title: Padomes Ieteikums (2016. gada 12. jūlijs) par Lietuvas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas 2016. gada stabilitātes programmu

text:
               18.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 299/69

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 12. jūlijs)
   par Lietuvas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas 2016. gada stabilitātes programmu
   (2016/C 299/17)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2015. gada 26. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2016. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2016. gada 17.–18. martā. Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2), 2015. gada 26. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Lietuva nebija minēta to dalībvalstu vidū, kurām paredzēts veikt padziļinātu pārskatu. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku. Eiropadome atbalstīja šo ieteikumu 2016. gada 18.–19. februārī, un 2016. gada 8. martā Padome to pieņēma (3). Ņemot vērā to, ka Lietuvas valūta ir euro un ekonomikas un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Lietuvai būtu jānodrošina minētā ieteikuma pilnīga un laicīga īstenošana.

               (2)

               Ziņojums par Lietuvu tika publicēts 2016. gada 26. februārī. Tajā tika izvērtēti Lietuvas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti 2015. gada 14. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, un Lietuvas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (3)

               Lietuva 2016. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu informāciju par to, kā tā izmantos šo noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Savā 2016. gada stabilitātes programmā Lietuva ir pieprasījusi 2017. gadā atļaut īslaicīgu novirzi 0,6 % apmērā no IKP no nepieciešamajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, lai ņemtu vērā būtiskas strukturālās reformas ar pozitīvu ietekmi uz publisko finanšu ilgtspēju ilgtermiņā. Tomēr, pirms tiek panākta galīgā vienošanās, joprojām pastāv nenoteiktība par reformu pasākumu sastāvu un to īstenošanu. Tādējādi, lai gan Lietuvai ir pietiekama fiskālā telpa ieguvumam no īslaicīgas novirzes, nešķiet, ka tā atbilst atbilstības kritērijam saistībā ar reformas īstenošanu, lai varētu izmantot strukturālo reformu klauzulu. Turklāt pašlaik nav iespējams novērtēt, cik ticamas ir valdības aplēses par reformas ietekmi. Tādēļ šo reformu ietekme vēl nav atspoguļota nepieciešamajā korekcijā virzībai uz vidēja termiņa budžeta mērķi 2017. gadam.

               (6)

               Uz Lietuvu pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Valdība savā 2016. gada stabilitātes programmā plāno nominālās bilances uzlabošanos – no deficīta 0,8 % apmērā no IKP (2016. gadā) līdz pārpalikumam 0,9 % apmērā no IKP (2019. gadā). Ir sagaidāms, ka (pārrēķinātā (5)) strukturālā bilance 2016. gadā un pēc tam saglabāsies virs vidēja termiņa budžeta mērķa – deficīta 1 % apmērā no IKP (strukturālā izteiksmē). Korekcijas ietver arī sistēmisko pensiju reformu 2016. gadā, bet neatspoguļo plānoto strukturālo reformu 2017. gadā. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP kritīsies no 39,9 % no IKP 2016. gadā līdz 35,7 % 2019. gadā. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams. Tomēr pasākumi, kuru mērķis ir veicināt plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, sākot ar 2018. gadu, netika pietiekamā mērā precizēti. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance 2016. gadā būs – 1,2 % no IKP, ko var uzskatīt par tuvu vidēja termiņa budžeta mērķim, bet 2017. gadā tā būs – 0,8 % no IKP, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, ir sagaidāms, ka Lietuva ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (7)

               Darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās, ko izraisa sabiedrības novecošana, slikti rezultāti veselības jomā un ievērojama neto emigrācija var kaitēt Lietuvas izaugsmes potenciālam un līdz ar to tās turpmākai konverģences attīstībai, vienlaikus pakļaujot riskam tās pensiju sistēmas un ilgtermiņa aprūpes sistēmas ilgtspēju. Tiek lēsts, ka darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaits līdz 2030. gadam kumulatīvi samazināsies par 35 %. Ja šī tendence netiks apvērsta, tā apdraudēs piemērotu darbaspēka resursu pieejamību, ekonomikas ilgtermiņa izaugsmes ilgtspēju un sociālā nodrošinājuma sistēmas, it īpaši pensiju sistēmu.

               (8)

               Pašreizējās demogrāfijas tendences skaidri liecina par to, ka Lietuvā ir vajadzīga visaptveroša pensiju reforma, ar ko tiktu risināti jautājumi par vidēja termiņa ilgtspēju un pašreizējās pensiju sistēmas atbilstības riskiem. Lietuvā nabadzība vecu cilvēku vidū ir viena no lielākajām Savienībā. Tomēr vēl nav ieviests valsts nodrošināto pensiju indeksācijas mehānisms, un naudas līdzekļu izlietojums sociālās apdrošināšanas pensijām ir salīdzinoši neliels. Parlaments vēl nav pieņēmis valdības ierosināto likumprojektu, ar ko ievieš indeksācijas mehānismu, pensionēšanās vecumu piesaista izmaiņām pēc 2026. gada paredzamajā mūža ilgumā un uzlabo veidu, kā tiek finansēta sociālās apdrošināšanas pensijas pamatdaļa.

               (9)

               Lietuvas rezultāti veselības jomā ir vieni no sliktākajiem Eiropas Savienībā. Konkrētāk, iedzīvotāju mirstība vecuma grupā no 20 līdz 64 gadiem ir augstākā Savienībā, kas būtiski ietekmē potenciāli pieejamo darbaspēku un tā ražīgumu. Trūkumi veselības aprūpes sistēmā cita starpā ir pārāk liela atkarība no stacionārās aprūpes un mazi izdevumi profilaksei un sabiedrības veselībai. Ir jārisina negatīvās demogrāfijas tendences problēma.

               (10)

               Ir svarīgi Lietuvā stiprināt ieguldījumus cilvēkkapitālā, lai tādējādi daļēji neitralizētu tās darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita sarukšanas negatīvo ietekmi un atbalstītu Lietuvas pāreju uz augstākas pievienotās vērtības ekonomiku. Lai gan iegūtais izglītības līmenis ir kļuvis augstāks, augsts ir arī to skolēnu īpatsvars, kuriem ir nepietiekamas pamatiemaņas. Ir nepieciešami centieni nodrošināt augstas kvalitātes mācīšanu, kas ir izšķiroši svarīgi, lai atrisinātu nesekmības un izglītības nepilnību problēmas. Turklāt pastāv trūkumi augstākās izglītības mācīšanas kvalitātē un tās spējā veicināt inovāciju. Pastāvīgi zemie dalības rādītāji pieaugušo izglītībā apgrūtina centienus uzlabot cilvēkkapitāla kvalitāti un palielināt ražīgumu. Šķiet, ka dažos ekonomikas sektoros veidojas prasmju trūkums. Ir sagaidāms, ka turpmāk šis prasmju trūkums vēl vairāk saasināsies. Spēcīga darba samaksas izaugsme un darba ražīguma izaugsmes palēninājums var vājināt konkurētspēju izmaksu ziņā. Tādēļ ir svarīgi palielināt izglītības nozīmīgumu darba tirgū, racionalizēt izglītības sistēmas struktūru un finansējumu, attīstīt mūžizglītību un uzlabot aktīva darba tirgus politikas mērķorientāciju un iedarbīgumu. Lietuva ir veikusi darbības, lai uzlabotu tās aktīva darba tirgus pasākumus un citus pakalpojumus darba meklētāju atbalstam, tomēr vēl ir nepieciešams uzlabot mērķorientāciju uz konkrētām grupām, it īpaši izteiktiem ilgtermiņa bezdarbniekiem un personām, kurām trūkst nepieciešamo prasmju. Naudas līdzekļu izlietojums iedarbīga darba tirgus politikas pasākumiem joprojām ir neliels, un Lietuvas sociālās drošības sistēma ir vāja. Apmēram 27 % Lietuvas iedzīvotāju saskaras ar nabadzības vai sociālās atstumtības risku, un ienākumu nevienlīdzība ir viena no augstākajām Savienībā. Valdība plāno uzlabot bezdarbnieka pabalstu un sociālās palīdzības pabalstu tvērumu un atbilstību, tomēr attiecīgie tiesību akti vēl nav pieņemti.

               (11)

               Parlamentā tiek apspriesta Darba likuma un sociālā modeļa vispusīga pārskatīšana. Tās nolūks ir palielināt darba tirgus attiecību elastīgumu un nodrošināt lielāku drošību, tomēr attiecīgie tiesību akti vēl nav pieņemti. Svarīga ir sociālo partneru iesaistīšanās reformas īstenošanā un plašāks sociālais dialogs.

               (12)

               Ieguldījumu ziņā kopš ekonomikas krīzes sākuma lēni tiek sasniegts iepriekšējais apjoms; nākamajos gados ieguldīšana tiks atbalstīta no ES strukturālajiem un investīciju fondiem. Neatkarīgi no tā jaunu tehnoloģiju ieviešana un absorbcija nav izplatīta visas ekonomikas mērogā, un inovācijas līmenis ir zems, kas apgrūtina ražīguma pieaugumu. Arī privātā sektora ieguldījumi pētniecībā un inovācijā ir bijuši nelieli, iespējams, tādēļ, ka ir nepietiekams stimuls komerciālai pētniecībai un inovācijai un sadarbībai starp publisko sektoru un privāto sektoru. Privātā sektora ieguldījumu stiprināšana varētu mazināt riskus saistībā ar pētniecībā un inovācijā veikto Lietuvas publiskā sektora ieguldījumu atkarību no ES strukturālajiem un investīciju fondiem. Augstākās izglītības sistēma liecina par trūkumiem kvalitātes un inovācijas rādītājos, kā arī par ierobežotu sadarbību ar ārvalstu universitātēm un pētniecības centriem. Pētniecības un inovācijas sistēma ir sadrumstalota, un tai piemīt funkciju pārklāšanās un dublēšanās. Tas Lietuvai liedz sasniegt pavērsiena punktu attiecībā uz pētniecības un izstrādes spējām, kas nepieciešamas, lai palielinātu inovatīvas zināšanas. Ir nepieciešams vairāk stimulēt inovāciju un sadarbību starp akadēmiskajām aprindām un uzņēmumiem, tostarp attīstot cilvēkkapitālu un ieguldot tajā, kas varētu veicināt tehnoloģiju pārnesi uz reālo ekonomiku. Ja tiktu uzlabotas Lietuvas uzņēmumu ierobežotās iespējas absorbēt ārējas zināšanas un tās izmantot komerciālā nolūkā, tiktu paaugstināta inovācijas pakāpe.

               (13)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Lietuvas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2016. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Lietuvai adresētiem ieteikumiem. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Lietuvā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina ES vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 3. ieteikumā.

               (14)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

         AR ŠO Lietuvai 2016. un 2017. gadā IESAKA rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt, ka novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa 2016. un 2017. gadā attiecas vienīgi uz atļauju saistībā ar sistēmisko pensiju reformu. Samazināt nodokļu slogu personām ar zemiem ienākumiem, nodokļu slogu pārceļot uz citiem avotiem, kas mazāk kaitē izaugsmei, un uzlabot nodokļu saistību izpildi, it īpaši PVN jomā.

               2.

               Stiprināt ieguldījumus cilvēkkapitālā un risināt prasmju nepietiekamības jautājumu, palielinot izglītības nozīmīgumu darba tirgū, uzlabojot mācību un pieaugušo izglītības kvalitāti. Pastiprināt aktīvas darba tirgus politikas tvērumu un iedarbīgumu. Stiprināt sociālā dialoga mehānismu lomu. Uzlabot veselības aprūpes sistēmas sniegumu, stiprinot ambulatoro aprūpi, slimību profilaksi un veselības veicināšanu. Uzlabot bezdarbnieka pabalstu un sociālās palīdzības tvērumu un atbilstību.

               3.

               Veikt pasākumus, lai stiprinātu darba ražīgumu, un uzlabot jaunu tehnoloģiju ieviešanu un absorbēšanu visā ekonomikā. Uzlabot inovācijas politikas koordināciju un iedrošināt privātos ieguldījumus, tostarp izstrādājot alternatīvus finansēšanas līdzekļus.

      Briselē, 2016. gada 12. jūlijs

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (3)  OV C 96, 11.3.2016., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Strukturālā bilance, ko Komisija ir pārrēķinājusi, pamatojoties uz informāciju stabilitātes programmā, ievērojot kopīgi saskaņotu metodiku.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0066

Ieteikums Padomes atzinums par atjaunināto Francijas stabilitātes programmu 2006.-2010. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97  /* SEC/2007/0066 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 23.1.2007SEC(2007) 66 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Francijas stabilitātes programmu 2006.-2010. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97(Iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSVispārējs pamatojumsStabilitātes un izaugsmes pakta, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, pamatmērķis ir sakārtot valsts finanses, lai tādējādi radītu vēl labākus nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai un ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Ar pakta 2005. gada reformu, atzīstot pakta lietderību fiskālās disciplīnas stiprināšanā, tika meklētas iespējas uzlabot efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī ilgstoši saglabāt valsts finanšu ilgtspējību.Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa, paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējie atjauninājumi (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Francijas pirmā stabilitātes programma tika iesniegta 1999. gada janvārī. Saskaņā ar minēto regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 1999. gada 15. martā sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekšminētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.Atjauninātās programmas novērtējuma pamatojumsKomisija ir pārbaudījusi pēdējo Francijas stabilitātes programmas atjauninājumu, kas iesniegts 2006. gada 6. decembrī, un ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to.Lai radītu priekšstatu par kontekstu, kādā tiek izvērtēta atjauninātās stabilitātes programmas budžeta stratēģija, turpmākajos punktos apkopoti1.  saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītāji pēdējo 10 gadu laikā;2.  visjaunākais valsts stāvokļa novērtējums saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu (kopsavilkums Padomes atzinumam par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu) un3.  Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmu.Jaunākie saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītājiKā liecina iepriekšējās desmitgades pieredze, Francijas ekonomikas cikla virzība līdzinās euro zonas dinamikai; neatpaliek arī pieauguma līmenis. Tomēr pēdējā desmitgadē bezdarba līmenis Francijā bija vidēji 10 %, par vienu procentu punktu pārsniedzot vidējo bezdarba rādītāju euro zonā. Kaut arī pēdējā laikā novērota bezdarba līmeņa samazināšanās tendence (no 12,1 % 1997. gadā līdz 9 %), tas vēl aizvien ir salīdzinoši augsts. Diezgan stabilo Francijas ekonomikas izaugsmi lielā mērā veicināja vietējais pieprasījums un jo īpaši privātais patēriņš, pateicoties tam, ka palielinājās mājsaimniecību pirktspēja. Tautsaimniecības pieprasījuma pusi pozitīvi ietekmēja labvēlīgi politikas pasākumi, taču tas arī izraisīja ievērojamu fiskālo nelīdzsvarotību. Pateicoties 2004. gadā aizsāktajiem konsolidācijas centieniem, 2005. gadā izdevās deficītu samazināt līdz apmēram, kas mazāks par Līgumā noteikto atsauces vērtību — 3 %; tas ļāva 2007. gada janvārī atcelt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru. Tomēr ir vajadzīga tālāka konsolidācija, lai uzlabotu valsts finanšu ilglaicīgo ilgtspējību un izveidotu budžeta rezervi ekonomiskās lejupslīdes laikam. Ja izdotos palielināt gados vecāku ļaužu nodarbinātību vairāk, nekā plānots, tas sekmētu IKP pieaugumu un mazinātu spiedienu uz valsts finansēm. Tādējādi Francijas tautsaimniecības piedzīvotās grūtības ir saistītas ar ilgtspējību un efektivitāti.Novērtējums Padomes atzinumā par iepriekšējo programmuPadome 2006. gada 24. martā pieņēma atzinumu par iepriekšējo stabilitātes programmas atjauninājumu laikposmam no 2005. gada līdz 2009. gadam, paziņojot, ka tā „apsveic parāda samazināšanai piešķirto prioritāti Francijas stabilitātes programmā, bet atzīmē, ka pastāv riski saistībā ar budžeta mērķu sasniegšanu un valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību”. Tā aicināja Franciju „nodrošināt nepieciešamo strukturālo pielāgošanu, lai 2006. gadā ticamā un ilgtspējīgā veidā samazinātu valsts budžeta deficītu zem 3 % no IKP, veikt nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu plānoto fiskālo konsolidāciju attiecībā uz vidējā termiņa mērķi un uzlabotu ilglaicīgo ilgtspējību, un pastiprināt izdevumu noteikumu uzraudzību un ieviešanu, kuri definēti valsts pārvaldes apakšsektoriem, lai nodrošinātu vērienīgo daudzgadu izdevumu maksimālo robežu ievērošanu.”Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmuĪstenošanas ziņojums par Francijas valsts reformu programmu, kas paredzēta saskaņā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai, tika iesniegts 2006. gada 5. oktobrī. Francijas valsts reformu programmā kā galvenās prioritātes minēti šādi uzdevumi: radīt nepieciešamos nosacījumus spēcīgai ekonomiskai izaugsmei, samazināt bezdarbu un palielināt nodarbinātību, un veidot uz zinātnes atziņām balstītu ekonomiku.Komisijas novērtējums (kas pieņemts kā daļa no tās ikgadējā progresa ziņojuma 2006. gada decembrī [2] ) liecina, ka Francija gūst sekmes, īstenojot valsts reformu programmu. Labvēlīgas makroekonomiskās attīstības kontekstā Francija centusies panākt fiskālo konsolidāciju, vienlaikus mēģinot palielināt potenciālo izaugsmi, jo īpaši uzņemoties jaunas saistības pētniecības un inovāciju jomā. Darba tirgus rezultāti vēl aizvien ir viduvēji.Ņemot vērā apzinātās stiprās puses un vājās vietas, Francijai tika ieteikts veikt pasākumus šādās jomās: valsts finanšu ilglaicīga ilgtspējība; konkurence gāzes, elektroenerģijas un dzelzceļa kravas pārvadājumu tirgū, kā arī darba drošība un mūžizglītība.Galvenie novērtējumā aplūkotie jautājumi Kā paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā, novērtējums attiecas uz šādiem jautājumiem: vai saimnieciskās prognozes programmas pamatā ir reālistiskas; dalībvalsts norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) un tas, vai korekcijas ir pietiekamas, lai to sasniegtu; vai veiktie un/vai ierosinātie pasākumi, lai piemērotu šīs korekcijas, ir pietiekami, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi attiecīgajā ekonomikas ciklā; izvērtējot korekcijas, kas vērstas uz VTM sasniegšanu — vai korekcijas tiek veiktas ekonomiskā uzplaukuma laikā, vai korekcijas var būt mazākas ekonomikas lejupslīdes laikā un (attiecībā uz euro zonas un VKM II dalībvalstīm) vai dalībvalsts cenšas panākt ikgadēju cikliski koriģētās bilances uzlabojumu (atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), par 0,5 % no IKP, kas ir kritērijs, lai tā sasniegtu savu VTM; nosakot VTM korekcijas (attiecībā uz dalībvalstīm, kas to vēl nav sasniegušas) vai atļaujot īslaicīgu novirzi no VTM (attiecībā uz dalībvalstīm, kuras to jau ir sasniegušas), tādu nozīmīgāko strukturālo reformu īstenošana, kas ilgākā laika posmā ļauj tieši ietaupīt izmaksas (veicinot arī potenciālo pieaugumu) un tādējādi pārbaudāmi ietekmējot valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību (ar nosacījumu, ka tiek saglabāta atbilstīga drošības rezerve attiecībā uz atsauces vērtību 3 % no IKP un ka programmas periodā atkal ir gaidāma budžeta stāvokļa atbilstība VTM), un ar ko īpašu uzmanību velta pensiju reformām, ar kurām ievieš vairāku līmeņu sistēmu, kas ietver obligātu pilnībā finansētu pensiju līmeni; vai dalībvalstu ekonomikas politikas virzība atbilst ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm. Programmas makroekonomisko pieņēmumu reālistiskumu novērtē, balstoties uz Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi, izmantojot arī kopīgi apstiprināto metodoloģiju attiecībā uz iespējamā produkcijas apjoma novērtēšanu un cikliski koriģētām bilancēm. Atbilstību ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm novērtē, ņemot vērā ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes valsts finanšu jomā, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs 2005.—2008. gadam. Novērtējot tiek pārbaudīta arī parāda attiecības dinamika un stāvoklis attiecībā uz valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību, kam saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. marta ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana” budžeta uzraudzībā jāveltī pienācīga vērība. Komisijas 2006. gada 12. oktobra Paziņojumā izklāstīta pieeja ilglaicīgas ilgtspējības novērtēšanai[3]; integrācijas pakāpe valsts reformu programmā, ko iesniegušas dalībvalstis saistībā ar Lisabonas stratēģiju, kura vērsta izaugsmei un nodarbinātībai; Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN padome) 2005. gada 7. jūnija Pavadvēstulē Eiropas Padomei par ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm 2005.—2008. gadam paziņoja, ka valsts reformu programmām jāatbilst stabilitātes un konverģences programmām; atbilstība rīcības kodeksam[4], kas cita starpā nosaka kopīgu struktūru un datu tabulas stabilitātes un konverģences programmām. |-  IeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Francijas stabilitātes programmu 2006.-2010. gadam saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/9EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu [5] un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.4.  Padome [2007. gada 27. februārī] izskatīja atjaunināto Francijas stabilitātes programmu laikposmam no 2006. gada līdz 2010. gadam.5.  Programmā paredzēti divi atšķirīgi makroekonomikas un budžeta prognožu scenāriji: „pieticīgs” scenārijs un „labvēlīgs” scenārijs. Izvērtējot budžeta prognozes, par atsauces scenāriju uzskatāms „pieticīgais” scenārijs, kas atbilst Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozēm. Šis scenārijs, kas novērtēts, ņemot vērā patlaban pieejamo informāciju, šķiet balstīts uz ticamiem pieņēmumiem par pieaugumu, kaut arī zināmā mērā ir pārāk optimistisks attiecībā uz 2006. gadu. Scenārijā paredzēts, ka programmas periodā IKP pieaugums būs 2¼ % gadā. Arī programmas prognozes par inflāciju šķiet reālistiskas.6.  Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē lēsts, ka 2006. gadā valsts budžeta deficīts ir 2,7 % no IKP, salīdzinot ar iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājumā 2006. gadam paredzēto mērķi — 2,9 % no IKP (un 2005. gada deficītu 2,9 % no IKP). Kaut arī pieņēmumi par IKP pieaugumu šajā atjauninājumā ir tādi paši kā iepriekšējā, proti, 2 % līdz 2,5 % robežās, šajā atjauninājumā pieauguma struktūrā lielāka nozīme ir nodokļu pieaugumam, jo tā pamatā ir apsvērumi par lielāku privāto patēriņu. Pieņēmums par gaidāmo deficīta samazināšanos balstās uz šādiem apsvērumiem: a) straujāks IKP pieaugums (no 1,2 % līdz aptuveni 2 %), kas palielinās ieņēmumus (aptuveni 5 miljardi euro, t.i., apmēram 0,3 procentu punkti no IKP), un b) izdevumu palēnināšanās.7.  Programma ir daļa no Francijas iestāžu visaptverošās valsts stratēģijas parāda samazināšanai un ir uzskatāma par daudzgadēju parāda samazināšanas plānu, kura mērķis ir līdz 2010. gadam novērst jelkādu deficītu un panākt, ka parāds nepārsniedz 60 % no IKP. Tajā paredzēta pastāvīga kopējā deficīta samazināšanās (vislielākais samazinājums gan paredzēts programmas pēdējos gados) — no 2,7 % no IKP 2006. gadā (2,5 % 2007. gadā) līdz 0 % no IKP 2010. gadā, proti, plānots kopējais samazinājums par 2,7 procentu punktiem no IKP. Primārais deficīts, kas 2006. gadā ir 0,1 % no IKP, sākot no 2007. gada pārtaps par pārpalikumu un 2010. gadā sasniegs 2,5 % no IKP. Plānotās fiskālās konsolidācijas pamatā ir izdevumu faktori: tā balstās uz daudzgadējiem mērķiem, kas noteikti attiecībā uz valsts izdevumu palielinājumu, un paredz, ka attiecīgajā periodā (primāro) izdevumu un IKP attiecība jāsamazina par gandrīz 3 procentu punktiem no IKP. Salīdzinājumā ar iepriekšējo programmu jaunais atjauninājums visumā apstiprina plānotās fiskālās korekcijas, neraugoties uz to, ka kopumā makroekonomiskais scenārijs nav mainījies.8.  Tiek plānots, ka strukturālā bilance (t.i., cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), ko aprēķina atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai, 2006. gadā uzlabosies: ja 2010. gadā būs vērojams deficīts aptuveni 2½ % apmērā no IKP, tad programmas perioda beigās (2011. gadā) bilancē jau būs pārpalikums — aptuveni ¼ % no IKP. Tāpat kā iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājumā attiecībā uz programmā minēto budžeta stāvokli noteiktais vidēja termiņa mērķis (VTM) ir strukturālā izteiksmē līdzsvarots stāvoklis, ko programmā plānots sasniegt līdz 2010. gadam. Tā kā vidējā termiņa mērķis ir augstāks par minimālo kritēriju (noteiktais deficīts apmēram 1½ % no IKP), to sasniedzot, tiks nodrošināta drošības rezerve pret pārmērīga deficīta rašanos. Šis VTM iekļaujas robežās, kas noteiktas euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un vidējo potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu ilgtermiņā.9.  Kopumā programmā iekļautie budžeta prognožu riski šķiet līdzsvaroti attiecībā uz tuvākajiem gadiem (līdz 2008. gadam), taču programmas pēdējos gados budžeta rezultāti var būt sliktāki, nekā prognozēts programmā. Kas attiecas uz tuvāko laiku, korekciju pamatā galvenokārt ir stingrāka izdevumu kontrole valsts līmenī, kā arī nesen pieņemtā konstitutīvā likuma par valsts budžetu[6] pakāpeniska īstenošana un modernizācijas audita rezultāti, un korekcijas uzskatāmas par reālistiskām, kaut arī riska faktors ir izdevumu tendences pašvaldībās. Savukārt pēdējos programmas gados paredzētas ļoti lielas korekcijas, kas liek šaubīties par iespējām tās pilnībā izpildīt. Patiešām, lai gan pieredze liecina, ka līdz šim valsts līmenī izdevumu ierobežojumi ir ievēroti, paredzētie samazinājumi ir tik lieli, ka to izpildei būtu vajadzīgas kādas reformas, kas programmā nav aplūkotas. Vispārīgāk runājot, par lielāku risku liek domāt gan līdzšinējā pieredze saistībā ar kopējo valsts izdevumu maksimālā apjoma ierobežošanu (kas ir Francijas budžeta konsolidācijas stratēģijas galvenais elements), gan izpildes mehānismu trūkums un tas, ka nav noteikumu par izdevumiem attiecībā uz dažiem valsts pārvaldes apakšsektoriem, jo īpaši pašvaldībām.10.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, budžeta stāvoklis programmā var izrādīties neadekvāts, lai nodrošinātu vidējā termiņa mērķa sasniegšanu līdz 2010. gadam, kā paredzēts programmā. Taču šķiet, ka budžeta stāvoklis nodrošina pietiekamu drošības rezervi pret budžeta deficīta robežvērtības (3 % no IKP) pārkāpšanu parastu makroekonomisko svārstību rezultātā programmas beigu posmā, visticamāk, no 2009. gada. Izņemot 2007. gadu, korekciju temps attiecībā uz programmā norādīto VTM kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā noteikts, ka euro zonas un VKM II dalībvalstīm strukturālās bilances gada uzlabojuma kritērijs ir 0,5 % no IKP un ka korekcijai jābūt lielākai ekonomiskā uzplaukuma laikā un tā varētu būt mazāka ekonomikas lejupslīdes periodā. Kaut arī Francija pavisam nesen novērsusi pārmērīgo deficītu, 2007. gadā paredzētā korekcija nav lielāka par 0,3 procentu punktiem no IKP, lai gan ekonomisko situāciju nevar uzskatīt par nelabvēlīgu un nodokļu elastīgums drīzāk liecina par ekonomikas uzplaukumu.11.  Tiek lēsts, ka valsts kopējais parāds 2006. gadā ir sasniedzis 64,6 % no IKP, kas ir vairāk par Līgumā noteikto atsauces vērtību — 60 % no IKP. Programmā paredzēts, ka parāda un IKP attiecība samazināsies par 6½ procentu punktiem visā programmas periodā. Parāda attiecības attīstība varētu būt nelabvēlīgāka, nekā prognozēts programmas pēdējiem gadiem, ņemot vērā (1) iepriekš minētos riskus, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu, un (2) neskaidrības par to, kā izdosies īstenot plānoto nestratēģisko aktīvu pārdošanu, kuri ir lielāki nekā caurmērā iepriekš. Neraugoties uz šiem riskiem, šķiet, ka parāda attiecība programmas periodā samazinās pietiekami.12.  Novecošanās ilglaicīgā ietekme uz budžetu Francijā ir nedaudz mazāka nekā vidēji ES, un pensiju izdevumu pieaugums zināmā mērā ir mazāks nekā daudzās citās valstīs, pateicoties jau ieviestajām pensiju reformām. Sākotnējais budžeta stāvoklis, kaut arī labāks nekā 2005. gadā, vēl aizvien apdraud valsts finanšu ilgtspējību, pat neņemot vērā sabiedrības novecošanās ilglaicīgo ietekmi uz budžetu. Turklāt pašreizējais kopējā parāda līmenis pārsniedz Līguma atsauces vērtību. Turpmāka budžeta konsolidācija palīdzētu mazināt apdraudējumu valsts finanšu ilgtspējībai, kam par labu nāktu arī pensiju reformas pozitīvās ietekmes saglabāšana un, iespējams, palielināšana. Kopumā šķiet, ka Francijas valsts finanšu ilgtspējību apdraud vidēji liels risks.13.  Stabilitātes programmā ietverts kvalitatīvais novērtējums par Francijas 2006. gada oktobra valsts reformu programmas kopējo ietekmi atbilstīgi vidēja termiņa fiskālajai stratēģijai. Tomēr tajā nav sniegta sistemātiska informācija par budžeta izmaksām vai ietaupījumiem saistībā ar galvenajām reformām, kas paredzētas valsts reformu programmā, kaut arī šķiet, ka budžeta prognozēs ņemta vērā valsts reformu programmā izklāstīto darbību ietekme uz valsts finansēm. Stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā, liekas, atbilst valsts reformu programmā iekļautajām darbībām.14.  Programmas budžeta stratēģija valsts finanšu jomā kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam.15.  Kas attiecas uz prasībām par sniedzamajiem datiem, kas norādītas rīcības kodeksā par stabilitātes un konverģences programmām, programmā vērojami daži trūkumi attiecībā uz obligātajiem un fakultatīvajiem datiem[7].Kopumā var secināt, ka pēc pārmērīga deficīta novēršanas un ņemot vērā ievērojamo ieņēmumu pieaugumu, programmā prioritāra nozīme piešķirta parāda samazināšanai un tiek plānots tuvināties VTM, veicot uz izdevumiem balstītas korekcijas, kas gan paredzētas programmas pēdējos gados. Budžeta mērķu sasniegšana ir apdraudēta, jo īpaši programmas beigu posmā.Ņemot vērā iepriekš minēto novērtējumu, Francija tiek aicināta:i) izmantot labvēlīgās izaugsmes perspektīvas un pozitīvo bāzes efektu (kas izveidojies tāpēc, ka 2006. gada rezultāti bija labāki, nekā plānots), lai korekcijas VTM sasniegšanai īstenotu agrāk, jo īpaši 2007. gadā; tādējādi perioda beigās būtu iespējams sasniegt VTM un samazināt parāda līmeni, kā arī uzlabot valsts finanšu ilglaicīgo ilgtspējību;ii) pastiprināt izdevumu noteikumu uzraudzību un ieviešanu visos valsts pārvaldes apakšsektoros, lai panāktu, ka tiek ievēroti vērienīgie ikgadējo izdevumu samazināšanas mērķi.Budžeta attīstības un prognožu salīdzinājums2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Reālais IKP (% izmaiņas) | SP 2006. g. dec. | 1,2 | 2,0-2,5 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ |COM 2006. g. nov. | 1,2 | 2,2 | 2,3 | 2,1 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. | 1,5-2,0 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ | n.d. |SPCI inflācija (%) | SP 2006. g. dec. | 1,9 | 2,0 | 1,9 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ |COM 2006. g. nov. | 1,9 | 2,0 | 1,8 | 1,9 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. | 1,9 | 1,8 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ | n.d. |Ražošanas apjoma starpība (% no iespējamā IKP) | SP 2006. g. dec. 1 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | -0,5 | -0.4 | -0.3 |COM 2006. g. nov. 5 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | -0,9 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. 1 | -0,5 | -0,4 | -0,6 | -0,8 | -0.9 | n.d. |Valsts budžeta bilance (% no IKP) | SP 2006. g. dec. | -2,9 | -2,7 | -2,5 | -1,8 | -0.9 | 0.0 |COM 2006. g. nov. | -2,9 | -2,7 | -2,6 | -2,2 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. | -3,0 | -2,9 | -2,6 | -1,9 | -1.0 | n.d. |Primārā bilance (% no IKP) | SP 2006. g. dec. | -0,2 | -0,1 | 0,1 | 0,7 | 1.7 | 2.5 |COM 2006. g. nov. | -0,2 | -0,1 | 0,0 | 0,4 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. | -0,3 | -0,3 | 0,0 | 0,6 | 1.6 | n.d. |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | SP 2006. g. dec. 1 | -2,5 | -2,4 | -2,2 | -1,6 | -0.7 | 0.2 |COM 2006. g. nov. | -2,5 | -2,3 | -2,3 | -1,8 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. 1 | -2,8 | -2,7 | -2,3 | -1,5 | -0.6 | n.d. |Strukturālā bilance2 (% no IKP) | SP 2006., dec. 3 | -3,0 | -2,5 | -2,2 | -1,6 | -0.7 | 0.2 |COM 2006. g. nov. 4 | -3,1 | -2,6 | -2,3 | -1,8 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. | -3,3 | -2,9 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | n.d. |Valsts kopējais parāds (% no IKP) | SP 2006. g. dec. | 66,6 | 64,6 | 63,6 | 62,6 | 60,7 | 58,0 |COM 2006. g. nov. | 66,6 | 64,7 | 63,9 | 63,3 | n.d. | n.d. |SP 2006. g. janv. | 65,8 | 66,0 | 65,6 | 64,6 | 62,8 | n.d. |Piezīmes. |1Komisijas dienestu aprēķini, kuru pamatā ir programmā atrodamā informācija. |² Cikliski koriģētā bilance (kā iepriekšējās rindās), izņemot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus. |3Vienreizējie un citi pagaidu pasākumi no programmas (0,5 % no IKP 2005. gadā , 0,1 % no IKP 2006. gadā un 0 % pēc tam, visi samazina deficītu). |4Dati no Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozes par vienreizējiem un citiem pagaidu pasākumiem (0,6 % no IKP 2005. gadā, 0,2 % 2006. un 0 % pēc tam, visi samazina deficītu). |5Pamatojoties uz attiecīgi 2,0 %, 2,2 %, 2,2 % un 2,3 % lēsto potenciālo pieaugumu 2005. – 2008. gada periodā. |Avoti: |Stabilitātes programma (SP), Komisijas dienestu 2006. gada rudens ekonomiskās prognozes (COM); Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi dokumenti, kas ir minēti šajā tekstā, ir atrodami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komisijas paziņojums Eiropadomes pavasara sanāksmē „Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunotās stratēģijas īstenošana — rezultātu gads”, 12.12.2006., COM(2006) 816.[3] Komisijas Paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam „Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība Eiropas Savienībā”, 12.10.2006., COM(2006) 574 galīgā redakcija, un Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts, (2006.), „The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy Nr. 4/2006.[4] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko ECOFIN padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[5] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Jaunais konstitutīvais likums par valsts budžetu ( LOLF ) pirmo reizi tika īstenots 2006. gadā; tā mērķis ir valsts izdevumu pārvaldības caurskatāmības un efektivitātes uzlabošana.[7] Konkrēti, nav sniegti dati par kolektīvo patēriņu un īstermiņa un ilgtermiņa procentu likmēm (laika posmam no 2008. līdz 2010. gadam).


title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Beļģijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/5

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Beļģijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/02
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Beļģijas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Beļģijas atjaunināto stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, Komisija 2012. gada 14. februārī pieņēma brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā Beļģija tika norādīta kā viena no tām dalībvalstīm, par kurām būtu jāizstrādā padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra nepieciešamību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, veicināt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi paziņot par savām saistībām, lai tās varētu ietvert minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (9)

               Beļģija 2012. gada 30. aprīlī iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2015. gadam, un savu 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību. Veicot padziļinātu pārskatīšanu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu, Komisija ir arī izvērtējusi, vai Beļģiju skar makroekonomiskā nelīdzsvarotība. Komisija minētajā padziļinātajā pārskatā secināja, ka Beļģijā pastāv ārēja nelīdzsvarotība, tomēr tā nav pārmērīga.

               (10)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka minētās programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir ticams 2012. un 2013. gadam un optimistisks 2014. un 2015. gadam, jo tajā paredzētais IKP pieaugums ir ievērojami augstāks nekā potenciālās izaugsmes jaunākajās aplēsēs, kas izklāstītas Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozē. Stabilitātes programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir 2012. gadā samazināt deficītu zem 3 % no IKP (līdz 2,8 % no IKP salīdzinājumā ar 3,7 % no IKP 2011. gadā) un 2015. gadā – līdz nullei. Stabilitātes programmā apstiprināts iepriekšējais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM), proti, pārpalikums 0,5 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē, kas pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Plānotais 2012. gada nominālais budžeta deficīts atbilst Padomes noteiktajam pārmērīga budžeta deficīta novēršanas termiņam, un plānotie fiskālie pasākumi atbilst Padomes pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras ieteikumam, ka vidējiem gada pasākumiem jābūt vismaz ¾ % no IKP strukturālā izteiksmē. Ņemot vērā diskrecionāros ieņēmumu pasākumus, plānotais valsts izdevumu pieauguma temps atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu kritērijam laikposmā no 2013. līdz 2015. gadam, bet ne 2012. gadā. Pamatojoties uz (pārrēķināto) strukturālo budžeta bilanci (5), stabilitātes programmā prognozēts, ka strukturālā bilance uzlabosies par 1,1 procentpunktu no IKP 2012. gadā un vidēji par 0,8 % no IKP laikposmā no 2013. līdz 2015. gadam.
               Tomēr risku rada fakts, ka papildu pasākumi, kas veicami, sākot ar 2013. gadu, vēl nav konkretizēti un ka makroekonomiskais scenārijs, sākot ar 2014. gadu, ir pārāk optimistisks. Saskaņā ar stabilitātes programmu gaidāms, ka valdības parāds, kas 2011. gadā bija 98,0 % no IKP, tādējādi ievērojami pārsniedzot 60 % robežvērtību, stabilizēsies un pēc tam samazināsies līdz 92,3 % 2015. gadā, kas nozīmētu pietiekamu virzību, lai izpildītu Stabilitātes un izaugsmes pakta parāda samazināšanas kritēriju.
               Turklāt īpaši apjomīgas ir saistības, kas izriet no finanšu nozarei sniegtajām garantijām. Uz noteikumiem balstīto vispārējās valdības daudzgadu budžeta sistēmu, jo īpaši attiecībā uz izdevumiem, labvēlīgi ietekmētu izpildes mehānismi un/vai saistību uzņemšanās Beļģijas reģionu un kopienu, kā arī vietējā mērogā, lai izpildītu tiem noteiktos budžeta deficīta mērķus.

               (11)

               Būtu jārisina ar iedzīvotāju novecošanu saistīto izmaksu jautājums, un budžeta deficītā būtu jāpanāk strukturāls samazinājums, lai mazinātu lielo valsts parādu. Jaunā federālā valdība 2011. gada decembrī vienojās par Beļģijas vecuma sociālā nodrošinājuma sistēmas reformu. Tagad nepieciešama uzsākto likumā noteikto reformu efektīva īstenošana un pārraudzība nolūkā paaugstināt faktisko pensionēšanās vecumu. Svarīgi ir balstīt vecuma sociālā nodrošinājuma reformu uz pasākumiem, kas veicina aktīvu novecošanu un ilgāku strādāšanu, vienlaikus šo mērķi palīdzētu sasniegt arī papildu reformas, piemēram, likumā noteiktā pensionēšanās vecuma piesaistīšana paredzamajam dzīves ilgumam.

               (12)

               Beļģijas finanšu sistēmā joprojām vērojamas ievērojamas problēmas. Patlaban notiek Beļģijas banku restrukturizācija, un valsts atbalsts, kas, reaģējot uz finanšu krīzi, tika piešķirts 2008./2009. gadā, vēl nav ticis pilnībā atmaksāts. Turklāt, ņemot vērā garantiju augsto līmeni, banku nozares un publiskā sektora riski ir savstarpēji saistīti.

               (13)

               Tekošais konts laika gaitā pasliktinās. Pakalpojumu bilances uzlabošanās nav pietiekama, lai līdzsvarotu preču tirdzniecības bilanci. Beļģijas preču eksports ir zaudējis pozīcijas ne tikai salīdzinājumā ar pieaugošo pasaules tirdzniecību, bet arī attiecībā uz euro zonas dalībvalstīm un salīdzinājumā ar euro zonas vidējiem rādītājiem, kas norāda uz nelabvēlīgu darbaspēka vienības izmaksu attīstību Beļģijā salīdzinājumā ar tās galvenajiem tirdzniecības partneriem (Nīderlandi, Franciju, Vāciju) un euro zonu kopumā. Ņemot vērā automātiskas algu indeksācijas sistēmas esību, valdības centieni ierobežot algu faktisko pieaugumu līdz ne vairāk kā 0,3 % laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam nav novērsuši to, ka algu nominālais pieaugums pārsniedz algu pieaugumu kaimiņvalstīs. Lai gan ražīguma līmeņi ir augsti, Beļģijas izaugsme ir vāja, turklāt augstas ir starpieguldījumu, galvenokārt enerģijas, izmaksas. Gāzes un elektroenerģijas mazumtirdzniecības cenas ir tikušas iesaldētas, lai ierobežotu inflāciju, bet nav veikti nekādi konkrēti pasākumi attiecībā uz pašas algu noteikšanas un algu indeksācijas sistēmas reformēšanu. Privātā sektora pētniecības un izstrādes (P&I) intensitāte pēdējos gados ir stāvējusi uz vietas, un kvalificētu profesionāļu trūkums, jo īpaši zinātnes un inženiertehniskajās jomās, varētu kļūt par nopietnu šķērsli, kas kavētu turpmāku inovatīvu risinājumu ieviešanu Beļģijas ekonomikā.

               (14)

               Ir veikti daži strukturāli pasākumi, lai veicinātu jaunāku un gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātību un lai vairāk bezdarbnieku kļūtu par darbaspēku. Beļģija ir uzsākusi plašu bezdarbnieku pabalstu sistēmas reformu. Tomēr strukturālās problēmas darba tirgū saglabājas un būtu iespējams darīt vairāk, lai tās risinātu. Ir būtiski uzlabot dalību mūžizglītībā un īstenot reformas profesionālās izglītības un apmācības (PIA) jomā, lai uzlabotu aktīva darba tirgus politikas nostādņu efektivitāti (ADTPN), jo īpaši attiecībā uz gados vecākiem darba ņēmējiem un nelabvēlīgā situācijā esošām grupām, piemēram, imigrantiem. Nav panākts vērā ņemams progress attiecībā uz nodokļu sloga mazināšanu darbaspēkam. 2011. gada jūnijā tika ieviesta jauna nodokļu atlaide zemākajām algām, tomēr ir izrādījies, ka ar to nepietiek, lai mazinātu ievērojamos bezdarba slazdus atalgojuma skalas lejasdaļā. Nav veiktas nekādas darbības, lai fiskālo slogu no darbaspēka pārceltu uz patēriņa un/vai vides nodokļiem.

               (15)

               Daudzu preču un pakalpojumu cenas kopumā ir augstākas nekā citās dalībvalstīs, liecinot par vāju konkurences spiedienu, jo īpaši mazumtirdzniecības nozarē un tīklu nozarēs, kā arī par vāju uzraudzības sistēmu. Mazumtirdzniecības nozarē saglabājas lieli šķēršļi un darbības ierobežojumi. Jo īpaši konkurenci ierobežojoši noteikumi joprojām ierobežo darba laikus, aizsargā vēsturiskos uzņēmumus pret jaunpienācējiem un kavē jaunu uzņēmējdarbības modeļu un tehnoloģiju izplatīšanos. Vispārēja konkurences problēma tīklu nozarēs Beļģijā ir vēsturisko uzņēmumu spēcīgā pozīcija un lielie šķēršļi ienākšanai tirgū salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm, kas nozīmē, ka bijušie monopolisti šajās nozarēs joprojām var noteikt augstākas cenas, nekā būtu iespējams uz konkurenci balstītā tirgū. Beļģijas konkurences iestāde tiek reformēta, tomēr joprojām nav skaidrs, vai reformētā iestāde būs pietiekami neatkarīga un vai tai būs pieejami pietiekami resursi.

               (16)

               Lai gan Beļģija ir ceļā uz mērķa – palielināt atjaunojamo energoresursu īpatsvaru ekonomikā – sasniegšanu, tiek prognozēts, ka virzība uz siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu par 15 % nozarēs, uz kurām neattiecas ETS (6), nebūs pietiekama. Beļģija 2011. gadā nav pieņēmusi pietiekamus pasākumus vai politikas iniciatīvas, lai šo situāciju risinātu.

               (17)

               Beļģija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Šīs saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz konkurētspējas uzlabošanu, nodarbinātības līmeņa celšanu, publisko finanšu ilgtspējības uzlabošanu un finanšu stabilitātes stiprināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu. Šā izvērtējuma rezultāti ir ņemti vērā ieteikumos.

               (18)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija veica visaptverošu analīzi par Beļģijas ekonomikas politiku. Komisija izvērtēja gan stabilitātes programmu, gan valsts reformu programmu un sniedza padziļinātu pārskatu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Beļģijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā nepieciešamību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomisko pārvaldību, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Komisijas ieteikumi saistībā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti turpmāk 1.–7. ieteikumā.

               (19)

               Ņemot vērā minēto izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un Padomes atzinums (7) jo īpaši ir atspoguļots turpmāk 1. ieteikumā.

               (20)

               Ņemot vērā Komisijas padziļinātā pārskata rezultātus un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Padomes ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir jo īpaši atspoguļoti turpmāk 1., 4., 5. un 6. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Beļģijai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot 2012. gada budžetu, lai nodrošinātu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu līdz 2012. gada beigām. Papildus tam konkretizēt pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu 2013. gada un turpmāko gadu budžeta stratēģijas īstenošanu, tādējādi nodrošinot pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu ilgspējīgā veidā un panākot pietiekamu virzību uz VTM sasniegšanu, tostarp nepārsniedzot izdevumu kritēriju, kā arī nodrošināt virzību uz to, ka tiek ievērots parāda samazināšanas kritērijs. Koriģēt fiskālo sistēmu, lai nodrošinātu, ka budžeta mērķi ir saistoši federālā un pavalstu līmenī, un uzlabot sloga sadales un pārskatatbildības pārredzamību valdības līmeņos.

               2.

               Turpināt uzlabot publisko finanšu ilgtspējību ilgtermiņā, šajā nolūkā ierobežojot ar sabiedrības novecošanu saistītus izdevumus, tostarp izdevumus veselības aprūpes jomā. Jo īpaši īstenot pirmspensionēšanās un pensiju sistēmu reformu un veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanu, tostarp sasaistot likumā noteikto pensionēšanās vecumu ar paredzamo dzīves ilgumu.

               3.

               Veicināt vājāko banku kapitāla pieaugumu, lai stiprinātu banku nozari tā, ka tā spēj īstenot savu parasto darbību, proti, nodrošināt aizdošanu ekonomikai.

               4.

               Lai veicinātu darba vietu radīšanu un konkurētspēju, veikt pasākumus, lai, konsultējoties ar sociālajiem partneriem un saskaņā ar valsts praksi, īstenotu reformas algu noteikšanas un algu indeksēšanas sistēmā. Pirmkārt, nodrošināt, lai algu pieaugums labāk atspoguļotu darbaspēka produktivitātes un konkurētspējas attīstību, šajā nolūkā i) nodrošinot ex post korekcijas mehānismu īstenošanu, kas paredzēti “algu normatīvā”, un veicinot visaptverošus nolīgumus, lai uzlabotu izmaksu konkurētspēju, un ii) veicinot izstāšanās klauzulu no nozaru kolektīvajiem nolīgumiem izmantošanu, lai labāk salāgotu algu pieaugumu ar darbaspēka produktivitātes attīstību vietējā līmenī.

               5.

               Ievērojami pārcelt nodokļus no darbaspēka uz izaugsmi mazāk kropļojošiem nodokļiem, tostarp, piemēram, vides nodokļiem. Turpināt īstenot aizsākto bezdarba pabalstu sistēmas reformu, lai samazinātu neieinteresētību strādāt un stiprinātu nodarbinātības atbalsta un aktivizācijas politikas nostādņu vēršanu uz gados vecākiem darba ņēmējiem un neaizsargātām iedzīvotāju grupām, jo īpaši imigrantiem. Izmantot iespējas, ko sniedz darba tirgū plānotā turpmākā kompetenču reģionalizācija, lai veicinātu darbaspēka starpreģionu mobilitāti un stiprinātu saskaņotību starp izglītību, mūžizglītību, profesionālo apmācību un nodarbinātības politikas nostādnēm. Paplašināt esošās aktivizācijas darbības, ietverot tajās visas vecuma grupas.

               6.

               Turpināt stiprināt konkurenci mazumtirdzniecības nozarē, šajā nolūkā samazinot šķēršļus un darbības ierobežojumus. Ieviest pasākumus, lai stiprinātu konkurenci tīklu nozarēs, šajā nolūkā pārskatot regulējuma radītus šķēršļus un pastiprinot institucionālos pasākumus valsts atbalsta noteikumu efektīvai izpildei.

               7.

               Veikt turpmākus pasākumus, lai paātrinātu virzību uz mērķu īstenošanu – samazināt siltumnīcefekta gāzu emisiju nozarēs, uz kurām neattiecas ETS, jo īpaši nodrošinot ievērojamu transporta nozares ieguldījumu šo mērķu sasniegšanā.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (4)  OV C 209, 15.7.2011., 1. lpp.

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstoši kopīgi saskaņotai metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.

      (6)  Beļģijā tikai 37,9 % emisiju rada nozares, kas ietvertas ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ETS). No tādām nozīmīgām nozarēm, uz kurām neattiecas ETS, visvairāk siltumnīcefekta gāzu emitē autotransports (21,5 %) un enerģijas patēriņš (38,9 %).

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52004SC0918

Komisijas ieteikums par iekšējo tirgu regulējošu direktīvu transponēšanu valsts tiesību aktos  /* SEC/2004/0918 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 12.7.2004SEC(2004) 918 galīgā redakcijaKOMISIJAS IETEIKUMSpar iekšējo tirgu regulējošu direktīvu transponēšanu valsts tiesību aktosKOMISIJAS IETEIKUMSpar iekšējo tirgu regulējošu direktīvu transponēšanu valsts tiesību aktos(dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. pantu,tā kā1.  Transponējot direktīvas valsts tiesību aktos, dalībvalstis var izvēlēties šādas transponēšanas veidu un metodes, taču tām ir saistoši direktīvas noteikumi attiecībā uz sasniedzamo mērķi un termiņu, līdz kuram jānotiek transponēšanai.2.  Vairākās augstākā līmeņa sanāksmēs, tai skaitā Stokholmā 2001. gada martā, Barselonā 2002. gada martā un Briselē 2003. un 2004. gada martā, Eiropadome, atzīstot sekmīgi funkcionējoša iekšējā tirgus[1] nozīmi Eiropas ekonomikas konkurences nodrošināšanā, ir atkārtoti aicinājusi dalībvalstis piešķirt būtisku prioritāti iekšējā tirgus direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos.3.  Eiropas Parlaments[2], Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja[3] un Reģionu komiteja[4] ir atkārtoti izteikušas bažas par dalībvalstu vājajiem rezultātiem pareizi un noteiktajā laikā transponējot iekšējā tirgus direktīvas. 2003.gada 16.decembra Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanu[5] arī ir uzsvērts, ka dalībvalstīm ir jāizpilda Līguma 10. panta prasības un pieprasīts, lai dalībvalstis nodrošina Kopienas tiesību pareizu un savlaicīgu transponēšanu valsts tiesību aktos noteiktajos termiņos.4.  Neraugoties uz šīm prasībām, gan arī faktu, ka transponēšana noteiktajā laikā un pareiza transponēšana ir juridisks pienākums, dalībvalstis pastāvīgi netransponē pareizi iekšējā tirgus direktīvas termiņos, par kuriem pašas vienojušās, vairākums dalībvalstu pat nesasniedz Eiropadomes noteiktos pagaidu transponēšanas mērķus, un ir daudz šādu direktīvu, kuras neviena dalībvalsts vēl ilgi pēc to noteiktā transponēšanas termiņa beigām nav transponējusi valsts tiesību aktos.5.  Novēlota vai nepareiza iekšējā tirgus direktīvu transponēšana kaitē uzņēmumiem un pilsoņiem, jo bieži liedz viņiem pienākošās tiesības.6.  Novēlota vai nepareiza transponēšana liedz arī uzņēmumiem un patērētājiem gūt pilnīgu ekonomisku labumu, ko sniegtu pareizi funkcionējošs iekšējais tirgus un kaitē Eiropas ekonomikas konkurētspējai kopumā, tādējādi mazinot Kopienas spēju gūt ekonomisku izaugsmi, vienlaicīgi saglabājot augstu sociālo kohēziju.7.  Eiropas Savienībā, kas sastāv no divdesmit piecām vai vairāk dalībvalstīm, ir paaugstināts risks, ka novēlota vai nepareiza direktīvu transponēšana rada iekšējā tirgus fragmentāciju un no tā izrietoša saimnieciskā labuma samazināšanos.8.  Komisija kā prioritāru jautājumu turpinās enerģisku tiesisku darbību uzsākšanu pret dalībvalstīm par novēlotu vai nepareizu transponēšanu un veicinās spiediena izdarīšanu no citas puses, regulāri publicējot dalībvalstu transponēšanas rādītājus Iekšējā tirgus progresa ziņojumā; lai arī šiem pasākumiem ir bijuši kaut kādi panākumi pagātnē, tad transponēšanas nepietiekamība tomēr pastāv, un tādēļ ir nepieciešama daudz proaktīvāka attieksme gan no Komisijas, gan dalībvalstu puses.9.  Komisija savā 2002. gada Paziņojumā par labāku Eiropas Kopienas tiesību piemērošanas uzraudzību[6] norādīja, kā tā var palīdzēt un palīdz dalībvalstīm transponēt direktīvas valsts tiesību aktos.10.  Tomēr tas ir dalībvalstu uzdevums nodrošināt, ka tās transponē direktīvas pareizi un noteiktajā laikā.11.  Līguma 10. pants prasa dalībvalstīm veikt gan vispārējus, gan īpašus pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no minētā Līguma, vai ko rada Kopienas iestāžu darbība.12.  Eiropas Kopienu Tiesa ir pastāvīgi pieturējusies pie viedokļa, ka dalībvalstis nevar atsaukties uz noteikumiem, praksi vai apstākļiem, kas pastāv to attiecīgajās tiesību sistēmās, lai attaisnotu to saistību un termiņu neizpildi, ko paredz direktīvas.13.  Ja dalībvalstis atkārtoti netransponē direktīvas pareizi un noteiktajā laikā, tām jāpārskata to procedūras un prakse, lai nodrošinātu, ka tās konsekventi izpilda šo juridisko pienākumu.14.  Dažām dalībvalstīm konsekventi ir daudz labāki transponēšanas rādītāji nekā citām, liecinot par efektīvāku struktūru, procedūru un prakses esamību vai noteikšanu; tomēr fakts, ka nevienai no dalībvalstīm nav perfekti rādītāji, liecina par to, ka visām dalībvalstīm jāmēģina tos uzlabot. Saskaņā ar Iestāžu nolīgumu par labāku likumdošanu dalībvalstīm Kopienas un savās interesēs būtu jāsastāda korelāciju tabulas, kas pēc iespējas plašāk attēlotu savstarpējās atbilstības starp direktīvām un to transponēšanas pasākumiem, un šīs tabulas jādara publiski pieejamas.15.  Komisija savā paziņojumā “Iekšējā tirgus stratēģija 2003-2006”[7] paziņoja, ka izdos ieteikumu, kas norādītu vairākus labas prakses piemērus, kuriem dalībvalstīm jāseko, lai nodrošinātu labāku un ātrāku iekšējā tirgus direktīvu transponēšanu.16.  Dalībvalstis ir izrādījušas interesi apgūt viena otras praksi un ar Iekšējā tirgus padomdevēja komitejas starpniecību ar tām ir apspriests jautājums par to labo transponēšanas praksi un par to atšķirīgiem valsts konstitucionāliem, juridiskiem un administratīviem noteikumiem un praksi ciktāl tas varētu ietekmēt transponēšanu.17.  Vairāki labas prakses piemēri ir apzināti, kas palīdz dalībvalstīm savlaicīgi un pareizi transponēt iekšējā tirgus direktīvas valsts tiesību aktos.18.  Katra dalībvalsts ziņā ir izvēlēties vispiemērotākās procedūras un praksi, lai nodrošinātu pareizu un savlaicīgu iekšējā tirgus direktīvu transponēšanu, ņemot vērā to, kas būtu visefektīvākais attiecīgās dalībvalsts kontekstā, jo procedūras un prakse, kas iedarbīga vienā dalībvalstī var nebūt tikpat iedarbīga citā dalībvalstī.19.  Ņemot vērā juridisko nenoteiktību un sajukumu, kas rodas novēloti transponējot iekšējā tirgus direktīvas, uzņēmumi un pilsoņi ir jāinformē par gadījumiem, kad direktīvas nav transponētas noteiktajā laikā, un par viņu juridiskajām tiesībām šādos gadījumos.20.  Iesniedzot valsts parlamentam īstenošanas noteikumu projektu, tam jāpievieno paziņojums par šo noteikumu atbilstību Kopienas tiesībām un informējot parlamentu vai tie pilnībā vai daļēji transponē attiecīgo direktīvu.21.  Neierobežojot Komisijas kā Līguma uzraudzītājas lomu un pienākumus, Komisija jāinformē, kad tai tiek paziņoti attiecīgās valsts īstenošanas noteikumi par to vai attiecīgā direktīva ir tādējādi pilnībā vai daļēji transponēta valsts tiesību aktos, un vai tiek uzskatīts, ka noteikumi atbilst Kopienas tiesībām.22.  Ja dalībvalstis nolemj iekļaut direktīvas transponēšanu kā daļu plašākā likumdošanas kontekstā, tas var novest pie tā, ka dalībvalstis neievēro transponēšanas termiņu; nosacījumu un prasību iestarpināšana papildus tiem, kas nepieciešami, lai transponētu direktīvu, var arī kavēt attiecīgās direktīvas mērķu sasniegšanu,AR ŠO IESAKA:(1) Dalībvalstīm jāveic organizatoriski vai citādi pasākumi, kas nepieciešami, lai precīzi un efektīvi risinātu pamatā esošās problēmas dalībvalstu juridiskā pienākuma transponēt iekšējā tirgus direktīvas pareizi un noteiktajā laikā pastāvīgu neizpildi.(2) Dalībvalstīm jāizskata pielikumā norādītie labas prakses piemēri un, ņemot vērā savas valsts institucionālās tradīcijas, pieņemt to praksi, kura veicinās vai varētu veicināt iekšējā tirgus direktīvu transponēšanas ātruma vai kvalitātes uzlabošanu.(3) Dalībvalstīm laikus jāpublicē saraksts ar iekšējā tirgus direktīvām, kuras nav noteiktajā laikā pilnībā transponētas valsts tiesību aktos un jāinformē uzņēmumi un pilsoņi, ka, neskatoties uz direktīvu netransponēšanu, atsevišķos gadījumos viņiem var būt juridiskas tiesības saskaņā ar netransponētām direktīvām; šī informācija jādara pieejama vismaz valdības tīmekļa vietnē.(4) Dalībvalstīm jānodrošina, ka iesniedzot valsts parlamentā attiecīgās valsts īstenošanas noteikumu projektu, tam pievieno paziņojumu par to, ka tiek uzskatīts, ka šie noteikumi atbilst Kopienas tiesībām un par to, vai tie transponē attiecīgo direktīvu pilnībā vai daļēji.(5) Darot zināmus attiecīgās valsts īstenošanas noteikumus, dalībvalstīm jāpaziņo Komisijai par to, ka, cik tām zināms, šādi noteikumi atbilst Kopienas tiesībām, kā arī jāpaziņo vai tie transponē attiecīgo direktīvu pilnībā vai daļēji.(6) Dalībvalstīm jāatturas no attiecīgās direktīvas transponēšanai nevajadzīgu nosacījumu vai prasību pievienošanas valsts īstenošanas tiesību aktiem, ja šādi nosacījumi vai prasības var kavēt direktīvā paredzēto mērķu sasniegšanu.(7) Dalībvalstīm jānodrošina, ka, iekļaujot direktīvas transponēšanu plašākā likumdošanas kontekstā valsts līmenī, tas rezultātā nenovedīs pie transponēšanas termiņa neievērošanas.Briselē, […]Komisijas vārdā -[…]Komisijas loceklisPIELIKUMSAPZINĀTĀS DALĪBVALSTU PRAKSES, KAS VEICINA IEKŠĒJĀ TIRGUS DIREKTĪVU TRANSPONĒŠANU VALSTS TIESĪBU AKTOS PAREIZI UN NOTEIKTAJĀ LAIKĀ23.  Pareiza un savlaicīga transponēšana noteikta par pastāvīgu politikas un darbības prioritāti.24.  Viena vecākā valsts amatpersona, ministra vai valsts sekretāra līmenī, ir iecelta par atbildīgu pār visu iekšējā tirgus direktīvu transponēšanu valsts tiesību aktos un dalībvalsts transponēšanas rādītāju uzlabošanu. Šai valsts amatpersonai ir acīmredzams valdības vadītāja atbalsts šā uzdevuma veikšanā, un gan ministriem, gan valsts pārvaldei ir skaidrs, ka valdība pareizu un savlaicīgu transponēšanu uzskata par prioritāti.25.  Visi ministri regulāri saņem ziņojumu (piemēram, reizi mēnesī) par transponēšanas rādītājiem visās ministrijās/valsts struktūrās. Transponēšanas rādītājus regulāri apspriež ministru sanāksmēs.26.  Nepieciešamie resursi ir piešķirti, lai nodrošinātu pareizu un savlaicīgu transponēšanu.27.  Nodrošināta pastāvīga iekšējā tirgus direktīvu transponēšanas uzraudzība un koordinācija valsts pārvaldes un politiskā līmenī28.  Viena ministrija vai valsts struktūra ir atbildīga par transponēšanas uzraudzību kopumā. Tā koordinē transponēšanu ar ministrijām un apakšfederālajām, reģionālajām un decentralizētām valsts struktūrām, kas ir atbildīgas par transponēšanu, un nosūta transponēšanas plānošanas grafiku. Tā nodrošina regulāru transponēšanas gaitas apspriešanu ar ministrijām augstā valsts pārvaldes līmenī (piemēram, reizi mēnesī). Tā regulāri ziņo (piemēram, reizi mēnesī) ministram vai valsts sekretāram, kas ir atbildīgs par transponēšanas uzraudzību. Tā arī darbojas kā valsts koordinators sadarbībai ar Komisiju jautājumā par dalībvalsts transponēšanas rādītājiem.29.  Katra ministrija un katra apakšfederālā, reģionālā un decentralizēta valsts struktūra, kas veic transponēšanu, ieceļ amatpersonas, kas darbojas kā kontaktpersonas un ir atbildīgas par transponēšanas uzraudzību ministrijā vai struktūrā. Starp šīm amatpersonām ir izveidots valsts mēroga tīkls.30.  Ir izdotas pamatnostādnes, kas nosaka kā jāveic transponēšana, un kas nodrošina vienotu pieeju transponēšanai visā valsts pārvaldē.31.  Tiek kārtota centrāla valsts datu bāze par transponēšanu. Šī datu bāze ir pieejama visām ministrijām un apakšfederālām, reģionālām un decentralizētām valsts struktūrām, kas ir iesaistītas transponēšanā. Par katru direktīvu ir šāda informācija: direktīvas atsauces un priekšmets; par transponēšanu atbildīgā ministrija vai cita valsts struktūra, un atbildīgās personas ministrijā vai valsts struktūrā; citu transponēšanā iesaistīto ministriju, valsts struktūru un atbildīgo personu saraksts; transponēšanai nepieciešamie resursi; transponēšanas termiņš; nepieciešamie pasākumi direktīvas transponēšanai; transponēšanai paredzētais grafiks (tai skaitā parlamenta apspriedes); norises gaita; grūtības transponēšanā; un vai ir uzsākti pārkāpumu izmeklēšanas procesi par novēlotu vai nepareizu transponēšanu. Jebkurā laikā ir iespējams noteikt direktīvu transponēšanas rādītājus dalībvalstī kopumā vai pa atsevišķām ministrijām.32.  Pirms transponēšanas termiņa beigām ministrijai un citām atbildīgajām valsts struktūrām nosūtīta atgādinājumus (piemēram, trīs mēnešus un atkal vienu mēnesi pirms termiņa beigām).33.  Kad termiņš ir notecējis, atgādinājumu tūlīt nosūtīta gan valsts pārvaldes, gan ministru līmenī, kā arī valsts parlamentu informē.34.  Dalībvalstis ir proaktīvas savlaicīgi vēršoties pie Komisijas pēc padoma un palīdzības transponēšanas jautājumos. Komisijas izveidoto kontaktpersonu datu bāzi lieto, lai noteiktu atbildīgās amatpersonas.35.  Nodrošināts, ka gatavošanās transponēšanai notiek agrīnā posmā, un izvirzītais mērķis ir pareiza un savlaicīga transponēšana36.  Plānoto transponēšanas grafiku sagatavo ar direktīvu saistīto sarunu laikā ar attiecīgo par sarunām atbildīgo ministriju vai citu valsts struktūru un visādā ziņā pirms direktīva ir pieņemta. Katras direktīvas transponēšanas plānojuma grafiks ietver: direktīvas atsauces un priekšmetu; par transponēšanu atbildīgo ministriju vai citu valsts struktūru, un atbildīgās personas ministrijā vai valsts struktūrā; citu transponēšanā iesaistīto ministriju un valsts struktūru, kā arī atbildīgo personu sarakstu; transponēšanai nepieciešamos resursus; transponēšanas termiņu; esošu valsts tiesību aktu un ierosinātās direktīvas noteikumu salīdzinājumu; pasākumus, kas veicami direktīvas transponēšanai; un transponēšanai paredzēto grafiku (tai skaitā parlamenta apspriedes). Lai nodrošinātu, ka transponēšanas datu bāzē ir jaunākā informācija, īsi pēc direktīvas publicēšanas “ Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ” (piemēram, pēc četrām nedēļām), šo plānošanas grafiku nosūta ministrijai vai valsts struktūrai, kas ir atbildīga par transponēšanas uzraudzību kopumā.37.  Tiesību aktu izstrāde sākas pirms vai tiklīdz direktīva ir publicēta “ Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ”.38.  Ministrija vai cita par transponēšanu atbildīgā valsts struktūra sagatavo korelācijas tabulu, norādot kā katrs direktīvas noteikums ir transponēts valsts tiesību aktos. Šai tabulai, kad to nosūta parlamentam vai valdībai, lai sekmētu apspriešanu, pievienoti arī visi valsts īstenošanas tiesību aktu projekti, kā arī pievienoti visi paziņojumi Komisijai par valsts īstenošanas tiesību aktiem.39.  Izvairās no papildus noteikumiem, kas nav nepieciešami direktīvas transponēšanai. Gadījumos, kad tas notiek, ministrija vai cita atbildīgā valsts struktūra pamato, kādēļ tas ir nepieciešams un nosaka, ka tas neradīs novēlošanos transponēšanā.40.  Atbildīgās valsts amatpersonas par sarunu vešanu par direktīvu cik vien tas iespējams ir iesaistītas tās transponēšanā valsts tiesību aktos. Ja tas nav iespējams, atbildīgās valsts amatpersonas cieši sadarbojas ar tiem, kas ir atbildīgi par transponēšanu. Jebkurā gadījumā amatpersonas, kuras ved sarunas par direktīvu, visa direktīvas sarunu procesa gaitā informē tās amatpersonas, kas šo direktīvu transponēs, lai nodrošinātu, ka jebkādas potenciālās transponēšanas problēmas ir identificētas un risinātas pirms direktīva ir pieņemta.41.  Jebkuras reģionālās, apakšfederālās vai decentralizētas valsts struktūras pārstāvji, kam būs jātransponē direktīva, tiek informēti direktīvas sarunu gaitā.42.  Komisijai valsts īstenošanas tiesību akti tiek darīti zināmi elektroniski.43.  Cieša sadarbība ar valsts, reģionālajiem un decentralizētajiem parlamentiem, kas iesaistīti iekšējā tirgus direktīvu transponēšanā, lai nodrošinātu pareizu un savlaicīgu transponēšanu44.  Parlamentiem nosūta priekšlikumus direktīvām, tiklīdz Komisija šos priekšlikumus iesniegusi, un tos informē par sarunu gaitu sarunās par direktīvām.45.  Parlamenti regulāri saņem ziņojumus (piemēram, trīsreiz mēnesī) par transponēšanas gaitu, par direktīvām, kuru transponēšana ir novēlota, kā arī par pārkāpumu izmeklēšanas procesiem, kurus uzsākusi Komisija sakarā ar novēlotu vai nepareizu transponēšanu.46.  Līdz ar attiecīgās valsts tiesību aktu projektiem, parlamentiem nosūta transponēšanas grafiku, skaidri norādītus termiņus, visas korelācijas tabulas, kas ir sagatavotas, un valdības deklarāciju, ka tiek uzskatīts, ka attiecīgās valsts īstenošanas pasākums atbilst Kopienas tiesībām.47.  Parlamenti saņem agrīnu brīdinājumu no valdības, ka transponēšanas termiņš tuvojas beigām (piemēram, trīs mēnešus pirms transponēšanas termiņa beigām). Tos informē, kad termiņš notecējis.48.  Valdība aicina parlamentus paredzēt pietiekamu laiku direktīvu savlaicīgai transponēšanai.49.  Rīkošanās ātri, skaidri un efektīvi, lai transponētu direktīvas, kuru transponēšana ir novēlota50.  Veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ikviena direktīva, kas nav transponēta noteiktajā laikā, tiek transponēta cik vien ātri iespējams pēc transponēšanas termiņa beigām.51.  Ja vienas vai vairāku direktīvu transponēšana novēlota, parlamentus aicina paredzēt papildu laiku, lai pēc iespējas ātrāk transponētu šādas direktīvas un risinātu jebkādus novēlošanās procedurālos iemeslus.52.  Dalībvalstis publicē sarakstu ar direktīvām, kas nav transponētas noteiktajā laikā un informē uzņēmumus un pilsoņus, ka, neskatoties uz netransponēšanu, atsevišķos gadījumos viņiem var būt juridiskas tiesības saskaņā ar netransponētajām direktīvām.53.  Ja pastāvīgi netransponē direktīvas noteiktajā laikā, dalībvalstis pārbauda cik lielā mērā likumdošanas procedūra parlamentā var tikt saīsināta, lai direktīvas transponētu. Paredz tiesību aktu pieņemšanu vienā lasījumā vai saīsinātā kārtībā.54.  Ja pastāvīgi netransponē direktīvas noteiktajā laikā, un ja to pieļauj dalībvalsts konstitūcija vai attiecīgās valsts tiesiskā kārtība, apsver valdības dekrētu vai rīkojumu izmantošanu, lai transponētu, ja tas paātrinās transponēšanu.[1] Iekšējais tirgus aptver arī trīs EBTA valstis- Islandi, Lihtenšteinu un Norvēģiju sakarā ar to dalību Eiropas ekonomikas zonas līgumā.[2] Harbora ziņojums, OV C 234, 30.9.2003., 55. lpp. ; 2004. gada 25. februāra Millera ziņojums.[3] OV C 221, 7.8.2001., 25. lpp.; OV C 241, 7.10.2002., 180. lpp.; OV C 234, 30.9.2003., 55. lpp.[4] OV C 128, 29.5.2003., 48. lpp.[5] OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.[6] KOM (2002) 725 galīgs, 2002. gada 11. decembris[7] KOM (2003) 238 galīgs, 2003. gada 7. maijs