Svarīgs juridisks paziņojums

|

52006SC0284

Ieteikums Padomes atzinums saskaņā ar 5. panta trešo punktuPadomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Vācijas stabilitātes programmu 2005.-2009. gadam  /* SEC/2006/0284 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 1.3.2006SEC(2006) 284 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar 5. panta trešo punktuPadomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Vācijas stabilitātes programmu 2005. – 2009. gadam(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSKontekstsStabilitātes un izaugsmes pakta, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, pamatmērķis ir nodrošināt sakārtotas valsts finanses kā līdzekli, lai nostiprinātu nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai un noturīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Paktā pirmoreiz grozījumus izdarīja 2005. gadā. Ar reformu, atzīstot pakta lietderību fiskālās disciplīnas nodrošināšanā, tika meklēta iespēja stiprināt tā efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī saglabāt valsts finanšu noturīgumu ilgtermiņā.Padomes Regula (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir pakta sastāvdaļa, paredz, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējās atjauninātās programmas (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Pirmā Vācijas stabilitātes programma tika iesniegta 1999. gada janvārī. Saskaņā ar minēto regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 1999. gada 15. martā sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekš minētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.Šajās programmās dalībvalstīm ir jādefinē budžeta stāvokļa vidējā termiņa mērķis un jāparedz politikas pasākumi šā mērķa sasniegšanai un īstenošanai, iekļaujot arī attiecīgās ekonomiskās prognozes. Pēc pakta reformas vidējā termiņa mērķis ir jāpielāgo atsevišķām dalībvalstīm, ņemot vērā ekonomikas un budžeta neviendabību Eiropas Savienībā, tostarp attiecībā uz noturīguma fiskālo risku. Citi reformas elementi ir tādi, ka ir jāpanāk simetriskāka pieeja fiskālajai politikai cikla laikā, pastiprinot budžeta disciplīnu ekonomiskā uzplaukuma laikā, lai gan attiecībā uz īslaicīgu novirzi no vidējā termiņa mērķa vai korekciju virzības uz to jāņem vērā „nozīmīgākās strukturālās reformas” ar pierādāmu ietekmi uz ilgtermiņa ilgtspējību.Komisija ir izskatījusi nesen iesniegto atjaunināto Vācijas stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozi, rīcības kodeksu[2], kopīgi saskaņoto metodiku potenciālā kopprodukta un cikliski koriģēto bilanču aplēsei, kā arī integrētajās pamatnostādnēs ietvertās ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes 2005. – 2008. gadam, un, pamatojoties uz tās tālāk izklāstīto novērtējumu, ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to.Novērtējums1.  Jaunāko Vācijas stabilitātes programmas atjauninājumu Vācijas valdība pieņēma un iesniedza Padomei un Komisijai 2006. gada 22. februārī, t. i., 12 nedēļas pēc rīcības kodeksā noteiktā termiņa – 1. decembra. 2006. gada 22. februārī Vācijas valdība, kas uzsāka darbību 2005. gada beigās, pieņēma 2006. gada federālā budžeta projektu un, īpaši jāpiezīmē, arī likumprojektu, ar kuru, sākot no 2007. gada 1. janvāra, standarta PVN likmi paaugstinās līdz 19 % esošo 16 % vietā. Programma attiecas uz laikposmu no 2005. līdz 2009. gadam. Programma kopumā atbilst jaunajā rīcības kodeksā dotajam stabilitātes un konverģences programmu struktūras paraugam[3].2.  2003. gada 21. janvārī Padome lēma, ka Vācijā pastāv pārmērīgs budžeta deficīts un, pamatojoties uz 104. panta 7. punktu, ieteica pārmērīgo budžeta deficītu novērst līdz 2004. gadam. Komisija savā 2004. gada decembra Paziņojumā Padomei par „Vācijas un Francijas situāciju saistībā ar to pienākumiem saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru pēc Tiesas sprieduma”, secināja, ka 2005. gads ir uzskatāms par atbilstošu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas termiņu. 2005. gada janvārī Padome piekrita šim viedoklim. 2006. gada 1. martā Komisija ieteica Padomei saskaņā ar 104. panta 9. punktu brīdināt Vāciju, ka tai līdz 2007. gadam jāveic pasākumi, lai novērstu pārmērīgo budžeta deficītu. Savā 2005. gada 17. februāra atzinumā par 2004. gada atjaunināto stabilitātes programmu laikposmam no 2004. līdz 2008. gadam Padome aicināja Vāciju veikt nepieciešamo, lai nodrošinātu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu 2005. gadā, īstenot budžeta korekcijas turpmākajos gados pēc 2005. gada un veikt nepieciešamo darbību strukturālā ziņā, lai programmas aptvertā perioda beigās panāktu budžeta stāvokli, kas ir tuvu līdzsvaram, un turpināt īstenot strukturālās reformas, lai turpmāk uzlabotu valsts finanšu stāvokļa stabilitāti ilgtermiņā, jo īpaši attiecībā uz veselības aprūpes sistēmu.3.  IKP pieaugums Vācijā pēdējo desmit gadu laikā bijis 1,4 % gadā, kas atpaliek no vidējā euro zonas rādītāja par vairāk nekā 0,5 procentu punktiem. Visa šī perioda laikā izaugsmes potenciāls ir pastāvīgi samazinājies. Ekonomikas aktivitātes pamatā bija lielais eksporta īpatsvars, taču to kavēja kūtrais iekšzemes pieprasījums. Pēc ilga stagnācijas posma desmitgades sākumā, 2004. gadā pieprasījums un produkcijas apjoms pieauga, taču pēc tam atkal samazinājās. Tā kā arī jaunu darba vietu radīšana bija ierobežota, bezdarba līmenis pieauga līdz 9,5 % no darbaspēka kopējā apjoma. 2005. gadā ceturto gadu pēc kārtas kopējais valsts budžeta deficīts pārsniedza Līgumā noteikto atsauces vērtību 3 % apmērā no IKP. Valsts parāds, kas 1991. gadā bija tuvu 40 % no IKP, kopš 2002. gada ir pārsniedzis Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP.4.  Programmas pamatā esošais makroekonomikas scenārijs paredz, ka IKP reāli pieaugs no 0,9 % 2005. gadā līdz 1,4 % 2006. gadā līdztekus ar iekšzemes pieprasījuma pieaugumu. Pēc samazinājuma līdz 1 % 2007. gadā, paredzams, ka pēc tam izaugsme atkal turpināsies, laikposmā no 2005. līdz 2009. gadam sasniedzot vidējo pieaugumu 1,5 %. Paredzams, ka, tuvojoties programmas noslēdzošajiem gadiem, izaugsmes potenciāls pieaugs nedaudz straujāk, bet starpība starp potenciālo un faktisko produkcijas apjomu pakāpeniski samazināsies, tomēr programmas pēdējā gadā joprojām būs negatīva. Šādu izaugsmes raksturu ietekmē politiskie uzstādījumi, par kuriem vienojusies jaunā koalīcijas valdība. Spriežot pēc pašlaik pieejamās informācijas, scenārijs 2006. gadam šķiet ticams. Tomēr turpmākas attīstības centrālais scenārijs šķiet pārāk optimistisks. Programmā prognozētā inflācija 2006. gadam šķiet reāla, taču varētu izrādīties pārāk optimistiska atlikušajam periodam.5.  Saskaņā ar Eiropas Kopienu Statistikas biroja sniegtajiem datiem, valsts budžeta deficīts Vācijā 2005. gadā sasniedza 3,3 % no IKP. Šie dati, kuru atbilstība vēl ir jānovērtē, ir balstīti uz Vācijas provizorisko ziņojumu saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 3605/93, ko Vācija Komisijai iesniedza 2006. gada 24. februārī. Iepriekšējā atjaunotajā stabilitātes programmā 2005. gadam tika izvirzīts mērķis 2,9 % no IKP.6.  Galvenais programmā norādītais vidējā termiņa budžeta stratēģijas mērķis ir nodrošināt valsts finanšu stāvokļa noturīgumu ilgtermiņā. Lai to panāktu, programmā ierosināts turpināt budžeta konsolidāciju, vienlaikus uzlabojot apstākļus izaugsmei un nodarbinātībai. Programmā paredzēts pārmērīgo budžeta deficītu novērst līdz 2007. gadam. Konkrēti, attiecībā uz 2006. un 2007. gadu, atjauninātajā programmā nominālais deficīts tiek plānots attiecīgi 3,3 % un 2,5 % no IKP. Pēc tam paredzēts, ka deficīts gadā samazināsies par 0,5 procentu punktiem no IKP, līdz 2009. gadā sasniegs 1,5 % no IKP līmeni. Budžeta korekcija balstās gan uz ieņēmumiem, gan izdevumiem. Sākot no 2006. gada, paredzams, ka izaugsmi veicinās vairāki papildu izdevumu pasākumi, piemēram, finansējums pētniecībai un attīstībai, vieglāki amortizācijas noteikumi uzņēmumiem un ieguldījumi transporta infrastruktūrā. Uz šāda fona konsolidāciju veicina nodokļu atlaižu samazināšana, piemēram, nodokļa subsīdijas atcelšana īpašnieku apsaimniekotiem mājokļiem. Programmā par konsolidācijas stratēģijas būtiskāko elementu noteikts sociālo izdevumu ierobežojums. Iegūtos ietaupījumus daļēji paredzēts izmantot, lai finansētu sociālo iemaksu likmes samazinājumu līdz 2007. gadam. Sociālo iemaksu daļas samazinājumu, kam par iemeslu ir arī ierobežotais pieaugums iemaksu bāzē, paredzēts pamatā kompensēt, 2007. gadā palielinot PVN likmi. Paredzams, ka valsts ieguldījumu daļa IKP paliks nemainīga. Salīdzinājumā ar iepriekšējo atjaunināto programmu, korekciju gaita lielos vilcienos saglabājas nemainīga, tomēr tiek plānots, ka deficīta attiecība katrā gadā būs par 0,5 procentu punktiem (noapaļojot) augstāka, bet 2006. gadā – pat vairāk.7.  Saskaņā ar programmu pārmērīgā budžeta deficīta novēršana līdz 2007. gadam ietver strukturālās bilances (t. i., cikliski koriģētas bilances, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) uzlabojumu kopumā par vienu procenta punktu no IKP laikposmā no 2006. līdz 2007. gadam. Paredzēts, ka programmas perioda laikā strukturālā bilance, kas aprēķināta saskaņā ar kopīgi saskaņoto metodoloģiju, ik gadus vidēji uzlabosies par aptuveni 0,5 % no IKP, tomēr 2008. un 2009. gadā uzlabojums būs nedaudz mazāks. Kā vidēja termiņa mērķi programma nosaka budžeta stāvoklī panākt līdzsvaru strukturālā izteiksmē, tomēr to neplāno sasniegt programmas darbības laikā. Tā kā vidējā termiņa mērķis ir augstāks par minimālo slieksni (noteikts kā deficīts aptuveni 1,75 % apmērā no IKP), ar tā sasniegšanu tiks nodrošināta drošības rezerve pret pārmērīga deficīta rašanos. Programmas vidējā termiņa mērķis ir saskaņā ar mērķi, kas norādīts euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un ir mazliet augstāks, nekā to izsaka parāda attiecība un vidējais potenciālā ražošanas apjoma pieaugums ilgtermiņā.8.  Attiecībā uz 2006. gadu riski budžeta izpildes rezultātam šķiet līdzsvaroti. Taču gados pēc 2007. gada budžeta izpildes rezultāts varētu būt sliktāks, neka paredzēts programmā. Kā liecina iepriekšējā pieredze, sociālo izdevumu ierobežojums, kas nav pilnībā izklāstīts programmā, bet kam paredzēta būtiska loma budžeta korekcijā, ir atkarīgs no stingras plānu īstenošanas. Sociālie izdevumi bijuši viens no galvenajiem faktoriem, kas bija pamatā budžeta mērķu pārkāpšanai salīdzinājumā ar iepriekšējām programmām. Budžeta mērķi tiktu apdraudēti, ja plānotais sociālo iemaksu atvieglojums tiktu pilnībā īstenots, bet netiktu sasniegti attiecīgie izdevumu mērķi. Turklāt nepietiekama izaugsme var nest līdzi nepietiekamus ieņēmumus, ko varētu būt grūti kompensēt, tālāk samazinot izdevumus, lai saglabātu plānoto deficīta attiecību. Programmas ietvaros paredzēta arī uzņēmuma peļņas nodokļa sistēmas reforma, kas jāveic līdz 2008. gadam, kā arī reforma veselības un ilgtermiņa aprūpes apdrošināšanas jomā, kurām potenciāli piemīt pozitīva ietekme uz ekonomiku un budžetu, tomēr īstermiņā var izrādīties negatīva ietekme uz deficītu.9.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, programmā paredzētais budžeta stāvoklis šķiet saskanīgs ar pārmērīgā budžeta deficīta korekciju līdz 2007. gadam. Tomēr šķiet, ka tas nenodrošina pietiekamu drošības rezervi pret 3 % no IKP deficīta līmeņa pārsniegšanu ar parastām makroekonomiskām svārstībām līdz programmas perioda priekšpēdējam gadam. Koriģēšanas temps attiecībā uz programmā norādīto programmas vidējā termiņa mērķi gados pēc pārmērīgā budžeta deficīta korekcijas kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā noteikts, ka euro zonas un VKM II dalībvalstīm kritērijam jābūt strukturālās bilances gada uzlabojumam 0,5 % apmērā no IKP un ka korekcijai jābūt lielākai ekonomiski labvēlīgā laikposmā un tā varētu būt mazāka ekonomiski nelabvēlīgā laikposmā.10.  Tiek lēsts, ka parāda līmenis 2005. gadā sasniedza 67,5 % no IKP, kas pārsniedz Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP. Programmā paredzēts, ka parāda attiecība 2006. gadā pieaugs līdz 69 % no IKP (noapaļojot), bet pēc tam samazināsies, līdz programmas perioda beigās sasniegs 67 %. Paredzams, ka parāda attiecības tendence varētu izrādīties mazāk labvēlīga, nekā prognozēts programmā, ņemot vērā iepriekš minētos riskus, kas apdraud budžeta mērķus. Ņemot vērā riska novērtējumu, parāda attiecības samazināšanās, tuvinoties atsauces vērtībai, varētu izrādīties nepietiekama.11.  Attiecībā uz valsts finanšu noturīgumu Vācijā, šķiet, pastāv vidējs risks, kura pamatā ir prognozētās budžeta izmaksas saistībā ar iedzīvotāju novecošanos[4]. Iepriekšējos gados veiktās strukturālās reformas, un jo īpaši pensiju reforma, ir līdzējušas ierobežot turpmāku valsts izdevumu pieaugumu. Turklāt programmā minēts plāns laikposmā no 2012. līdz 2029. gadam pakāpeniski palielināt likumā noteikto pensionēšanās vecumu par diviem gadiem, sasniedzot 67 gadus. Paredzēts arī spēkā esošo pensijas izdevumu aprēķināšanas algoritmu laika gaitā pielāgot mazākiem izdevumiem. tomēr konkrēts īstenošanas plāns nav noteikts. Ir izsludinātas strukturālas reformas veselības un ilgtermiņa aprūpes sistēmās, taču tās nav sīkāk izstrādātas. Ņemot vērā to, ka valsts parāds pašlaik pārsniedz Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP, kā arī to, ka pašlaik pastāv augsts strukturālais deficīts, programmas perioda laikā nepieciešams apņēmīgi īstenot stingru budžeta konsolidāciju, lai mazinātu risku ilgtermiņa noturīgumam.12.  Plānotie pasākumi valsts finanšu jomā kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas vadlīnijām, kas iekļautas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam. Konkrēti, Vācija plāno īstenot virkni strukturālu reformu, lai uzlabotu valsts finanšu noturīgumu vidējā un ilgtermiņā. Ja izdevumu ierobežojums sociālā nodrošinājuma sistēmās tiks īstenots kā plānots, valsts izdevumu sastāvs būtu labvēlīgāks izaugsmi veicinošām kategorijām, kas atbilst Lisabonas stratēģijā noteiktajam.13.  Vācijas valsts reformu programmā, ko tā 2005. gada 7. decembrī iesniedza atjaunotās Lisabonas stratēģijas izaugsmei un nodarbinātībai kontekstā, noteiktas sešas galvenās darbības jomas: zināšanu sabiedrība, tirgus darbība un konkurētspēja, uzņēmējdarbības vide, valsts finanšu noturīgums (ieskaitot noturīgu izaugsmi un sociālo nodrošinājumu), ekoloģiskie jauninājumi un darba tirgus pārorientācija. Kopumā stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā ir saskaņā ar Valsts reformu programmā paredzētajām darbībām. Valsts reformu programmā ietverto darbību ietekme uz budžetu ir plašos vilcienos atspoguļota stabilitātes programmas budžeta prognozēs. Papildus valsts reformu programmā ietvertajam, stabilitātes programmā attiecībā uz federālās sistēmas reformu paredzēts, ka iespējamās sankcijas, kas var tikt noteiktas saistībā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, tiktu saskaņā ar noteikto sadalītas starp dažādiem pārvaldes līmeņiem. Tas varētu tikt ietverts Vācijas Konstitūcijā.Ņemot vērā iepriekš minēto novērtējumu, ir atbalstāma valdības noteiktā prioritāte budžeta konsolidācijai, kā izklāstīts programmā, taču ar budžeta mērķu sasniegšanu un valsts finanšu ilgtermiņa noturīgumu ir saistīti riski. Tāpat, ņemot vērā Komisijas 2006. gada 1. marta ieteikumu Padomes lēmumam saskaņā ar 104. panta 9. punktu, Vācijai būtu lietderīgi:-  2006. un 2007. gadā nodrošināt plānoto strukturālo korekciju kopumā par vismaz vienu procentu punktu, lai ticamā un noturīgā veidā panāktu, ka pēc iespējas īsākā laikā, bet ne vēlāk kā 2007. gadā, valsts budžeta deficīts nepārsniegtu 3 % no IKP;-  īsā laikā sasniegt vidējā termiņa mērķi, īstenojot samazinājumu strukturālajā bilancē vismaz par 0,5 procentu punktiem gadā pēc tam, kad ir novērsts pārmērīgais budžeta deficīts, šajā nolūkā stingri īstenojot plānoto izdevumu ierobežojumu, lai varētu nodrošināt plānoto sociālo iemaksu atvieglojumu, un nodrošinot, ka izsludinātā uzņēmuma ienākumu nodokļa reforma neapdraudētu plānoto fiskālo konsolidāciju;-  īstenot plānus stiprināt valsts budžeta institūcijas, lai nodrošinātu, ka budžeta mērķi tiek sasniegti visos valsts pārvaldes līmeņos.IeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar 5. panta trešo punktuPadomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Vācijas stabilitātes programmu 2005. – 2009. gadamEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[5] un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.14.  [2006. gada 14. martā] Padome izskatīja Vācijas atjaunināto stabilitātes programmu.15.  IKP pieaugums Vācijā pēdējo desmit gadu laikā bijis 1,4% gadā, kas atpaliek no vidējā euro zonas rādītāja par vairāk nekā 0,5 procentu punktiem. Visa šī perioda laikā izaugsmes potenciāls ir pastāvīgi samazinājies. Ekonomikas aktivitātes pamatā bija lielais eksporta īpatsvars, taču to kavēja kūtrais iekšzemes pieprasījums. Pēc ilga stagnācijas posma desmitgades sākumā, īsu laiku 2000. gadā un arī 2004. gadā pieprasījums un reālais IKP sasniedza augstākos rādītājus, taču pēc tam atkal samazinājās. Tā kā arī jaunu darba vietu radīšana bija ierobežota, bezdarba līmenis pieauga līdz 9,5 % no darbaspēka kopējā apjoma. 2005. gadā ceturto gadu pēc kārtas kopējais valsts budžeta deficīts pārsniedza Līgumā noteikto atsauces vērtību – 3 % no IKP. Valsts parāds, kas 1991. gadā bija tuvu 40 % no IKP, kopš 2002. gada ir pārsniedzis Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP.16.  2003. gada 21. janvārī Padome lēma, ka Vācijā pastāv pārmērīgs budžeta deficīts un, pamatojoties uz 104. panta 7. punktu, ieteica pārmērīgo budžeta deficītu novērst līdz 2004. gadam. Komisija savā 2004. gada decembra Paziņojumā Padomei par „Vācijas un Francijas situāciju saistībā ar to pienākumiem saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru pēc Tiesas sprieduma”, secināja, ka 2005. gads ir uzskatāms par atbilstošu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas termiņu. 2005. gada janvārī Padome piekrita šim viedoklim. [2006. gada 14. martā] Padome nolēma saskaņā ar 104. panta 9. punktu brīdināt Vāciju, ka tai līdz 2007. gadam jāveic pasākumi, lai novērstu pārmērīgo budžeta deficītu. Savā 2005. gada 17. februāra atzinumā par 2004. gada decembrī atjaunināto stabilitātes programmu laikposmam no 2004. līdz 2008. gadam Padome aicināja Vāciju veikt nepieciešamo, lai nodrošinātu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu 2005. gadā, īstenot budžeta korekcijas turpmākajos gados pēc 2005. gada un veikt nepieciešamo darbību strukturālā ziņā, lai programmas aptvertā perioda beigās panāktu budžeta stāvokli, kas ir tuvu līdzsvaram, un turpināt īstenot strukturālās reformas, lai turpmāk uzlabotu valsts finanšu stāvokļa stabilitāti ilgtermiņā, jo īpaši attiecībā uz veselības aprūpes sistēmu.17.  Saskaņā ar Eiropas Kopienu Statistikas biroja sniegtajiem datiem, valsts budžeta deficīts Vācijā 2005. gadā sasniedza 3,3 % no IKP. Šie dati, kuru kvalitāte vēl ir jānovērtē, ir balstīti uz Vācijas provizorisko ziņojumu saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 3605/93, ko Vācija Komisijai iesniedza 2006. gada 24. februārī. Iepriekšējā atjaunotajā stabilitātes programmā 2005. gadam tika izvirzīts mērķis 2,9 % no IKP.18.  Vācijas atjauninātā stabilitātes programma tika iesniegta 2006. gada 22. februārī. Programma attiecas uz laikposmu no 2005. līdz 2009. gadam. Programma kopumā atbilst jaunajā rīcības kodeksā dotajam stabilitātes un konverģences programmu struktūras paraugam[6].19.  Programmas pamatā esošais makroekonomikas scenārijs paredz, ka IKP reāli pieaugs no 0,9 % 2005. gadā līdz 1,4 % 2006. gadā līdztekus ar iekšzemes pieprasījuma pieaugumu. Pēc samazinājuma līdz 1 % 2007. gadā, paredzams, ka pēc tam izaugsme atkal turpināsies, laikposmā no 2005. līdz 2009. gadam sasniedzot vidējo pieaugumu 1,5 %. Šādu izaugsmes raksturu ietekmē politiskie uzstādījumi, par kuriem vienojusies jaunā koalīcijas valdība. Ņemot vērā pašlaik pieejamo informāciju, atsauces scenārijs 2006. gadam šķiet ticams. Tomēr turpmākas attīstības centrālais scenārijs šķiet pārāk optimistisks. Programmā prognozētā inflācija 2006. gadam šķiet reāla, taču varētu izrādīties pārāk optimistiska attiecībā uz pārējo periodu.20.  Galvenais programmā norādītais vidējā termiņa budžeta stratēģijas mērķis ir nodrošināt valsts finanšu stāvokļa noturīgumu ilgtermiņā. Lai to panāktu, programmā ierosināts turpināt budžeta konsolidāciju, vienlaikus uzlabojot apstākļus izaugsmei un nodarbinātībai. Programmā paredzēts pārmērīgo budžeta deficītu novērst līdz 2007. gadam. Konkrēti, attiecībā uz 2006. un 2007. gadu, atjauninātajā programmā nominālais deficīts tiek plānots attiecīgi 3,3 % un 2,5 % no IKP. Pēc tam paredzēts, ka deficīts gadā samazināsies par 0,5 procentu punktiem no IKP, līdz 2009. gadā sasniegs 1,5 % no IKP līmeni. Budžeta korekcija balstās gan uz ieņēmumiem, gan izdevumiem. Programmā par konsolidācijas stratēģijas būtiskāko elementu noteikts sociālo izdevumu ierobežojums. Attiecībā uz ieņēmumiem nodokļu daļas palielinājumu lielā mērā kompensē sociālo iemaksu daļas samazinājums. Paredzams, ka valsts ieguldījumu daļa IKP paliks nemainīga. Salīdzinājumā ar iepriekšējo atjaunināto programmu, korekciju gaita lielos vilcienos saglabājas nemainīga. Tomēr tiek plānots, ka deficīta attiecība katrā gadā būs par 0,5 procentu punktiem (noapaļojot) augstāka nekā paredzēts iepriekšējā atjauninātajā programmā, bet 2006. gadā – pat vairāk.21.  Saskaņā ar programmu pārmērīgā budžeta deficīta novēršana līdz 2007. gadam ietver strukturālās bilances (t. i., cikliski koriģētas bilances, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) uzlabojumu kopumā par vairāk nekā vienu procenta punktu laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam. Paredzēts, ka programmas perioda laikā strukturālā bilance, kas aprēķināta saskaņā ar kopīgi saskaņoto metodoloģiju, ik gadus vidēji uzlabosies par aptuveni 0,5 % no IKP, tomēr 2008. un 2009. gadā uzlabojums būs nedaudz mazāks. Kā vidēja termiņa mērķi programma nosaka budžeta stāvoklī panākt līdzsvaru strukturālā izteiksmē, tomēr to neplāno sasniegt programmas darbības laikā. Tā kā vidējā termiņa mērķis ir augstāks par minimālo slieksni (noteikts kā deficīts apmēram 1,75 % apmērā no IKP), ar tā sasniegšanu tiks nodrošināta drošības rezerve pret pārmērīga deficīta rašanos. Programmas vidējā termiņa mērķis ir saskaņā ar mērķi, kas norādīts euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un ir mazliet augstāks, nekā to izsaka parāda attiecība un vidējais potenciālā ražošanas apjoma pieaugums ilgtermiņā.22.  Attiecībā uz 2006. gadu riski budžeta izpildes rezultātam šķiet līdzsvaroti. Taču gados pēc 2007. gada budžeta izpildes rezultāts varētu būt sliktāks, neka paredzēts programmā. Kā liecina iepriekšējā pieredze, sociālo izdevumu ierobežojums, kas nav pilnībā izklāstīts programmā, bet kam paredzēta būtiska loma budžeta korekcijā, ir atkarīgs no stingras plānu īstenošanas. Sociālie izdevumi bijuši viens no galvenajiem faktoriem, kas bija pamatā budžeta mērķu pārkāpšanai salīdzinājumā ar iepriekšējām programmām. Budžeta mērķi tiktu apdraudēti, ja plānotais sociālo iemaksu atvieglojums tiktu pilnībā īstenots, bet netiktu sasniegti attiecīgie izdevumu mērķi. Turklāt nepietiekama izaugsme var nest līdzi nepietiekamus ieņēmumus, ko varētu būt grūti kompensēt, tālāk samazinot izdevumus, lai saglabātu plānoto deficīta attiecību. Programmas ietvaros paredzēta arī uzņēmuma peļņas nodokļa sistēmas reforma, kas jāveic līdz 2008. gadam, kā arī reforma veselības un ilgtermiņa aprūpes apdrošināšanas jomā, kurām potenciāli piemīt pozitīva ietekme uz ekonomiku un budžetu, tomēr īstermiņā var izrādīties negatīva ietekme uz deficītu.23.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, programmā paredzētais budžeta stāvoklis šķiet saskanīgs ar pārmērīgā budžeta deficīta korekciju līdz 2007. gadam. Tomēr šķiet, ka tas nenodrošina pietiekamu drošības rezervi pret 3 % no IKP deficīta līmeņa pārsniegšanu ar parastām makroekonomiskām svārstībām līdz programmas perioda priekšpēdējam gadam. Koriģēšanas temps attiecībā uz programmā norādīto programmas vidējā termiņa mērķi gados pēc pārmērīgā budžeta deficīta korekcijas kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā noteikts, ka euro zonas un VKM II dalībvalstīm kritērijam jābūt strukturālās bilances gada uzlabojumam 0,5 % apmērā no IKP un ka korekcijai jābūt lielākai ekonomiski labvēlīgā laikposmā un tā varētu būt mazāka ekonomiski nelabvēlīgā laikposmā.24.  Tiek lēsts, ka parāda līmenis 2005. gadā sasniedza 67,5 % no IKP, kas pārsniedz Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP. Programmā paredzēts, ka parāda attiecība 2006. gadā pieaugs līdz 69 % no IKP (noapaļojot), bet pēc tam samazināsies, līdz programmas perioda beigās sasniegs 67 %. Paredzams, ka parāda attiecības tendence varētu izrādīties mazāk labvēlīga, nekā prognozēts programmā, ņemot vērā iepriekš minētos riskus, kas apdraud budžeta mērķus. Ņemot vērā riska novērtējumu, parāda attiecības samazināšanās, tuvinoties atsauces vērtībai, varētu izrādīties nepietiekama.25.  Attiecībā uz valsts finanšu noturīgumu Vācijā, šķiet, pastāv vidējs risks, kura pamatā ir prognozētās budžeta izmaksas saistībā ar iedzīvotāju novecošanos[7]. Iepriekšējos gados veiktās strukturālās reformas, un jo īpaši pensiju reforma, ir līdzējušas ierobežot turpmāku valsts izdevumu pieaugumu. Ņemot vērā to, ka valsts parāds pašlaik pārsniedz Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP, kā arī to, ka pašlaik pastāv augsts strukturālais deficīts, programmas perioda laikā nepieciešams apņēmīgi īstenot stingru budžeta konsolidāciju, lai mazinātu risku ilgtermiņa noturīgumam.26.  Plānotie pasākumi valsts finanšu jomā kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas vadlīnijām, kas iekļautas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam. Konkrēti, Vācija plāno īstenot virkni strukturālu reformu, lai uzlabotu valsts finanšu noturīgumu vidējā un ilgtermiņā. Ja izdevumu ierobežojums sociālā nodrošinājuma sistēmās tiks īstenots kā plānots, valsts izdevumu sastāvs būtu labvēlīgāks izaugsmi veicinošām kategorijām, kas atbilst Lisabonas stratēģijā noteiktajam.27.  Vācijas valsts reformu programmā, ko tā 2005. gada 7. decembrī iesniedza atjaunotās Lisabonas stratēģijas izaugsmei un nodarbinātībai kontekstā, noteiktas sešas galvenās darbības jomas: zināšanu sabiedrība, tirgus darbība un konkurētspēja, uzņēmējdarbības vide, valsts finanšu noturīgums (ieskaitot noturīgu izaugsmi un sociālo nodrošinājumu), ekoloģiskie jauninājumi un darba tirgus pārorientācija. Kopumā stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā ir saskaņā ar Valsts reformu programmā paredzētajām darbībām. Valsts reformu programmā ietverto darbību ietekme uz budžetu ir plašos vilcienos atspoguļota stabilitātes programmas budžeta prognozēs. Papildus valsts reformu programmā ietvertajam, stabilitātes programmā attiecībā uz federālās sistēmas reformu paredzēts, ka iespējamās sankcijas, kas var tikt noteiktas saistībā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, tiktu saskaņā ar noteikto sadalītas starp dažādiem pārvaldes līmeņiem. Tas varētu tikt ietverts Vācijas Konstitūcijā.Ņemot vērā iepriekš minēto novērtējumu, Padome atbalsta valdības noteikto prioritāti budžeta konsolidācijai, kā izklāstīts programmā, taču norāda, ka ar budžeta mērķu sasniegšanu un valsts finanšu noturīgumu ilgtermiņā ir saistīti riski. Ņemot vērā arī Padomes [2006. gada 14. marta] lēmumu saskaņā ar Līguma 104. panta 9. punktu, Padome aicina Vāciju:-  2006. un 2007. gadā nodrošināt plānoto strukturālo korekciju kopumā par vismaz vienu procentu punktu, lai ticamā un noturīgā veidā panāktu, ka pēc iespējas īsākā laikā, bet ne vēlāk kā 2007. gadā, valsts budžeta deficīts nepārsniegtu 3 % no IKP;-  īsā laikā sasniegt vidējā termiņa budžeta mērķi, īstenojot samazinājumu strukturālajā bilancē vismaz par 0,5 procentu punktiem pēc tam, kad ir novērsts pārmērīgais budžeta deficīts, šajā nolūkā stingri īstenojot plānoto izdevumu ierobežojumu, lai varētu nodrošināt plānoto sociālo iemaksu atvieglojumu, un nodrošinot, ka izsludinātā uzņēmuma ienākumu nodokļa reforma neapdraudētu plānoto fiskālo konsolidāciju;-  īstenot plānus stiprināt valsts budžeta institūcijas, lai nodrošinātu, ka budžeta mērķi tiek sasniegti visos valsts pārvaldes līmeņos.Nozīmīgāko makroekonomisko un budžeta prognožu salīdzinājums2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reālais IKP (izmaiņas, %) | SP 2006.g. feb. | 1.6 | 0.9 | 1½ | 1 | 1¾ | 1¾ |KOM 2005. g. nov.6 | 1.6 | 0.8 | 1.2 | 1.6 | -- | -- |SP 2004. g. dec. | 1.8 | 1.7 | 1¾ | 2 | 2 | -- |SPCI inflācija (%) | SP 2006.g. feb. | -- | -- | -- | -- | -- | -- |KOM 2005. g. nov. | 1.8 | 2.0 | 1.6 | 1.1 | -- | -- |SP 2004. g. dec. | -- | -- | -- | -- | -- | -- |Starpība starp potenciālo un faktisko kopproduktu (% no potenciālā IKP) | SP 2006.g. febr.1 | -0.6 | -0.9 | -0.7 | -1.1 | -0.7 | -0.4 |KOM 2005. g. nov.5 | -0.6 | -0.9 | -0.8 | -0.4 | -- | -- |SP 2004. g. dec.1 | -1.2 | -0.9 | -0.7 | -0.3 | -0.0 | -- |Vispārējā valsts bilance (% no IKP) | SP 2006.g. feb. | -3.7 | -3.3 | -3.3 | -2½ | -2 | -1½ |KOM 2005. g. nov. | -3.7 | -3.9 | -3.7 | -3.3 | -- | -- |SP 2004. g. dec. | -3¾ | -2.9 | -2 ½ | -2 | -1½ | -- |Primārā bilance (% no IKP) | SP 2006.g. feb. | -0.8 | -0.5 | -0,5 | 0,5 | 1¼ | 1½ |KOM 2005. g. nov. | -0.8 | -0.9 | -0.9 | -0.4 | -- | -- |SP 2004. g. dec. | -0,5 | 0 | 0,5 | 1½ | 2 | -- |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | SP 2006.g. febr.1 | -3.4 | -2.9 | -2.9 | -1.8 | -1.5 | -1.1 |KOM 2005. g. nov. | -3.3 | -3.2 | -3.2 | -3.0 | -- | -- |SP 2004. g. dec.1 | -3.0 | -2.4 | -1.9 | -1.6 | -1.3 | -- |Strukturālā bilance2 (% no IKP) | SP 2006. g. febr.3 | -3.4 | -3.0 | -2.9 | -1.8 | -1.5 | -1.1 |KOM 2005. g. nov.4 | -3.3 | -3.2 | -3.2 | -3.0 | -- | -- |SP 2004. g. dec. | --. | -- | -- | -- | -- | -- |Valsts kopējais parāds (% no IKP) | SP 2006.g. feb. | 65.5 | 67½ | 69 | 68½ | 68 | 67 |KOM 2005. g. nov.7 | 66.4 | 68.6 | 70.0 | 71.4 | -- | -- |SP 2004. g. dec.7 | 65½ | 66 | 66 | 65½ | 65 | -- |Piezīmes: 1 Komisijas dienestu aprēķini, kuru pamatā ir programmā atrodamā informācija. 2 Cikliski koriģētā bilance (kā norādīta iepriekšējās rindās), izņemot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus. 3 Vienreizēji un citi pagaidu pasākumi, kas minēti programmā (0,1 % no IKP 2005. gadā). 4 Vienreizēji un citi pagaidu pasākumi saskaņā ar Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozēm. 5 Pamatojoties uz attiecīgi 1,1 %, 1,1 %, 1,1 % un 1,2 % lēsto potenciālo pieaugumu 2004. – 2007. gada periodā. 6 Saskaņā ar pirmajām aplēsēm 2005. gadā pieaugums bija 0,9 %. Komisijas dienestu 2006. gada 21. februāra starpposma prognozēs 2006. gadā pieaugums paredzēts 1,5 %. 7 Attiecību aprēķināja, izmantojot IKP datu rindas, ar veco FISIM (netieši mērāmo finanšu starpniecības pakalpojumu) sadales pa lietotājiem metodi, tādēļ dati nav tieši salīdzināmi. Avots: Stabilitātes programma (SP); Komisijas dienestu 2005. gada rudens ekonomikas prognozes (KOM), pamatojoties uz nemainīgu politiku pirms jaunās valdības darba uzsākšanas 2005. gada novembrī; Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šajā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko Ekonomikas un finanšu padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[3] Tāpat kā iepriekšējos gados, atjauninātajā programmā iekļauti vienīgi noapaļoti dati un dažkārt perioda vidējie dati attiecībā uz programmas perioda pēdējiem gadiem. Programmā nav iekļauti visi obligātie un fakultatīvie dati, ko paredz jaunais rīcības kodekss (īpaši trūkst datu par bezdarbu, nozaru bilancēm un nodokļu ieņēmumu sadalījumu).[4] Papildu informācija par ilgtermiņa noturīgumu pieejama Komisijas dienestu veiktajā programmas tehniskajā novērtējumā(http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm).[5] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šajā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Tāpat kā iepriekšējos gados, atjauninātajā programmā iekļauti vienīgi noapaļoti dati un dažkārt perioda vidējie dati attiecībā uz programmas perioda pēdējiem gadiem. Programmā nav iekļauti visi obligātie un fakultatīvie dati, ko paredz jaunais rīcības kodekss (īpaši trūkst datu par bezdarbu, nozaru bilancēm un nodokļu ieņēmumu sadalījumu).[7] Papildu informācija par ilgtermiņa noturīgumu pieejama Komisijas dienestu veiktajā programmas tehniskajā novērtējumā(http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm).


title: Eiropas Parlamenta un Padomes ieteikums ( 2006. gada 18. decembris ) par pārrobežu mobilitāti Kopienā izglītības un apmācības nolūkā: Eiropas Mobilitātes kvalitātes harta   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 394/5

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES IETEIKUMS

   (2006. gada 18. decembris)
   par pārrobežu mobilitāti Kopienā izglītības un apmācības nolūkā: Eiropas Mobilitātes kvalitātes harta
   (2006/961/EK)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 149. panta 4. punktu un 150. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Mobilitāte izglītībā un apmācībā ir ar Līgumu aizsargātas pamatbrīvības – personu pārvietošanās brīvības – neatņemama daļa un viens no galvenajiem Eiropas Savienības rīcības mērķiem izglītības un arodmācību jomā, kas balstīta gan uz kopējām vērtībām, gan cieņu pret daudzveidību. Tā ir būtisks līdzeklis, lai izveidotu patiesu Eiropas mūžizglītības telpu, veicinātu nodarbinātību un samazinātu nabadzību, kā arī lai palīdzētu veicināt aktīvu pilsoniskumu Eiropā.

               (2)

               Mobilitāte tuvina pilsoņus un uzlabo savstarpējo sapratni. Tā sekmē solidaritāti, domu apmaiņu un labākas zināšanas par dažādām kultūrām, kas vieno Eiropu; tādējādi mobilitāte veicina ekonomisko, sociālo un reģionālo kohēziju.

               (3)

               Eiropas mobilitātes un apmaiņas pastiprināšana izglītības un apmācības nolūkā un tādiem pasākumiem kā 2006. –Eiropas darba ņēmēju mobilitātes gads ir būtiska nozīme, lai sasniegtu Lisabonas mērķi līdz 2010. gadam padarīt Eiropu par visnovatoriskāko un konkurētspējīgāko uz zināšanām balstīto ekonomiku.

               (4)

               Labākas mobilitātes sistēmas nodrošināšana izglītības un apmācības mērķiem ES palīdzēs sniegt ieguldījumu uz zināšanām balstītas ekonomikas sasniegšanai, kas ir būtiski, lai sekmētu nodarbinātību, ilgspējīgu attīstību, pētniecību un inovācijas dalībvalstīs.

               (5)

               Lielāks visu iesaistīto pušu, arī valsts iestāžu atbalsts mobilitātei ES ir nepieciešams, lai uzlabotu izglītības un apmācības sistēmu kvalitāti un efektivitāti Eiropā.

               (6)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums 2001/613/EK (2001. gada 10. jūlijs) par studentu, apmācāmo personu, brīvprātīgo, skolotāju un pasniedzēju mobilitāti Kopienā (4) bija pirmais ieteikums, kas pieņemts nolūkā atvieglināt Kopienas rīcību mobilitātes veicināšanai.

               (7)

               Lai arī saskaņā ar minētā ieteikuma III punkta a) apakšpunktu izveidotās ekspertu grupas darbība un pirmais paveiktā darba pārbaudes ziņojums parādīja, ka gan valstu, gan Eiropas līmenī ir panākts progress attiecībā uz mobilitāti izglītības un apmācības nolūkā, tomēr atklāja nepieciešamību koncentrēties ne tikai uz mobilitātes kvantitatīvu palielināšanu, bet galvenokārt uz tās kvalitātes paaugstināšanu.

               (8)

               Uz šo mērķi var tiekties, inter alia, ieteikuma veidā pieņemot mobilitātes kvalitātes hartu, kas nosaka principu kopumu šajā jomā, kuri īstenojami pēc brīvprātības principa.

               (9)

               Eiropas Mobilitātes kvalitātes hartā (turpmāk – “Harta”) būtu jāņem vērā invalīdu un mazāk aizsargāto iedzīvotāju grupu īpašās vajadzības.

               (10)

               Hartai būtu jāpalīdz palielināt apmaiņu, veicināt to posmu atzīšanu, kas paredzēti izglītībai vai apmācībai, kā arī zinātnisko grādu un kvalifikāciju atzīšanu, un radīt savstarpēju uzticību, tā lai uzlabotu un stiprinātu sadarbību starp attiecīgajām iestādēm, organizācijām un mobilitātes procesos ieinteresētajām personām. Uzmanība būtu jāpievērš jautājumam par aizdevumu, stipendiju un sociālās nodrošināšanas pabalstu pārnešanu.

               (11)

               Hartas mērķis ir papildināt, nevis aizstāt īpašus noteikumus, kas izklāstīti Erasmus Studentu hartā.

               (12)

               Valsts iestādēm būtu jānodrošina Hartas pieejamība visās atbilstošajās tās saņēmēju valodās visiem studentiem un personām, kuras apgūst apmācības kursus, kā arī citām ieinteresētajām pusēm, kas iesaistījušās izglītības un apmācības mobilitātē izcelsmes valstī vai uzņēmējvalstī, un Harta būtu jāuzskata par galveno pamatprincipu kopumu.

               (13)

               Mobilitātes priekšrocības lielā mērā atkarīgas no tās praktisko nosacījumu – informēšanas, sagatavošanas, atbalsta un dalībnieku iegūtās pieredzes un kvalifikāciju atzīšanas – kvalitātes. Iesaistītās personas un organizācijas var ievērojami palielināt tās vērtību ar rūpīgu plānošanu un piemērotu izvērtēšanu.

               (14)

                  Europass
                   (5) ir īpaši noderīgs instruments, lai veicinātu pārredzamību un atzīšanu, tādējādi atbalstot mobilitāti.

               (15)

               Vēlams, lai Hartā paredzētie principi attiektos ne tikai uz pašu mobilitātes periodu, bet arī uz laikposmiem pirms un pēc mobilitātes perioda.

               (16)

               Laikus būtu jāizstrādā mācību plāns. Nepieciešama arī dalībnieku vispārēja sagatavošana, ņemot vērā lingvistisko sagatavošanu. Šajā sakarā atbildīgajām iestādēm un organizācijām būtu jānodrošina palīdzība.

               (17)

               Visi administratīvie un finanšu jautājumi, piemēram, kāds finansiāls atbalsts ir pieejams, kas segs izmaksa un apdrošināšanas segums uzņēmējvalstī, būtu jāatrisina pirms aizbraukšanas.

               (18)

               Ārvalstīs pavadāmajā laikposmā mobilitātes kvalitāti var palielināt, nodrošinot tādas programmas, kā, piemēram, dalībnieku konsultēšanu.

               (19)

               Sīki izstrādāts un skaidrs apraksts par uzņēmējvalstī pabeigtajiem jebkādiem kursiem vai apmācību, arī par apmācību ilgumu palīdzētu atvieglināt to atzīšanu pēc atgriešanās izcelsmes valstī.

               (20)

               Pārredzamības un labas pārvaldības labad skaidri jānosaka ieinteresētās puses katrā mobilitātes programmas posmā un pasākumā.

               (21)

               Lai nodrošinātu mobilitātes vispārējo kvalitāti, vēlams nodrošināt pārvietošanās brīvību visiem ES pilsoņiem un Hartā paredzētos principus un attiecīgos ieteikumus, cik iespējams, piemērot visiem mobilitātes veidiem mācību un profesionālās izaugsmes mērķiem: izglītībai vai apmācībai; formālajai vai neformālajai izglītībai, tostarp brīvprātīgajam darbam un projektiem; īsiem vai gariem mobilitātes laikposmiem; mācībām skolā, augstākajai izglītībai vai mācībām saistībā ar darbu; pasākumiem saistībā ar mūžizglītību.

               (22)

               Ņemot vērā mobilitātes pasākumu veidu un ilguma atšķirības, dalībvalstis var pielāgot Hartas īstenošanu atbilstīgi apstākļiem, proti, pielāgot to konkrētām situācijām un programmām. Dalībvalstis drīkst noteikt dažus punktus par obligātiem un citus – par neobligātiem.

               (23)

               Ņemot vērā to, ka šā ieteikuma mērķus nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka šā ieteikuma mēroga un iedarbības dēļ šos mērķus var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā ieteikumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:

               1.

               pieņemt pielikumā pievienoto Hartu un veicināt, lai to izmantotu kā līdzekli personīgās un profesionālās izaugsmes veicināšanai;

               2.

               sākot no otrā gada pēc šā ieteikuma pieņemšanas, ziņot par to, kā tās īsteno šo ieteikumu un jebkurus papildu pasākumus, kurus tās var izlemt veikt, lai veicinātu mobilitāti, it īpaši saistībā ar tās kvalitātes aspektiem, dalībvalstīm piedaloties darba programmā “Izglītība un apmācība 2010”;

               3.

               turpināt ciešu sadarbību un koordinēt to darbības, lai novērstu šķēršļus, kas tieši vai netieši kavē ES pilsoņu mobilitāti;

               4.

               nodrošināt pienācīgu atbalstu un piemērotu infrastruktūru izglītības un mācību mobilitātei, lai celtu valsts pilsoņu izglītības un mācību līmeni;

               5.

               veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai veicinātu mobilitāti, nodrošinātu, ka visa būtiskā informācija ir viegli saprotama un pieejama ikvienam, piemēram, ar ievada rokasgrāmatu mobilitātes jautājumos vai atbalsta organizāciju sarakstu, kā arī uzlabot apstākļus mobilitātei.

         AR ŠO AICINA KOMISIJU:

               1.

               veicināt, lai Hartu izmantotu valstu aģentūras un citas organizācijas, kas darbojas izglītības, mācību un mobilitātes jomā;

               2.

               turpināt sadarbību ar dalībvalstīm un sociālajiem partneriem, lai apmainītos ar lietderīgu informāciju un pieredzi par šajā ieteikumā atbalstīto pasākumu īstenošanu;

               3.

               ciešā sadarbībā ar attiecīgajām iestādēm uzlabot statistiskas datus, kuros ņemts vērā dzimumu faktors, par mobilitāti izglītības un apmācības mērķiem;

               4.

               uzskatīt šo ieteikumu par tādu, kas veido vienotu veselumu ar Ieteikumu 2001/613/EK, un tādēļ tajā prasītos divgadu ziņojumus iekļaut darba programmas “Izglītība un apmācība 2010” vispārējos ziņojumos.

      Briselē, 2006. gada 18. decembrī.

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BORRELL FONTELLES

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J.-E. ENESTAM

      (1)  OV C 88, 11.4.2006., 20. lpp.

      (2)  OV C 206, 29.8.2006., 40. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2006. gada 26. septembra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2006. gada 18. decembra Lēmums.

      (4)  OV L 215, 9.8.2001., 30. lpp.

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 2241/2004/EK (2004. gada 15. decembris) par vienotu Kopienas sistēmu kvalifikāciju un kompetences pārskatāmībai (Europass) (OV L 390, 31.12.2004., 6. lpp.).

      PIELIKUMS
      EIROPAS MOBILITĀTES KVALITĀTES HARTA
      IEVADS
      Ar 2000. gada mobilitātes rīcības plānu (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikumu 2001/613/EK (2001. gada 10. jūlijs) par studentu, apmācāmo personu, brīvprātīgo, skolotāju un pasniedzēju mobilitāti Kopienā (2) nostiprinātā mobilitāte vienmēr raisījusi ievērojamu interesi. Minētā ieteikuma darbības joma bija plaša, tas risināja daudzus svarīgus jautājumus, kas saistīti ar mobilitāti, un bija domāts ikvienam, kas varētu izmantot priekšrocības, ko sniedz gan mācības ārvalstīs (formālas un neformālas), tostarp studentiem, skolotājiem, pasniedzējiem, brīvprātīgajiem un apmācāmajām personām. Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikumam 2006/961/EK (2006. gada 18. decembris) par pārrobežu mobilitāti Kopienā izglītības un apmācības nolūkā: Eiropas Mobilitātes kvalitātes harta (3), kura sastāvdaļa ir šī Harta, ir tāda pati darbības joma, bet tas vairāk pievēršas mobilitātes kvalitātes aspektiem, kā to ierosināja saskaņā ar pirmo ieteikumu nodibinātā ekspertu grupa. Tam būtu jāpalīdz nodrošināt, lai dalībniekiem būtu pozitīva pieredze gan uzņēmējvalstī, gan pēc atgriešanās savā valstī.
      Šajā Hartā ir sniegtas pamatnostādnes, kas piemērojamas mobilitātei, kuru uzņēmušies atsevišķi jaunieši vai pieaugušie formālās un neformālās izglītības vai personīgās un profesionālās izaugsmes nolūkā. Harta izstrādāta kā atsauces pamatdokuments, kurā ir ņemta vērā situācija dalībvalstīs un ievērota dalībvalstu kompetence. Tās jomu un saturu var pielāgot, lai ņemtu vērā mobilitātes ilgumu un dažādu izglītības, apmācības un jaunatnes pasākumu īpatnības, kā arī dalībnieku vajadzības. Lai gan dokuments galvenokārt attiecas uz mobilitāti mācību nolūkā, tomēr šīs pamatnostādnes varētu būt lietderīgi attiecināt arī uz citiem mobilitātes veidiem, piemēram, uz mobilitāti darba nolūkā.
      1.   Norādījumi un informācija
      Potenciālajiem mobilitātes pretendentiem vajadzētu būt vienlīdzīgām iespējām visos līmeņos piekļūt uzticamiem informācijas avotiem un norādījumiem par mobilitātes iespējām un nosacījumiem, ar kādiem to var veikt. Tostarp būtu jānodrošina skaidra informācija par visiem šīs Hartas punktiem attiecībā uz organizācijām, kas nosūta un uzņem mobilitātes pasākumos iesaistītos, kā arī par dažādām izglītības un mācību sistēmām.
      2.   Mācību plāns
      Pirms mobilitātes uzsākšanas izglītības vai apmācības nolūkā būtu jāizstrādā mācību plāns, kurā ņemta vērā lingvistiskā sagatavošana un par kuru vienojas visas iesaistītās personas, tostarp nosūtītājorganizācijas un uzņēmējorganizācijas, un dalībnieki. Mācību plāns ir īpaši svarīgs ilgtermiņa mobilitātes gadījumā, bet tas var būt lietderīgs arī īstermiņā. Plānā būtu jānorāda mērķi un gaidāmie mācību rezultāti, kā arī tas, kā tie būtu jāsasniedz un jāīsteno. Par jebkādām būtiskām izmaiņām mācību plānā būtu jāvienojas visām iesaistītajām pusēm. Izstrādājot mācību plānu, būtu jāpatur prātā jautājumi par reintegrāciju izcelsmes valstī un izvērtēšanu.
      3.   Individuāla pieeja
      Mobilitātei izglītības vai apmācības nolūkā cik iespējams būtu jāatbilst dalībnieku personīgajiem mācību plāniem, prasmēm un motivācijai, un tai būtu jāattīsta vai jāpapildina šie plāni, prasmes un motivācija.
      4.   Vispārēja sagatavošana
      Ir ieteicama dalībnieku iepriekšēja sagatavošana, kas būtu jāpielāgo viņu konkrētajām vajadzībām. Tajā pēc vajadzības būtu jāietver valodas, pedagoģiski, administratīvi, juridiski, personiski un kultūras aspekti, kā arī informācija par finanšu aspektiem.
      5.   Valodas aspekti
      Valodas prasme ir nozīmīga efektīvam mācību procesam, starpkultūru komunikācijai un labākai uzņēmējvalsts kultūras izpratnei. Dalībniekiem un tos nosūtītājorganizācijām un uzņēmējorganizācijām būtu jāpievērš īpaša uzmanība pienācīgai sagatavotībai valodas ziņā. Ja iespējams, mobilitātes pasākumiem šajā jomā būtu jāietver:

                  —

                  pirms aizbraukšanas – valodas prasmes novērtējums un iespēja apmeklēt kursus uzņēmējvalsts valodā un/vai mācību valodā, ja tās atšķiras;

                  —

                  uzņēmējvalstī – atbalsts un ieteikumi valodas jomā.

            6.   Praktiska palīdzība
      Vajadzības gadījumā dalībniekiem būtu jāsniedz atbilstoša praktiska palīdzība. Tā var būt informācija un palīdzība, kas saistīta ar brauciena organizēšanu, apdrošināšanu, uzturēšanās vai darba atļauju, sociālo nodrošinājumu, iespēju pārskaitīt valsts pabalstus un aizdevumus no izcelsmes valsts uz uzņēmējvalsti, izmitināšanu, un vajadzības gadījumā jebkuri citi praktiski aspekti, tostarp drošības jautājumi, kas attiecas uz uzturēšanās laiku.
      7.   Padomdevējs
      Uzņēmējorganizācijai (izglītības iestādei, jaunatnes organizācijai, uzņēmējsabiedrībai u.c.) būtu jānodrošina, piemēram, uzraudzības sistēma, lai konsultētu dalībniekus un palīdzētu efektīvi integrēties uzņēmējvalsts vidē, un tai būtu jādarbojas kā kontaktpunktam pastāvīgas palīdzības saņemšanai.
      8.   Atzīšana
      Ja mācību vai darbā iekārtošanas periods ārvalstīs ir oficiālas studiju vai apmācības programmas sastāvdaļa, šis fakts būtu jānorāda mācību plānā, un dalībniekiem būtu jāsaņem palīdzība, lai vajadzības gadījumā veicinātu atzīšanu un apliecinājumu. Nosūtītājai organizācijai mācību plānā būtu jāparedz ikviena sekmīga mobilitātes perioda atzīšana. Attiecībā uz citiem mobilitātes veidiem, jo īpaši tiem, kas saistīti ar neformālo izglītību un apmācību, būtu jāizsniedz atbilstīgs dokuments, lai dalībnieks pietiekami un ticami varētu apliecināt aktīvu dalību un mācību rezultātu. Saistībā ar to būtu jāveicina Europass
          (4) izmantošana.
      9.   Reintegrācija un izvērtējums
      Pēc atgriešanās savā valstī, it īpaši pēc ilgstoša mobilitātes perioda dalībniekam būtu jāsaņem norādījumi par to, kā izmantot mācību laikā iegūtās zināšanas un prasmes. Vajadzības gadījumā personām, kas atgriežas pēc ilgtermiņa mobilitātes perioda, būtu jākļūst pieejamai attiecīgai palīdzībai reintegrācijai savas valsts sabiedriskajā, izglītības vai profesionālajā vidē. Dalībniekiem kopā ar atbildīgajām organizācijām būtu pienācīgi jāizvērtē gūtā pieredze, lai novērtētu, vai ir sasniegti mācību plānā izvirzītie mērķi.
      10.   Saistības un pienākumi
      Par pienākumiem, ko uzliek šie kvalitātes kritēriji, būtu jāvienojas organizācijām, kas nosūta un kas uzņem dalībniekus. Ir vēlams šos pienākumus apstiprināt rakstiski tā, lai tie būtu skaidri visiem, uz ko tie attiecas.

         (1)  Padomes un Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Rezolūcija (2000. gada 14. decembris) par darbības plānu mobilitātei (OV C 371, 23.12.2000., 4. lpp.).

         (2)  OV L 215, 9.8.2001., 30. lpp.

         (3)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 5 . lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 2241/2004/EK (2004. gada 15. decembris) par vienotu Kopienas sistēmu kvalifikāciju un kompetences pārskatāmībai (Europass) (OV L 390, 31.12.2004., 6. lpp.).