title: 2014/70/ES: Komisijas Ieteikums ( 2014. gada 22. janvāris ) par principu minimumu, kas jāievēro ogļūdeņražu (piemēram, slānekļa gāzes) izpētē un ieguvē ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 39/72

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2014. gada 22. janvāris)
   par principu minimumu, kas jāievēro ogļūdeņražu (piemēram, slānekļa gāzes) izpētē un ieguvē ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi
   (2014/70/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Dalībvalstīm ir tiesības paredzēt nosacījumus, ar kādiem tās var izmantot savus energoresursus, kamēr vien tās ievēro nepieciešamību saglabāt, aizsargāt un uzlabot vides kvalitāti.

               (2)

               Pašreizējā tehniskās attīstības stadijā ogļūdeņražu, piemēram, slānekļa gāzes, izpētē un ieguvē ir jāizmanto lielpatēriņa hidropārrāvumu metode kombinācijā ar virzienurbšanu (īpaši horizontālajiem urbumiem) tādā apjomā un intensitātē, ar kādu Savienībā pieredze ir ļoti maza. Hidropārrāvumu metode rada specifiskus sarežģījumus, īpaši vides un veselības jomā.

               (3)

               Eiropas Parlaments savās 2012. gada 21. novembra rezolūcijās atzina, ka no slānekļa gāzes un naftas ieguves varētu gūt ievērojamu labumu, un aicināja Komisiju ieviest netradicionālā fosilā kurināmā izpētes un ieguves Savienības mēroga riska vadības satvaru, lai nodrošinātu, ka visās dalībvalstīs tiek piemēroti saskaņoti cilvēka veselības un vides aizsardzības noteikumi.

               (4)

               Eiropadome 2013. gada 22. maija secinājumos uzsvēra, ka ir nepieciešams panākt Eiropas enerģijas piegāžu dažādošanu un attīstīt vietējos enerģijas resursus, lai nodrošinātu energoapgādes drošību, mazinātu ES ārējo energoatkarību un veicinātu ekonomikas izaugsmi. Padome ņēma vērā Komisijas ieceri izvērtēt iespējas sistemātiskāk izmantot vietējos enerģijas avotus, lai tos droši, ilgtspējīgi un rentabli apsaimniekotu, vienlaikus ņemot vērā dalībvalstu izvēlēto energoavotu sadalījumu.

               (5)

               Komisija Paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam par ogļūdeņražu (piemēram, slānekļa gāzes) izpēti un ieguvi ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi ES (1) ieskicēja potenciālās jaunās iespējas un grūtības saistībā ar netradicionālo ogļūdeņražu ieguvi Savienībā, kā arī galvenos elementus, ko uzskata par nepieciešamiem, lai garantētu šīs metodes drošumu. Paziņojumā secināts, ka ir jāsagatavo ieteikums, kurā noteikts principu minimums, pēc kura dalībvalstīm vadīties dabasgāzes izpētē un ieguvē no slānekļa formācijām un kurš nodrošinās klimata un vides aizsardzību, resursu lietderīgu izmantošanu un sabiedrības informēšanu.

               (6)

               Starptautiskā līmenī Starptautiskā Enerģētikas aģentūra ir izstrādājusi ieteikumus par netradicionālās gāzes resursu drošu apgūšanu. Šie “zelta likumi” paredz, ka vajadzīgs stingrs un pienācīgs regulatīvais režīms, rūpīga ieguves apgabala izvēle, pienācīga projektplānošana, pazemes apdraudējumu apraksts, stingri noteikumi par urbumu konstrukciju, operāciju pārredzamība un saistīto ietekmējumu monitorings, pareiza ūdens resursu un atkritumu apsaimniekošana un atmosfērisko emisiju un siltumnīcefekta gāzu emisiju mazināšana.

               (7)

               Ogļūdeņražu izpētes un ieguves operācijām ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi piemērojami gan Savienības vispārīgie, gan vides tiesību akti. Padomes Direktīva 89/391/EEK (2) par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību paredz pasākumus, lai sekmētu darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības uzlabojumus darbā; Padomes Direktīva 92/91/EEK (3) par minerālu ieguvi urbumos paredz drošības un veselības aizsardzības prasību minimumu darba ņēmējiem, kuri strādā minerālu ieguves rūpniecības nozarēs, kur izmanto urbšanu; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/22/EK (4) par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei paredz, ka atļaujas piešķir bez diskriminācijas; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (5), ar ko izveido ūdens resursu politikas sistēmu, paredz, ka ir jāsaņem atļauja ūdens ieguvei, un aizliedz piesārņotājus tieši novadīt pazemes ūdeņos; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/42/EK (6), ar ko paredz noteikumus par stratēģisku vides novērtējumu, nosaka, ka ir jānovērtē plāni un programmas tādās jomās kā enerģētika, rūpniecība, atkritumu apsaimniekošana, ūdeņu apsaimniekošana, transports un zemes izmantojums; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/35/EK (7) par atbildību vides jomā attiecas uz profesionālo darbību, kas ietver tādas darbības kā atkritumu apsaimniekošana un ūdens ieguve; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/21/EK (8) par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu reglamentē to virszemes un apakšzemes atkritumu apsaimniekošanu, kas radušies no ogļūdeņražu izpētes un ieguves ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/118/EK (9) par gruntsūdeņiem uzliek dalībvalstīm pienākumu ieviest pasākumus, kas nepieļauj vai ierobežo piesārņotāju nonākšanu pazemes ūdeņos; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (10) par ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (11) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu attiecas uz tādu ķīmisku vielu un biocīdu lietošanu, ko var izmantot hidropārraušanā; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (12) par atkritumiem paredz nosacījumus, kas piemērojami to šķidrumu atkārtotai izmantošanai, kas nonāk virszemē pēc tam, kad izmantoti lielpatēriņa hidropārraušanas un ieguves laikā; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 525/2013 (13) par mehānismu siltumnīcefekta gāzu emisiju pārraudzībai un ziņošanai un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums 406/2009/EK (14) par dalībvalstu pasākumiem siltumnīcefekta gāzu samazināšanai līdz 2020. gadam attiecas uz difūzajām metāna emisijām; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/75/ES (15) par rūpnieciskajām emisijām attiecas uz iekārtām, kurās notiek minētās direktīvas I pielikumā minētās darbības; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (16), ar ko paredz noteikumus par ietekmes uz vidi novērtējumu, nosaka, ka par projektiem, kas ietver naftas un dabasgāzes ieguvi komerciāliem mērķiem, ja iegūtais naftas daudzums pārsniedz 500 t dienā un iegūtais gāzes daudzums pārsniedz 500 000 m3 dienā, jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, bet par dziļurbumu projektiem un naftas un gāzes ieguves virszemes iekārtām – katra gadījuma pārbaudes; Padomes Direktīva 96/82/EK (17) par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas, un – no 2015. gada 1. jūnija – Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/18/ES (18) nosaka, ka tādu uzņēmumu operatoriem, kuros atrodas bīstamas vielas tādās koncentrācijas, kas pārsniedz minēto direktīvu I pielikumā noteiktos ierobežojumus, jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai novērstu lielas avārijas un ierobežotu to sekas attiecībā uz cilvēka veselību un vidi. Tas cita starpā attiecas uz ķīmiskas un termiskas apstrādes operācijām un attiecīgo glabāšanu saistībā ar minerālu ieguvi raktuvēs un karjeros un pazemes gāzes glabātavām uz sauszemes.

               (8)

               Tomēr Savienības vides tiesību akti izstrādāti laikā, kad Eiropā lielpatēriņa hidropārrāvumu metode netika izmantota. Tāpēc daži vides aspekti, kas saistīti ar ogļūdeņražu izpēti un ieguvi ar šādiem paņēmieniem, pašlaik spēkā esošajos Savienības tiesību aktos nav vispusīgi aplūkoti, jo sevišķi tie, kas skar stratēģisko plānošanu, pazemes apdraudējumu novērtējumu, urbumu konstruktīvo veselumu, sākotnējā stāvokļa monitoringu un operatīvo monitoringu, metāna emisiju uztveršanu un informācijas atklāšanu par katrā urbumā izmantotajām ķīmiskajām vielām.

               (9)

               Tāpēc ir jānosaka principu minimums, kas dalībvalstīm jāņem vērā, kad tās piemēro vai pielāgo savus normatīvos aktus darbībām, kas ietver lielpatēriņa hidropārraušanu. Noteikumu kopums nodrošinātu vienlīdzīgus apstākļus operatoriem, vairotu investoru uzticību un uzlabotu vienotā enerģijas tirgus darbību. Skaidri un pārredzami noteikumi arī palīdzētu kliedēt sabiedrības bažas un iespējamo pretestību slānekļa gāzes resursu apguvei. Šis noteikumu kopums nenozīmē nedz to, ka dalībvalstīm būtu pienākums nodarboties ar izpēti un ieguvi ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi, ja tās to nevēlas, nedz to, ka dalībvalstīm ir liegts saglabāt vai ieviest sīkāk izstrādātus pasākumus atbilstīgi specifiskiem valsts, reģionāliem vai vietējiem apstākļiem.

               (10)

               Līdz šim nav nekādas pieredzes ar atļauju izsniegšanu ogļūdeņražu ieguvei ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi, un pieredze ar atļauju izsniegšanu izpētei ir niecīga. Tāpēc ir nepieciešams sekot līdzi tam, kā dalībvalstīs tiek ievēroti Savienības tiesību akti un šis ieteikums. Var rasties vajadzība šo ieteikumu pilnveidot vai izstrādāt juridiski saistošus noteikumus, ņemot vērā tehnikas progresu, nepieciešamību novērtēt riskus un ietekmi, ko rada ogļūdeņražu izpēte un ieguve ar citiem paņēmieniem, nevis lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi, neparedzētus sarežģījumus Savienības tiesību aktu piemērošanā vai ogļūdeņražu izpēti un ieguvi jūrā ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi.

               (11)

               Tāpēc ir vajadzīgs šis ieteikums, ar ko paredz principu minimumu, kas kopīgi jāpiemēro ogļūdeņražu izpētei un ieguvei ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi. Ieteikums papildina spēkā esošos Savienības tiesību aktus, kas piemērojami projektiem, kuri saistīti ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodes izmantošanu, un tas dalībvalstīs jāievieš sešu mēnešu laikā.

               (12)

               Šajā ieteikumā tiek ievērotas tiesības un principi, kas atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, proti, tiesības uz dzīvību, tiesības uz personas neaizskaramību, vārda un informācijas brīvība, tiesības veikt uzņēmējdarbību, tiesības uz īpašumu un augsts veselības un vides aizsardzības līmenis. Šis ieteikums jāīsteno saskaņā ar šīm tiesībām un principiem,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   1.   MĒRĶIS UN PRIEKŠMETS

               1.1.

               Šajā ieteikumā ir noteikts principu minimums, pēc kura vadīties dalībvalstīm, kas vēlas nodarboties ar ogļūdeņražu izpēti un ieguvi ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi un tajā pašā laikā gādāt par sabiedrības veselības, klimata un vides aizsardzību, resursu lietderīgu izmantošanu un sabiedrības informēšanu.

               1.2.

               Kad dalībvalstis savus spēkā esošos normatīvos aktus, ar kuriem tiek īstenoti attiecīgie spēkā esošie Savienības tiesību akti, piemēro vai pielāgo tām vajadzībām un specifikai, kas raksturīgas ogļūdeņražu izpētei un ieguvei ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi, tām vajadzētu ievērot šos principus, kas attiecas uz plānošanu, šahtas novērtēšanu, atļaujām, ekspluatācijas un vides raksturlielumiem un slēgšanu, un uz sabiedrības iesaistīšanos un informācijas izplatīšanu.

         2.   DEFINĪCIJAS

   Šajā ieteikumā:

               a)

               “lielpatēriņa hidropārraušana” jeb lielpatēriņa hidropārrāvumu metode nozīmē, ka vienā hidropārraušanas procesa posmā urbumā iesūknē 1 000 m3 vai vairāk ūdens vai ka visā hidropārraušanas procesā urbumā iesūknē 10 000 m3 vai vairāk ūdens;

               b)

               “šahta” ietver visas saistītās apakšzemes struktūras, kas paredzētas ogļūdeņražu izpētei vai ieguvei ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi.

         3.   STRATĒĢISKĀ PLĀNOŠANA UN IETEKMES UZ VIDI NOVĒRTĒJUMS

               3.1.

               Pirms licences piešķiršanas tādai ogļūdeņražu izpētei un/vai ieguvei, kur var tikt izmantota lielpatēriņa hidropārraušana, dalībvalstīm jāsagatavo stratēģisks vides novērtējums, lai nepieļautu, kontrolētu un samazinātu cilvēka veselības un vides ietekmējumus un apdraudējumus. Novērtējums jāveic, pamatojoties uz Direktīvas 2001/42/EK prasībām.

               3.2.

               Dalībvalstīm jāparedz skaidri noteikumi par darbību iespējamiem ierobežojumiem, piemēram, aizsargātās, plūdu apdraudētās vai seismiski aktīvās teritorijās, un par minimālo attālumu starp vietu, kur atļauts veikt operācijas, un apdzīvotām vietām vai ūdeņu aizsargzonām. Tām jānosaka arī minimālais pieļaujamais dziļums starp hidropārrāvumu zonu un pazemes ūdeņiem.

               3.3.

               Dalībvalstīm jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka ietekmes uz vidi novērtējumu veic saskaņā ar Direktīvas 2011/92/ES prasībām.

               3.4.

               Dalībvalstīm jānodrošina, ka ieinteresētajiem sabiedrības locekļiem ir savlaicīgas un reālas iespējas iesaistīties 3.1. punktā minētās stratēģijas un 3.3. punktā minētā ietekmes novērtējuma sagatavošanā.

         4.   IZPĒTES UN IEGUVES ATĻAUJAS

   Dalībvalstīm jānodrošina, ka atļaujas iegūšanas nosacījumi un procedūras atbilstīgi piemērojamiem Savienības tiesību aktiem ir pilnībā saskaņotas, ja:

               a)

               par vajadzīgo(-ām) atļauju(-ām) ir atbildīgas vairākas kompetentās iestādes;

               b)

               ir iesaistīti vairāki operatori;

               c)

               konkrētam projekta posmam ir vajadzīgas vairākas atļaujas;

               d)

               saskaņā ar valsts vai Savienības tiesību aktiem ir vajadzīgas vairākas atļaujas.

         5.   IZPĒTES UN IEGUVES APGABALS

               5.1.

               Dalībvalstīm jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka apgabala ģeoloģiskā uzbūve ir piemērota ogļūdeņražu izpētei un ieguvei ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi. Tām jānodrošina, ka operatori sagatavo potenciālā apgabala, kā arī apkārtējās virszemes un apakšzemes teritorijas raksturojumu un riska novērtējumu.

               5.2.

               Riska novērtējumam jābalstās uz datiem, kas ir pietiekami, lai varētu raksturot potenciālo izpētes un ieguves apgabalu un apzināt visus potenciālos ekspozīcijas ceļus. Tas dos iespēju novērtēt urbšanas šķidrumu, hidropārraušanas šķidrumu, dabiski sastopamu materiālu, ogļūdeņražu un gāzu noplūdes vai migrācijas risku no urbuma vai mērķformācijas, kā arī antropogēnas seismiskās aktivitātes risku.

               5.3.

               Riska novērtējumam jābūt šādam:

                           a)

                           tam jābalstās uz labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem, un tajā jāņem vērā nozīmīgi rezultāti, kas iegūti Komisijas organizētā informācijas apmaiņā starp dalībvalstīm, attiecīgajām rūpniecības nozarēm un nevalstiskām vides aizsardzības organizācijām;

                           b)

                           tajā jāparedz, kā var mainīties mērķformācija, ģeoloģiskie slāņi, kas nošķir atradni no pazemes ūdeņiem, un esošie urbumi vai citas mākslīgas būves, kad uz tiem iedarbojas lielpatēriņa hidropārraušanā izmantotais lielais sūknēšanas spiediens un iesūknēto šķidrumu apjoms;

                           c)

                           tajā jāievēro minimālais vertikālais atstatums starp hidropārrāvuma zonu un pazemes ūdeņiem;

                           d)

                           operāciju laikā tas jāatjaunina, tiklīdz iegūti jauni dati.

               5.4.

               Apgabalu izvēlas tikai tad, ja saskaņā ar 5.1., 5.2. un 5.3. punktu veiktais riska novērtējums liecina, ka lielpatēriņa hidropārraušanas rezultātā piesārņotāji netiks tieši novadīti gruntsūdeņos un ka netiks nodarīts kaitējums citām darbībām šahtas tuvumā.

         6.   SĀKOTNĒJĀ STĀVOKĻA APSEKOJUMS

               6.1.

               Pirms lielpatēriņa hidropārraušanas operāciju sākšanas dalībvalstīm ir jānodrošina, ka:

                           a)

                           operators nosaka, kāds ir vides stāvoklis (pašreizējais stāvoklis) šahtas apgabalā, kā arī darbību potenciāli ietekmētajā apkārtējā virszemes un apakšzemes teritorijā;

                           b)

                           sākotnējo stāvokli pienācīgi raksturo un par to ziņo kompetentajai iestādei pirms operāciju sākšanas.

               6.2.

               Jānosaka šādu parametru sākotnējais stāvoklis:

                           a)

                           virszemes un pazemes ūdeņu kvalitāte un plūsmas parametri;

                           b)

                           ūdens kvalitāte dzeramā ūdens ieguves vietās;

                           c)

                           gaisa kvalitāte;

                           d)

                           augsnes stāvoklis;

                           e)

                           metāna un citu gaistošo organisko savienojumu klātbūtne ūdenī;

                           f)

                           seismiskā aktivitāte;

                           g)

                           zemes izmantojums;

                           h)

                           bioloģiskā daudzveidība;

                           i)

                           infrastruktūras un ēku stāvoklis;

                           j)

                           esošie urbumi un pamestas būves.

         7.   ŠAHTAS KONSTRUKCIJA UN BŪVNIECĪBA

   Dalībvalstīm jānodrošina, lai šahta būtu būvēta tā, lai novērstu iespējamas noplūdes virszemē un noplūdes augsnē, ūdenī vai gaisā.
   8.   IEGUVES APGABALA INFRASTRUKTŪRA

   Dalībvalstis nodrošina, ka:

               a)

               operatori vai operatoru grupas ieguves apgabala apguvē izmanto integrētu pieeju, lai novērstu un samazinātu vides un veselības ietekmējumu un apdraudējumu attiecībā gan uz darbiniekiem, gan sabiedrību kopumā;

               b)

               pirms ieguves uzsākšanas ir noteiktas prasības par šahtas apkalpošanai pietiekamu infrastruktūru. Ja šahtas galvenā funkcija ir naftas ieguve ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi, jāuzstāda īpaša infrastruktūra dabasgāzes uztveršanai un transportēšanai.

         9.   EKSPLUATĀCIJAS PRASĪBAS

               9.1.

               Dalībvalstīm jānodrošina, ka operatori izmanto labākos pieejamos tehniskos paņēmienus un ņem vērā gan nozīmīgus rezultātus, kas iegūti Komisijas organizētā informācijas apmaiņā starp dalībvalstīm, attiecīgajām rūpniecības nozarēm un nevalstiskām vides aizsardzības organizācijām, gan nozares labo praksi, lai nepieļautu, pārvaldītu un samazinātu ietekmi un riskus, kas saistīti ar ogļūdeņražu izpētes un ieguves projektiem.

               9.2.

               Dalībvalstīm jānodrošina, ka operatori:

                           a)

                           katram projektam izstrādā ūdens apsaimniekošanas plānus, lai nodrošinātu ūdens lietderīgu izmantošanu visā projekta gaitā. Operatoriem jānodrošina ūdens plūsmu izsekojamība. Ūdens apsaimniekošanas plānā jāņem vērā sezonālas ūdens pieejamības izmaiņas un jāvairās izmantot noslogotus ūdens avotus;

                           b)

                           izstrādā transportēšanas vadības plānus, lai principā samazinātu emisijas gaisā un jo īpaši mazinātu ietekmi uz vietējiem iedzīvotājiem un bioloģisko daudzveidību;

                           c)

                           uztver gāzes tālākai izmantošanai, līdz minimumam samazina to sadedzināšanu lāpā un izvairās no to novadīšanas atmosfērā. Konkrētāk, operatoriem jāievieš pasākumi, lai nodrošinātu, ka izpētes un ieguves procesā emisijas tiek mazinātas, izmantojot gāzu uztveršanu un tālākizmantošanu. Metāna un citu gaisa piesārņotāju novadīšana atmosfērā ir pieļaujama tikai sevišķi ārkārtējos apstākļos drošības labad;

                           d)

                           lielpatēriņa hidropārraušanu veic vadāmi, pienācīgi kontrolējot spiedienu, lai pārrāvumi neizplestos un lai nepieļautu antropogēnu seismisko aktivitāti;

                           e)

                           nodrošina urbuma konstruktīvo veselumu, ko nosaka urbuma konstrukcija, izbūve un veseluma testi. Veseluma testu rezultāti jāpārskata neatkarīgai un kvalificētai trešai pusei, lai nodrošinātu urbuma veiktspēju un tā drošumu no ekspluatācijas, vides un veselības viedokļa visos projekta norises posmos un pēc urbuma slēgšanas;

                           f)

                           izstrādā riska vadības plānus un pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu un/vai mazinātu ietekmi, un attiecīgos reaģēšanas pasākumus;

                           g)

                           pārtrauc operācijas un nekavējoties veic novēršanas pasākumus, ja ir zudis urbuma konstruktīvais veselums vai ja pazemes ūdeņos ir nejauši novadīti piesārņotāji;

                           h)

                           ja noticis negadījums vai avārija, kas skar sabiedrības veselību vai vidi, nekavējoties par to ziņo kompetentajai iestādei. Ziņojumā norāda negadījuma vai avārijas cēloņus, sekas un veiktos novēršanas pasākumus. Par atskaites punktu izmanto 6.1. un 6.2. punktā norādīto sākotnējā stāvokļa apsekojumu.

               9.3.

               Dalībvalstīm jāveicina atbildīga ūdens resursu izmantošana lielpatēriņa hidropārraušanā.

         10.   ĶĪMISKO VIELU UN ŪDENS IZMANTOŠANA LIELPATĒRIŅA HIDROPĀRRAUŠANĀ

               10.1.

               Dalībvalstis nodrošina, ka:

                           a)

                           lielpatēriņa hidropārraušanā izmantoto ķīmisko vielu ražotāji, importētāji un tālākie lietotāji, pildīdami savas saistības saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006, norāda “hidropārraušanu”;

                           b)

                           ķīmisko vielu izmantošana lielpatēriņa hidropārraušanā ir samazināta līdz minimumam;

                           c)

                           izvēloties izmantojamās ķīmiskās vielas, ņem vērā iespējas attīrīt šķidrumus, kas nonāk virszemē pēc lielpatēriņa hidropārraušanas.

               10.2.

               Dalībvalstis mudina operatorus izmantot tādas hidropārraušanas metodes, kam raksturīgs neliels ūdens patēriņš un atkritumu plūsmas un kur neizmanto bīstamas ķīmiskas vielas, kad vien tas ir tehniski iespējams un ir nekaitīgi no cilvēka veselības, vides un klimata viedokļa.

         11.   MONITORINGA PRASĪBAS

               11.1.

               Dalībvalstis nodrošina, ka operators regulāri veic šahtas un tās apkārtējās virszemes un apakšzemes teritorijas monitoringu, ko var ietekmēt operācijas izpētes un ieguves posmā, jo īpaši pirms un pēc lielpatēriņa hidropārraušanas un tās laikā.

               11.2.

               Tālākā monitoringā par atskaites punktu izmanto 6.1. un 6.2. punktā minēto sākotnējā stāvokļa apsekojumu.

               11.3.

               Dalībvalstis nodrošina, ka operatori veic ne tikai sākotnējā stāvokļa apsekojumā noteikto parametru, bet arī šādu ekspluatācijas parametru monitoringu:

                           a)

                           katrā urbumā izmantotā pārraušanas šķidruma precīzs sastāvs;

                           b)

                           katrā urbumā pārraušanā izmantotā ūdens daudzums;

                           c)

                           lielpatēriņa hidropārraušanā pieliktais spiediens;

                           d)

                           šķidrumi, kas nonāk virszemē pēc lielpatēriņa hidropārraušanas: šķidrumu atgūšanas rādītājs, daudzums, raksturojums, atkārtoti izmantotie un/vai attīrītie daudzumi katrā urbumā;

                           e)

                           metāna, citu gaistošo organisko savienojumu un citu gāzu, kam var būt kaitīga ietekme uz cilvēka veselību un/vai vidi, emisija gaisā.

               11.4.

               Dalībvalstīm jānodrošina, ka operatori veic monitoringu par to, kā lielpatēriņa hidropārraušana ietekmē urbumu konstruktīvo veselumu un to mākslīgo būvju konstruktīvo veselumu, kas atrodas operāciju potenciāli ietekmētajā apkārtējā virszemes un apakšzemes teritorijā.

               11.5.

               Dalībvalstīm jānodrošina, ka par monitoringa rezultātiem ziņo kompetentajai iestādei.

         12.   ATBILDĪBA VIDES JOMĀ UN FINANSIĀLĀ GARANTIJA

               12.1.

               Dalībvalstīm noteikumi par atbildību vides jomā jāpiemēro visām darbībām, kas notiek šahtā, tostarp darbībām, kas neietilpst Direktīvas 2004/35/EK darbības jomā.

               12.2.

               Dalībvalstīm jānodrošina, ka operators vēl pirms tādu operāciju uzsākšanas, kas ietver lielpatēriņa hidropārraušanu, sniedz finansiālu garantiju vai tās ekvivalentu, kas aptver atļaujas nosacījumus un potenciālās saistības par kaitējumu videi.

         13.   ADMINISTRATĪVĀ RĪCĪBSPĒJA

               13.1.

               Dalībvalstīm jānodrošina, ka kompetentajām iestādēm ir pienākumu pildīšanai pietiekami cilvēkresursi, tehniskie resursi un finansiālie resursi.

               13.2.

               Dalībvalstīm jānovērš interešu konflikti starp kompetento iestāžu regulatīvajiem uzdevumiem un uzdevumiem, kas saistīti ar resursu ekonomisko apgūšanu.

         14.   SLĒGŠANAS PIENĀKUMI

   Dalībvalstīm jānodrošina, ka pēc katras šahtas slēgšanas tā tiek apsekota un tiek konstatēts, kāds ir šahtas un darbību potenciāli skartās apkārtējās virszemes un apakšzemes teritorijas ekoloģiskais stāvoklis salīdzinājumā ar stāvokli pirms operāciju uzsākšanas, kā fiksēts sākotnējā stāvokļa apsekojumā.
   15.   INFORMĀCIJAS IZPLATĪŠANA

   Dalībvalstīm jānodrošina, ka:

               a)

               operators publiski izplata informāciju par ķīmiskajām vielām un ūdens daudzumiem, ko plānots izmantot un beigu beigās izmanto katra urbuma lielpatēriņa hidropārraušanā. Šajā informācijā norāda visu vielu nosaukumus un CAS (Chemical Abstracts Service) numurus un iekļauj drošības datu lapas, ja tādas ir, un norāda vielas maksimālo koncentrāciju hidropārraušanas šķidrumā;

               b)

               kompetentās iestādes sešu mēnešu laikā pēc šā ieteikuma publicēšanas un pēc tam ne retāk kā reizi 12 mēnešos publicē šādu informāciju:

                           i)

                           pabeigto urbumu un plānoto projektu skaits, kur izmanto lielpatēriņa hidropārraušanu;

                           ii)

                           piešķirto atļauju skaits, iesaistīto operatoru nosaukumi un atļaujas nosacījumi;

                           iii)

                           sākotnējā stāvokļa apsekojums, kas sagatavots saskaņā ar 6.1. un 6.2. punktu, un monitoringa rezultāti, kas iegūti saskaņā ar 11.1. punktu, 11.2. punktu un 11.3. punkta b) līdz e) apakšpunktu;

               c)

               kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē sabiedrību par:

                           i)

                           negadījumiem un avārijām saskaņā ar 9.2. punkta f) apakšpunktu;

                           ii)

                           inspekciju rezultātiem, neatbilstībām un sankcijām.

         16.   PĀRSKATĪŠANA

               16.1.

               Dalībvalstis, kas izvēlējušās nodarboties ar ogļūdeņražu izpēti vai ieguvi ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi, tiek aicinātas šajā ieteikumā izklāstīto principu minimumu ieviest līdz 2014. gada 28. jūlijam un līdz 2014. gada decembrim un pēc tam katru gadu informēt Komisiju par pasākumiem, ko tās ieviesušas saskaņā ar šo ieteikumu.

               16.2.

               Komisija cieši uzraudzīs, kā šis ieteikums tiek piemērots, proti, salīdzinās stāvokli dalībvalstīs publiski pieejamā apskatā.

               16.3.

               Komisija 18 mēnešus pēc šā ieteikuma pieņemšanas izvērtēs tā lietderību.

               16.4.

               Izvērtēšanas gaitā novērtēs ieteikuma piemērošanu, izskatīs, cik rezultatīva ir informācijas apmaiņa par labākajiem pieejamiem tehniskajiem paņēmieniem un attiecīgo LPTP atsauces dokumentu piemērošana, un izsvērs, vai nepieciešams atjaunināt ieteikuma noteikumus. Komisija lems, vai ir nepieciešams sagatavot likumdošanas priekšlikumus ar juridiski saistošiem noteikumiem par ogļūdeņražu izpēti un ieguvi ar lielpatēriņa hidropārrāvumu metodi.

      Briselē, 2014. gada 22. janvārī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Janez POTOČNIK

      (1)  COM(2014) 23.

      (2)  Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīva 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1992. gada 3. novembra Direktīva 92/91/EEK par minimālajām prasībām drošības un veselības aizsardzības uzlabošanai darba ņēmējiem, kuri strādā minerālu ieguves rūpniecības nozarēs, kas pielieto urbšanu (vienpadsmitā atsevišķā direktīva saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punktu) (OV L 348, 28.11.1992., 9. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīva 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei (OV L 164, 30.6.1994., 3. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīva 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.).

      (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 21.7.2001., 30. lpp.).

      (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīva 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (OV L 143, 30.4.2004., 56. lpp.).

      (8)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīva 2006/21/EK par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu un par grozījumiem Direktīvā 2004/35/EK (OV L 102, 11.4.2006., 15. lpp.).

      (9)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/118/EK par gruntsūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu un pasliktināšanos (OV L 372, 27.12.2006., 19. lpp.).

      (10)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 30.12.2006., 1. lpp.).

      (11)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regula (ES) Nr. 528/2012 par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV L 167, 27.6.2012., 1. lpp.).

      (12)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV L 312, 22.11.2008., 3. lpp.).

      (13)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 21. maija Regula (ES) Nr. 525/2013 par mehānismu siltumnīcefekta gāzu emisiju pārraudzībai un ziņošanai un citas informācijas ziņošanai valstu un Savienības līmenī saistībā ar klimata pārmaiņām un par Lēmuma Nr. 280/2004/EK atcelšanu (OV L 165, 18.6.2013., 13. lpp.).

      (14)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Lēmums Nr. 406/2009/EK par dalībvalstu pasākumiem siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisiju samazināšanai, lai izpildītu Kopienas saistības siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisiju samazināšanas jomā līdz 2020. gadam (OV L 140, 5.6.2009., 136. lpp.).

      (15)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīva 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) (OV L 334, 17.12.2010., 17. lpp.).

      (16)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 26, 28.1.2012., 1. lpp.).

      (17)  Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīva 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (OV L 10, 14.1.1997., 13. lpp.).

      (18)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 4. jūlija Direktīva 2012/18/ES par lielu ar bīstamām vielām saistītu avāriju risku pārvaldību, ar kuru groza un vēlāk atceļ Padomes Direktīvu 96/82/EK (OV L 197, 24.7.2012., 1. lpp.).


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Kipras 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Kipras 2017. gada stabilitātes programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/53

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Kipras 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Kipras 2017. gada stabilitātes programmu
   (2017/C 261/12)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Kipra bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku, ko apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Padome 2017. gada 21. martā pieņēma Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (“ieteikums par eurozonu”) (3).

               (2)

               Ņemot vērā to, ka Kipra ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ekonomiskajā un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Kiprai būtu jānodrošina pilnīga un savlaicīga ieteikuma par eurozonu īstenošana, kā tas ir atspoguļots 1. un 5. ieteikumā turpmāk.

               (3)

               2017. gada ziņojums par Kipru tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Kipras panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Kipras progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2017. gada 22. februārī. Komisijas veiktā analīze ļāva secināt, ka Kiprā pastāv pārmērīga makroekonomikas nelīdzsvarotība. Jo īpaši svarīgi ir atrisināt ievērojamo nelīdzsvarotību, proti, pārmērīgi lielo privātā sektora, valsts un ārējo parādu un ienākumus nenesošo kredītu augsto līmeni.

               (4)

               Kipra 2017. gada 27. aprīlī iesniedza savu 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada 28. aprīlī – savu 2017. gada valsts reformu programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus. Kipras valsts reformu programmā ir ietvertas gan īstermiņa, gan vidēja termiņa saistības. Konkrēti – tajā ir iekļauti pasākumi, kuru mērķis ir samazināt privātā sektora parādsaistības, uzlabot darījumdarbības vidi, atvieglot piekļuvi finansējumam un modernizēt veselības aprūpes nozari, un ietverta apņemšanās veikt publiskā sektora un tiesu sistēmas reformas. Valsts reformu programmā ir ietverti arī problēmjautājumi, kas apzināti 2017. gada valsts ziņojumā un eurozonai adresētajā ieteikumā, tostarp vajadzība atjaunot investīcijas un nodrošināt publisko finanšu stabilitāti. Ja šie pasākumi tiks pilnībā īstenoti norādītajos termiņos, tie palīdzētu novērst Kipras makroekonomikas nelīdzsvarotību un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus. Pamatojoties uz Kipras politisko saistību izvērtējumu, Komisija apstiprina savu iepriekšējo izvērtējumu, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1176/2011 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1174/2011 (4) paredzētās makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros šajā posmā nav vajadzīgi nekādi turpmāki pasākumi. Politikas reformu programmas īstenošana tiks cieši pārraudzīta, piemērojot īpašu uzraudzību.

               (5)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (6)

               Kipra šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā plāno 2016.–2020. gadā sasniegt budžeta pārpalikumu nominālā izteiksmē (tas atbilst nominālai bilancei aptuveni 0,4 % apmērā no IKP visā plānošanas periodā). Plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis, kas noteikts kā līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē, tiks sasniegts 2017. gadā. Tiek prognozēts, ka pārrēķinātā (6) strukturālā bilance turpmākajos gados pastāvīgi attālināsies no vidēja termiņa mērķa, kas nozīmē, ka netiks ievērotas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasības. Sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2016. gadā ir sasniegusi 107,8 %, savukārt 2018. gadā tā samazināsies līdz 99,7 % un līdz 2020. gadam samazināsies vēl vairāk – līdz 88,8 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Riski, kas saistīti ar stabilitātes programmā izklāstītajiem makroekonomikas pieņēmumiem, ir lejupvērsti un galvenokārt saistīti ar ienākumus nenesošu aizdevumu lielo apjomu un iespējamu ārējās vides pasliktināšanos.

               (7)

               Pēc tam, kad bija novērsts pārmērīgais deficīts, Padome 2016. gada 12. jūlijā Kiprai ieteica 2016. un 2017. gadā ievērot vidēja termiņa budžeta mērķi. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, saskaņā ar vispārēju izvērtējumu Kipra 2017. gadā ievēro minēto prasību. Attiecībā uz 2018. gadu Kiprai tiek ieteikts turpināt virzību uz vidēja termiņa budžeta mērķi. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālajam pieauguma tempam (7)0,3 % apmērā, kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,2 % apmērā no IKP. Saskaņā ar vispārēju izvērtējumu nemainīgas politikas apstākļos Kipra riskētu 2018. gadā nedaudz novirzīties no minētās prasības. Tiek prognozēts, ka 2017. un 2018. gadā Kipra izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka Kiprai jābūt gatavai veikt turpmākus pasākumus, lai 2018. gadā nodrošinātu atbilstību prasībām.

               (8)

               Valsts parāds samazinās, taču tā ilgtspēja joprojām ir pakļauta riskiem. Sagaidāms, ka vairāki nesen pieņemti fiskālie pasākumi un kavēšanās svarīgu strukturālo reformu īstenošanā pasliktinās strukturālo bilanci un varētu mazināt iespējas veikt izaugsmi veicinošas publiskās investīcijas.

               (9)

               Kipras publiskajā sektorā ir vieni no eurozonā lielākajiem algu izdevumiem (procentos no IKP), un tajā joprojām ir vērojama neefektivitāte. Lai novērstu šo problēmu, makroekonomikas korekciju programmas ietvaros tika izstrādātas vairākas reformas, par kurām tika panākta vienošanās ar sociālajiem partneriem. Tās ietvēra saistoša, pastāvīga mehānisma ieviešanu, ar ko ierobežo publiskā sektora darba ņēmēju algu pieaugumu, kā arī visaptverošu valsts pārvaldes reformu. Tomēr šo likumdošanas reformu pieņemšana, izņemot nesen pieņemto reformas likumu par publiskā sektora darbinieku mobilitāti, saskaras ar šķēršļiem, jo īpaši pēc Pārstāvju palātas negatīvā balsojuma 2016. gada decembrī. Kamēr mehānisms algu pieauguma ierobežošanai publiskajā sektorā nav pieņemts saistošā formā, šo mehānismu īsteno saskaņā ar darba koplīgumiem un piemēros līdz 2018. gadam.

               (10)

               Ir veiktas dažas reformas, lai cīnītos pret korupciju. Jaunākie pasākumi ietver reformas, kuru mērķis ir vietējā līmenī padarīt publisko iepirkumu profesionālāku, un politisko partiju finansēšanas likums, kas stājās spēkā 2015. gada decembrī. 2016. gadā tika pieņemts konstitūcijas grozījums, uz kura pamata var publiskot amatpersonu mantiskā stāvokļa pārskatus. Tomēr korupcijas apkarošanas koordinējošā struktūra nav pienācīgi nodrošināta ar personālu, un joprojām nav novērsti trūkumi ierēdņu disciplinārās atbildības kārtībā.

               (11)

               Kipra veic pasākumus, lai stiprinātu savu tiesu sistēmu, bet joprojām saskaras ar nopietnām problēmām attiecībā uz tiesu sistēmas efektivitāti. Neefektīvas tiesu procedūras un ierobežota spēja apstrādāt lietas noved pie ievērojamas kavēšanās tiesas lietu izskatīšanā. Tas savukārt kaitē uzņēmējdarbības videi un jo īpaši – jauno piespiedu atsavināšanas un maksātnespējas regulējumu darbībai. Šie regulējumi ir ieviesti, lai palīdzētu samazināt dzīvotnespējīgu parādu apmēru privātajā sektorā, radot stimulus bankām un parādniekiem vienoties par pārstrukturēšanas risinājumiem. Tomēr šo instrumentu efektivitāti negatīvi ietekmē vairāki faktori, tostarp iepriekš minētie trūkumi tiesu sistēmā, vājas administratīvās spējas un vāja parādnieku informētība par procedūrām. Turklāt neizskatīto īpašumtiesības apliecinošo dokumentu un ar īpašumtiesību nodošanu saistīto dokumentu skaits joprojām ir ievērojams, un šo aktu izsniegšana būtiski kavējas. Tas kaitē parādu samazināšanas centieniem un negatīvi ietekmē mājokļu tirgus atveseļošanos.

               (12)

               Ienākumus nenesošo aizdevumu līmenis samazinās, taču joprojām ir ļoti augsts, un tas kavē banku nozares pienācīgu darbību un negatīvi ietekmē reālajai ekonomikai nepieciešamo kredītu piedāvājumu. Bankas nesasniedz aizdevumu pārstrukturēšanas mērķus, par kuriem panākta vienošanās ar Kipras Centrālo banku; tas liecina par nepieciešamību paplašināt mērķu noteikšanas sistēmu un padarīt to efektīvāku un saistošu, konkrēti – nosakot tādus vērienīgus mērķus ienākumus nenesošo aizdevumu samazināšanai, kuri atbilst banku stratēģijām šo aizdevumu samazināšanai. Atkārtotas saistību neizpildes rādītāji joprojām ir augsti, kas norāda uz iespējamiem aizdevumu pārstrukturēšanas risinājumu trūkumiem. Ar risku saistīto uzkrājumu līmenis ir pieaudzis, taču vēl aizvien ir zemāks par vidējo rādītāju eurozonā, kas norāda uz nepieciešamību rūpēties par to, ka nodrošinājuma vērtējumi ir ticami un sekmē pienācīgus riska uzkrājumus. Aizdevumu sekundārā tirgus un aizdevumu vērtspapīrošanas regulējuma trūkums ierobežo iespējas ātrāk samazināt aizņemto līdzekļu īpatsvaru un atbrīvot banku bilances no ienākumus nenesošiem aizdevumiem, kas nozīmē to, ka ir vajadzīgi papildu regulatīvi un leģislatīvi pasākumi, lai pabeigtu izstrādāt nepieciešamos instrumentus banku bilanču pārvaldības atvieglošanai. Turklāt apdrošināšanas sabiedrību un pensiju fondu uzraudzības struktūru pārvaldība un administratīvās spējas joprojām ir vājas, kas rada riskus finanšu stabilitātei.

               (13)

               Kipras ekonomikas atlabšana turpinās. Tomēr izaugsmes potenciāls vēl aizvien ir vājš, kam par iemeslu ir strukturālo reformu īstenošana ierobežotā apmērā, šķēršļi, kas kavē investīcijas, un nepilnības uzņēmējdarbības vidē. Izaugsmi veicinošās iniciatīvas, kas izklāstītas rīcības plānā izaugsmei, tiek īstenotas, lai gan samērā lēni. Projekta stadijā joprojām ir tiesību akta priekšlikums, kura mērķis ir stratēģisko investīciju piesaiste un sekmēšana. Valdība strādā pie tā, lai uzlabotu mazo un vidējo uzņēmumu piekļuvi finansējumam. Lai atrisinātu šo steidzamo jautājumu, ir uzsāktas dažas jaunas, mērķtiecīgas iniciatīvas, kā ziņots valsts reformu programmā. Tomēr lielākā daļa šo jauno iniciatīvu par piekļuvi finansējumam joprojām ir sākuma stadijā. Privatizācijas centieni, kuru mērķis ir piesaistīt ražīgumu veicinošas ārvalstu investīcijas, saskaras ar politisku opozīciju, un to progress ir lēns. Arī enerģētikas nozares reforma var būt būtisks konkurētspējas virzītājspēks, taču tās īstenošana ir aizkavējusies. Tas jo īpaši attiecas uz Kipras Elektroenerģijas iestādes īpašumtiesību nodalīšanu un jauna elektroenerģijas tirgus izveidi, kas joprojām ir atkarīga no faktiskas neatkarības nodrošināšanas pārvades sistēmas operatoram.

               (14)

               Bezdarba līmenis sarūk, taču joprojām ir augsts, jo īpaši jauniešu un ilgstošo bezdarbnieku vidū. Vēl nav īstenoti plāni palielināt valsts nodarbinātības dienestos strādājošo konsultantu skaitu un uzlabot viņu specializāciju. Turklāt viņi, visticamāk, tiks pieņemti darbā ar pagaidu līgumiem, un tādējādi netiks panākts strukturāls problēmas risinājums. Rezultātā joprojām trūkst kapacitātes, lai apmierinātu darba meklētāju vajadzības, jo īpaši tādu personu gadījumā, kurām ir grūtāk integrēties darba tirgū, un lai veiktu informēšanas pasākumus viņu aktivizācijai. Aktīvu darba tirgus programmu un ienākumu atbalsta shēmu ietekmi joprojām negatīvi ietekmē tas, ka kvalitātes izvērtējumi un turpmāki pasākumi ir nepietiekami.

               (15)

               Izglītībai atvēlēto izdevumu līmenis Kiprā joprojām pārsniedz vidējo Savienības rādītāju. Tomēr izglītības rezultāti ir vāji un ir pat pasliktinājušies salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem. Saskaņā ar Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas 2015. gada rezultātiem Kipra ieņem vienu no pēdējām vietām Savienībā attiecībā uz pamatprasmju līmeni matemātikā, dabaszinībās un lasīšanā. Kaut arī nesen ieviestie korektīvie pasākumi, piemēram, sistēmas uzlabošana skolotāju pieņemšanai darbā un skolu mācību programmu modernizācija, ir pirmie soļi pareizajā virzienā, situāciju būtiski uzlabot varētu turpmāka rīcība ar nolūku pabeigt plānotās reformas, tostarp attiecībā uz skolotāju novērtēšanu.

               (16)

               Darba tirgū piedāvāto un pieprasīto prasmju neatbilstība vēl aizvien ir lielā mērā neatrisināts jautājums, kas ietekmē izredzes uz ilgtspējīgu izaugsmi ilgtermiņā. Līdzdalības līmenis vidējā profesionālajā izglītībā un apmācībā ir zems, savukārt augstākajai izglītībai ir maza nozīme darba tirgū, kā rezultātā liels augstskolu absolventu īpatsvars strādā profesijās, kurās augstākā izglītība nav obligāti vajadzīga.

               (17)

               Kipras veselības aprūpes nozarei joprojām ir raksturīgs vispārējās apdrošināšanas trūkums un dažādu līmeņu neefektivitāte. Tas ierobežo pienācīgas un efektīvas aprūpes pieejamību. Lai uzlabotu veselības aprūpes nozares spējas un palielinātu izmaksu lietderību šajā nozarē, izšķiroša nozīme ir tiesību aktiem, kuru mērķis ir izveidot valsts mēroga veselības aprūpes sistēmu un piešķirt valsts slimnīcām lielāku autonomiju, taču šie tiesību akti parlamentā vēl nav pieņemti.

               (18)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Kipras ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada stabilitātes programmu, 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Kiprai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Kiprā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (19)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (8) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk.

               (20)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada stabilitātes programmu. Tās ieteikumi, kas sniegti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Kiprai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot savu fiskālo politiku atbilstīgi Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām, kas nozīmē turpināt virzību uz vidējā termiņa budžeta mērķi 2018. gadā. Izmantot neparedzētos ieņēmumus, lai ātrāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Līdz 2017. gada beigām pieņemt nozīmīgas likumdošanas reformas, kuru mērķis ir uzlabot efektivitāti publiskajā sektorā, jo īpaši attiecībā uz valsts pārvaldes darbību, valsts struktūrvienību pārvaldību un pašvaldībām.

               2.

               Palielināt tiesu sistēmas efektivitāti, modernizējot civilprocesu, ieviešot atbilstošas informācijas sistēmas un paaugstinot tiesu specializāciju. Veikt papildu pasākumus, lai novērstu šķēršļus, kas kavē maksātnespējas un piespiedu atsavināšanas regulējumu pilnīgu īstenošanu, un nodrošinātu uzticamas un ātras sistēmas īpašumtiesības apliecinošu aktu izdošanai un īpašumtiesību uz nekustamo īpašumu nodošanai.

               3.

               Paātrināt ienākumus nenesošo aizdevumu samazināšanu, nosakot bankām attiecīgus kvantitatīvus un ar konkrētiem termiņiem saistītus mērķus un gādājot par to, lai uzkrājumu veikšanas nolūkā nodrošinājuma vērtējumi būtu precīzi. Radīt apstākļus ienākumus nenesošo aizdevumu sekundārā tirgus darbībai. Integrēt un pastiprināt apdrošināšanas uzņēmumu un pensiju fondu uzraudzību.

               4.

               Paātrināti īstenot rīcības plānu izaugsmei, īpašu uzmanību veltot straujai stratēģisko investīciju piesaistei un uzlabotai piekļuvei finansējumam, un līdz 2017. gada beigām atsākt privatizācijas plāna īstenošanu. Veikt izšķirošus pasākumus virzībā uz Kipras Elektroenerģijas iestādes īpašumtiesību nodalīšanu un jo īpaši līdz 2017. gada beigām sākt funkcionālo un grāmatvedības nodalīšanu.

               5.

               Paātrināt reformas, kuru mērķis ir palielināt valsts nodarbinātības dienestu spējas un uzlabot aktīvas darba tirgus politikas rezultātu kvalitāti. Pabeigt izglītības sistēmas reformu, tostarp attiecībā uz skolotāju novērtēšanu, lai uzlabotu šīs sistēmas atbilstību darba tirgus vajadzībām un tās rezultātus. Līdz 2017. gada beigām pieņemt tiesību aktus par slimnīcu reformu un vispārējo veselības apdrošināšanu.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  OV C 92, 24.3.2017., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1174/2011 (2011. gada 16. novembris) par izpildes pasākumiem pārmērīgas makroekonomiskās nelīdzsvarotības koriģēšanai eurozonā (OV L 306, 23.11.2011., 8. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

      (7)  Valdības neto izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

      (8)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums ( 2008. gada 12. februāris ) atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (Sestais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2006. finanšu gadu

text:
               15.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 41/21

      PADOMES IETEIKUMS

   (2008. gada 12. februāris)
   atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (Sestais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2006. finanšu gadu
   (2008/115/EK)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Trešo ĀKK un EEK konvenciju, kas parakstīta 1984. gada 8. decembrī Lomē (1),
   ņemot vērā Iekšējo nolīgumu 86/126/EEK par Kopienas atbalsta finansēšanu un pārvaldību (2) un jo īpaši tā 29. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Finanšu regulu 86/548/EEK (1986. gada 11. novembris), ko piemēro Sestajam Eiropas Attīstības fondam (Sestais EAF) (3), un jo īpaši tās 66. līdz 73. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar Sestā EAF darbībām līdz 2006. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas ziņojumu attiecībā uz 2006. finanšu gadu kopā ar Komisijas atbildēm (4),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 29. panta 3. punktu Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par Sestā EAF finanšu pārvaldību pēc Padomes ieteikuma.

               (2)

               Sestā EAF darbības 2006. finanšu gadā Komisija ir vispārēji īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA, lai Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par Sestā EAF darbību īstenošanu attiecībā uz 2006. finanšu gadu.

      Briselē, 2008. gada 12. februārī

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         A. BAJUK

      (1)  OV L 86, 31.3.1986., 3. lpp.

      (2)  OV L 86, 31.3.1986., 210. lpp. Nolīgumā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 86/281/EEK (OV L 178, 2.7.1986., 13. lpp.).

      (3)  OV L 325, 20.11.1986., 42. lpp.

      (4)  OV C 259, 31.10.2007., 1. lpp.


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Latvijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas 2017. gada stabilitātes programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/58

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Latvijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas 2017. gada stabilitātes programmu
   (2017/C 261/13)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2), pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Latvija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku, ko apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Padome 2017. gada 21. martā pieņēma Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (“ieteikums par eurozonu”) (3).

               (2)

               Ņemot vērā to, ka Latvija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ekonomiskajā un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Latvijai būtu jānodrošina pilnīga un savlaicīga ieteikuma par eurozonu īstenošana, kā tas ir atspoguļots 1. un 2. ieteikumā turpmāk.

               (3)

               2017. gada ziņojums par Latviju tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Latvijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Latvijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (4)

               Latvija 2017. gada 20. aprīlī iesniedza savu 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada stabilitātes programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (5)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (6)

               Latvija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā plāno nominālās bilances pasliktināšanos no līdzsvarotas pozīcijas 2016. gadā līdz deficītam 0,8 % apmērā no IKP un 1,6 % no IKP attiecīgi 2017. gadā un 2018. gadā būtiskas nodokļu reformas rezultātā, kam sekos uzlabojums līdz deficītam 0,5 % apmērā no IKP 2020. gadā. 2017. gada Stabilitātes programmā lēsts, ka strukturālā bilance pasliktināsies no 0,2 % no IKP 2016. gadā līdz -1,7 % no IKP 2018. gadā un sasniegs -0,8 % no IKP 2020. gadā. Šī virzība saskan ar vidējā termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 1 % apmērā no IKP – un atļautajām novirzēm, kuru pamatā ir pensiju reforma un strukturālo reformu klauzula veselības aprūpes nozarei. Tiek lēsts, ka pārrēķinātā (5) strukturālā bilance palielināsies no -1,9 % no IKP 2017. gadā līdz -2,3 % no IKP 2018. gadā, pirms tā samazināsies līdz -0,2 % no IKP 2020. gadā. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu, ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2017. gadā saglabāsies aptuveni 40 % apmērā no IKP. Programmas IKP izaugsmes prognozes visumā saskan ar Komisijas prognozi 2017. gadam, bet šķiet ievērojami labvēlīgākas attiecībā uz 2018. gadu.

               (7)

               Padome 2016. gada 12. jūlijā Latvijai ieteica nodrošināt, lai novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa 2017. gadā attiektos vienīgi uz pielaidēm saistībā ar sistēmisko pensiju reformu un būtisko strukturālo reformu veselības aprūpes jomā. Ņemot vērā šīs pielaides, 2017. gadā būtu pieļaujama strukturālās bilances pasliktināšanās ne vairāk kā par 1,0 % no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka Latvija 2017. gadā ievēros minēto prasību. Latvijai 2018. gadā vajadzētu sasniegt savu vidēja termiņa budžeta mērķi, ņemot vērā pielaides saistībā ar sistēmiskās pensiju reformas īstenošanu, kuras piešķirtas 2016. gadam, un saistībā ar strukturālo reformu, kuras piešķirtas 2017. gadam, jo pagaidu novirzes tiek attiecinātas uz turpmākajiem trim gadiem. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tas atbilst valdības neto primāro izdevumu maksimālajam nominālajam pieauguma tempam (6)6,0 % apmērā 2018. gadā, kas atbilst strukturālās bilances pasliktinājumam 0,3 % apmērā no IKP. Nemainīgas politikas apstākļos Latvija riskētu ievērojami novirzīties no minētās prasības. Kopumā Padome uzskata, ka 2018. gadā būs vajadzīgi papildu pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (8)

               Latvijā ir augsta ienākumu nevienlīdzība. Bagātāko 20 % mājsaimniecību un nabadzīgāko 20 % mājsaimniecību ienākumu attiecība 2015. gadā bija 6,5, kas ir viens no augstākajiem rādītājiem Savienībā, kaut arī skaitlis 2016. gadā nedaudz samazinājās. Atšķirība starp ienākumu nevienlīdzību pirms un pēc nodokļu nomaksas un sociālajiem pārskaitījumiem ir viena no vismazākajām Savienībā. Nodokļu sistēma Latvijā nav tik progresīva kā citās dalībvalstīs, un tas sekmē augsto nevienlīdzību un strādājošo nabadzību. Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās zema atalgojuma saņēmējiem joprojām ir viens no augstākajiem Savienībā, bet ieņēmumu potenciāls tiem nodokļiem, kas ir mazāk kaitējoši izaugsmei, nav pietiekami izmantots. Nodokļu ieņēmumu zemais īpatsvars IKP ierobežo resursus ilgtspējīgai sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai. Par spīti nelielam progresam cīņā pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas nodokļu saistību izpilde joprojām ir nopietna problēma. 2017. gada stabilitātes programmā tika paziņots par nodokļu reformas ieviešanu. Galvenie pasākumi ietver iedzīvotāju ienākuma nodokļa likmes samazinājumu no 23 % līdz 20 % ienākumiem līdz 45 000 euro gadā, diferencētā neapliekamā minimuma palielinājumu, uzņēmumu ienākuma nodokļa 0 % likmes ieviešanu attiecībā uz reinvestētu peļņu un kapitāla nodokļu likmju saskaņošanu līdz likmei 20 %. Reforma ņem vērā konkrētai valstij adresēto ieteikumu tiktāl, ciktāl nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās zema atalgojuma saņēmējiem tiek samazināts. Taču nodokļu reforma ir ierobežota attiecībā uz nodokļu novirzīšanu uz avotiem, kas ir mazāk kaitējoši izaugsmei, un paziņotā politikas mērķa – nodokļu ieņēmumu īpatsvara palielināšanu IKP – sasniegšanu.

               (9)

               Nepilnības pamata sociālās drošības tīklos sekmē augstu nabadzības līmeni un nevienlīdzību, tostarp cilvēkiem ar invaliditāti un vecāka gadagājuma cilvēkiem. Nabadzības līmenis cilvēkiem ar invaliditāti ir viens no augstākajiem Eiropā. Sociālās palīdzības pabalstu neadekvāti zemais līmenis, kas nav uzlabojies kopš 2009. gada, un neadekvāti zemais pensiju līmenis nenodrošina efektīvu aizsardzību pret nabadzību un sociālo atstumtību. Tas, ka nav veikta minimālo ienākumu līmeņa reforma, par kuru tika paziņots 2014. gadā, bet kura nekad netika īstenota, negatīvi ietekmē vistrūcīgākās mājsaimniecības, kaut gan tiek gatavoti vidēja termiņa plāni par minimālo ienākumu atbalstu.

               (10)

               Ņemot vērā sarūkošu darbaspēku, nodarbinātības izaugsme ir bijusi vāja, bet bezdarbs ir samazinājies ļoti lēnām. Nodarbinātības izredzes ir labākas ekonomiskās aktivitātes centros un augsti kvalificētiem darba ņēmējiem, bet bezdarbs vairāk dominē mazkvalificētu darba ņēmēju un lauku rajonos dzīvojošo vidū. Šajā kontekstā darbaspēka prasmju uzlabošana palīdzēs risināt šos jautājumus. Tomēr, kaut arī profesionālās izglītības pievilcība ir uzlabojusies, ierobežotā apmērā ir progresējusi mācību programmas reforma, kuras rezultātā izglītība tiktu saskaņota ar mūsdienu prasībām attiecībā uz prasmēm. Tiesiskais regulējums attiecībā uz mācīšanos darbavietā ir ieviests, un sociālo partneru un uzņēmumu aktīva līdzdalība tā īstenošanā ir nodrošināta. Turklāt bezdarbnieku iesaiste aktīvos darba tirgus pasākumos ir zemāka nekā vairākumā citu dalībvalstu, bet ir veikti pasākumi, lai šo situāciju uzlabotu, un tos ir vērts turpināt. Līdzdalība mūžizglītībā joprojām ir zema.

               (11)

               Kaut gan Latvijas iestādes ir veiksmīgi uzsākušas veselības aprūpes sistēmas attiecīgās reformas, lieli tiešie maksājumi, ilgas gaidīšanas rindas, zems publisko izdevumu līmenis un neefektīvs pakalpojumu sadalījums ierobežo piekļuvi veselības aprūpei. Publiskie izdevumi tiek kontrolēti ar kvotām, kā rezultātā tiek kavēta ārstēšana, un pacientiem ir vai nu ilgi jāgaida, vai arī par pakalpojumu jāmaksā no savas kabatas, un tādēļ veselības aprūpes vajadzības daļai iedzīvotāju paliek neapmierinātas. Ir veikti pirmie pasākumi, lai reformētu kvalitātes nodrošināšanas sistēmu, un progress būtu jāturpina, lai uzlabotu pacientu un iedzīvotāju izredzes. Neliels progress ir panākts veselības aprūpes sistēmas efektivitātes palielināšanā, bet ir jāturpina racionalizēt slimnīcu nozari, jāuzlabo piekļuve ambulatorajai un primārajai aprūpei un jāpadara efektīvāka saikne starp budžeta piešķīrumiem un pakalpojumu kvalitāti un izmaksām.

               (12)

               Latvijas iestādes mēdz regulāri izmantot publiskā iepirkuma procedūras iegādēm veselības aprūpes nozarē, bet papildu efektivitātes pieaugumu varētu sasniegt, regulāri izmantojot e-iepirkumu un centralizētu iepirkumu, padarot publiskos izdevumus pārredzamākus un lietderīgākus.

               (13)

               Regulējuma kvalitātes nepilnības un zema valsts pārvaldes lietderība un efektivitāte negatīvi ietekmē darījumdarbības vidi. Valdība 2016. gadā iesniedza vērienīgu reformu plānu, kurš paredzēts, lai izveidotu efektīvāku un profesionālāku publisko sektoru, un kura mērķis ir uzlabot efektivitāti, samazinot personālu un centralizējot atbalsta funkcijas, nostiprinot uz rezultātiem balstītu apmaksu un palielinot pārredzamību. Šis plāns attiecas tikai uz centrālo pārvaldi, lai gan arī pašvaldību līmenī varētu panākt ievērojamu efektivitātes pieaugumu.

               (14)

               Korupcija turpina kaitēt Latvijas darījumdarbības videi, un interešu konfliktu novēršanas sistēma joprojām ir neelastīga un formāla, bez pietiekamas pārbaudes. Kaut gan maksātnespējas sistēmas reforma lielākoties ir pabeigta, tās efektīva īstenošana ir rūpīgi jāuzrauga, lai novērstu to, ka pārstrukturēšanas gadījumu skaits ir neliels un līdzekļu atgūšanas rādītāji – zemi.

               (15)

               Pēdējos trīs gados tika ieviestas liela mēroga reformas augstākās izglītības un publiskās pētniecības jomā, lai konsolidētu pētniecības iestādes un palielinātu to veikto pētījumu kvalitāti un nozīmību. Tomēr Latvijas publiskās pētniecības finansējuma pārvaldība un organizatoriskā struktūra joprojām ir neefektīva, jo finansēšanas funkcijas ir izkliedētas starp daudzām iestādēm. Publiskās pētniecības neefektīva finansēšana ir viens no iemesliem, kas izraisa ļoti zemu zinātniskās darbības līmeni, kvalificētu cilvēkresursu trūkumu gan publiskajā, gan privātajā sektorā un zemu publiskā un privātā sektora sadarbības līmeni. Latvijas uzņēmumu pētniecības un izstrādes intensitāte joprojām ir viena no zemākajām Savienībā.

               (16)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Latvijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Latvijai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Latvijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (17)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Latvijai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot savu fiskālo politiku atbilstīgi Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām, kas nozīmē 2018. gadā sasniegt savu vidējā termiņa budžeta mērķi, ņemot vērā pielaides saistībā ar sistēmiskās pensiju reformas un strukturālo reformu īstenošanu, attiecībā uz kurām ir piešķirta pagaidu novirze. Samazināt nodokļus zema atalgojuma saņēmējiem, novirzot nodokļus uz citiem avotiem, kas ir mazāk kaitējoši izaugsmei, un uzlabojot nodokļu saistību izpildi.

               2.

               Uzlabot sociālās drošības tīkla adekvātumu un paaugstināt darbaspēka prasmes, paātrinot profesionālās izglītības mācību programmas reformu. Palielināt veselības aprūpes izmaksu efektivitāti un piekļuvi tai, tostarp samazinot tiešos maksājumus un ilgo gaidīšanas laiku.

               3.

               Palielināt publiskā sektora efektivitāti un pārskatatbildību, jo īpaši, vienkāršojot administratīvās procedūras un nostiprinot interešu konfliktu novēršanas sistēmu, tostarp maksātnespējas administratoriem.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (3)  OV C 92, 24.3.2017., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

      (6)  Valdības neto izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Somijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Somijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/28

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Somijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Somijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/08
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. gadam) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Somijas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Somijas atjaunināto stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija 2012. gada 14. februārī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā tā noteica Somiju kā vienu no dalībvalstīm, par kuru būtu jāizstrādā padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā arī aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi paziņot par savām saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (9)

               Somija 2012. gada 19. aprīlī iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2015. gadam, un savu 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību. Veicot padziļinātu pārskatu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu, Komisija arī izvērtēja, vai Somiju ir skārusi makroekonomiska nelīdzsvarotība. Komisija padziļinātajā pārskatā secināja, ka Somijā ir nelīdzsvarotība, tomēr tā nav pārmērīga.

               (10)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktu, Padome uzskata, ka minētās programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs laikposmam no 2012. līdz 2013. gadam ir ticams un minētajā programmā paredzētais IKP pieaugums atbilst Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozēm. Arī prognozes 2014. un 2015. gadam ir reālistiskas, jo tajās paredzētais IKP pieaugums ir ievērojami mazāks nekā laikā pirms krīzes un mazāks nekā atlabšanas laikā 2010.–2011. gadā.
               Somijas stabilitātes programmas galvenais budžeta mērķis ir samazināt centrālās valdības budžeta deficītu, ierobežojot izdevumus un palielinot ieņēmumus. Centrālās valdības budžets ir galvenais vispārējās valdības budžeta deficīta avots, tāpēc tā stāvokļa uzlabošana veicinās vispārējās valdības budžeta līdzsvarošanu. Vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) – pārpalikums 0,5 % no IKP strukturālā izteiksmē – pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Pamatojoties uz (pārrēķināto) strukturālo budžeta bilanci (5), Somija 2011. gadā ir izpildījusi VTM, bet varētu nedaudz novirzīties no tā laikā no 2012. līdz 2015. gadam. Valsts izdevumu pieauguma temps, ņemot vērā diskrecionārus ieņēmumu pasākumus, atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu kritērijam visos gados, izņemot 2015. gadu. Stabilitātes programmas mērķis ir līdz 2015. gadam līdzsvarot vispārējās valdības budžetu un no 2016. gada panākt pārpalikumu. Parāda attiecība ir ievērojami zem 60 % no IKP, un saskaņā ar Stabilitātes programmu 2014. gadā tā sasniegs augstāko punktu – gandrīz 52 % no IKP – un pēc tam sāks kristies. Somijā joprojām pastāv ievērojama publisko finanšu ilgtspējības nepietiekamība, un tas galvenokārt izriet no apgādājamo īpatsvara straujas pasliktināšanās, ko izraisa sabiedrības novecošana. Publisko finanšu ilgtspējības nepietiekamība ir rūpīgi jāpārrauga un attiecīgi jākoriģē pasākumi. Somijas fiskālā sistēma ir piesaistīta daudzgadu izdevumu maksimālajām robežvērtībām, tomēr municipālajā sektorā tās pašlaik nepiemēro.

               (11)

               Sabiedrisko pakalpojumu produktivitāte pēdējā desmitgadē ir samazinājusies. Somijas iestādes jau ir veikušas vairākas reformas šīs problēmas risināšanai, tomēr to īstenošana ir noritējusi lēni, it sevišķi pašvaldību līmenī. Turklāt pašlaik norisinās valsts mēroga municipālā reforma un tiek īstenota centrāla valsts produktivitātes programma. Turpmākus produktivitātes uzlabojumus un izmaksu ietaupījumus varētu panākt, veicinot plašāku konkurenci aizsargātos privāto un sabiedrisko pakalpojumu sektoros, tādā nolūkā mazinot ražošanas un darba tirgus regulēšanu.

               (12)

               Pagājušajā gadā valdība ir ieviesusi jaunus pasākumus jauniešu bezdarba un ilgstoša bezdarba mazināšanai. To vidū bija izmēģinājuma programma ilgstoša bezdarba mazināšanai un sociālās garantijas jauniešiem ieviešana. Ieviestie pasākumi ir vērienīgi un svarīgi, bet tagad tie jāīsteno, skaidri nosakot prioritāti - uzlabot mērķgrupu prasmju līmeni un stāvokli darba tirgū. Ņemot vērā demogrāfiskās pārmaiņas, gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības līmeņa paaugstināšana ir svarīgs faktors, kas nodrošinātu publisko finanšu ilgtspējību un nākotnē apmierinātu pieprasījumu pēc darbaspēka. Paredzamais dzīves ilgums palielinājies straujāk, nekā tika prognozēts 2005. gada pensiju reformas gaitā, un tāpēc pašreizējais likumā paredzētā pensionēšanās vecuma diapazons laika gaitā var izrādīties nepietiekams. Valdība savā stabilitātes programmā apņēmusies līdz 2025. gadam palielināt faktisko pensionēšanās vecumu līdz 62,4 gadiem. 2012. gada martā sociālie partneri vienojās par vairākiem darba dzīves paildzināšanas pasākumiem. Valdība ir apņēmusies veikt pensiju reformu ne vēlāk kā 2017. gada 1. janvārī. Tagad jāpievēršas saskaņoto darbības virzienu īstenošanai drīzākajā laikā.

               (13)

               Regulatīvie šķēršļi Somijas pakalpojumu sektorā vēl aizvien ir ierobežojoši, un tirgus koncentrācija ir liela ne tikai mazumtirdzniecībā, bet arī ražošanas nozarēs. Pārtikas preču mazumtirdzniecībā Somijā ir viens no augstākajiem tirgus koncentrācijas rādītājiem, un pārtikas cenas ir starp augstākajām Eiropā. Konkurences tiesību aktos paredzētie naudas sodi Somijā vienmēr ir bijuši nelieli, un tas raisa šaubas par to atturošo iedarbību. Ir veikti daži politikas pasākumi konkurences jomā, piemēram, pieņemts jauns konkurences likums un jauns likums par zemes izmantojuma plānošanu un būvniecību. Valdība ir arī apņēmusies uzsākt jaunu programmu konkurences veicināšanai. Tas būtu jādara nekavējoties, lai sekmīgāk nostiprinātu konkurences sistēmu preču un pakalpojumu tirgos.

               (14)

               Produktivitātes pieaugums Somijā ir ieslīdzis stagnācijā, un Somijas eksportētāju uzņēmumu tirgus daļas ārvalstu tirgos ir mazinājušās. Darbaspēka vienības izmaksas ir palielinājušās, tomēr tas nav noticis rūpniecības nozarēs. Izaugsme dažās no pašlaik vadošajām nozarēm, jo sevišķi elektronikas un papīra rūpniecībā, šķiet, ir sasniegusi augstāko punktu, un kopumā rūpniecības daļa IKP samazinās. Somija eksportē starpproduktus un ieguldījumu preces galvenokārt uz valstīm ar attīstītu, lēni augošu ekonomiku, un tās ražojumi nav plaši pārstāvēti jaunattīstības valstīs. Lai nākotnē varētu rasties daudzi spēcīgi eksportētāji, Somijas ekonomikai nepieciešama lielāka uzņēmumu un eksporta tirgu diversifikācija. Neraugoties uz Somijas ievērojamajiem pagātnes sasniegumiem pētniecības un izstrādes (P&I), kā arī inovācijas jomā, pastāv risks, ka Somijai neizdosies saglabāt vadošās pozīcijas ES inovācijas jomā, ja būtiski nepalielināsies novatorisku, strauji augošu uzņēmumu skaits. Tālab jāatbalsta inovācija, dodot iespēju no P&I pāriet pie tirgū pieprasītu izstrādājumu ražošanas, un jāveicina iekļūšana strauji augošos eksporta tirgos. Īstermiņā būs svarīgi izmantot un izplatīt informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) jomā gūto plašo zinātību arī citās Somijas rūpniecības nozarēs, tostarp publiskajā sektorā. Attiecībā uz algu pieaugumu 2011. gadā noslēgtā trīspusējā vienošanās par algām paver ceļu nelielam algu pieaugumam 2012. un 2013. gadā, un tam vajadzētu uzlabot Somijas relatīvo stāvokli salīdzinājumā ar tās galvenajiem tirdzniecības partneriem.

               (15)

               Somija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Šīs saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz konkurētspējas, nodarbinātības līmeņa un publisko finanšu ilgtspējības uzlabošanu, finanšu stabilitātes nostiprināšanu un nodokļu saskaņošanas nodrošināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu. Šā izvērtējuma rezultāti ņemti vērā turpmāk ieteikumos.

               (16)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija veikusi Somijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi. Tā izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu un sniegusi padziļinātu pārskatu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Somijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā nepieciešamību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomisko pārvaldību, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Komisijas ieteikumi saistībā ar Eiropas pusgadu atspoguļoti turpmāk 1. līdz 5. ieteikumā.

               (17)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir īpaši atspoguļots turpmāk 1. ieteikumā.

               (18)

               Ņemot vērā Komisijas veiktā padziļinātā pārskata un šā izvērtējuma rezultātus, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir īpaši atspoguļoti turpmāk 5. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Somijai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Saglabāt stabilu fiskālo stāvokli 2012. gadā un pēc tam, koriģējot jebkādu novirzīšanos no VTM, kas nodrošina publisko finanšu ilgtspējību ilgtermiņā. Šādā nolūkā nostiprināt un strikti īstenot budžeta stratēģiju, atbalstot to ar pietiekami precizētiem pasākumiem, 2013. gadam un pēc tam, tostarp izpildot izdevumu kritēriju. Arī turpmāk katru gadu izvērtēt ar sabiedrības novecošanu saistītās ilgtspējības nepietiekamības apmēru un koriģēt valsts ieņēmumus un izdevumus saskaņā ar ilgtermiņa mērķiem un vajadzībām. Sekmīgāk daudzgadu finanšu shēmas sistēmā integrēt pašvaldību sektoru, tostarp veicot pasākumus izdevumu kontrolei.

               2.

               Veikt turpmākus pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot produktivitāti un ietaupīt izmaksas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanā, tostarp veikt strukturālas izmaiņas un efektivitāti uzlabojošas administratīvi teritoriālas reformas, arī lai risinātu ar sabiedrības novecošanu saistītās problēmas.

               3.

               Īstenot pastāvīgus pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot jauniešu un ilgstoši bez darba esošu personu pozīcijas darba tirgū, īpaši pievēršoties prasmju pilnveidošanai. Veikt turpmākus pasākumus gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības līmeņa uzlabošanai, tostarp mazinot iespējas agrāk iziet no darba tirgus. Veikt pasākumus faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanai, ņemot vērā paredzamā dzīves ilguma pagarināšanos.

               4.

               Turpināt konkurences paplašināšanu preču un pakalpojumu tirgos, it sevišķi mazumtirdzniecībā, nodrošinot jaunā konkurences likuma un jaunās veselīgas konkurences veicināšanas programmas efektīvu īstenošanu. Turpināt veikt pasākumus, ar ko municipālo pakalpojumu sniegšanu padara vēl efektīvāku, tostarp attiecīgā gadījumā palielinot to pakalpojumu daļu, uz kuriem attiecas konkurējoša solīšana, un nodrošināt neitrālu konkurenci starp privātiem un valsts uzņēmumiem. Veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka konkurences tiesību aktos paredzētiem naudas sodiem ir pietiekami atturoša iedarbība.

               5.

               Lai uzlabotu produktivitātes pieaugumu un ārējo konkurētspēju, turpināt centienus diversificēt uzņēmējdarbības struktūru, jo īpaši ātrāk ieviešot plānotos inovācijas bāzes paplašināšanas pasākumus un līdztekus turpinot saskaņot algu un produktivitātes pieaugumu, pilnībā ņemot vērā sociālo partneru nozīmi un saskaņā ar valsts praksi.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (4)  OV C 216, 22.7.2011., 3. lpp.

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstoši kopīgi saskaņotai metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.