title: Komisijas Ieteikums (ES) 2017/1805 (2017. gada 3. oktobris) par publiskā iepirkuma profesionalizāciju – Publiskā iepirkuma profesionalizācijas iestāžu struktūra (Dokuments attiecas uz EEZ. )

text:
               7.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 259/28

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2017/1805
   (2017. gada 3. oktobris)
   par publiskā iepirkuma profesionalizāciju
   Publiskā iepirkuma profesionalizācijas iestāžu struktūra
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Publiskais iepirkums ir gudras, ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes instruments. Šim instrumentam varētu būt ievērojama ekonomiskā ietekme (1) uz Komisijas izaugsmes, darbvietu un pārrobežu tirdzniecības mērķu sasniegšanu. Efektīvs, racionāls un konkurencē balstīts publiskais iepirkums ir labi funkcionējoša vienotā tirgus priekšnosacījums un svarīgs Eiropas ieguldījumu virzītājs (2).

               (2)

               2014. gadā pieņemtās direktīvas par publisko iepirkumu (3) nodrošina instrumentu kopumu, kas dalībvalstīm dod iespēju publisko iepirkumu izmantot efektīvāk un stratēģiskāk. Publiskais iepirkums saskaras ar jauniem izaicinājumiem, jo aizvien biežāk tiek gaidīts, ka stingrāku budžeta ierobežojumu apstākļos tas apliecinās, ka par publiskajiem līdzekļiem ir iegūts vislabākais, izmantos digitalizācijas un tirgus evolūcijas sniegtās priekšrocības, dos stratēģisku ieguldījumu horizontālu politikas mērķu sasniegšanā un tādu sabiedrības vērtību panākšanā kā inovācija, sociālā iekļautība un ekonomiskā ilgtspēja, palielinās pieejamību un vairos atbildību par to, ka līdz minimumam samazināti trūkumi, atkritumi, pārkāpumi, krāpšana un korupcija un ka ir izveidotas atbildīgas piegādes ķēdes.

               (3)

               Lai vislabāk izmantotu šo Eiropas ieguldījumu instrumentu, ir jāgarantē publiskā iepirkuma noteikumu efektīva piemērošana visos līmeņos, kā norādīts Investīciju plānā Eiropai (4); tas palīdzēs arī panākt spēcīgāku vienoto tirgu, uz ko 2017. gada runā par stāvokli Savienībā aicināja Komisijas priekšsēdētājs Junkers. Efektivitāte turklāt ir viena no jomām, kura publiskajā iepirkumā vēl ir jāuzlabo, kā norādīts Eiropas pusgada procesā.

               (4)

               Tāpēc ir jānodrošina publisko līdzekļu visefektīvākais izlietojums un publiskā iepirkuma veicējiem jābūt spējīgiem veikt iepirkumu pēc visaugstākajiem profesionalitātes standartiem. Profesionalitātes celšana un veicināšana publiskā iepirkuma veicēju vidū var palīdzēt vairot publiskā iepirkuma ietekmi uz visu tautsaimniecību (5).

               (5)

               Publiskā iepirkuma profesionalizācijas mērķis tiek saprasts plaši, tas atspoguļo kopējo uzlabojumu visā to cilvēku profesionālo iemaņu, prasmju, izglītības un pieredzes spektrā, kuri vada publisko iepirkumu vai piedalās uzdevumos, kas saistīti ar iepirkumu (6). Tas aptver arī rīkus un atbalstu, kā arī iestāžu struktūru iepirkumu politikas jomā, jo tas viss ir nepieciešams, lai racionāli veiktu šo darbu un sasniegtu rezultātus (7). Tāpēc iedarbīgai profesionalizācijas politikai jābalstās uz vispārēju stratēģisku pieeju, kurā iezīmējas trīs turpmāk minētie papildu mērķi.

                           I.

                           Profesionalizācijai vajadzīgās politikas arhitektūras izstrāde. Lai profesionalizācijas politika būtu patiesi iedarbīga, tai vajadzīgs augsta līmeņa politiskais atbalsts. Tas nozīmē, ka politikas centrālajā līmenī skaidri jādefinē un jāpiešķir pienākumi un uzdevumi dažādām iestādēm, ka attiecīgie centieni jāatbalsta vietējā, reģionālajā un nozares līmenī, vienlaikus nodrošinot politikas ciklu nepārtrauktību un vajadzības gadījumā izmantojot institucionālas struktūras, kuras veicina specializāciju un zināšanu apkopošanu un nodošanu.

                           II.

                           Cilvēkresursi: iepirkuma veicēju apmācības un profesionālās izaugsmes pārvaldība. Publiskā iepirkuma praktiķiem, t. i., preču, pakalpojumu un būvdarbu iepirkumā iesaistītajiem darbiniekiem, kā arī revidentiem un ierēdņiem, kas atbild par publiskā iepirkuma lietu izskatīšanu, jābūt ar pareizu kvalifikācijas, apmācības, prasmju un pieredzes līmeni, kas atbilst šo personu atbildības līmenim. Tas nozīmē, ka jāpiesaista pieredzējuši, prasmīgi un motivēti darbinieki, jāpiedāvā vajadzīgā apmācība un nepārtraukta profesionālā attīstība, kā arī jāizstrādā profesionālās izaugsmes struktūra un stimuli, kas publiskā iepirkuma speciālista amatu padarītu pievilcīgāku un motivētu ierēdņus sasniegt labus stratēģiskos rezultātus.

                           III.

                           Sistēmas: instrumentu un metodikas nodrošināšana profesionālas publiskā iepirkuma prakses atbalstam. Lai publiskā iepirkuma praktiķi varētu darboties efektīvi un varētu katrā iepirkumā saņemt vislabāko rezultātu par ieguldīto naudu, viņu rīcībā jābūt pareiziem rīkiem un atbalstam. Tas nozīmē, ka jāgādā par tādu rīku un procesu pieejamību, kas nodrošina iespēju iepirkumu veikt gudri, piemēram: e-iepirkuma rīki, vadlīnijas, rokasgrāmatas, paraugi un sadarbības instrumenti, ar atbilstošu apmācību, atbalstu un lietpratību, zināšanu uzkrāšanu un labas prakses apmaiņu.

               (6)

               Šis ieteikums (8) mudina izstrādāt un ieviest dalībvalstīs profesionalizācijas politiku un piedāvā apsvērt paraugu kopumu (9). Iecerēts, ka šī iniciatīva palīdzēs dalībvalstīm izveidot profesionalizācijas politiku, kas palielinās iepirkuma prestižu, ietekmi, nozīmi un reputāciju publisko mērķu sasniegšanā.

               (7)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm un to galvenokārt valsts līmeņa publiskās pārvaldes iestādēm. Tomēr dalībvalstīm saskaņā ar savu centralizēto vai decentralizēto iepirkuma sistēmu jāturpina mudināt un atbalstīt līgumslēdzējas iestādes / līgumslēdzējus profesionalizācijas iniciatīvu izvēršanā. Tāpēc dalībvalstīm būtu jāpievērš šim ieteikumam to struktūru uzmanība, kuras atbild par publisko iepirkumu visos līmeņos, kā arī to struktūru uzmanība, kuras atbild par publiskā iepirkuma lietu izskatīšanā iesaistīto revidentu un ierēdņu apmācību,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   I.   PUBLISKĀ IEPIRKUMA PROFESIONALIZĀCIJAS POLITIKAS DEFINĒŠANA

               1.

               Dalībvalstīm būtu jāizstrādā un jāīsteno ilgtermiņa stratēģija publiskā iepirkuma jomā, kura būtu piemērota to vajadzībām, resursiem un administratīvajai struktūrai un kura varētu būt vai nu nošķirta, vai iekļauta plašākā publiskās pārvaldes profesionalizācijas politikā. Mērķis ir piesaistīt, pilnveidot un saglabāt prasmes, koncentrēties uz veiktspēju un stratēģiskiem rezultātiem un ar pieejamajiem instrumentiem un metodēm nodrošināt vislielāko ieguvumu. Šai stratēģijai:

                           a)

                           jābūt vērstai uz visiem iepirkuma procesā iesaistītajiem dalībniekiem, un tā ir jāizstrādā, izmantojot iekļaujošu pieeju valsts, reģionālajā un vietējā līmenī;

                           b)

                           tā jāpiemēro, koordinējot ar citām publiskās pārvaldes rīcībpolitikas jomām; un

                           c)

                           tajā jāņem vērā pārējās dalībvalstīs un starptautiskā līmenī notiekošais.

               2.

               Dalībvalstīm turklāt jāmudina līgumslēdzējas iestādes / līgumslēdzēji īstenot valsts profesionalizācijas stratēģiju, izstrādāt profesionalizācijas iniciatīvas, kā arī veidot piemērotu iestāžu struktūru un sadarbību un tās/tie jāatbalsta šajā procesā, lai tādējādi iepirkuma jomā panāktu lielāku koordināciju, efektivitāti un stratēģisku ievirzi, citu lietu starpā balstoties uz:

                           a)

                           plašāku sadarbību starp attiecīgajiem dienestiem un starp līgumslēdzējām iestādēm / līgumslēdzējiem; un

                           b)

                           mācību iestāžu, centralizēto iepirkuma struktūru un uz iepirkumiem vērstu profesionālo organizāciju specializētajām zināšanām un atbalstu.

         II.   CILVĒKRESURSI: APMĀCĪBAS UN PROFESIONĀLĀS IZAUGSMES PĀRVALDĪBAS UZLABOŠANA

               3.

               Tā kā iepirkuma projekti mēdz skart vairākas disciplīnas, dalībvalstīm būtu jāapzina un jādefinē, kāda ir prasmju un kompetences bāze, kas ir jāapgūst un jāuztur ikkatram publiskā iepirkuma praktiķim, gan situācijās, kad amata pienākumi ir tieši saistīti ar iepirkumu, gan situācijās, kad iepirkuma pienākumi ir tikai daļa no citiem pienākumiem, kā arī attiecībā uz tiesnešiem un revidentiem, piemēram:

                           a)

                           prasmju un kompetences kopums darbā pieņemšanas un profesionālās izaugsmes procesu vajadzībām un mācību programmu izstrādes vajadzībām; un

                           b)

                           kopīgs publiskā iepirkuma prasmju satvars Eiropas līmenī.

               4.

               Dalībvalstīm būtu jāizstrādā atbilstošas gan sākotnējo, gan mūžizglītības mācību programmas, kuru pamatā būtu dati un vajadzību novērtējums, kā arī prasmju satvari, ja tādi ir, piemēram:

                           a)

                           jāizstrādā mācību sākumkursi gan bakalaura, gan pēcdiploma studiju programmās un citas mācības, kas nepieciešamas, sākot profesionālo darbību iepirkuma jomā, un/vai jāatbalsta to izstrāde;

                           b)

                           jānodrošina un/vai jāatbalsta vispusīgs, mērķorientēts un pieejams mūžizglītības mācību un praktiskās apmācības piedāvājums;

                           c)

                           jāpalielina mācību piedāvājums, izmantojot inovatīvus, interaktīvus risinājumus vai e-mācību rīkus, kā arī replicēšanas shēmas; un

                           d)

                           jāgūst labums no akadēmiskās sadarbības un pētniecības, lai izstrādātu vispusīgu teorētisko pamatojumu iepirkuma risinājumu vajadzībām.

               5.

               Dalībvalstīm būtu jāgādā, lai līgumslēdzējas iestādes / līgumslēdzēji labi vadītu cilvēkresursus, profesionālās izaugsmes plānošanu un motivācijas sistēmas iepirkuma pienākumu jomā, kas ļautu iepirkumiem piesaistīt un noturēt kvalificētus darbiniekus un mudinātu publiskā iepirkuma praktiķus sasniegt labāku kvalitāti un stratēģiskāku pieeju; piemēram var minēt:

                           a)

                           atzīšanas un/vai sertifikācijas shēmas, kas skaidri nosaka un atzīst pienākumus iepirkuma jomā;

                           b)

                           profesionālās izaugsmes struktūras, institucionālos stimulus un politisko atbalstu stratēģisku rezultātu sasniegšanai; un

                           c)

                           izcilības balvas labas prakses popularizēšanai tādās jomās kā inovācija, zaļais un sociāli atbildīgais publiskais iepirkums vai cīņa ar korupciju.

         III.   SISTĒMAS: RĪKU UN METODIKAS NODROŠINĀŠANA

               6.

               Dalībvalstīm ir jāveicina un jāatbalsta tādu pieejamu IT rīku izstrāde un ieviešana, kas var atvieglot un uzlabot iepirkuma sistēmu darbību, piemēram:

                           a)

                           sistēmas, kas nodrošina piekļuvi informācijai, izveidojot vienotus tiešsaistes portālus;

                           b)

                           IT rīku izstrāde ar atbilstošu apmācību (piemēram, apjomradītu ietaupījumu, energoefektivitātes vai komandas darba panākšanai) vai atbalsts attiecīgiem tirgus virzītiem risinājumiem; un

                           c)

                           stratēģiskas pieejas veicināšana digitalizācijas jomā, atbalstot produktu un pakalpojumu standartizāciju, koplietošanu, atkalizmantošanu un sadarbspēju, ko it īpaši var panākt, izmantojot ES līmenī pieejamos IT risinājumus (10), kā arī dodot savu ieguldījumu tādu rīku pilnveidošanā kā tiešsaistes IKT standartu katalogs iepirkuma vajadzībām (11).

               7.

               Nodrošinot rīkus atbilstības un pārredzamības panākšanai un vadlīnijas pārkāpumu novēršanai, dalībvalstīm būtu jāatbalsta un jāveicina godprātība gan individuālā, gan institucionālā līmenī, jo tā ir profesionālas rīcības neatņemama sastāvdaļa, tas veicams:

                           a)

                           izveidojot ētikas kodeksus, kā arī profesionālās godprātības hartas;

                           b)

                           izstrādājot mācību programmas un vadlīnijas, kuru pamatā ir pārkāpumu datu (12) analīze, un veicinot pašattīrīšanos; un

                           c)

                           izstrādājot konkrētas vadlīnijas par to, kā novērst un atklāt krāpšanu un korupciju, arī par trauksmes celšanas kanāliem.

               8.

               Dalībvalstīm būtu jāizdod vadlīnijas, kuru mērķis ir, no vienas puses, sniegt tiesisko noteiktību par ES un valsts tiesību aktiem vai prasībām, kas izriet no ES starptautiskajiem pienākumiem, un, no otras puses, veicināt un popularizēt stratēģisku domāšanu, saimniecisku spriešanu un gudru / informācijā balstītu lēmumu pieņemšanu, piemēram:

                           a)

                           mērķorientēti vadlīniju dokumenti, metodiskie norādījumi, labas prakses krājumi un izplatītāko kļūdu apkopojumi, kas ir atjaunināti, ērti lietojami, viegli pieejami un sakņoti praktiķu pieredzē; un

                           b)

                           standartizēti paraugi un rīki dažādu procedūru vajadzībām, piemēram, attiecībā uz zaļā publiskā iepirkuma kritērijiem.

               9.

               Lai nodrošinātu iepirkuma procedūru profesionalitāti, sadarbībā balstītu darbu un zināšanu nodošanu, dalībvalstīm būtu jāveicina labas prakses apmaiņa un būtu jāsniedz atbalsts praktiķiem, piemēram:

                           a)

                           jāsniedz tehniskā palīdzība, izmantojot palīdzības dienestus, uzticības tālruņus un/vai e-pasta pakalpojumus;

                           b)

                           jāorganizē semināri un darbnīcas, lai informētu par jaunumiem tiesību aktos, politikas prioritātēs un labākajā praksē; un

                           c)

                           jāveicina praktiķu kopu izveide, izmantojot tiešsaistes forumus un profesionāļiem paredzētus sociālos tīklus.

         IV.   ŠIM IETEIKUMAM SEKOJOŠIE PĒCPASĀKUMI: ZIŅOJUMI UN UZRAUDZĪBA

               10.

               Par pasākumiem, kuri veikti pēc šā ieteikuma, Komisija iesaka dalībvalstīm to informēt, izmantojot ziņojumus, kas paredzēti saskaņā ar Direktīvas 2014/24/ES 83. pantu, Direktīvas 2014/23/ES 45. pantu un Direktīvas 2014/25/ES 99. pantu.

      Strasbūrā, 2017. gada 3. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Elżbieta BIEŃKOWSKA

      (1)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Vienotā tirgus pilnīgošana – plašākas iespējas cilvēkiem un uzņēmējdarbībai” (COM(2015) 550).

      (2)  Gandrīz puse kohēzijai domāto līdzekļu līdz saņēmējiem nonāk caur publisko iepirkumu. No 2014. līdz 2020. gadam ES Eiropas reģionos ieguldīs EUR 325 miljardus, kas ir gandrīz trešdaļa no ES kopējā budžeta, un tas tiks darīts, izmantojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus, kuru mērķis ir veicināt ekonomisko izaugsmi, darbvietu radīšanu un konkurētspēju un mazināt attīstības nevienādību.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 28.3.2014., 65. lpp.) (“Klasiskā iepirkuma direktīva”), Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/23/ES par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV L 94, 28.3.2014., 1. lpp.) (“Koncesiju direktīva”) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/25/ES par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV L 94, 28.3.2014., 243. lpp.) (“Komunālo pakalpojumu direktīva”), un jo īpaši to attiecīgi 83. panta 4. punkts, 45. panta 4. punkts un 99. panta 4. punkts.

      (4)  Komisijas Paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Centrālajai bankai, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai, Reģionu komitejai un Eiropas Investīciju bankai “Investīciju plāns Eiropai” (COM(2014) 903).

      (5)  Komisijas dienestu darba dokumentā (SWD(2015) 202), kas ir vienotā tirgus stratēģijas pavaddokuments, aplēsts: atrisinot profesionalizācijas problēmu, potenciālie ieguvumi ekonomikai pārsniegtu EUR 80 miljardus.

      (6)  Tas aptver jebkurā iepirkuma procesa posmā – no vajadzību formulēšanas līdz līgumu pārvaldībai – iesaistīto iepirkuma veicēju pilnu darba spektru neatkarīgi no tā, vai šie speciālisti nodarbināti centralizētās vai decentralizētās pārvaldes iestādēs vai organizācijās, un no tā, vai viņu amats konkrēti definēts kā ar iepirkumu saistīts vai arī viņi ir atbildīgi tikai par dažiem uzdevumiem, kas saistīti ar iepirkumiem.

      (7)  Nepieciešamība attīstīt iepirkuma jomas darbaspēku, kas spējīgs ik gadu nodrošināt kvalitatīvus rezultātus par ieguldīto naudu, ir uzsvērta arī ESAO 2015. gada ieteikumā par publisko iepirkumu (http://www.oecd.org/gov/ethics/OECD-Recommendation-on-Public-Procurement.pdf).

      (8)  Komisija neplāno uzspiest konkrētu modeli, bet aicina dalībvalstis un attiecīgās pārvaldes iestādes risināt šos jautājumus. Tiek skaidri atzīts, ka iepirkuma profesionalizācijas ziņā dalībvalstis atrodas dažādos attīstības posmos. Tomēr jaunajās direktīvās dalībvalstīm ir prasīts nodrošināt, ka a) informācija un vadlīnijas par ES publiskā iepirkuma tiesību aktu interpretāciju un piemērošanu ir pieejamas bez maksas, lai tādējādi palīdzētu līgumslēdzējām iestādēm un ekonomikas dalībniekiem, it īpaši MVU; b) līgumslēdzējām iestādēm iepirkuma procedūru plānošanā un rīkošanā ir pieejams atbalsts.

      (9)  Ieteikumu papildinās dalībvalstu paraugprakses apkopojums.

      (10)  Piemēram: vienotā digitālā vārteja (Single Digital Gateway) un Eiropas digitālās infrastruktūras savienošanas instrumenta elementi (e-identitāte, e-paraksts, e-piegāde, e-rēķini).

      (11)  https://joinup.ec.europa.eu/community/european_catalogue/

      (12)  Ievērojot datu aizsardzības tiesību aktu prasības un tiesības uz personas datu aizsardzību.


title: Komisijas Ieteikums ( 2007. gada 17. decembris ) par attiecīgajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (izziņots ar dokumenta numuru K(2007) 5406) (Dokuments attiecas uz EEZ )

text:
               28.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 344/65

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2007. gada 17. decembris)
   par attiecīgajiem produktu un pakalpojumu tirgiem elektronisko sakaru nozarē, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums saskaņā ar Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2007) 5406)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2007/879/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (1) un jo īpaši tās 15. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Ar Direktīvu 2002/21/EK izveidotā elektronisko sakaru nozares tiesiskā regulējuma nolūks ir būt atbilstošam konverģences tendencēm, un tādēļ direktīvas darbības jomā ir ietverti visi elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi. Tiesiskā regulējuma mērķis ir līdz ar konkurences attīstību pakāpeniski samazināt ex ante regulējumu, kas attiecas uz konkrēto nozari.

               (2)

               Saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 15. panta 1. punktu šā ieteikuma mērķis ir noteikt tos produktu un pakalpojumu tirgus, kuros ex ante regulējuma piemērošana ir attaisnojama. Jebkuras ex ante regulatīvas iejaukšanās beidzamais mērķis ir, padarot mazumtirdzniecības tirgus ilglaicīgi konkurētspējīgus, radīt ieguvumu galalietotājiem. Attiecīgo tirgu noteikšanā piemērojamie kritēriji laika gaitā var mainīties un mainās, jo produktu un pakalpojumu iezīmes attīstās un pieprasījuma un piedāvājuma aizvietošanas iespējas mainās. Tā kā Ieteikums 2003/311/EK bijis spēkā vairāk nekā četrus gadus, ņemot vērā tirgus attīstību, ir lietderīgi pārskatīt sākotnējo izdevumu. Tādējādi šis ieteikums aizstāj Komisijas Ieteikumu 2003/311/EK (2).

               (3)

               Direktīvas 2002/21/EK 15. panta 1. punktā Komisijai prasīts noteikt tirgus saskaņā ar konkurences tiesību principiem. Tāpēc šajā ieteikumā, nosakot produktu tirgu robežas elektronisko sakaru nozarē, izmantoti konkurences tiesību principi, savukārt ex ante regulējumam paredzēto tirgu noteikšana vai izvēle atkarīga no tā, vai šiem tirgiem ir tādas iezīmes, kas attaisno ex ante reglamentējošu pienākumu piemērošanu. Šajā ieteikumā ir izmantota Direktīvā 2002/21/EK un Direktīvā 2002/22/EK lietotā terminoloģija; šā ieteikuma paskaidrojuma rakstā izklāstītas jaunās tehnoloģijas, kas attiecas uz šiem tirgiem. Saskaņā ar Direktīvu 2002/21/EK valsts apstākļiem atbilstošos attiecīgos tirgus, un jo īpaši attiecīgos ģeogrāfiskos tirgus tās teritorijā nosaka valsts pārvaldes iestādes.

               (4)

               Šajā ieteikumā sākuma punkts tirgu noteikšanai ir mazumtirdzniecības tirgu definēšana, ņemot vērā nākotnē paredzamo attīstību, jo īpaši pieprasījuma un piedāvājuma aizvietojamību. Kad tas paveikts, var noteikt attiecīgos vairumtirdzniecības tirgus. Ja pakārtoto tirgu apgādā vertikāli integrēts uzņēmums vai uzņēmumi, neesot regulējumam, vairumtirdzniecības tirgus (ar tirgotājiem) var nebūt. Tātad, ja tirgus attaisno tā noteikšanu, var būt nepieciešams abstrakti izveidot iepriekšējā posma vairumtirdzniecības tirgu. Elektronisko sakaru nozarē tirgi bieži ir ar divpusēju raksturu – tie ietver pakalpojumus, ko nodrošina, izmantojot tīklus vai platformas, kas savieno lietotājus abās tirgus pusēs, piemēram, galalietotāji, kas apmainās ar paziņojumiem, vai arī informācijas vai satura nosūtītāji un saņēmēji. Šie aspekti ir jāņem vērā, apsverot tirgu noteikšanu un definēšanu, jo tie var ietekmēt gan kritērijus, pamatojoties uz kuriem tirgi tiek noteikti, gan to, vai uzskata, ka tiem piemīt iezīmes, kuras var attaisnot ex ante reglamentējošu pienākumu piemērošanu.

               (5)

               Lai noteiktu tirgus, kuros var būt nepieciešams ex ante regulējums, jāizmanto šādi kumulatīvie kritēriji. Pirmais kritērijs ir augsti un ilglaicīgi šķēršļi ienākšanai tirgū. Tie var būt strukturāli, juridiski vai regulatīvi. Tomēr, tā kā elektronisko sakaru tirgi ir dinamiski un to darbība ir specifiska, tad, veicot uz nākotni vērsto analīzi, lai noteiktu, kuriem tirgiem varētu būt jāpiemēro ex ante regulējums, jāņem vērā arī iespējas pārvarēt ienākšanas šķēršļus attiecīgā laikposmā. Tāpēc otrais kritērijs pieļauj, ka tiek atlasīti tikai tādi tirgi, kuru struktūra nav vērsta uz efektīvu konkurenci attiecīgā laikposmā. Piemērojot šo kritēriju, jāizpēta konkurences stāvoklis aiz ienākšanas šķēršļiem. Ar trešo kritēriju pārbauda, vai šie tirgi ir tādi, ka, piemērojot tikai konkurences tiesības vien, nevarētu pienācīgi labot attiecīgās tirgus nepilnības.

               (6)

               Galvenie aspekti, kas jāapsver, izvērtējot pirmo un otro kritēriju, ir tie paši, kurus novērtē, veicot uz nākotni vērsto tirgus analīzi, jo īpaši jāapsver ienākšanas šķēršļi, ja nav regulējuma (tai skaitā zaudēto izmaksu apjoms), tirgus struktūra, tirgus darbība un tirgus dinamika, tostarp tādi rādītāji kā tirgus daļas un tendences, tirgus cenas un tendences, kā arī konkurējošo tīklu vai infrastruktūru izplatība un pārklājums. Jebkuram tirgum, kam nepiemēro ex ante regulējumu un kas atbilst iepriekš minētajiem trim kritērijiem, ex ante regulējums var būt nepieciešams.

               (7)

               Saskaņā ar Direktīvu 2002/21/EK jauniem tirgiem nevajadzētu noteikt neatbilstošus pienākumus pat tad, ja tajos ir konstatētas “tirgus līdera” priekšrocības. Par jauniem tirgiem uzskata tādus tirgus, kas ietver produktus vai pakalpojumus, attiecībā uz kuriem to novitātes dēļ grūti paredzēt pieprasījuma apstākļus vai ieiešanas tirgū un piedāvājuma nosacījumus, un tāpēc ir grūti piemērot iepriekš minētos trīs kritērijus. Kā tas noteikts Direktīvas 2002/21/EK 8. pantā, lai veicinātu jauninājumus, jauniem tirgiem neuzliek neatbilstošus pienākumus; tajā pašā laikā jānovērš, ka vadošais uzņēmums ierobežo piekļuvi šādam tirgum, kā norādīts arī Komisijas pamatnostādnēs par tirgus analīzi un būtiskas ietekmes tirgū novērtējumu saskaņā ar Kopienas reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (3). Esošā tīkla pakāpenisku atjauninājumu rezultātā reti veidojas jauns tirgus. Produkta aizvietojamības trūkums jākonstatē, raugoties gan no pieprasījuma, gan piedāvājuma puses, un tikai pēc tam var secināt, ka tas nav jau esoša tirgus daļa. Jaunu mazumtirdzniecības pakalpojumu rašanās var izraisīt jauna, atvasināta vairumtirdzniecības tirgus izveidi, ja šādus mazumtirdzniecības pakalpojumus nevar nodrošināt, izmantojot esošos vairumtirdzniecības produktus.

               (8)

               Šā ieteikuma kontekstā svarīgi ir divi ienākšanas šķēršļu veidi: strukturālie šķēršļi un juridiskie jeb regulatīvie šķēršļi.

               (9)

               Strukturālie šķēršļi ienākšanai ir sākotnējās izmaksas vai pieprasījuma apstākļi, kas nozarē ilgi darbojošos uzņēmumu un jaunienācēju starpā rada asimetriskus nosacījumus un tādējādi jaunienācējiem traucē vai neļauj ienākt tirgū. Piemēram, var uzskatīt, ka pastāv augsti strukturālie šķēršļi, ja tirgum raksturīgas absolūtas izmaksu priekšrocības, nozīmīgi apjomradīti ietaupījumi un/vai diversifikācijas radīti ietaupījumi, ražošanas jaudu nepietiekamība un lielas zaudētās izmaksas. Pašreiz šādus šķēršļus joprojām var konstatēt attiecībā uz plaši izplatīto vietējo piekļuves tīklu izvēršanu un/vai nodrošināšanu fiksētās vietās. Saistīts strukturālais šķērslis var pastāvēt arī tad, ja pakalpojuma sniegšanai nepieciešams tīkla komponents, ko nevar tehniski dublēt vai tā dublēšanas izmaksas to padara konkurentiem neizdevīgu.

               (10)

               Juridiskie vai regulatīvie šķēršļi nav saistīti ar ekonomiskajiem nosacījumiem, bet izriet no likumdošanas, administratīvajiem vai citiem valsts pasākumiem, kam ir tieša ietekme uz ienākšanu un/vai operatoru pozicionēšanu attiecīgajā tirgū. Piemērs juridiskam vai regulatīvam šķērslim, kas neļauj ienākt tirgū, ir skaita ierobežojums uzņēmumiem, kuriem ir piekļuve frekvenču spektram, kas vajadzīgs, lai sniegtu uz to balstītus pakalpojumus. Citi juridisko vai regulatīvo šķēršļu piemēri ir cenu kontrole vai citi uzņēmumiem noteiktie, ar cenām saistītie pasākumi, kas ietekmē ne tikai ienākšanu, bet arī uzņēmumu pozicionēšanu tirgū. Juridiskos vai regulatīvos šķēršļus, kurus var likvidēt attiecīgā laikposmā, parasti nevajag uzskatīt par tādiem, kas veido ekonomisku šķērsli ienākšanai, ar kuru tādējādi būtu izpildīts pirmais kritērijs.

               (11)

               Ienākšanas šķēršļu nozīme var mazināties tādu jauninājumu virzītu tirgu gadījumā, kam raksturīgs pastāvīgs tehnoloģiskais progress. Šādos tirgos konkurences spiedienu bieži rada pašlaik tirgū vēl neesošo, bet potenciālo konkurentu jauninājumu iespējamība. Jauninājumu virzītos tirgos dinamiska vai ilgtermiņa konkurence var būt starp uzņēmumiem, kuri ne vienmēr ir konkurenti esošajā “statiskajā” tirgū. Šis ieteikums nenosaka tirgus, attiecībā uz kuriem paredz, ka šķēršļi ienākšanai tajos varētu izzust pārskatāmā laikposmā. Novērtējot, vai ienākšanas šķēršļi turpinātu pastāvēt gadījumā, ja regulējumu neieviestu, jāizpēta, pirmkārt, vai šajā nozarē jaunu dalībnieku ienākšana tirgū ir notikusi bieži un bijusi veiksmīga un, otrkārt, vai šī ienākšana ir bijusi (jeb arī ir gaidāms, ka turpmāk tā būs) pietiekami ātra un noturīga, lai ierobežotu tirgus ietekmi. Tas, cik nozīmīgi ir ienākšanas šķēršļi, būs atkarīgs cita starpā no produkcijas minimālā efektivitātes apjoma (minimum efficient scale of output) un zaudētajām izmaksām.

               (12)

               Pat tad, ja tirgū ir novērojami augsti ienākšanas šķēršļi, citi strukturālie faktori tirgū var norādīt uz to, ka tirgus virzās uz efektīvi konkurētspējīgu rezultātu attiecīgā laikposmā. Tirgus dinamikas iemesls var būt, piemēram, tehnoloģiski uzlabojumi vai produktu un tirgu konverģence, kas var izraisīt to, ka operatori, kas ir aktīvi atšķirīgu produktu tirgos, izraisa konkurences spiedienu viens uz otru. Tas var notikt arī tirgos ar ierobežotu, bet pietiekamu uzņēmumu skaitu, kuriem ir atšķirīgas izmaksu struktūras, ja šajos tirgos ir cenu ziņā elastīgs pieprasījums. Var būt arī tirgus kapacitātes pārpalikums, kas parasti sniedz iespēju konkurējošiem uzņēmumiem, reaģējot uz cenu pieaugumu, ļoti ātri palielināt produkciju. Šādos gadījumos tirgus daļas laika gaitā var mainīties un/vai var novērot cenu samazināšanos. Ja tirgus dinamika mainās ātri, izraugoties atbilstošu laikposmu, jāpievērš uzmanība, lai tas atspoguļotu šā tirgus attīstību.

               (13)

               Pieņemot lēmumu par to, vai tirgum var būt nepieciešams ex ante regulējums, jāizsver arī tas, cik lielā mērā pietiek ar konkurences tiesībām, lai novērstu tirgus nepilnības, kas konstatētas piemērojot pirmos divus kritērijus. Konkurences tiesību pasākumi diez vai būs pietiekami, ja, lai labotu tirgus kļūdu, ir vajadzīga nozīmīga iejaukšanās vai nepieciešama bieža un/vai savlaicīga iejaukšanās.

               (14)

               Šo trīs kritēriju piemērošanai būtu jāierobežo to tirgu skaits elektronisko sakaru nozarē, kuros piemēro ex ante reglamentējošus pienākumus, tādējādi dodot ieguldījumu, lai sasniegtu regulatīvo pamatprincipu mērķi, proti, konkurencei attīstoties, šajos tirgos pakāpeniski samazināt uz nozari attiecināto ex ante regulējumu. Šie kritēriji jāpiemēro kumulatīvi, tas ir, neatbilstība jebkuram no tiem norāda, ka šim tirgum nav nepieciešams ex ante regulējums.

               (15)

               Reglamentējošo kontroli mazumtirdzniecības pakalpojumiem jānosaka tikai tad, ja valsts pārvaldes iestādes uzskata, ka attiecīgie vairumtirdzniecības pasākumi vai pasākumi attiecībā uz operatoru izvēli vai iepriekšēju izvēli nesasniegtu mērķi nodrošināt efektīvu konkurenci un sabiedrības interešu mērķu izpildi. Nosakot regulatīvus pasākumus vairumtirdzniecības līmenī, tostarp izmantojot līdzekļus, kas varētu ietekmēt mazumtirdzniecības tirgus, dalībvalstis var nodrošināt, ka normāliem konkurences procesiem pievienotās vērtības ķēde ir atvērta tik daudz, cik tas vien iespējams, tādējādi sniedzot galalietotājiem vislabākos rezultātus. Tādēļ šajā ieteikumā galvenokārt noteikti vairumtirdzniecības tirgi, kuru atbilstošs regulējums paredzēts, lai reaģētu uz efektīvas konkurences trūkumu, kas izpaužas galalietotāju tirgos. Ja valsts pārvaldes iestāde pierāda, ka regulatīvi pasākumi vairumtirdzniecības tirgū bijuši nesekmīgi, attiecīgajam mazumtirdzniecības tirgum var būt nepieciešams ex ante regulējums, ja tas atbilst iepriekš minētajiem trim kritērijiem.

               (16)

               Šajā ieteikumā izklāstītais tirgu noteikšanas process neskar tirgus, kas īpašos gadījumos var būt noteikti saskaņā ar konkurences tiesībām. Turklāt ex ante regulējuma joma neskar to pasākumu jomu, kuri var būt analizēti konkurences tiesību kontekstā.

               (17)

               Pielikumā uzskaitītie tirgi ir noteikti, balstoties uz šiem trim kumulatīvajiem kritērijiem. Attiecībā uz tirgiem, kas nav minēti šajā ieteikumā, valsts pārvaldes iestādēm attiecīgajam tirgum jāpiemēro trīs kritēriju tests. Tirgiem, kas uzskaitīti 2003. gada 11. februāra Ieteikuma 2003/311/EK pielikumā, bet nav minēti šā ieteikuma pielikumā, valsts pārvaldes iestādēm jābūt tiesībām piemērot trīs kritēriju testu, lai novērtētu, vai, pamatojoties uz valsts apstākļiem, šim tirgum joprojām ir nepieciešams ex ante regulējums. Attiecībā uz šajā ieteikumā minētajiem tirgiem valsts pārvaldes iestāde var izlemt neveikt tirgus analīzes procedūru, ja tā konstatē, ka šis tirgus neatbilst noteiktajiem trim kritērijiem. Valsts pārvaldes iestādes drīkst noteikt tirgus, kas atšķiras no šajā ieteikumā minētajiem, ja tās rīkojas saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 7. pantu. Ja netiek ziņots par Direktīvas 2002/21/EK 38. apsvērumā minētajiem pasākumiem, kas varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, var tikt piemērota pienākuma neizpildes procedūra. Tirgi, kas nav minēti šajā ieteikumā, jānosaka, pamatojoties uz konkurences tiesību principiem, kas izklāstīti Komisijas paziņojumā par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju Kopienas konkurences tiesībās (4) un saskaņā ar Komisijas pamatnostādnēm par tirgus analīzi un būtiskas ietekmes tirgū novērtējumu (5), vienlaikus pārbaudot, ka tie atbilst iepriekš minētajiem trim kritērijiem.

               (18)

               Tas, ka šajā ieteikumā noteikti tie produktu un pakalpojumu tirgi, kuros ex ante regulējuma piemērošana varētu būt attaisnojama, nenozīmē to, ka regulējums vienmēr ir attaisnojams vai ka šiem tirgiem piemēros īpašajās direktīvās noteiktus reglamentējošus pienākumus. Konkrēti, regulējumu nedrīkst noteikt vai tas jāatceļ gadījumos, ja arī bez regulējuma šajos tirgos ir efektīva konkurence, tas ir, ja nevienam operatoram nav ievērojamas tirgus ietekmes Direktīvas 2002/21/EK 14. panta nozīmē. Noteiktajiem reglamentējošiem pienākumiem jābūt atbilstīgiem un jāpamatojas uz konstatētās problēmas iezīmēm, tiem jābūt proporcionāliem un pamatotiem, ņemot vērā Direktīvā 2002/21/EK izklāstītos mērķus, jo īpaši palielināt lietotāju ieguvumus, nodrošināt neizkropļotu vai neierobežotu konkurenci, veicināt efektīvus ieguldījumus infrastruktūrā un atbalstīt jauninājumus, kā arī rosināt radio frekvenču spektra un numerācijas resursu efektīvu izmantošanu.

               (19)

               Šā ieteikuma saturs ir ticis diskutēts sabiedriskā apspriešanā, un par to ir veiktas konsultācijas ar valsts pārvaldes iestādēm un valsts konkurences iestādēm,

         IESAKA:

               1)

               Atbilstīgi Direktīvas 2002/21/EK 15. panta 3. punktam nosakot valsts apstākļiem atbilstošus attiecīgos tirgus, valsts pārvaldes iestādēm jāanalizē šā ieteikuma pielikumā norādītie produktu un pakalpojumu tirgi.

               2)

               Nosakot tirgus, kas nav minēti pielikumā, valsts pārvaldes iestādēm jānodrošina, ka tiek ņemti vērā šādi trīs kumulatīvi kritēriji:

                           a)

                           augsti un ilglaicīgi šķēršļi ienākšanai tirgū; tie var būt strukturāli, juridiski vai regulatīvi;

                           b)

                           tirgus struktūra, kas nav vērsta uz efektīvu konkurenci attiecīgā laikposmā; piemērojot šo kritēriju, jāizpēta konkurences stāvoklis aiz ienākšanas šķēršļiem;

                           c)

                           piemērojot tikai konkurences tiesības vien, nevar pienācīgi labot attiecīgās tirgus nepilnības.

               3)

               Šis ieteikums neskar tirgus definīcijas, tirgus analīžu rezultātus un reglamentējošus pienākumus, ko valsts pārvaldes iestādes noteikušas saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 15. panta 3. punktu un 16. pantu pirms šā ieteikuma pieņemšanas datuma.

               4)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2007. gada 17. decembrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas locekle

         Neelie KROES

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 717/2007 (OV L 171, 29.6.2007., 32. lpp.).

      (2)  OV L 114, 8.5.2003., 45. lpp.

      (3)  OV C 165, 11.7.2002., 6. lpp.

      (4)  OV C 372, 9.12.1997., 5. lpp.

      (5)  OV C 165, 11.7.2002., 6. lpp.

      PIELIKUMS
      Mazumtirdzniecības līmenis

                  1.

                  Piekļuve publiskajam telefona tīklam fiksētā atrašanās vietā privātiem klientiem un klientiem, kas nav privāti klienti.

            Vairumtirdzniecības līmenis

                  2.

                  Izejošais zvans publiskā telefona tīklā, ko nodrošina fiksētā vietā.
                  Šā ieteikuma nolūkā uzskata, ka izejošais zvans ietver zvana pārraidi, un šā tirgus robežas nosaka tā, lai tās valsts kontekstā būtu saskaņotas ar robežām, kas noteiktas tāda zvana tranzīta un savienojuma pabeigšanas tirgum, ko nodrošina publiskā telefona tīklā fiksētā atrašanās vietā.

                  3.

                  Savienojuma pabeigšana atsevišķos publiskos telefona tīklos fiksētā atrašanās vietā.
                  Šā ieteikuma nolūkā uzskata, ka savienojuma pabeigšana ietver zvana pārraidi, un šā tirgus robežas nosaka tā, lai tās valsts kontekstā būtu saskaņotas ar robežām, kas noteiktas tāda izejošā zvana un zvana tranzīta tirgum, ko nodrošina publiskā telefona tīklā fiksētā atrašanās vietā.

                  4.

                  Piekļuve vairumtirdzniecības (fiziskā) tīkla infrastruktūrai (ieskaitot kopējo vai pilnībā atsaistīto piekļuvi) fiksētā atrašanās vietā.

                  5.

                  Platjoslas piekļuves vairumtirdzniecība.
                  Šis tirgus ietver nefizisku vai virtuālu piekļuvi tīklam, tostarp piekļuvi “bitu plūsmai” fiksētā atrašanās vietā. Šis tirgus ir pakārtots fiziskajai piekļuvei (iepriekš minētais 4. tirgus) tādā veidā, ka platjoslas piekļuves vairumtirdzniecību iespējams nodrošināt, izmantojot šo resursu apvienojumā ar citiem elementiem.

                  6.

                  Nomāto līniju gala posmu vairumtirdzniecība, neatkarīgi no tehnoloģijas, kas izmantota, lai nodrošinātu nomāto vai atvēlēto jaudu.

                  7.

                  Balss savienojumu pabeigšana individuālos mobilajos tīklos.