teorētiskajiem maksimālajiem gāzes apjomiem, ko tās var pieprasīt, un par starpsavienotāja maksimālo jaudu. Tomēr precīzi vajadzīgie, pieprasītie un pieejamie gāzes apjomi būs zināmi tikai pēc solidaritātes iedarbināšanas. Lai aprēķinātu šos teorētiskos maksimālos gāzes apjomus, būtu jāņem vērā vismaz šādi elementi:

                  —

                  attiecīgie solidaritātē aizsargājamie lietotāji,

                  —

                  attiecīgās kritiskās ar gāzi darbināmās elektrostacijas (attiecīgā gadījumā) un ar tām saistītie gāzes apjomi, un

                  —

                  gāzes ražošanas apjomi to ražojošajās dalībvalstīs.

            Labs izejas punkts šāda aprēķina veikšanai varētu būt piegādes standarta scenāriji, kas pielāgoti solidaritātē aizsargājamiem lietotājiem.
      Visām dalībvalstīm ir jāidentificē savi solidaritātē aizsargājamie lietotāji, izmantojot regulas 2. panta 6. punkta definīciju, un to gāzes patēriņš gadā (vidējais un maksimālais).
      Kritiskajām ar gāzi darbināmajām elektrostacijām un ar tām saistītajiem ikgadējiem gāzes apjomiem (regulas 13. panta 1. punkta otrā daļa) var būt svarīga ietekme uz solidaritātei pieejamajiem gāzes apjomiem. Solidaritāti sniedzošā dalībvalstī šādi gāzes apjomi ierobežo apjomu, kas potenciāli pieejams solidaritātei; dažās saņēmējās dalībvalstīs kritiskajām ar gāzi darbināmajām elektrostacijām tiek piešķirta prioritāte attiecībā pret solidaritātē aizsargājamiem lietotājiem; bet gāzes apjomiem, kas nepieciešami to darbībai, nav ietekmes uz apjomiem, kas var būt vajadzīgi.
      Kārtībā būtu jāiekļauj sīks tādu ar gāzi darbināmu elektrostaciju saraksts, kuras identificētas kā kritiskas elektroenerģijas sistēmā (regulas 11. panta 7. punkts) un kurām dabasgāze būtu jāpiegādā pat solidaritātes laikā. Šāds saraksts būtu jāizveido, pamatojoties uz pieprasījumiem un gāzes un elektroenerģijas PSO novērtējumu. Elektrostaciju sarakstam vajadzētu būt pienācīgi pamatotam un būtu jāpierāda, ka pat īslaicīga šo elektrostaciju apturēšana varētu apdraudēt elektroenerģijas sistēmas drošību. Turklāt dalībvalstis varētu apsvērt iespēju vienoties par to, cik bieži šādu sarakstu vajadzētu pārbaudīt un atjaunināt.
      Atkarībā no konkrētās krīzes situācijas, kad tiek pieprasīta solidaritāte, par nepieciešamiem tiks uzskatīti tikai tie gāzes apjomi, kas vajadzīgi elektrostacijām, kas kārtībā noteiktas kā kritiski svarīgas. Tas var, piemēram, attiekties uz elektrostacijām kādā konkrētā reģionā. Ad hoc informācijas apmaiņai par situāciju vajadzētu notikt kā daļai no saziņas starp attiecīgajām struktūrām (PSO, kompetentā iestāde) dalībvalstīs pirms solidaritātes sniegšanas un tās sniegšanas laikā.
      Gāzi ražojošajām dalībvalstīm jānorāda gadā saražotais gāzes daudzums.
      Iepriekš minētos apjomus var noteikt katra gāzes gada sākumā vai ar dažādiem intervāliem, pamatojoties uz jaunākajiem pieejamajiem datiem, plāna atjauninājumiem, vai ad hoc veidā.
      2.3.   Tīklu ekspluatatīvais drošums (regulas 13. panta 7. punkts)

      Kārtībā var būt ietverts apraksts par to atsevišķo gāzes tīklu tehniskajām iespējām un ierobežojumiem, kas jāsaglabā, lai gāzes sistēma darbotos droši un uzticami. Tā ir svarīga informācija gan solidaritāti sniedzošajai, gan saņemošajai dalībvalstij. Jāapraksta vismaz šādi elementi:

                  —

                  starpsavienojuma maksimālā eksporta jauda un apstākļi, kuros PSO nodrošinās jaudu līdz maksimālajai eksporta jaudai. Šādi apstākļi var ietvert, piemēram, sistēmas spiedienu, bufergāzi, gāzes pieejamību noteiktos ieejas punktos vai līmeni gāzes krātuvē ar attiecīgu izsūknēšanas kapacitātes līmeni. Ideālā gadījumā šāda informācija būtu jānorāda katram atsevišķajam starpsavienojuma punktam,

                  —

                  attiecīgā gadījumā – maksimālais dalībvalstī saražotais apjoms un ierobežojumi. Ja dalībvalstī tiek ražota gāze, tās ražošanas apjomus uz noteiktu laiku var palielināt. Attiecīgos variantus un ierobežojumus var aprakstīt,

                  —

                  attiecīgā gadījumā – caur trešo valsti pieejamā jauda un par to noslēgtās vienošanās tehniskie elementi (regulas 13. panta 2. punkts).

            3.   Finansiālā kārtība

      Finansiālajai kārtībai vajadzētu nodrošināt, ka par gāzi, kas piegādāta saskaņā ar solidaritātes mehānismu, tiek maksāta atbilstoša cena. Šī kārtība var aptvert izmaksu aprēķināšanu, kompensāciju par solidaritāti (tostarp kompensācija par ierobežojumiem) un maksājumu procedūras, kas jānosaka un jāizveido starp attiecīgajām struktūrām.
      Mehānismam, ar ko nodrošina kompensāciju par ierobežojumiem, būtu jāpiedāvā stimuli, kas pamatojas uz tirgus loģiku, piemēram, izsolēm un pieprasījumreakciju (regulas 13. panta 4. punkts). Tas var ietvert atsauces uz mehānismiem, kas saistīti ar valsts mēroga ārkārtas situācijām un netieši veicina solidaritāti, nodrošinot, ka tirgus tajā dalībvalstī, kas sniedz solidaritāti, darbojas cik vien ilgi iespējams. Finansiālajai kārtībai nevajadzētu radīt nepareizus stimulus, piemēram, atturēšanos no gāzes piegādes vai cerēšanu uz augstāku cenu ārkārtas situācijas vēlākā posmā, kas paši varētu izraisīt vajadzību pēc solidaritātes. Ar kompensāciju par solidaritāti ir paredzēts segt faktiski radušās izmaksas; tā nevar kļūt par peļņas avotu sniedzošajai struktūrai. Solidaritāti saņemošajai dalībvalstij būtu nevilcinoties jāmaksā solidaritāti sniedzošajai dalībvalstij taisnīga cena par saņemto gāzi. Pēc tam solidaritāti sniedzošā valsts nosaka, kas ar šiem līdzekļiem notiek tālāk un kā tie iederas spēkā esošajā balansēšanas neitralitātes kārtībā.
      Visām kompensācijām, ko maksā lietotājiem, kurus ārkārtas situācijā pakļauj ierobežojumiem, vajadzētu būt tādām, kā noteikts valsts tiesību aktos, neatkarīgi no tā, vai ierobežošanas iemesls ir pienākums nodrošināt pārrobežu solidaritāti, vai arī valsts mēroga ārkārtas situācija.
      Ņemot vērā iepriekš minēto, dalībvalstis drīkst saglabāt esošo valsts mehānismu (par kompensācijām saistībā ar ierobežojumiem) tikai attiecībā uz valsts mēroga ārkārtas situācijām (t. i., kad nav solidaritātes pieprasījuma). Tas dod dalībvalstīm brīvību lemt, vai tās vēlas vai nevēlas maksāt kompensāciju ierobežojumiem pakļautai nozarei. Tomēr, ja valsts mēroga ārkārtas stāvoklis pāriet situācijā, kad tiek iedarbināta pārrobežu solidaritāte, viens no variantiem var būt sadalīt solidaritātes kompensāciju, ko pieprasītāja dalībvalsts samaksājusi palīdzību sniedzošajai dalībvalstij, starp visām ierobežojumiem pakļauto lietotāju grupām (ierobežošana) neatkarīgi no tā, vai ierobežojumi tām noteikti pirms vai pēc solidaritātes iedarbināšanas. Šis variants būtu saskaņā ar solidaritāti sniedzošajā dalībvalstī izveidotu shēmu, bet būtu vēlams, lai tas ir balstīts uz “zudušās slodzes vērtības” tipa pieeju. Dalībvalstis var arī lemt iemaksāt par solidaritāti saņemto kompensāciju centralizēti pārvaldītā “solidaritātes fondā”. Šādā veidā esošie valsts kompensācijas par ierobežojumiem mehānismi paliek dalībvalstu kompetencē, un vienlaikus dažādas pieejas dalībvalstīs nenovedīs pie atšķirīgas attieksmes pret ierobežojumiem pakļauto lietotāju grupām valstī, sniedzot pārrobežu solidaritāti, kad kompensācija par solidaritāti ir obligāta.
      Kompensācijas par solidaritāti galvenie elementi ir gāzes cena un papildu izmaksas, kas palīdzību sniedzošajā dalībvalstī rodas, nodrošinot, ka gāze nokļūst pāri robežai, un pamatojas uz tādām izmaksām, kas faktiski radušās un kuras palīdzību sniedzošās dalībvalsts tiesiskais regulējums ļauj apmaksāt.
      Kārtībā var izmantot un vienoties par dažādām pieejām, kā noteikt gāzes cenu atkarībā no tirgus attīstības līmeņa dalībvalstī, pieejamajiem pasākumiem vai ārkārtas situācijas posma. Tomēr ir svarīgi, lai kārtībā būtu skaidrība par pieeju, par ko panākta vienošanās, par apstākļiem, kādos tā ir spēkā, un to, ka tajā ir noteikti visi zināmie parametri, kas tiks izmantoti (piemēram, piemaksa, ja izraugās pēdējo zināmo tirdzniecības darījumu un piemaksu).
      3.1.   Gāzes cena

      Finansiālajā kārtībā būtu jāatsaucas uz piegādātās gāzes cenu un/vai cenas noteikšanas metodoloģiju, ņemot vērā ietekmi uz tirgus darbībām (regulas 13. panta 10. punkta b) apakšpunkts). Pēdējo nosacījumu var saprast kā tiekšanos uz cenu vai metodoloģiju, kas nekropļo tirgu un nerada nepareizus stimulus. Gāzes cenu, uz kuru pamatojas kompensācija par solidaritāti, nosaka (ar tirgus vai citiem līdzekļiem) dalībvalstī, kas sniedz solidaritāti.
      a)   Tirgus cena

      Pamatprincips ir tāds, ka gāzes cenai nevajadzētu būt zemākai par tirgus cenu, jo tas radītu nepareizus stimulus. Ja cena netiek iesaldēta un tai ļauj dinamiski sekot gāzes pieprasījumam un piedāvājumam, tā var dot signālu pat ārkārtas situācijas laikā. Attīstītos tirgos cenas signāls radītu maksimālas plūsmas caur starpsavienotājiem uz dalībvalstīm, kurās ir ārkārtas situācija. Šādos apstākļos tiek uzskatīts, ka solidaritāte nav iedarbināta.
      Mazāk attīstītos tirgos, kuros cenas var nebūt dinamiskas visā ārkārtas situācijas laikā, gāzes cenas noteikšanai var būt nepieciešams izmantot dažādus pasākumus, tomēr tie joprojām varētu būt tirgus pasākumi. Solidaritātes gāzes maksimālā atsauces cena varētu atbilst pēdējās transakcijas/darījuma cenai ES – biržā vai virtuālā tirdzniecības punktā –, vispirms veicot regulatīvu pārbaudi par cenas stabilumu. Dalībvalstis var arī vienoties piesaistīt gāzes cenu kādam konkrētam mezglam.
      Dalībvalstīs, kurās ir stratēģiskās rezerves, dalībvalsts vai kompetenta iestāde lemj, kurā ārkārtas situācijas brīdī tā ļaus darīt pieejamu gāzi no stratēģiskajām rezervēm. “Tirgus” cenai laikā, kad tiek darīti pieejami gāzes krājumi (vai tieši pirms tam), vajadzētu būt cenai, kas jāmaksā saņēmējai dalībvalstij (8).
      b)   Administratīvā cenu noteikšana/ierobežojumi

      Ja tirgus cenas nav, gāzes cenas noteikšanai var būt vajadzīgas citas pieejas, piemēram, pēdējā zināmā tirgus cena vai vidējā tirgus cena tuvākajā pieejamajā biržā, virtuālajā tirdzniecības punktā vai mezglā, par kuru panākta vienošanās. Vidējās cenas noteikšanai var izmantot saprātīgu laikposmu pirms piegādes (piemēram, 5 līdz 7 dienas) un tādu pašu laikposmu pēc piegādes, ar vai bez piemaksas. Par norādi var kalpot arī pēdējā zināmā gāzes tirdzniecības darījuma vai pasākuma cena ar vai bez piemaksas. Piemaksas izmantošanu var apsvērt, lai izlīdzinātu starpību – ja tāda ir – starp pēdējo zināmo cenu un ierobežojumiem pakļauto lietotāju zudušās slodzes vērtību (9). Cenu var arī iegūt no alternatīva kurināmā, uz kuru jāpāriet solidaritāti sniedzošajai dalībvalstij, lai izbrīvētu nepieciešamo dabasgāzes daudzumu.
      Zudušās slodzes vērtības aprēķinu var izmantot, lai noteiktu ierobežojumu skarto gāzes apjomu cenu, jo var pieņemt, ka rūpnieciskie patērētāji zina paši savas vērtības. Vērtība atspoguļo labumu, ko konkrētā patērētāju grupa ir zaudējusi ierobežošanas dēļ. Ja izmanto šādu pieeju, tas jau iepriekš būtu jāzina vai jādara zināms kompetentajai iestādei vai valsts regulatīvajai iestādei. Parasti tas tiks atspoguļots arī ierobežojumu noteikšanas rīkojumā valsts ārkārtas rīcības plānos. Turklāt šāda pieeja ļauj viegli salīdzināt dažādu dalībvalstu piedāvājumus (sk. regulas 13. panta 4. punktu).
      Visbeidzot, var būt vērts aplūkot variantu, ka cenas noteikšanas metodoloģiju sagatavo valsts regulatīvā iestāde vai kompetentā iestāde, vai arī tiek izmantota aizstājējvērtība, piemēram, pirkšanas iespēju cena.
      c)   Gatavība maksāt

      Var būt noderīgi noteikt, kādu maksimālo summu par gāzi katra dalībvalsts ir gatava maksāt solidaritātes situācijā. Maksimālā vērtība, visticamāk, varētu būt zudušās slodzes vērtība solidaritātē aizsargājamajiem lietotājiem konkrētajā dalībvalstī. Gāzes cenai pārsniedzot šo vērtību, dalībvalsts interesēs nav pieprasīt gāzi, izmantojot solidaritātes mehānismu. Tomēr šī informācija nav noteikti jāiekļauj kārtībā vai jāatspoguļo plānos.
      3.2.   Citas izmaksu kategorijas

      Finanšu kārtībai būtu jāaptver jebkādas citas izmaksu kategorijas, tostarp attiecīgas un saprātīgas iepriekš noteiktas pasākumu izmaksas (regulas 13. panta 8. punkta b) apakšpunkts), kuras būs jāsedz ar taisnīgu un tūlītēju kompensāciju (13. panta 10. punkta e) apakšpunkts). Papildu izmaksas būtu jāsamazina līdz minimumam, un būtu jāpievērš uzmanība tam, lai izvairītos no dubultas uzskaites, jo daudzi no izmaksu papildu elementiem jau var būt ņemti vērā gāzes cenā. Var pieņemt, ka vairums papildu izmaksu jau būs ņemtas vērā gāzes cenā, izņemot transporta izmaksas.
      a)   Transporta un saistītās izmaksas

      Kompensācijai būtu jāaptver transporta un saistītās izmaksas, piemēram, LNG kravas izmaksas, regazifikācijas maksas u. c. Dalībvalstis var vienoties, ka nepieciešamās jaudas solidaritātes apjomiem tiek rezervētas pēc vajadzības tā, ka ar transportēšanu saistītās izmaksas tiek segtas, izmantojot standarta PSO procedūras.
      b)   Izmaksas par stratēģisko rezervju iesaistīšanu vai glabāšanas pienākumiem

      Stratēģisko rezervju gadījumā stratēģisko rezervju iesaistīšanas izmaksas var ietvert attiecīgajā gāzes apjomā, jo tās ir izveidotas iepriekš – ja vien tās jau nav ietvertas gāzes cenā.
      Principā, ja brīdī, kad no stratēģiskajām rezervēm tiek darīti pieejami papildu apjomi, ir tirgus cena, tā jau atspoguļotu ar šādu pasākumu saistītās papildu izmaksas – tostarp izmaksas par to iepriekšēju izveidošanu. Pretējā gadījumā šāds pasākums attiecīgajā brīdī netiktu izmantots, jo joprojām būtu pieejami lētāki risinājumi.
      Šādu ārpustirgus piegādes drošības pasākumu izmaksas parasti sabiedrisko, un tās veido daļu no galalietotāja rēķina. Papildu izmaksām, kas jāmaksā saņemošajai dalībvalstij, var pievienot saskaņotu, izmaksām proporcionālu iemaksu – saskaņā ar apjomiem, kas tādējādi darīti pieejami solidaritātes nolūkos.
      Tomēr saskaņā ar glabāšanas pienākumiem ziemas sezonas sākumā glabātuvēs ir jābūt tikai konkrētiem gāzes apjomiem; pēc tam glabātā gāze tiek izmantota, reaģējot uz tirgus pieprasījumu un cenām. Tāpēc papildus gāzes cenai un transporta izmaksām tās izmantošanai nevajadzētu pievienot nekādas citas maksas. Jebkurā gadījumā būtu jāņem vērā konkrētie veidi, kā dalībvalstis pārvalda stratēģiskās rezerves un glabāšanas pienākumus.
      c)   Izmaksas par palielinātu piegāžu standarta samazināšanu

      Palielinātu piegāžu standarta samazināšana līdz normāliem līmeņiem ir pienākums saskaņā ar regulu, kad kaimiņvalstī rodas ārkārtas situācija un ir iespējama pārrobežu ietekme. Nav saiknes starp palielinātu piegāžu standarta samazināšanu un solidaritātes lūgumu, t. i., šādu pasākumu izmaksas nevar segt ar kompensāciju.
      d)   Zaudējumu atlīdzība ierobežotām nozarēm (kompensācija par ierobežojumiem)

      Citas izmaksas var aptvert arī izmaksas, ko rada pienākums maksāt kompensāciju palīdzību sniedzošajā dalībvalstī, tostarp zaudējumu atlīdzināšana ierobežojumiem pakļautai nozarei. Šādas izmaksas var ietvert kompensācijas izmaksās, ja valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts pienākums maksāt atlīdzību ierobežojumiem pakļautai nozarei, tostarp – papildus gāzes cenai – kompensāciju par ekonomisko kaitējumu. Kārtībā jāiekļauj attiecīgā aprēķinu metodoloģija. Var būt vienošanās par kompensācijas faktiskās summas pārcelšanu uz struktūrām, kuras solidaritāti saņemošajā dalībvalstī izmanto solidaritātes gāzi.
      Tomēr ierobežojumiem pakļautai nozarei nodarītā kaitējuma izmaksas drīkst segt ar kompensāciju, ja tās nav ietvertas gāzes cenā, kas jāmaksā solidaritāti pieprasošajai dalībvalstij; dalībvalstij, kas lūgusi solidaritāti, par tām pašām izmaksām kompensāciju nevajadzētu maksāt divreiz.
      e)   Tiesvedības izmaksas dalībvalstī, kas sniedz solidaritāti

      Citas izmaksas var attiekties arī uz jebkādu tiesvedības, arbitrāžas un izlīgumu izmaksu, kā arī uz jebkādu ar šādiem procesiem, kuros iesaistīta solidaritāti sniedzošā dalībvalsts, saistītu izmaksu atlīdzināšanu struktūrām, kas ir iesaistītas šādas solidaritātes sniegšanā (regulas 13. panta 8. punkta c) apakšpunkts). Tomēr šāda kompensācija būtu jāmaksā, tikai saņemot pierādījumus par izmaksām, kas radušās.
      Tiesvedības gadījumā par (nepietiekamu) kompensāciju no solidaritātes saņēmējas dalībvalsts, kurā iesaistīta solidaritāti sniedzošā dalībvalsts un kāda struktūra, vajadzētu būt aizsardzības pasākumiem, lai aizsargātu solidaritātes saņēmēju dalībvalsti pret koluzīvu rīcību starp solidaritāti sniedzošo dalībvalsti un attiecīgo struktūru. Var būt apstākļi, kuros attiecīgā struktūra un dalībvalsts, kurā tā veic uzņēmējdarbību, vēršas tiesā viena pret otru par augstāku gāzes cenu vai par lielāku kompensāciju attiecīgajai struktūrai un slepeni vienojas par sliktu solidaritātes pieprasītājai dalībvalstij, kura pat nepiedalās tiesvedībā. No šādiem apstākļiem būtu jāizvairās.
      Minētā situācija atšķiras no situācijas, kurā kāds uzņēmums dalībvalstī, kas sniedz solidaritāti, sāk tiesvedību pret kādu struktūru solidaritāti saņemošajā dalībvalstī par gāzes cenu vai par kompensāciju par ierobežojumiem. Šādā situācijā uzņēmumam vai struktūrai, kas zaudē tiesvedībā, ir jāsedz ar to saistītās izmaksas.
      3.3.   Norāde, kā tiek aprēķināta taisnīga kompensācija (13. panta 10. punkta f) apakšpunkts)

      Taisnīgas kompensācijas aprēķināšanai var tikt apsvērtas šādas metodes:

                  —

                  visu iepriekšējā sadaļā aprakstīto elementu vienkārša summēšana,

                  —

                  naudas laikvērtība: maksājums būtu jāveic nekavējoties. Tomēr dalībvalstis drīkst vienoties par procentu likmi, kas jāpiemēro kompensācijai pēc tam, kad pēc solidaritātes sniegšanas ir pagājis saprātīgs termiņš un kad ir aprēķināta precīza kompensācijas summa un par to panākta vienošanās,

                  —

                  kārtība starp dalībvalstīm, kurās izmanto atšķirīgu valūtu, par valūtu, kurā būtu jāaprēķina un jāmaksā kompensācija, tostarp par attiecīgo maiņas kursu.

            3.4.   Kompensācijas par visām attiecīgajām un saprātīgajām izmaksām aprēķināšana un apņemšanās maksāt kompensāciju (13. panta 3. punkts)

      Ir iespējams, ka maksājuma precīza aprēķināšana tai dalībvalstij, kas sniegusi solidaritāti, un struktūrām šajā dalībvalstī praktiski iespējama tikai kādu laiku pēc tam, kad saskaņā ar solidaritātes mehānismu pieprasītā gāze ir tikusi piegādāta. Savā divpusējā kārtībā dalībvalstis var vienoties par pieeju gāzes cenas un papildu izmaksu aprēķināšanai un par reālistisku termiņu maksājumu veikšanai.
      Informācija par faktiski piegādātajiem gāzes apjomiem un jebkāda cita informācija, kas ir būtiska kompensācijas aprēķināšanai, ir jānosūta attiecīgajai(-jām) kontaktpersonai(-ām) solidaritātē iesaistītajās dalībvalstīs tā, lai abas varētu veikt kompensācijas galīgo aprēķināšanu. Atkarībā no piemērotā pasākuma informācija var būt pieejama no PSO, SSO, glabāšanas operatora, piegādātāja vai tirgus apgabala pārvaldnieka. Kompensācijas aprēķināšanu drīkst deleģēt citai iepriekš noteiktai struktūrai.
      3.5.   Maksāšanas kārtība (regulas 13. panta 8. punkta pēdējā daļa)

      Pamatprincips ir tāds, ka vienmēr, kad iespējams, attiecībā uz kompensācijas maksājumiem par solidaritāti starp dalībvalstīm būtu jāsaglabā un jāpiemēro dalībvalstī jau esošas procedūras attiecībā uz iekšzemes maksājumiem un kompensācijām (vai balansēšanas tipa darījumiem) un ar to saistītās esošās lomas un pienākumi. Kārtībā starp dalībvalstīm uzsvaru vajadzētu likt uz to, kā savienot vai īstenot saskarni starp šīm esošajām valstu sistēmām. Solidaritātes būtība var nozīmēt, ka dalībvalstij vai kompetentajai iestādei jākļūst par saskarni ar galveno finansiālo atbildību.
      3.6.   Lomas un pienākumi: kas maksā kam vai kas organizē maksājumus

      Ja palīdzību sniedzošajā dalībvalstī vēl ir iespējami brīvprātīgi pieprasījuma puses pasākumi, ir jāsaglabā pieeja attiecīgajai platformai un starpsavienojumu jaudai. Pārrobežu pircējam vajadzētu būt iespējamam veikt maksājumus par gāzi tāpat kā vietējam pircējam – vai nu tieši gāzes uzņēmumam, vai, ja gāzi, izmantojot balansēšanas platformu, iepērk balansēšanas struktūra, izmantojot šai platformai spēkā esošās maksājumu procedūras (10).
      Ja tiek noteikti ierobežojumi, kompensāciju maksājumiem no kaimiņvalstīm var tikt izmantots vai pēc vajadzības pielāgots jebkāds spēkā esošs tiesiskais regulējums, maksājumu process vai iestāde, kas atbildīga par maksājumu pārvaldību dalībvalstī, kas sniedz solidaritāti.
      Solidaritātes galīgais saņēmējs ir mājsaimniecības patērētājs. Tā apgādei nepieciešamo gāzi virza piegādātājs, plūsmas pāri robežai pārvalda PSO, un galīgo piegādi veic SSO. Ierobežojumu noteikšanas gadījumā ierobežotā neaizsargātā patērētāja gāzes piegādātājam vajadzētu būt drošam, ka tas turpinās saņemt maksājumus, ņemot vērā solidaritātes apjomus. Tie būtu jāmaksā saskaņā ar kompensācijas shēmu konkrētajā dalībvalstī. Iespējamās lomas un pienākumus var sadalīt, kā aprakstīts 1.4. punktā.
      3.7.   Maksājuma procesa apraksts un posmi

      Atkarībā no esošajām sistēmām un tā, kā par saskarnēm starp šīm sistēmām ir vienojušās dalībvalstis, kārtībā jāiekļauj procedūras, par kurām panākta vienošanās.
      Pieņemot dalībvalsts–dalībvalsts tipa iesaisti finansiālajos aspektos – jo īpaši attiecībā uz prasību uzraudzību, pārbaudi un novirzīšanu pēc solidaritātes gāzes piegādāšanas –, attiecīgā struktūra dalībvalstī, kas sniedz solidaritāti, aprēķina kompensācijas apjomu, pamatojoties uz piegādātās gāzes apjomu, saskaņotajiem izmaksu elementiem un saskaņoto aprēķināšanas metodi, un iesniedz maksājuma pieprasījumu attiecīgajai struktūrai pieprasītājā dalībvalstī. Solidaritātes gāzi saņēmusī dalībvalsts apstiprina faktiski piegādāto apjomu, pārbauda aprēķinu un, ja tai nav iebildumu, saskaņotajā termiņā veic samaksu. Finanšu procesi dalībvalstīs – piemēram, kompensācijas sadale vai kompensācijas par solidaritāti piespriešana – notiek saskaņā ar valsts noteikumiem (piemēram, tos var piemērot tieši piedāvājošajai/ierobežojumiem pakļautajai struktūrai vai sabiedriskot).
      Kārtībā jāietver kompensācijas par solidaritāti aprēķināšanas, kontroles un maksājumu veikšanas termiņi. Tas pats attiecas uz piemērojamajiem tiesību aktiem un strīdu izšķiršanas variantiem, ja saistībā ar solidaritātes mehānisma izmantošanu rodas strīdi.
      III.   NOBEIGUMS
      Pateicoties regulai par gāzes piegādes drošību, ES pirmo reizi enerģētikas politikas politiskā vēlme pēc solidaritātes starp dalībvalstīm ir kļuvusi par realitāti. Turklāt regula paaugstina solidaritātes statusu no valsts mērogā piemērotas koncepcijas līdz ES mēroga drošības tīklam visneaizsargātākajiem. Ar to tiek ieviestas tālejošas tiesības un pienākumi, kas mājsaimniecībām un būtiskiem sabiedriskajiem pakalpojumiem sniedz pārliecību un drošību, ka gāzes piegādes nepārtrūks. Šajā dokumentā iekļautās norādes sniedz plašas iespējas nodrošināt, ka solidaritātes mehānisms darbojas, un dalībvalstis var brīvi izvēlēties tām vislabāk piemērotos risinājumus.

         (1)  Sk. regulas 2. panta 6. punktu un 13. pantu.

         (2)  Šā iemesla dēļ ārkārtas rīcības plānā iekļautajiem pasākumiem ir jānodrošina, ka solidaritāti pieprasošās dalībvalsts gāzes pārvades sistēma tehniski spēj uzņemt ienākošās plūsmas (piemēram, ir pieejams pienācīgs bufergāzes līmenis), kad jau ievērojami progresējušā ārkārtas situācijā tiek iedarbināta solidaritāte.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regula (EK) Nr. 715/2009 par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi dabasgāzes pārvades tīkliem un par Regulas (EK) Nr. 1775/2005 atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 36. lpp.).

         (4)  Kipra, Somija un Malta.

         (5)  Igaunija, Latvija un Lietuva.

         (6)  Polija–Lietuva, Somija–Igaunija, Somija–Zviedrija, Malta–Itālija, Kipra–Grieķija, Ungārija–Slovēnija. Polija–Čehija, Polija–Slovākija, Francija–Itālija.

         (7)  Pārvades sistēmas operatori jau sadarbojas jomā, kas saistīta ar piekļuvi elastīgai gāzei kaimiņos esošās dalībvalstīs. Dažiem no tiem ir operatīvie balansēšanas nolīgumi ar blakusesošajiem pārvades sistēmas operatoriem. Šādi nolīgumi dod iespēju sadarboties tā, ka tiek apmierinātas atlikušās balansēšanas vajadzības, vienlaikus arī pārvaldot īstermiņa piegāžu svārstības un labāk uzraugot ienākošās/izejošās plūsmas.

         (8)  Piemēram, Itālijas stratēģiskajām rezervēm noteiktā cena ir EUR 63/MWh. Ungārijas stratēģiskās rezerves ir piesaistītas cenai TTF dažas dienas pirms tam, kad gāzi dara pieejamu, plus piemaksa.

         (9)  Ir gadījumi, kad piemaksā ir ietverta izbrīvētās gāzes “apdrošināšanas vērtība”. Saskaņā ar nozares aplēsēm tā ir diapazonā starp EUR 0,5 un EUR 1/MWh.

         (10)  Piemēram, NetConnect Vācijas īstermiņa balansēšanas produkta gadījumā par preci maksā, izmantojot īpašu kontu, ko pārvalda tirgus apgabala pārvaldnieks.