               4.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 356/130

      P8_TA(2017)0440
      Austrumu partnerība: 2017. gada novembra samits
      Eiropas Parlamenta 2017. gada 15. novembra ieteikums Padomei, Komisijai un EĀDD par Austrumu partnerību, gatavojoties 2017. gada novembra samitam (2017/2130(INI))
      (2018/C 356/18)

         Eiropas Parlaments,

                  —

                  ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību (LES) 2., 3., un 8. pantu un V sadaļu, it īpaši 21., 22., 36. un 37. pantu, kā arī Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) piekto daļu,

                  —

                  ņemot vērā to, ka 2009. gada 7. maijā Prāgā tika sākta Austrumu partnerība kā ES un tās Austrumeiropas partnervalstu Armēnijas, Azerbaidžānas, Baltkrievijas, Gruzijas, Moldovas un Ukrainas kopīgs pasākums,

                  —

                  ņemot vērā Austrumu partnerības 2011. gada samitā Varšavā, 2013. gada samitā Viļņā un 2015. gada samitā Rīgā pieņemtās kopīgās deklarācijas,

                  —

                  ņemot vērā deklarāciju, ko 2017. gada 25. martā Romā pieņēma 27 dalībvalstu un Eiropadomes, Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas vadītāji,

                  —

                  ņemot vērā Euronest parlamentārās asamblejas, Austrumu partnerības pilsoniskās sabiedrības foruma, Reģionu komitejas un ES un Austrumu partnerības valstu Reģionālo un vietējo pašvaldību konferences (CORLEAP) ieteikumus un darbības,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Komisijas un Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) paziņojumus par Eiropas kaimiņattiecību politiku (EKP), it īpaši 2017. gada ziņojumu par to, kā tiek īstenota EKP pārskatīšana (JOIN(2017)0018) un 2017. gada pārskatīto darba dokumentu “Austrumu partnerība — 20 nodevumi attiecībā uz 2020. gadu: koncentrēšanās uz pamatprioritātēm un reāliem rezultātiem” (SWD(2017)0300), kā arī 2016. gada paziņojumu “Globālā Eiropas Savienības ārpolitikas un drošības politikas stratēģija”,

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu padomes secinājumus par EKP un Austrumu partnerību,

                  —

                  ņemot vērā Parlamenta 2017. gada 5. jūlija ieteikumu Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 72. sesiju (1), it īpaši Parlamenta 2017. gada 15. jūnija rezolūciju par Azerbaidžānas žurnālista Afgan Mukhtarli lietu (2), 2017. gada 6. aprīļa (3) un 2016. gada 24. novembra (4) rezolūcijas par stāvokli Baltkrievijā, 2017. gada 16. marta rezolūciju par ES prioritātēm ANO Cilvēktiesību padomes 2017. gada sesijās (5), 2016. gada 13. decembra rezolūciju par sieviešu tiesībām Austrumu partnerības valstīs (6), 2016. gada 21. janvāra rezolūciju par asociācijas nolīgumiem / padziļinātas un visaptverošas brīvās tirdzniecības zonām ar Gruziju, Moldovu un Ukrainu (7) un 2015. gada 9. jūlija rezolūciju par Eiropas kaimiņattiecību politikas pārskatīšanu (8),

                  —

                  ņemot vērā Gruzijas, Moldovas un Ukrainas parlamentu 2017. gada 3. jūlija kopīgo paziņojumu,

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 113. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A8-0308/2017),

                  A.

                  tā kā Austrumu partnerība balstās uz Armēnijas, Azerbaidžānas, Baltkrievijas, Gruzijas, Moldovas, Ukrainas un Eiropas Savienības kopīgu apņemšanos padziļināt savstarpējās attiecības un stingri ievērot starptautiskās tiesības un pamatvērtības, tostarp demokrātiju, tiesiskumu, cilvēktiesības, pamatbrīvības un dzimumu līdztiesību, kā arī sociālo tirgus ekonomiku, ilgtspējīgu attīstību un labu pārvaldību;

                  B.

                  tā kā Austrumu partnerības vispārējie mērķi ir stabilitātes, uzticības veidošanas un sadarbības veicināšana, demokrātisku reformu, labu kaimiņattiecību, mierīgas konfliktu atrisināšanas un reģionālās sadarbības atbalstīšana, cilvēku savstarpējo kontaktu uzlabošana un tirdzniecības sekmēšana, lai veicinātu politiskā dialogā un saikņu veidošanu, kā arī ekonomisko sadarbību un integrāciju;

                  C.

                  tā kā ar globālās stratēģijas un pārskatītās EKP palīdzību ES cenšas tuvināt savus partnerus, izmantojot paātrinātu politisko asociāciju un ekonomisko integrāciju ar ES, tajā pašā laikā cenšoties veicināt politisku stabilizāciju, sabiedrības spēju atgūties pēc grūtībām un ekonomikas uzplaukumu tās kaimiņvalstīs un piedāvājot priviliģētu politisko un ekonomisko attiecību iespējas atbilstoši ikvienas partnervalsts mērķu vērienīguma pakāpei;

                  D.

                  tā kā — ņemot vērā to, ka Eiropas Savienība sadarbību kā tādu uzskata par vērtību un pauž stingru pārliecību, ka tās rezultātā ieguvēji ir visas iesaistītās personas, — tā ir apņēmusies turpināt sadarboties ar visām Austrumu partnerības valstīm tik ilgi, kamēr netiks apšaubītas vai apdraudētas Eiropas pamatvērtības;

                  E.

                  tā kā ES un tās partneriem resursi un instrumenti būtu jāsaskaņo ar uzņemtajām saistībām un tā kā partneriem īpaša uzmanība būtu jāpievērš jau noslēgto nolīgumu īstenošanai;

                  F.

                  tā kā 2015. gada Rīgas samita dalībnieki prasīja līdz nākamajam samitam panākt progresu šādās jomās: 1) institūciju un labas pārvaldības stiprināšana, 2) mobilitāte un cilvēku savstarpējie kontakti, 3) ekonomikas attīstība un tirgus iespējas, un 4) savienojamība, energoefektivitāte, vide un klimata pārmaiņas;

                  G.

                  tā kā kopš iepriekšējā samita ir panākts ievērojams progress, it īpaši noslēdzot trīs asociācijas nolīgumus (AN), tostarp par padziļinātu un visaptverošu brīvās tirdzniecības zonu (PVBTZ) izveidi, ar Gruziju, Moldovu un Ukrainu, un tiem stājoties spēkā, kā arī ieviešot bezvīzu režīmu ar Gruziju un Ukrainu 2017. gadā (un ar Moldovu 2014. gadā), noslēdzot sarunas par visaptverošas un pastiprinātas partnerības nolīgumu ar Armēniju — kas var kalpot par piemēru tam, kā iespējams vienlaicīgi piedalīties gan Eirāzijas Ekonomikas savienībā, gan ES kaimiņattiecību stratēģiju īstenošanā, — sākot sarunas par jaunu visaptverošu nolīgumu ar Azerbaidžānu, ar Eiropas Savienības politisko, tehnisko un finansiālo atbalstu pieņemot svarīgas reformas vairākās no šīm valstīm un turpinot kritiskās domāšanas veicināšanas politiku attiecībā uz Baltkrieviju;

                  H.

                  tā kā kopš Austrumu partnerības uzsākšanas Prāgā dažās tās dibinātājvalstīs ir vispārēji pasliktinājusies situācija cilvēktiesību jomā un ir kardināli mainījušās demokratizācijas tendences; tā kā viens no galvenajiem uzdevumiem būs atvieglot pašlaik notiekošo pāreju uz iekļaujošu, atbildīgu, stabilu un dzīvotspējīgu demokrātiju;

                  I.

                  tā kā pastiprināta mobilitāte un cilvēku savstarpējo kontaktu veicināšana starp partnervalstīm un ES joprojām ir neaizstājams Eiropas vērtību popularizēšanas instruments;

                  J.

                  tā kā Komisijas un EĀDD ierosinātā jaunā stratēģiskā darba plāna — kurā apvienota divpusēja un reģionāla sadarbība — mērķis ir sniegt norādījumus attiecībā uz ES un sešu partnervalstu turpmāko darbu, īpašu uzmanību pievēršot divdesmit nodevumiem, kas jāpanāk līdz 2020. gadam;

                  K.

                  tā kā ES austrumu partnervalstu neatkarību, suverenitāti un teritoriālo integritāti joprojām apdraud neatrisināti reģionālie konflikti, tostarp daži no tiem tādi, kurus pretrunā savām starptautiskajām saistībām ievērot starptautisko tiesisko kārtību uzsākusi un joprojām aktīvi uztur Krievijas Federācija; tā kā ES būtu jāuzņemas aktīvāka loma, lai mierīgā ceļā atrisinātu visus tās kaimiņvalstīs pašlaik notiekošos konfliktus; tā kā Krievijas agresija pret Ukrainu, it īpaši nelikumīgā Krimas pussalas aneksija un divu Gruzijas reģionu okupācija, kā arī Krievijas hibrīddraudi, tostarp destabilizēšanas darbības un propaganda, apdraud Eiropas drošību kopumā;

                  L.

                  tā kā Austrumu partnerības politika balstās uz ikvienas partnervalsts suverēnajām tiesībām brīvi izvēlēties savu nosprausto mērķu vērienīguma līmeni, ko tā vēlas sasniegt attiecībās ar ES; tā kā partneriem, kas cenšas veidot ciešākas attiecības ar ES, vajadzētu būt iespējai rēķināties ar lielāku atbalstu un palīdzību kopīgi noteikto mērķu īstenošanā ar nosacījumu, ka tie izpilda pašreizējās saistības reformu jomā, — saskaņā ar principu “vairāk par vairāk”,

                  1.

                  iesaka Padomei, Komisijai un Eiropas Ārējās darbības dienestam:

            Attiecībā uz Austrumu partnerības nākotni

                  a)

                  nodrošināt, ka 2017. gada novembra samits būs uz nākotni orientēts, iedvešot jaunu dinamismu un nosakot Austrumu partnerības kā ilgtermiņa politikas skaidru politisko nākotnes redzējumu; uzsverot, ka Eiropas Savienības pamatvērtības ir AN pamatā, un atzinīgi vērtējot partneru apņemšanos īstenot un aktīvi atbalstīt tās, — nodrošināt, ka šī samita iznākums pirmām kārtām sniedz pamatu ES pamatvērtību, uz kurām balstās Austrumu partnerība, uzturēšanai, it īpaši demokrātijas, cilvēktiesību, pamatbrīvību, tiesiskuma, labas pārvaldības, civiltiesību, diskriminācijas nepieļaušanas un dzimumu līdztiesības uzturēšanai;

                  b)

                  visās partnervalstīs attaisnot iedzīvotāju gaidas korupcijas izskaušanas, organizētās noziedzības apkarošanas un tiesiskuma un labas pārvaldības veicināšanas jomā; tādēļ censties panākt, lai partnervalstis, pamatojoties uz atbilstošiem ceļvežiem ar skaidri noteiktiem mērķiem un termiņiem, atjaunotu apņemšanos pieņemt un pilnībā īstenot reformas, kas saistītas ar tiesu sistēmu, publisko pārvaldi un korupcijas un organizētās noziedzības apkarošanu;

                  c)

                  stiprināt pilsonisko sabiedrību partnervalstīs un tās svarīgo lomu Austrumu partnerībā — jo tā ir gan neaizstājams demokrātijas konsolidācijas procesa dalībnieks, gan reģionālas sadarbības platforma —, nelokāmi uzstājoties pret jebkādiem tiesību aktiem un pasākumiem, kuru mērķis ir ierobežot tās likumīgās darbības, un mudinot uz pilsoniskās sabiedrības ciešāku iesaistīšanu ar šo partnerību saistītu reformu izstrādē un to īstenošanas rūpīgā pārbaudē un uzraudzībā, kā arī veicinot publisko institūciju pārredzamību un pārskatatbildību;

                  d)

                  mudināt īstenot vēlēšanu reformas, kas nodrošinātu, ka tiesiskie regulējumi atbilst starptautiskiem standartiem, EDSO vadītu starptautisko novērošanu misiju ieteikumiem un Venēcijas komisijas atzinumiem, ka tās tiek īstenotas pārredzamā veidā un ka par tām tiek rīkota plaša apspriešanās un iespēju robežās panākta vienprātība ar opozīciju un pilsonisko sabiedrību, lai uzlabotu vēlēšanu satvaru bez jebkādas valdošo partiju privileģēšanas; nodrošināt, ka ES stingri piemēro pastāvošos ar vēlēšanu reformām saistītos nosacījumus;

                  e)

                  nodrošināt, ka 2017. gada novembra samita iznākumā tiek ņemts vērā jau sasniegtais, tiek uzsvērta nepieciešamība nodrošināt rezultātus visu jau uzņemto saistību jomā un ka tas sniedz jaunu impulsu Austrumu partnerības turpmākai attīstībai, tostarp reālu rezultātu sniegšanai iedzīvotājiem, it īpaši nodarbinātības, sociāli ekonomisko atšķirību mazināšanas, transporta, savienojamības, enerģētiskās neatkarības, mobilitātes un izglītības ziņā, un atzīmē, ka šajā sakarā svarīgs instruments ir jaunais Eiropas Ārējo investīciju plānu (EĀIP);

                  f)

                  turpināt centienus, kuru mērķis ir risināt bezdarba, it īpaši jauniešu bezdarba, problēmu, tostarp ar jauniešiem paredzētu atbalsta pasākumu kopuma, piemēram, EU4Youth programmas, palīdzību, un pilnveidot prasmes, kas būtu pielāgotas darba tirgus mainīgajām vajadzībām, tostarp izmantojot profesionālo izglītību un apmācību, veicinot uzņēmējdarbību un vietējo rūpniecības nozaru attīstību, atbalstot ilgtspējīgu lauksaimniecību, attīstot tūrismu un digitālo ekonomiku un paplašinot sociālo infrastruktūru un publisko un privāto pakalpojumu sektoru, cita starpā veselības aizsardzības un aprūpes jomā;

                  g)

                  veicināt un aktīvi atbalstīt diskriminācijas apkarošanas politiku visos sabiedrības sektoros; nodrošināt dzimumu līdztiesību publiskās politikas virzienos un atbalstu sieviešu nodarbināmībai un uzņēmējdarbībai un garantēt politikas nepārtrauktību arī pēc paredzētā termiņa, proti, 2020. gada;

                  h)

                  apņemties kopīgi strādāt pie mobilitātes palielināšanas starp ES un tās partnervalstīm; atbalstīt Moldovu, Gruziju un Ukrainu vīzu režīma liberalizācijas nolīguma īstenošanā un nodrošināt to, ka nākotnē netiek izmantoti vīzu režīma atcelšanas apturēšanas mehānismi, šajā nolūkā īpaši veicinot policijas un muitas iestāžu ciešu sadarbību, lai cīnītos pret drošības apdraudējumiem, noziedzību un atļautā uzturēšanās termiņa pārsniegšanu; sākt dialogu par vīzu jautājumiem ar Armēniju, mudināt Azerbaidžānu panākt progresu vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumu īstenošanā, lai nākotnē sāktu dialogu par vīzu jautājumiem, un pabeigt sarunas par vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem ar Baltkrieviju tās pilsoņu labā, ja šīs valstis būs panākušas būtisku progresu pamatvērtību jomā un ievēros vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānos paredzētos konkrētos nosacījumus;

                  i)

                  vēl vairāk palielināt ciešākas sadarbības iespējas izglītības, pētniecības un inovācijas jomā, it īpaši, atvieglojot līdzdalību tādas programmas kā Erasmus+, “Izcilības izplatīšana un dalības paplašināšana” un EU4Innovation, kā arī Eiropas Investīciju bankas grupai InnovFin programmas ietvaros sniedzot aizdevumu garantijas; sniegt atbalstu, lai varētu reformēt izglītību un risināt problēmu, kas saistīta ar neatbilstību starp vēlamo un reālo situāciju pētniecības un inovācijas jomā;

                  j)

                  nodrošināt, ka 2017. gada novembra samita iznākums sniedz arī jaunu impulsu tam, lai tiktu veicināta ilgtspējīga ekonomikas izaugsme, pašreizējo sektoru modernizācija, tirdzniecība un investēšanas iespējas, tostarp reģionu iekšējās iespējas pārrobežu sadarbības jomā, īpašu uzsvaru liekot uz uzņēmējdarbību un maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU);

                  k)

                  prasīt no jauna pielāgotu ES atbalstu asociācijas programmām un ar tām saistītajām strukturālajām reformām, it īpaši tām, kas dod iespēju uzlabot konkurētspēju, radīt labvēlīgāku vidi uzņēmējdarbībai un nodrošināt pienācīgu piekļuvi finansējuma avotiem, tostarp izmantojot EU4business iniciatīvu; cieši uzraudzīt PVBTN īstenošanu, lai nepieļautu sociālo un vides dempingu; iecerēt precīzi noteiktiem mērķiem paredzētu atbalstu MVU, lai palīdzētu tiem pilnībā izmantot PVBTN potenciālu; veicināt un atbalstīt patiesu ekonomiskās sistēmas reformu — ar mērķi, ieviešot atbilstošus tiesību aktus, pakāpeniski izskaust monopolus un ierobežot oligopolu lomu —, kā arī nozīmīgu banku un finanšu sektora reformu ar mērķi apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas;

                  l)

                  atbalstīt nepieciešamās transporta un savienojamības infrastruktūras izveidi, tostarp izmantojot vērienīgu investīciju plānu attiecībā uz TEN-T pamattīklu, kā arī veicināt iekšējo tirdzniecību reģiona ietvaros; atbalstīt infrastruktūras projektus, kas sniegs jaunas tirdzniecības iespējas un ļaus uzlabot komunikāciju un apmaiņu starp ES un partnervalstīm, kā arī starp partneriem;

                  m)

                  palielināt enerģētisko neatkarību un energoefektivitāti, veicot specifiskas investīcijas un enerģijas avotu dažādošanu, it īpaši attiecībā uz atjaunojamo enerģiju un atkarības no fosilā kurināmā mazināšanu, pastiprinot sadarbību visās ES Enerģētikas savienības aptvertajās prioritārajās jomās un panākot partneru enerģijas tirgu ciešāku integrāciju ar Eiropas enerģijas tirgu, īpašu uzmanību veltot savstarpējai savienojamībai un infrastruktūrai; nodrošināt, ka jaunās cauruļvadu infrastruktūras sauszemes un atkrastes daļas, tostarp Nord Stream 2 cauruļvads, reģionā pilnībā atbilst ES tiesību aktiem un Enerģijas savienības stratēģijai un neapdraud reģionālo enerģētisko drošību; strādāt kopā ar austrumu partneriem, lai atbalstītu enerģijas cenu celšanās visvairāk skartās mājsaimniecības;

                  n)

                  nodrošināt, ka pilnībā tiek ievēroti starptautiskie nolīgumi un saistības kodoldrošības un vides aizsardzības jomā; pastiprināt centienus, lai izpildītu saistības klimata pārmaiņu jomā, tostarp veicinot sabiedrības izpratni un pakāpeniski un ilgtspējīgi pārtraucot novecojušu elektrostaciju darbību Armēnijā un Ukrainā; rūpīgi sekot līdzi jaunu projektu, piemēram, jaunās elektrostacijas Ostrovecā (Baltkrievijā), attīstībai;

                  o)

                  nodrošināt, ka 2017. gada novembra samita iznākums risina arī ar tādiem drošības apdraudējumiem un konfliktiem saistītus jautājumus, kuri ietekmē partnervalsu un visa reģiona neatkarību, suverenitāti, viengabalainību, cilvēka pamattiesības un politisko, sociālo un ekonomisko stabilitāti un attīstību;

                  p)

                  apņemties uzturēt ES dalībvalstu rīcības vienotību kolektīva spiediena uz Krieviju — kuras militārā klātbūtne reģionā, neraugoties uz izdarīto spiedienu, pēdējos gados ir palielinājusies — saglabāšanā, it īpaši, izmantojot pastiprinātus konkrētiem mērķiem paredzētus ierobežojošus pasākumus, atrisināt konfliktu Ukrainas austrumos, pilnībā un reāli īstenojot Minskas vienošanās un saglabājot EDSO novērošanas misiju, atrisināt Krievijas un Gruzijas konfliktu, panākot reālu iznākumu Ženēvas starptautiskajām diskusijām un to, ka Krievija pilnībā ievēro 2008. gada pamiera nolīgumu, atjaunot pilnīgu Ukrainas suverenitāti Krimā, Gruzijas suverenitāti Krievijas okupētajās Abhāzijas un Dienvidosetijas teritorijās un Moldovas suverenitāti Piedņestrā, veltīt pienācīgu uzmanību bīstamajai ekoloģiskajai situācijai Ukrainas austrumos, atbalstīt partnerus to noturības stiprināšanā un darīt galu valsts atbalstītu slepkavību, kiberkara, dezinformēšanas un cita veida destabilizācijas papildu draudiem;

                  q)

                  uzsvērt, ka nav pieņemama neviena austrumu partnera līdzdalība pret ES un/vai dažām no tās partnervalstīm vērstās militārās mācībās, tādās kā Krievijas vadītās mācības “Zapad 2017” Baltkrievijā; nodrošināt, ka turpmāk neviens partneris neiesaistās šādās mācībās;

                  r)

                  prasīt nekavējoties pārtraukt militārās sadursmes starp Armēnijas un Azerbaidžānas spēkiem, kuru rezultātā dzīvību zaudē civiliedzīvotāji un karavīri un kuras vienlaikus kavē sociāli ekonomisko attīstību; atkārtoti apliecināt atbalstu EDSO Minskas grupas līdzpriekšsēdētāju valstu centieniem atrisināt Kalnu Karabahas konfliktu un to 2009. gada pamatprincipiem, kas ietver teritoriālo viengabalainību, pašnoteikšanos un spēka nepielietošanu; aicināt Armēniju un Azerbaidžānu godprātīgi atsākt sarunas, lai īstenotu šos principus un tādējādi atrisinātu konfliktu, ko nevar atrisināt, pielietojot militāru spēku; aicināt Armēnijas un Azerbaidžānas valdību noturēt augsta līmeņa sarunas un apņemties īstenot patiesus uzticēšanās veidošanas pasākumus un izveidot dialogu starp Armēnijas un Azerbaidžānas pilsonisko sabiedrību; par nosacījumu jaunu nolīgumu starp ES un ikvienu no attiecīgajām pusēm ratificēšanai noteikt konkrētu apņemšanos risināt minēto konfliktu, piemēram, saglabājot pamieru un atbalstot 2009. gada pamatprincipu īstenošanu, un panāk būtisku progresu šī konflikta atrisināšanā;

                  s)

                  prasīt nodrošināt pastāvīgu atbalstu ES un EDSO misiju darbam Gruzijā, Moldovā un Ukrainas austrumos, jo tās ir ļoti svarīgas operācijas, ar kuru palīdzību tiek nodrošināts miers un drošība pirmām kārtām vietējiem iedzīvotājiem; nodrošināt šo misiju pilnvarojumu efektīvu īstenošanu un mudināt Krieviju garantēt tām netraucētu piekļuvi; apsvērt iespēju atbalstīt bruņotas EDSO policijas misijas izvietošanu Ukrainas austrumos; kopā ar partnervalstīm apsvērt iespēju pastiprināt ES lomu minēto konfliktu risināšanā, tostarp sākot vērienīgas pilntiesīgas Kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) misijas, kuru uzdevums būtu palielināt drošību un stabilitāti;

                  t)

                  aicināt ES partnerus pilnībā ar to sadarboties tādu problēmu kā nelikumīga migrācija, terorisms, kibernoziedzība, cilvēku tirdzniecība, kontrabanda un nelikumīga tirdzniecība risināšanā;

                  u)

                  Austrumu partnerības politikas ietvaros apsvērt iespēju tām asociētajām valstīm, kuras sasniegušas būtisku progresu ar AN/PVBTN saistītu reformu īstenošanā, piedāvāt vilinošu ilgtermiņa Austrumu partnerības+ modeli, kas galu galā varētu novest pie šo valstu iestāšanās muitas savienībā, digitālajā savienībā un Šengenas zonā, turpmākas piekļuves ES iekšējam tirgum, integrācijas ES transporta tīklos, rūpnieciskām partnerībām, pastiprinātas līdzdalības citās ES programmās un aģentūrās, turpmākas sadarbības KDAP jomā un drīzākiem pasākumiem, tādiem kā papildu vienpusējas tarifu preferences, konkrēts grafiks viesabonēšanas tarifu atcelšanai starp ES un tās partneriem un augstas kapacitātes platjoslas attīstība; Austrumu partnerības+ modeli darīt pieejamu citām Austrumu partnerības valstīm, tiklīdz tās būs gatavas uzņemties šādas pastiprinātas saistības un būs sasniegušas būtisku progresu savstarpēji apstiprinātu reformu īstenošanā;

                  v)

                  attiecībā uz valstīm, kas nav asociētās valstis, apsvērt jaunus līdzekļus, ar kuru palīdzību sniegt atbalstu pilsoniskajai sabiedrībai, uzņēmējiem, akadēmiskajām aprindām, neatkarīgiem medijiem un jauniešiem, tostarp izmantojot papildu finansējumu un mobilitātes partnerības;

                  w)

                  nodrošināt, ka abos gadījumos kopīgie mērķi ir gan vidēja termiņa mērķi, gan nepieciešamības gadījumā ilgtermiņa mērķi, un šajā nolūkā mudināt dažas no partnervalstīm pieņemt stratēģiskāku redzējumu, kas neaprobežotos tikai ar vēlēšanu cikla loģiku;

            Attiecībā uz Austrumu partnerības īstenošanu

                  x)

                  atkārtoti uzsvērt diferenciācijas principu un to, ka sadarbības ar ES plašumu un dziļumu nosaka ES un tās partneru mērķu vērienīgums, kā arī reformu norise un kvalitāte, kas jāizvērtē, pamatojoties uz to īstenošanas pilnīgumu un efektivitāti, it īpaši attiecībā uz demokrātijas, cilvēktiesību, pamatbrīvību, tiesiskuma un labas pārvaldības ievērošanu;

                  y)

                  uzsvērt, ka Austrumu partnerības mērķis ir radīt nepieciešamos apstākļus ciešai politiskai asociācijai un ekonomiskai integrācijai, tostarp dalībai ES programmās; atkārtoti uzsvērt, ka AN ar Gruziju, Moldovu un Ukrainu šo valstu attiecībās ar ES nav galīgais mērķis; vēlreiz izteikt atzinību par minēto valstu centieniem integrēties Eiropā; norādīt, ka saskaņā ar LES 49. pantu un 2017. gada 25. marta Romas deklarāciju jebkura Eiropas valsts var iesniegt pieteikumu, lai kļūtu par ES dalībvalsti, ar nosacījumu, ka tā atbilst Kopenhāgenas kritērijiem, ievēro demokrātijas principus, pamatbrīvības, cilvēktiesības un minoritāšu tiesības un uztur tiesiskumu; šajā sakarā mudina dalībvalstis vienoties par vērienīgu 2017. gada samita deklarāciju, kurā būtu noteikti attiecīgi ilgtermiņa mērķi;

                  z)

                  aicināt Gruziju, Moldovu un Ukrainu īpašu uzmanību pievērst asociācijas programmu pilnīgai īstenošanai, lai izmantotu visas AN piedāvātās iespējas, un iesaistīties arī kopīgajās diskusijās par progresu, iespējām un problēmām saistībā ar reformām, kas attiecas uz AN/PVBTN; atkārtoti uzsvērt, ka iepriekš minēto reformu patiesai īstenošanai ir liela nozīme šo valstu turpmākas stabilitātes un attīstības un to sabiedrības labklājības nodrošināšanā; no jauna apstiprināt, ka, lai padziļinātu attiecības Austrumu partnerības+ modeļa ietvaros, kā arī lai nodrošinātu sev jebkādas izredzes iestāties ES, ir jāpanāk būtisks progress minēto reformu īstenošanā, it īpaši tiesiskuma, cilvēktiesību ievērošanas un labas pārvaldības jomā;

                  aa)

                  nodrošināt, ka pašreizējais un turpmākais sadarbības ar partnervalstīm un tām sniegtā atbalsta līmenis vienmēr ir atkarīgs no pilnīgas izvirzīto nosacījumu izpildes un ka šī izpilde arī tiek uzraudzīta; uzsvērt, ka ES finansiālā atbalsta sniegšana partneriem būs atkarīga no konkrētiem reformu pasākumiem un to efektīvas īstenošanas un ka no ES uz stimuliem balstītās pieejas arī turpmāk labumu gūs tie partneri, kuri visvairāk būs iesaistījušies vērienīgu reformu veikšanā; paredzēt piešķīrumu izmaksu mazākās daļās, lai ES varētu labāk reaģēt uz negaidītām krīzes situācijām vai reformu trūkumu; īpaši uzsvērt to, ka ar valstīm, kas nerespektē ES vērtības, it īpaši neīstenojot Eiropas Cilvēktiesību tiesas lēmumus un aizskarot, iebiedējot un vajājot cilvēktiesību aizstāvjus, NVO un žurnālistus, netiks ratificēts neviens visaptverošs nolīgums; uzsvērt arī to, ka pirms jebkāda jauna dialoga par bezvīzu režīmu sākšanas un beigšanas ir jānodrošina atbilstība skaidri noteiktiem standartiem; atkārtoti uzsvērt, ka atkāpšanās no iepriekšējiem sasniegumiem sistemātiski izraisīs nolīgumu, tostarp bezvīzu režīma un ES finansējuma piešķiršanas jomā, darbības apturēšanu;

                  ab)

                  atbalstīt Austrumu partnerības daudzpusējo dimensiju kā līdzekli tam, lai veicinātu daudzpusēju uzticības veidošanu, it īpaši konfliktu skartās zonās, un lai radītu reģionālās sadarbības iespējas, tostarp kā pārmaiņas veicinošus faktorus izmantojot pilsoniskās sabiedrības pārrobežu platformas, vietējo un reģionālo pašpārvaldes iestāžu sadarbību un pārrobežu projektus, tādus kā cilvēku tuvināšanas programmas, kas ietver starpkultūru dialogu un jaunākās paaudzes iesaistīšanu;

                  ac)

                  uzsvērt, ka ļoti svarīgi ir saskaņotā un efektīvā veidā gan iekšēji, gan ārēji informēt par politikas nostādnēm, kas saistīta ar Austrumu partnerību, un nodrošināt konkrētiem reģioniem īpaši pielāgotas komunikācijas darbības, it sevišķi lai novērstu to, ka trūkst zināšanu par ES un tās attiecībām ar partneriem; izteikt atzinību par izcilo darbu, ko līdz šim paveikusi Austrumu Stratēģiskās komunikācijas operatīvā grupa, un atbalstīt tās darbības, piešķirot papildu finansējumu; pievērsties uzdevumam labāk informēt par Austrumu partnerības konkrētajām priekšrocībām un mērķiem, mērķtiecīgi risināt dezinformācijas problēmu, sniedzot uz faktiem balstītu un pieejamu kvalitatīvu informāciju visās partnervalstu valodās, un nodrošināt vārda brīvības pilnīgu ievērošanu;

                  ad)

                  stingri pastāvēt uz to, ka ES atbalstam ir jābūt īpaši pielāgotam, lai tas atbilstu kopīgajiem vērienīgajiem mērķiem attiecībā uz sadarbību ar katru partneri, vadoties pēc principiem “vairāk par vairāk” un “mazāk par mazāk”; īpaši prasīt, lai ES saskaņotu budžeta instrumentus, tādus kā Eiropas kaimiņattiecību instruments un Eiropas Fonds ilgtspējīgai attīstībai, ar politiskiem uzdevumiem un īstenošanas stratēģijām, it īpaši gada un daudzgadu budžeta procedūras ietvaros;

                  ae)

                  atzinīgi vērtēt Komisijas priekšlikumus sniegt sadarbības partneriem makrofinansiālu palīdzību, vienlaikus uzstājot, ka šiem priekšlikumiem ir jāpievieno stingri un efektīvi nosacījumi, it īpaši tiesiskuma (tostarp neatkarīgas tiesu sistēmas un daudzpartiju parlamentāras sistēmas) uzturēšanas, labas pārvaldības (tostarp efektīvas cīņas pret korupciju) nodrošināšanas un cilvēktiesību aizstāvēšanas un mediju brīvības ziņā; ik pēc sešiem mēnešiem iesniegt Parlamentam un Padomei detalizētu rakstisku ziņojumu par progresu, ko minētajās trīs jomās panākuši partneri, kuri jau saņem šādu palīdzību; aicināt Komisiju izstrādāt jaunas makrofinansiālās palīdzības programmas, kas būtu paredzētas partnervalstīm, kuras sekmīgi pabeigušas iepriekšējās programmas, sistemātiski paredzēt iepriekš minēto nosacījumu izvirzīšanu turpmākos šādas palīdzības sniegšanas priekšlikumos un nodrošināt to striktu piemērošanu, it īpaši Moldovas gadījumā;

                  af)

                  prasīt Komisijai, Eiropas Investīciju bankai un citām daudzpusējām finanšu institūcijām strādāt pie tā, lai veiksmīgi īstenotu Investīciju plānu Eiropai un ieviestu īpašu atbalsta mehānismu tām Austrumu partnerības valstīm, kas apņēmušās īstenot AN; pieprasīt, lai, balstoties uz labāko praksi vairāku līdzekļu devēju instrumentu jomā, tiktu izveidots Ukrainai, Gruzijai un Moldovai paredzēts trasta fonds, un vienlaikus uzsver, ka šim trasta fondam būtu jākoncentrējas uz privātām un publiskām investīcijām, it īpaši sociālajā un ekonomiskajā infrastruktūrā, un uz investīcijām, kuru mērķis ir veicināt investīciju absorbcijas spēju, kā arī uz starptautisko finanšu institūciju un starptautisko līdzekļu devēju sniegtā atbalsta koordinēšanu uz vietas; apsvērt iespēju sarīkot Ukrainai veltītu līdzekļu devēju konferenci, lai palīdzētu apmierināt šīs valsts humanitārās vajadzības, ko radījis konflikts valsts austrumos un Krimas aneksija; nodrošināt, ka tiek rūpīgi pārbaudīts visu minēto līdzekļu izlietojums, lai nepieļautu nekādu nepareizu izmantošanu;

                  ag)

                  atkārtoti paust stingru atbalstu parlamentāram ieguldījumam Austrumu partnerības politikas īstenošanā un tās pārbaudei, it īpaši attiecībā uz šīs politikas ietekmi uz pilsoņu dzīvi; šajā sakarā pastiprināt Euronest parlamentārās asamblejas lomu Austrumu partnerības jaunajā daudzpusējā struktūrā, kā arī Parlamentārās asociācijas vai Parlamentārās sadarbības komiteju lomu asociācijas vai sadarbības padomēs; atzinīgi vērtēt pašlaik īstenotās visaptverošās demokrātijas atbalsta pieejas programmas; aicināt partnervalstu parlamentāriešus kopīgi strādāt, lai rūpīgi pārbaudītu īstenošanu un labākās prakses apmaiņu; pastiprināt Austrumu partnerības Pilsoniskās sabiedrības foruma iesaistīšanos šajā procesā;

                  ah)

                  pieņemt zināšanai Parlamenta lēmumu pastiprināt ar austrumu partneriem noslēgto nolīgumu īstenošanas uzraudzību un šajā sakarā sniegtā ES atbalsta rūpīgu pārbaudi; reaģēt uz partneriem un Komisijai adresēto Parlamenta aicinājumu palielināt visu ES līdzekļu saņēmēju pārredzamību; aicināt Komisiju un EĀDD ik pēc sešiem mēnešiem iesniegt Parlamentam un Padomei detalizētu rakstisku ziņojumu par minēto nolīgumu īstenošanu;

                  ai)

                  pieņemt zināšanai Parlamenta apņemšanos pastiprināt pārbaudi attiecībā uz sarunām par turpmākiem ar austrumu partneriem slēdzamiem starptautiskiem nolīgumiem; aicināt Padomi saskaņā ar attiecīgo iestāžu nolīgumu (9) nekavējoties sniegt Parlamentam visas attiecīgās sarunu norādes; atzinīgi vērtēt Komisijas un EĀDD efektīvo sadarbību ar Parlamentu informācijas sniegšanā par minētajām sarunām, taču aicināt tos saskaņā ar attiecīgo pamatnolīgumu (10) arī nekavējoties iesniegt sarunu dokumentu projektus un parafētos nolīgumus;

                  2.

                  uzdod priekšsēdētājam šo ieteikumu nosūtīt Padomei, Eiropas Komisijai un Eiropas Ārējās darbības dienestam, un informācijai — Eiropas Savienības īpašajam pārstāvim Dienvidkaukāzā un saistībā ar krīzi Gruzijā, EDSO Parlamentārajai asamblejai, Eiropas Padomes Parlamentārajai asamblejai, kā arī Austrumu partnerības valstu valdībām un parlamentiem.

         (1)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2017)0304.

         (2)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2017)0267.

         (3)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2017)0126.

         (4)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2016)0456.

         (5)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2017)0089.

         (6)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2016)0487.

         (7)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2016)0018.

         (8)  OV C 265, 11.8.2017., 110. lpp.

         (9)  OV C 95, 1.4.2014., 1. lpp.

         (10)  OV L 304, 20.11.2010., 47. lpp.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2017. gada 28. decembris) par dividenžu sadales politiku (ECB/2017/44)

text:
               11.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2017. gada 28. decembris)
   par dividenžu sadales politiku
   (ECB/2017/44)
   (2018/C 8/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 127. panta 6. punktu un 132. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 34. pantu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (1), un jo īpaši tās 4. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas Regulu (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido Vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar valstu kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula) (ECB/2014/17) (2),
   tā kā:
   Kredītiestādēm jāturpina gatavoties savlaicīgi un pilnībā piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (3) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/36/ES (4) izaicinājumiem bagātā makroekonomikas un finanšu vidē, kas rada spiedienu uz kredītiestāžu rentabilitāti un attiecīgi to spēju palielināt kapitāla bāzi. Turklāt, lai gan kredītiestādēm ir jāfinansē ekonomika, konservatīva peļņas sadales politika ir pienācīgas riska pārvaldības un drošas banku sistēmas sastāvdaļa. Jāizmanto metode, kas noteikta Eiropas Centrālās bankas Ieteikumā ECB/2016/44 (5),
   IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   I

               1.

               Kredītiestādēm jānosaka dividenžu politika, izmantojot konservatīvus un piesardzīgus pieņēmumus, lai pēc jebkuras dividenžu sadales tiktu pildītas piemērojamās kapitāla prasības un uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesa (UPNP) rezultāti.

                           a)

                           Piemērojamās minimālās kapitāla prasības (“1. pīlāra prasības”) kredītiestādēm prasīts pildīt jebkurā laikā. Tas ietver 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju 4,5 % apmērā, 1. līmeņa kapitāla rādītāju 6 % apmērā un kopējo kapitāla rādītāju 8 % apmērā, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantā.

                           b)

                           Turklāt kredītiestādēm prasīts jebkurā laikā pildīt kapitāla prasības, kuras noteiktas ar UPNP sekojošo lēmumu, piemērojot Regulas (ES) Nr. 1024/2013 16. panta 2. punkta a) apakšpunktu, un kuras pārsniedz 1. pīlāra prasības (“2. pīlāra prasības”).

                           c)

                           Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt apvienoto rezervju prasību, kas definēta Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 6. punktā.

                           d)

                           Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt “pilna apjoma” (6) 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju, 1. līmeņa kapitāla rādītāju un kopējo kapitāla rādītāju pēc piemērojamā sagatavošanās perioda beigām. Tas nozīmē minēto rādītāju pilnīgu piemērošanu pēc pārejas noteikumu piemērošanas, kā arī apvienoto rezervju prasības, kas definēta Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 6. punktā, pilnīgu piemērošanu. Pārejas noteikumi ir noteikti Direktīvas 2013/36/ES XI sadaļā un Regulas (ES) Nr. 575/2013 desmitajā daļā.

                     Šīs prasības jāievēro gan konsolidētā līmenī, gan individuāli, ja vien nav atcelta prudenciālo prasību piemērošana individuālos gadījumos, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. un 10. pantā,

               2.

               Attiecībā uz kredītiestādēm, kuras 2018. gadā izmaksā dividendes (7) par 2017. finanšu gadu, ECB iesaka:

                           a)

                           1. kategorija. Kredītiestādēm, kuras 2017. gada 31. decembrī i) izpilda 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības un kuras ii) jau sasniegušas 1. punkta d) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, sava tīrā peļņa dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības un UPNP rezultātus pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos;

                           b)

                           2. kategorija. Kredītiestādēm, kuras 2017. gada 31. decembrī izpilda 1. punkta a), b un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības, bet kuras 2017. gada 31. decembrī nav sasniegušas 1. punkta d) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, savu tīro peļņu dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības un UPNP rezultātus pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos. Turklāt tām dividendes principā jāizmaksā tikai tādā apmērā, kas nodrošina vismaz vienmērīgu (8) virzību 1. punkta d) apakšpunktā minēto pilna apjoma rādītāju un UPNP rezultātu sasniegšanas virzienā;

                           c)

                           3. kategorija. Kredītiestādēm, kuras neatbilst 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajām prasībām, principā dividendes nebūtu jāizmaksā vispār.

                     Kredītiestādēm, kuras nevar ievērot šo ieteikumu, jo tās uzskata, ka tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, nekavējoties jāsazinās ar savu kopējo uzraudzības komandu.
               Tiek sagaidīts, ka 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās 1., 2. un 3. kategorijas kredītiestādes ievēros arī 2. pīlāra norādes. Visiem pārējiem nosacījumiem esot vienādiem, sagaidāms, ka kapitāla prasības (9) turpinās būt stabilas. Ja kredītiestāde darbojas vai sagaida, ka darbosies līmenī, kas ir zemāks par 2. pīlāra norādēm, tai nekavējoties jāsazinās ar savu kopējo uzraudzības komandu. ECB izvērtēs iemeslus, kāpēc kredītiestādes kapitāla līmeni krities vai sagaidāms, ka tas kritīsies, un apsvērs piemērotu, proporcionālu un iestādei specifisku pasākumu veikšanu.

         II
   Šis ieteikums adresēts nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 16. un 22. punktā.
   III
   Šis ieteikums adresēts arī nacionālajām kompetentajām iestādēm un norīkotajām iestādēm attiecībā uz mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 7. un 23. punktā. Tiek sagaidīts, ka nacionālās kompetentās un norīkotās iestādes pēc vajadzības piemēros šo ieteikumu šādām iestādēm un grupām (10).

      Frankfurtē pie Mainas, 2017. gada 28. decembrī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI

      (1)  OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.

      (2)  OV L 141, 14.5.2014., 1. lpp..

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV L 176, 27.6.2013., 338. lpp.).

      (5)  Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ECB/2016/44 (2016. gada 13. decembris) par dividenžu sadales politiku (OV C 481, 23.12.2016., 1. lpp.).

      (6)  Visas rezerves pilnā apjomā.

      (7)  Kredītiestādēm var būt dažādas juridiskās formas, piem., biržā kotētas sabiedrības un sabiedrības, kas nav akciju sabiedrības, piem., savstarpējas apdrošināšanas sabiedrības, kooperatīvi vai krājsabiedrības. Šajā ieteikumā lietotais termins “dividendes” attiecas uz jebkuru skaidrās naudas izmaksu, kurai nepieciešams pilnsapulces apstiprinājums.

      (8)  Praksē tas nozīmē, ka četru gadu periodā, sākot no 2014. gada 31. decembra, kredītiestādēm principā vismaz par 25 % gadā jāsamazina starpība līdz pilna apjoma 1. līmeņa pamatkapitāla rādītājam, 1. līmeņa kapitāla rādītājam un kopējam kapitāla rādītājam, kā minēts 1. punkta d) apakšpunktā.

      (9)  Kapitāla prasības ir 1. pīlāra prasības, 2. pīlāra prasības, kapitāla saglabāšanas rezerves un 2. pīlāra norādes. Neatkarīgi no kapitāla saglabāšanas rezervju pakāpeniskas ieviešanas kredītiestādēm jāsagaida, ka 2. pīlāra norādes būs pozitīvas arī nākotnē.

      (10)  Ja šo ieteikumu piemēro mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kuras uzskata, ka tās nevar ievērot šo ieteikumu, jo šo iestāžu un grupu uzskatā tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, šīm iestādēm un grupām nekavējoties jāsazinās ar savām nacionālajām kompetentajām iestādēm.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Rumānijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas 2018. gada stabilitātes programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/98

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Rumānijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas 2018. gada stabilitātes programmu
      (2018/C 320/22)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata arī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Rumānija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2018. gada ziņojums par Rumāniju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Rumānija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (2), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Rumānijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (3)

                  Rumānija savu 2018. gada valsts reformu programmu iesniedza 2018. gada 10. maijā un 2018. gada konverģences programmu – 2018. gada 14. maijā. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Rumānija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2018. gada konverģences programmā plāno panākt nominālo deficītu 2,95 % apmērā no IKP 2018. gadā un pēc tam tā pakāpenisku samazinājumu līdz 1,45 % no IKP 2021. gadā. Nav paredzams, ka līdz programmas darbības beigām, proti, līdz 2021. gadam, tiks sasniegts vidējā termiņa budžeta mērķis, proti, strukturālais deficīts 1 % apmērā no IKP. Paredzams, ka pārrēķinātā strukturālā bilance 2021. gadā sasniegs -2,1 %. Saskaņā ar konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP saglabāsies zem 40 % līdz 2021. gadam. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir labvēlīgs. Turklāt pasākumi, kas vajadzīgi plānoto deficīta mērķu atbalstam, nav pietiekami konkretizēti.

                  (6)

                  Padome 2017. gada 16. jūnijā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 121. panta 4. punktu atzina, ka 2016. gadā Rumānijā tika novērota ievērojama novirze no vidēja termiņa mērķa. Ņemot vērā konstatēto būtisko novirzi, Padome 2017. gada 16. jūnijā ieteica Rumānijai veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības primāro neto izdevumu (4) nominālā pieauguma temps 2017. gadā nepārsniedz 3,3 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,5 % apmērā no IKP. Padome 2017. gada 5. decembrī konstatēja, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2017. gada 16. jūnija ieteikumu, un sniedza pārskatītu ieteikumu. Jaunajā ieteikumā Padome aicināja Rumāniju veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības primāro neto izdevumu nominālā pieauguma temps 2018. gadā nepārsniedz 3,3 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,8 % apmērā no IKP. Padome 2018. gada 22. jūnijā konstatēja (5), ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2017. gada 5. decembra ieteikumu. Turklāt, pamatojoties uz 2017. gada budžeta izlietojuma datiem, tika konstatēts, ka Rumānija ir ievērojami novirzījusies no ieteiktās korekcijas.
                  Atbilstoši LESD 121. panta 4. punktam un Regulas (EK) Nr. 1466/97 10. panta 2. punktam Komisija 2018. gada 23. maijā izdeva brīdinājumu Rumānijai par to, ka 2017. gadā tika novērota būtiska novirze no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Padome 2018. gada 22. jūnijā pieņēma sekojošu ieteikumu (6), kurā ir apstiprināts, ka Rumānijai ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka valdības primāro neto izdevumu nominālā pieauguma temps 2018. gadā nepārsniedz 3,3 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,8 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2018. gadā būs novirze no minētā ieteikuma.

                  (7)

                  Attiecībā uz 2019. gadu Padome 2018. gada 22. jūnijā ieteica Rumānijai veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības primāro neto izdevumu nominālā pieauguma temps nepārsniedz 5,1 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,8 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2019. gadā būs novirze no minētās prasības. Turklāt, pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka valsts budžeta deficīts 2018. un 2019. gadā sasniegs attiecīgi 3,4 % un 3,8 % no IKP, pārsniedzot Līgumā noteikto atsauces vērtību, proti, 3 % no IKP. Kopumā Padome uzskata, ka no 2018. gada būs nepieciešami turpmāki būtiski pasākumi, lai panāktu atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, ņemot vērā to, ka fiskālās perspektīvas aizvien pasliktinās, saskaņā ar Rumānijai 2018. gada 22 jūnijā adresēto ieteikumu ar mērķi koriģēt būtisko novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai.

                  (8)

                  Rumānijas budžeta plānošanā regulāri tiek ignorētas tās fiskālās sistēmas prasības, neraugoties uz nepieciešamību nodrošināt atbildīgu fiskālās politikas veidošanu. Ar Rumānijas fiskālās atbildības likumu fiskālais pakts tiek transponēts valsts tiesību aktos. Tā noteikumi ir labi izstrādāti, bet praksē tie tiek atkārtoti ignorēti. 2016. gadā strukturālais deficīts pārsniedza vidēja termiņa mērķi, tādējādi pārkāpjot deficīta noteikumu. Gan 2017. gada, gan 2018. gada budžeta mērķis bija panākt nominālo deficītu tuvu 3 % no IKP, kas norāda uz strukturālās bilances pasliktināšanos attiecībā pret šo noteikumu. 2017. gadā veiktie divi budžeta grozījumi neatbilda noteikumiem, kas aizliedz attiecīgi nominālā un primārā deficīta robežvērtību paaugstināšanu un darbinieku skaita un kopējo valdības izdevumu palielināšanu kārtējā fiskālajā gadā. Turklāt, tāpat kā iepriekšējos gados, 2017. gadā atjauninātā fiskālā stratēģija tika iesniegta parlamentam ilgi pēc noteiktā termiņa, tādējādi nenodrošinot ilgāka termiņa perspektīvu budžeta plānošanai.

                  (9)

                  Nodokļu saistību izpilde joprojām ir zemā līmenī, jo īpaši attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli. Pagājušajā gadā Rumānija panāca ierobežotu progresu, īstenojot tai adresēto atkārtoto ieteikumu uzlabot nodokļu saistību izpildi un nodokļu iekasēšanu. Attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli starpība starp teorētiski sagaidāmajiem un faktiski iekasētajiem ieņēmumiem joprojām ir ļoti liela. Lai uzlabotu saistību izpildi, iestādes ieviesa maksājumus pa daļām. Tas nav obligāts noteikums, izņemot attiecībā uz maksātnespējīgiem uzņēmumiem un nodokļu maksātājiem, kuriem ir ievērojamas nenokārtotas pievienotās vērtības nodokļa saistības. Tomēr šis pasākums vēl nesniedz nozīmīgus rezultātus. Vēl nav īstenota ar nodokļu administrācijas informācijas tehnoloģiju sistēmu sasaistītu elektronisko kases aparātu ieviešana.

                  (10)

                  Finanšu nozares stāvoklis ir uzlabojies, tomēr dažas norises ir nepieciešams uzraudzīt. Banku nozare ir labi kapitalizēta, un aktīvu kvalitāte ir uzlabojusies. Tomēr būtu ciešāk jāuzrauga vairākas pašreizējās likumdošanas iniciatīvas, kas var negatīvi ietekmēt atbrīvošanos no ienākumus nenesošiem aizdevumiem, kā arī kredītus un investīcijas. Nesenais samazinājums attiecībā uz iemaksām priekšfinansētos otrā līmeņa pensiju fondos mazināja bažas par īstermiņa fiskālām problēmām, tomēr tas varētu negatīvi ietekmēt kapitāla tirgu attīstību.

                  (11)

                  Pieprasījums darba tirgū ir pieaudzis, pateicoties nodarbinātības izaugsmei un darbaspēka samazinājumam sabiedrības novecošanas un emigrācijas dēļ. Tajā pašā laikā Rumānijai ir ievērojams neizmantotais darbaspēka potenciāls, un vairākām grupām, piemēram, jauniešiem, romiem, ilgstošiem bezdarbniekiem un cilvēkiem ar invaliditāti ir grūtības piekļūt darba tirgum. Pagājušajā gadā Rumānija panāca maz progresa, īstenojot tai adresēto ieteikumu stiprināt mērķtiecīgu aktivizācijas politiku un integrētus sabiedriskos pakalpojumus, īpašu uzmanību pievēršot personām, kas atrodas vistālāk no darba tirgus. Neraugoties uz pastiprinātiem finanšu stimuliem attiecībā uz mobilitātes shēmām, līdzdalība aktīvā darba tirgus politikā saglabājās ļoti zemā līmenī, un administratīvais slogs bija liels. Vietējās nozīmes sabiedrisko darbu programmas nav bijušas pietiekamas, lai nodrošinātu attiecīgās prasmes un atbalstītu pāreju uz standarta nodarbinātību. Attiecībā uz ilgstošiem bezdarbniekiem un sociālās palīdzības saņēmējiem nav ieviesta lietu pārvaldība. Sadarbība attiecīgi starp valsts nodarbinātības dienestiem, sociālo un izglītības pakalpojumu sniedzējiem un ārējiem pakalpojumu sniedzējiem ir bijusi ierobežota.

                  (12)

                  Nabadzības un sociālās atstumtības risks ir ļoti augsts. Jo īpaši tas skar ģimenes ar bērniem, personas ar invaliditāti, romus un lauku iedzīvotājus. Joprojām pastāv liela ienākumu nevienlīdzība, ko izraisa arī nodokļu un pabalstu sistēmas mazā ietekme uz tirgus ienākumu nevienlīdzības mazināšanu. Sociālais atsauces indekss, kas nodrošina pamatu vissvarīgāko sociālo pabalstu aprēķināšanai, nav atjaunināts kopš 2008. gada. Likums par minimālajiem iekļaušanas ienākumiem, kura stāšanās spēkā plānota 2018. gadā, būtu ļāvis palielināt sociālās palīdzības tvērumu un adekvātumu. Tomēr tā stāšanās spēkā tika atlikta par vairāk nekā gadu. Mazāka pensionēšanās vecuma dēļ sievietēm ir mazākas pensiju tiesības, kā arī palielinās vecuma nabadzība un dzimumu nodarbinātības atšķirība.

                  (13)

                  Sociālo partneru iesaiste ekonomikas un sociālo reformu izstrādē un īstenošanā ir bijusi ļoti ierobežota. Sociālo partneru viedokļi bieži vien netiek ņemti vērā pat tad, ja tie sakrīt. Rumānijas darba koplīgumu slēgšanas sistēma neveicina sociālo partneru attiecību sistēmas efektīvu funkcionēšanu. Sociālajam dialogam ir raksturīgas neaktīvas darba koplīgumu slēgšanas sarunas, jo īpaši nozaru līmenī, kā arī arodbiedrību un darba devēju organizāciju nepietiekama līdzdalība. Augsti pārstāvības sliekšņi un neskaidrās nozaru definīcijas ir vieni no galvenajiem šķēršļiem efektīvākam sociālajam dialogam. Līdz šim ir panākts maz progresa attiecībā uz tiesību aktu grozījumiem regulējuma uzlabošanai.

                  (14)

                  Dažu pēdējo gadu laikā minimālā darba alga ir vairākkārt palielināta diskrecionārā veidā. Kopš 2015. gada neto minimālā darba alga ir palielinājusies par vairāk nekā 60 %. 2017. gadā aptuveni 30 % darba ņēmēju saņēma minimālo darba algu, kas nozīmē ciešu sablīvējumu algu sadalījumā. Sociālie partneri ir atbalstījuši priekšlikumu par objektīvu mehānismu minimālās darba algas palielināšanai, tomēr valdība to nav piemērojusi.

                  (15)

                  Prasmju piedāvājums neatbilst ekonomikas vajadzībām. Zems pamatprasmju un digitālo prasmju līmenis nelabvēlīgi ietekmē konkurētspēju, nodarbinātību un konverģenci. Dalība pieaugušo izglītībā ir ļoti zema. Vēl nav ieviests mehānisms aktīvās darba tirgus politikas pielāgošanai prasmju pieprasījumam, un spēja prognozēt nākotnē vajadzīgās prasmes un aplēst jauno tehnoloģiju paredzamo ietekmi ir vāja. Profesionālā izglītība un apmācība joprojām ir tikai otrā izvēle un nav pietiekami saskaņota ar darba tirgus vajadzībām un reģionālās vai nozaru specializācijas stratēģijām.

                  (16)

                  Izglītības sistēmas vājie rezultāti veicina augstu iespēju nevienlīdzību un vājina Rumānijas ilgtermiņa izaugsmes perspektīvas. Problēma ir kvalitatīvas vispārējās izglītības nodrošināšana un piekļuve tai, jo īpaši attiecībā uz romiem un bērniem lauku apvidos. Vēl ir jāizstrādā uzraudzības metodoloģija, lai novērstu segregāciju skolās. Izglītību un apmācību priekšlaicīgi pametušo īpatsvars samazinās, tomēr šis rādītājs joprojām ir augsts. Ir izstrādāts agrīnas brīdināšanas mehānisms, lai apzinātu bērnus, kuri ir pakļauti izglītības priekšlaicīgas pārtraukšanas riskam, tomēr nepietiekams uzsvars ir likts uz pilnvērtīgu izglītību. Neraugoties uz dažiem veiktajiem pasākumiem, kvalitātes nodrošināšana skolās un augstākajā izglītībā ir problemātiska. Terciārās izglītības ieguves līmenis ir ļoti zems. Investīcijas izglītībā ir salīdzinoši mazas, un nelabvēlīgākā situācijā esošajām skolām jo īpaši trūkst pienācīga atbalsta.

                  (17)

                  Iedzīvotāju veselības stāvoklis ir uzlabojies, bet joprojām atpaliek no Savienības standartiem. Joprojām problēmas rada piekļuve veselības aprūpei, kas negatīvi ietekmē bērnu attīstību, darbaspēka nodarbināmību un labu veselību vecumdienās. Mazs finansējums un neefektīva resursu izmantošana ierobežo veselības aprūpes sistēmas efektivitāti, ņemot vērā to, ka ļoti trūkst ārstu un medmāsu. Piekļuvi veselības aprūpei ierobežo neoficiālo maksājumu izplatība un attālums līdz veselības infrastruktūrai. Rumānija panāca nelielu progresu, īstenojot tai adresēto ieteikumu ierobežot neoficiālos maksājumus, un tiek īstenots uzraudzības mehānisms, lai gan vēl ir jāizvērtē tā faktiskā ietekme. Līdz šim ir sasniegts ierobežots progress, īstenojot šai valstij adresēto ieteikumu pāriet uz ambulatoro aprūpi. Valsts veselības aizsardzības stratēģijas pašreizējo īstenošanu aizēno prioritāšu maiņa un vāja investīciju plānošana.

                  (18)

                  Politikas izstrādē, īstenošanā un uzraudzībā stratēģiskā plānošana, sabiedriskās apspriešanas process un regulējuma ietekmes novērtējums joprojām ir vāji. Tas mazina regulējuma kvalitāti un paredzamību. Turklāt biežās izmaiņas tiesību aktos, piemēram, grozījumi fiskālajā kodeksā, negatīvi ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Ieinteresēto personu iesaiste reformu izstrādē un īstenošanā ir vāja, un patiess dialogs tiek izmantots reti, lai gan ir pieejamas attiecīgās institucionālās struktūras. Mehānisms ieinteresēto personu viedokļu izskatīšanai sabiedriskajās apspriešanās nenodrošina to pienācīgu ņemšanu vērā. Konkrēts nesens piemērs ir tāds, ka tika ignorēts sociālo partneru atbalstīts priekšlikums par objektīvu mehānismu minimālās algas palielināšanai, kas būtu ļāvis īstenot šai valstij adresēto ieteikumu. Valsts pārvaldes reformu jomā netika sasniegti konkrēti rezultāti. Ir aizkavējusies attiecīgo tiesību aktu pieņemšana attiecībā uz cilvēkresursu pārvaldību valsts pārvaldē. Valdības ģenerālsekretariātam ir ierobežota loma politikas izstrādes kvalitātes kontrolē.

                  (19)

                  Infrastruktūras sliktā kvalitāte, tostarp transporta, atkritumu un notekūdeņu nozarēs, ierobežo Rumānijas izaugsmes izredzes. Publiskajām investīcijām ir raksturīga maza efektivitāte, jo īpaši projektu sagatavošanā un prioritāšu noteikšanā. Autoceļu, dzelzceļa un ūdensceļu infrastruktūras vispārējais stāvoklis un uzticamība joprojām ir zemā līmenī, un transporta nozares reforma virzās uz priekšu ļoti lēnām. Arī atkritumu apsaimniekošanas reformas progress ir lēns, un cieto atkritumu un notekūdeņu nozares saskaras ar līdzīgiem izaicinājumiem. Paredzēts, ka transporta ģenerālplāns un valsts atkritumu apsaimniekošanas plāns nodrošinās stabilu ceļvedi investīcijām un stiprinās administratīvās spējas šajās nozarēs, tomēr projektu sagatavošanas saskaņošana ar stratēģisko plānošanu līdz šim ir bijusi ierobežota. Rumānija sasniedza ierobežotu progresu, īstenojot tai adresēto ieteikumu stiprināt prioritātes piešķiršanu projektiem un to sagatavošanu publisko investīciju jomā.

                  (20)

                  Efektīvs un pārredzams publiskais iepirkums joprojām ir ļoti svarīgs elements, lai Rumānijā risinātu galvenās politikas problēmas, tostarp saistībā ar publisko izdevumu efektivitāti, cīņu pret korupciju, kā arī inovācijas un ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes sekmēšanu. Rumānija panāca nelielu progresu attiecībā uz tai adresēto ieteikumu ieviest publiskā iepirkuma stratēģiju, taču šis plāns vēl nav pilnībā īstenots. Tajā pašā laikā joprojām pastāv problēmas saistībā ar publiskā iepirkuma efektivitātes uzlabošanu un stratēģisku izmantošanu, efektīvu revīziju un krāpšanas novēršanu. Ir jāturpina uzraudzīt veikto pasākumu ilgtspēju un reformu neatgriezeniskumu. Ar publisko iepirkumu saistītās efektivitātes un pārredzamības problēmas jo īpaši attiecas uz lieliem veselības aprūpes infrastruktūras investīcijām reģionālajās slimnīcās Jasi, Klužā un Krajovā.

                  (21)

                  Valsts uzņēmumiem ir svarīga nozīme kritiskās infrastruktūras nozarēs, piemēram, enerģētikas un dzelzceļa transporta nozarē. Tomēr to darbības un finanšu rezultāti ir vājāki nekā privātā sektora pārstāvjiem. Valsts uzņēmumu korporatīvā pārvaldība pēdējā laikā ir būtiski pavājināta, iznīcinot 2015. un 2016. gadā panākto progresu saistībā ar valstij adresētajiem ieteikumiem. Jauno tiesību aktu īstenošana tiek vilcināta, bez tam tiek veikti mēģinājumi vairākus uzņēmumus izslēgt no to darbības jomas. Turklāt ir aizkavējusies finanšu datu par valsts uzņēmumiem publicēšana. Tā rezultātā ir apdraudēti galvenie nosacījumi publisko līdzekļu lietderīgas izmantošanas veicināšanai, un tiek pieļauti sagrozīti investīciju lēmumi. Konstitucionālā tiesa 2018. gada februārī aicināja parlamentu pārskatīt iepriekš minētos izņēmumus.

                  (22)

                  Pagājušā gada notikumi liek lielā mērā apšaubīt Rumānijas ievērojamā progresa, kas panākts valsts tiesu sistēmas reformas jomā un cīņā pret augsta līmeņa korupciju, neatgriezeniskumu un ilgtspēju. Ir apdraudēta tiesu varas neatkarība un izdarīts spiediens uz tiesu iestādēm un tiesisko regulējumu cīņai pret korupciju, savukārt progress atlikušo problēmu risināšanā tiek vēl vairāk kavēts. Tehniskā līmenī turpinās 2016.–2020. gada valsts pretkorupcijas stratēģijas īstenošana, izstrādājot turpmākus pasākumus korupcijas novēršanai un apkarošanai, tomēr ir nepieciešams konkrētāks politiskais atbalsts, jo korupcija un pārvaldības problēmas saglabājas visos publiskā sektora līmeņos un ir viens no galvenajiem izaicinājumiem uzņēmējdarbības videi.

                  (23)

                  Sadarbības un pārbaudes mehānisma ietvaros Komisija turpina uzraudzīt tiesu sistēmas reformu un cīņu pret korupciju Rumānijā. Tādējādi šīs jomas nav iekļautas Rumānijai adresētajos ieteikumos, bet tām ir būtiska nozīme pozitīvas sociālekonomiskās vides izveidei valstī.

                  (24)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Rumānijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un to publicējusi 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada konverģences programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Rumānijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Tā ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Rumānijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (25)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada konverģences programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši turpmāk izklāstītajā 1. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Rumānijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Nodrošināt atbilstību Padomes 2018. gada 22. jūnija ieteikumam ar mērķi koriģēt būtisko novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Nodrošināt pilnīgu fiskālā regulējuma piemērošanu. Stiprināt nodokļu saistību izpildi un nodokļu iekasēšanu.

                  2.

                  Pabeigt minimālo iekļaušanas ienākumu reformu. Uzlabot sociālā dialoga darbību. Nodrošināt minimālās algas noteikšanu, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem. Uzlabot prasmju pilnveidi un pilnvērtīgas vispārējās izglītības nodrošināšanu, jo īpaši romiem un bērniem lauku apvidos. Uzlabot piekļuvi veselības aprūpei, tostarp, pārejot uz ambulatoro aprūpi.

                  3.

                  Uzlabot lēmumu pieņemšanas paredzamību, nodrošinot regulējuma ietekmes novērtējuma sistemātisku un efektīvu izmantošanu, kā arī apspriešanos ar ieinteresētajām personām un to iesaisti reformu izstrādē un īstenošanā. Uzlabot lielu infrastruktūras projektu sagatavošanu un prioritāšu noteikšanu, kā arī paātrināt to īstenošanu, jo īpaši transporta, atkritumu un notekūdeņu nozarēs. Uzlabot publiskā iepirkuma pārredzamību un efektivitāti. Stiprināt valsts uzņēmumu korporatīvo pārvaldību.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (4)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (5)  Padomes Lēmums (ES) 2018/923 (2018. gada 22. jūnijs), ar ko konstatē, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2017. gada 5. decembra ieteikumu (OV L 164, 29.6.2018., 42. lpp.).

         (6)  Padomes Ieteikums (2018. gada 22. jūnijs) ar mērķi koriģēt būtisku novēroto novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai Rumānijā (OV C 223, 27.6.2018., 3. lpp.).

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Īrijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Īrijas 2018. gada stabilitātes programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/27

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Īrijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Īrijas 2018. gada stabilitātes programmu
      (2018/C 320/07)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata arī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Īrija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Padome ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais ieteikums”) pieņēma 2018. gada 14. maijā.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Īrija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Īrijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajos ieteikumos, jo īpaši 1. un 2. ieteikumā.

                  (3)

                  2018. gada ziņojums par Īriju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Īrija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Īrijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2018. gada 7. martā. No Komisijas veiktās analīzes tika secināts, ka Īrijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, lielais privātā sektora un valsts parāda apjoms un neto ārējās saistības rada neaizsargātību. Tomēr ir veikti būtiski uzlabojumi. Straujš produktivitātes pieaugums pēdējo gadu laikā ir uzlabojis konkurētspēju un padarījis pozitīvu tekošā konta bilanci, kas nozīmē, ka strauji samazinās lielais neto ārvalstu saistību apjoms. Spēcīga ekonomikas izaugsme turpina veicināt privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu. Tomēr privātā sektora parāds joprojām ir liels, lai gan, novērtējot uzņēmumu parādu, ir jāņem vērā daudznacionālo uzņēmumu darbības spēcīgā ietekme, un mājsaimniecību parāds, šķiet, kopumā atbilst pamatrādītājiem. Tiek prognozēts, ka valsts parāds turpinās samazināties, un budžeta deficīts tuvojas līdzsvaram. Mājokļu cenas strauji pieaug, lai gan to līmenis iepriekš, iespējams, bija pārāk zems, un tādējādi tiek stiprinātas arī mājsaimniecību bilances. Bankas ir labi rekapitalizētas, un to rentabilitāte pakāpeniski uzlabojas. Kaut gan ieņēmumus nenesošu aizdevumu apjoms joprojām ir liels, tas turpina samazināties. Šīs ievainojamības novēršanai ir veikti politikas pasākumi, bet dažiem no tiem būs vajadzīgs laiks, lai sniegtu gaidītos rezultātus.

                  (4)

                  Īrija savu 2018. gada valsts reformu programmu iesniedza 2018. gada 18. aprīlī un 2018. gada stabilitātes programmu – 2018. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Uz Īriju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Valdība savā 2018. gada stabilitātes programmā prognozē, ka nominālais budžeta deficīts 2018. gadā nedaudz samazināsies, proti, līdz 0,2 % no IKP, un pēc tam turpinās pakāpeniski uzlaboties, 2021. gadā sasniedzot pārpalikumu 0,4 % apmērā no IKP. Ir paredzēts no 2019. gada sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 0,5 % apmērā no IKP. Saskaņā ar stabilitātes programmu ir paredzams, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2018. gadā samazināsies līdz 66 % un 2021. gadā turpinās samazināties līdz 58,7 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Vienlaikus tie pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai no 2019. gada sekmētu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, nav pietiekami precizēti.

                  (7)

                  Padome 2017. gada 11. jūlijā ieteica Īrijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps nepārsniegtu 2,4 % 2018. gadā, kas atbilstu gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Vienlaikus Padome paziņoja, ka būtu jāņem vērā mērķis panākt fiskālās politikas nostāju, kas palīdz gan stiprināt pašreizējo atlabšanu, gan nodrošināt Īrijas publisko finanšu stabilitāti. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka būs neliela novirze no ieteiktās fiskālās korekcijas 2018. gadā un 2017. un 2018. gadā kopā.

                  (8)

                  Īrijai 2019. gadā būtu jāsasniedz tās vidēja termiņa budžeta mērķis. Tas saskan ar valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempu (6), kas nepārsniedz 5,3 % (7) un kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,1 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka 2019. gadā strukturālajā bilancē tiks reģistrēts deficīts 0,4 % apmērā no IKP, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Tiek prognozēts, ka Īrija 2018. gadā izpildīs pārejas noteikumu par parādu un 2019. gadā noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka Īrijai jābūt gatavai veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem 2018. gadā, un ir paredzams, ka Īrija ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus 2019. gadā. Ņemot vērā atšķirību starp IKP mērījumiem un iekšzemes ražojumu apjomu Īrijā un saistīto ietekmi uz parāda attiecību pret IKP, Īrijas pašreizējos cikliskos apstākļus un paaugstinātos ārējos riskus, piesardzīga pieeja būtu izmantot visus neplānotos ieņēmumus, lai vēl vairāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību.

                  (9)

                  Publisko finanšu stāvoklis ir vēl vairāk uzlabojies, pateicoties stabilai ražošanas apjoma izaugsmei, tomēr joprojām pastāv ieņēmumu svārstīguma risks, un joprojām ir iespējams ieņēmumus padarīt noturīgākus pret ekonomikas svārstībām un nelabvēlīgiem satricinājumiem. Ierobežojot nodokļu izdevumu tvērumu un skaitu un paplašinot nodokļu bāzi, uzlabotos ieņēmumu stabilitāte, ņemot vērā ekonomikas nepastāvību. Tomēr daži nesenie pasākumi nodokļu jomā ir bijuši vērsti uz samazinājumiem un atvieglojumiem, un, šķiet, ka tie ir vēl vairāk palielinājuši paļaušanos uz ļoti procikliskiem ieņēmumu avotiem. Turklāt Īrijai ir vēl liels potenciāls, lai uzlabotu to, kā tās nodokļu sistēma var palīdzēt īstenot mērķus vides jomā.

                  (10)

                  Kā norādīts 2018. gada eurozonas ieteikumā, cīņai pret nodokļu maksātāja agresīvu plānošanas stratēģiju ir būtiska nozīme, lai ierobežotu konkurences izkropļojumus starp uzņēmumiem, nodrošinātu taisnīgu attieksmi pret nodokļu maksātājiem un aizsargātu publiskās finanses. Plašākas ietekmes dēļ, ko dalībvalstīs rada nodokļu maksātāju agresīvas plānošanas stratēģijas, ir vajadzīga valstu politikas koordinēta rīcība, kas papildina Savienības tiesību aktus. Augstais autoratlīdzības un dividenžu maksājumu līmenis (procentuāli no IKP) liecina, ka Īrijas nodokļu noteikumus izmanto uzņēmumi, kas nodarbojas ar agresīvu nodokļu plānošanu. Nodokļu ieturēšanas ierobežota piemērošana izejošajiem (proti, no Savienības rezidentiem – trešo valstu rezidentiem) autoratlīdzības un dividenžu maksājumiem, ko veic Īrijā bāzēti uzņēmumi, var radīt situāciju, kurā par šiem maksājumiem vispār netiek maksāti nodokļi, ja tiem nepiemēro nodokļus arī saņēmējā jurisdikcijā. Turklāt uzņēmumi var izmantot atsevišķus noteikumus divpusējos nodokļu līgumos starp Īriju un dažām citām valstīm, lai atceltu jauno nodokļu rezidences noteikumu, ko Īrijā ieviesa 2015. gadā, un ir pamatoti veikt turpmāku analīzi par šo jautājumu. Apspriešanas rezultātiem, ko Īrija veica pēc Uzņēmumu ienākuma nodokļa kodeksa neatkarīgā pārskata, būs būtiska nozīme, izstrādājot izsludinātās nodokļu reformas. Komisija pieņem zināšanai pozitīvos pasākumus, kas nesen tikuši paziņoti vai pieņemti (t. i., pasākumus, kas veikti, lai vērstos pret agresīvu nodokļu plānošanu uz vietas; iespējamos aizsardzības pasākumus pret minētajām jurisdikcijām, kas nesadarbojas). Pamatojoties uz neseno informācijas apmaiņu, Komisija turpinās savu konstruktīvo dialogu, lai cīnītos pret nodokļu maksātāju agresīvas plānošanas stratēģijām.

                  (11)

                  Joprojām pastāv ilgtermiņa fiskālās stabilitātes riski, kas saistīti ar iedzīvotāju novecošanas izmaksām. Īrijā tika ieviesti daži būtiski efektivitātes pasākumi, piemēram, vienošanās ar farmācijas nozari par izmaksu ietaupījumiem, finanšu pārvaldības sistēma un finansējuma sadale pa darbības jomām. Ir veikti arī daži pasākumi, lai uzlabotu primārās veselības aprūpes pieejamību. Tomēr Īrijas veselības aprūpes sistēma ir dārga un saskaras ar daudzām problēmām, ko pastiprina strauja sabiedrības novecošana. Turklāt primārās un sociālās aprūpes pakalpojumi vēl nav spējīgi mazināt pieaugošo spiedienu uz stacionārās aprūpes jaudu un izmaksām. Plānotajai virzībai uz vispārēju veselības aprūpi ir jāsniedz atbalsts ar daudzgadu budžeta plānošanu un izdevumu labāku kontroli. Turklāt tajā ir jāņem vērā konstatējumi, kas izriet no visaptverošas izdevumu pārskatīšanas attiecībā uz veselības aprūpes nozares lietderību un efektivitāti. Turklāt būtu jāapsver primārās aprūpes kā norišu kontrolētājas stiprināšana, lai atslogotu Īrijas pārslogotās slimnīcas. Neraugoties uz virkni reformu, lai ierobežotu valsts pensiju izdevumus, ir paredzams, ka vispārējās pensiju sistēmas deficīts ilgtermiņā ievērojami pieaugs. Laicīgai izklāstītā ceļveža par pensiju reformu īstenošanai ir būtiska nozīme, lai stiprinātu Īrijas pensiju sistēmas fiskālo stabilitāti.

                  (12)

                  Gadi, kuros pēc ekonomikas lejupslīdes ir bijis zems investīciju līmenis, ir apgrūtinājuši piemērotas infrastruktūras pieejamību tādās jomās kā transports, tīra enerģija, ūdensapgādes pakalpojumi, mājokļi un telekomunikācijas. Pastāvīgs piedāvājuma trūkums, ko papildina aizvien pieaugošais pieprasījums, turpina sekmēt īpašumu cenu pieaugumu. Lai gan nešķiet, ka cenas 2016. gadā bija pārāk augstu novērtētas, bažas rada cenu pieņemamība. Ja netiks novērsti ierobežojumi, kas apgrūtina mājokļu piedāvājumu, tie varētu veicināt nelīdzsvarotības pieaugumu. Apvienojumā ar telpisko plānošanu infrastruktūras uzlabošanai ir izšķiroša nozīme attiecībā uz piemērotu mājokļu piedāvājumu, privātā sektora investīciju veicināšanu, ražīguma pieaugumu un līdzsvarotu reģionālās ekonomikas attīstību. Turklāt infrastruktūras investīcijām tīrā enerģijā, tīrā transportā un sabiedriskā transportā un ūdens pakalpojumos, kā arī pastiprinātiem centieniem atjaunojamās enerģijas un aprites ekonomikas jomā būs būtiska nozīme, lai Īrija veiksmīgi pārietu uz mazoglekļa un vides ziņā noturīgu ekonomiku. Valsts attīstības plāns 2018.–2027. gadam un Valsts plānošanas satvars, kas ir daļa no stratēģijas “Īrija 2040”, būs nozīmīgi soļi pareizajā virzienā, kad tie tiks īstenoti ciešā sadarbībā ar ieinteresētajām personām.

                  (13)

                  Pašreizējie klimata pārmaiņu mazināšanas centieni neļaus Īrijai valsts mērogā sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus klimata jomā. Tikai nelieli panākumi ir gūti ekonomikas dekarbonizācijas būtiskajās jomās, galvenokārt lauksaimniecības, ceļu transporta un mājokļu nozarē. Tā rezultātā Īrijai būs jāizmanto elastīguma iespējas, lai izpildītu Kopīgo centienu lēmumu, piemēram, jāiepērk apjomi no citām dalībvalstīm. 2017. gadā publicētajās valsts prognozēs ir uzsvērts, cik apjomīgi papildu centieni ir jāveic: paredzams, ka emisijas saskaņā ar Kopīgo centienu lēmumu (ar kuru nosaka saistošus ikgadējus siltumnīcefekta gāzu emisijas mērķrādītājus dalībvalstīm no 2013. līdz 2020. gadam) palielināsies līdz 2025. gadam, un pēc tam nostabilizēsies tādā līmenī, kas būs nedaudz zem 2005. gada emisijām, pamatojoties uz pašreizējo politiku. Īrija nesen pieņēma valsts klimata pārmaiņu mazināšanas plānu, kurā izklāstīts ceļvedis virzībai uz mazoglekļa ekonomiku un saskaņotu sistēmu, lai risinātu pastāvošās problēmas enerģētikas nozarē. Tomēr pašreizējais plāns piedāvā maz konkrētu jaunu klimata pārmaiņu mazināšanas pasākumu. Valsts plānošanas satvarā ir arī klimata komponente, atzīstot, ka atbilstoša telpiskā plānošana būs viens no izšķirošiem klimata pārmaiņu mazināšanas faktoriem, ņemot vērā to, ka iedzīvotāji ir ļoti izkliedēti un Īrijā ir tikai dažas lielas pilsētu teritorijas, kas visas saskaras ar būtiskām sastrēgumu un sabiedriskā transporta problēmām. Visbeidzot, valsts attīstības plānam 2018.–2027. gadam un tā efektīvai īstenošanai būs izšķiroša nozīme ekonomikas dekarbonizācijā. Šis plāns būtībā noteiks, cik lielā mērā šie papildu līdzekļi ir mobilizēti enerģētikas nozares dekarbonizācijai, atjaunojamo enerģijas avotu izmantošanai un sabiedriskā transporta un energoefektivitātes uzlabošanai.

                  (14)

                  Īrijā joprojām problēma ir iekļaujošas izaugsmes nodrošināšana. Bezdarba līmenis 2017. gadā samazinājās līdz 6,7 %, bet atsevišķas iedzīvotāju grupas joprojām ir lielā mērā nošķirtas no darba tirgus un ir sociāli atstumtas. Sociālās aizsardzības un nodokļu sistēmas ļoti efektīvi mazina nabadzību un nevienlīdzību, un Īrija ir veikusi pasākumus, lai stimulētu nodarbinātību, pakāpeniski samazinot pabalstus un papildu maksājumus. Īrijas noturīgi lielais to cilvēku īpatsvars, kuriem draud nabadzība vai sociālā atstumtība, ir saistīts ar augsto to cilvēku īpatsvaru, kuri dzīvo mājsaimniecībās ar zemu darba intensitāti (šis rādītājs gandrīz divreiz pārsniedz Savienības vidējo rādītāju un ir augstākais Savienībā – 18,2 % salīdzinājumā ar 10,5 % 2016. gadā). Tas jo īpaši attiecas uz viena vecāka mājsaimniecībām. Gandrīz trīs ceturtdaļas no cilvēkiem, kuri Īrijā nestrādā, ir neaktīvi. Gan bērnu, gan vispārējais to cilvēku īpatsvars, kuriem draud nabadzība vai sociālā atstumtība, 2016. gadā nedaudz samazinājās, taču tas joprojām ir augstāks nekā vidēji Savienībā. Tādēļ Īrijai ir pilnībā jāīsteno savs rīcības plāns attiecībā uz bezdarbnieku mājsaimniecībām, tostarp uzlabojot integrētu atbalstu personām, kuras ir visvairāk attālinātas no darba tirgus. Sociālo mājokļu piedāvājumam ir jāvelta nepārtraukta uzmanība, lai īstenotu vērienīgos mērķus un apmierinātu lielo pieprasījumu.

                  (15)

                  Cenas ziņā pieņemamas pilna laika un kvalitatīvas bērnu aprūpes pieejamība joprojām ir problēma. Saskaņā ar Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas datiem bērnu aprūpes izmaksas Īrijā (attiecībā pret algām) 2015. gadā vientuļajiem vecākiem bija vislielākās Savienībā, bet pāriem – otras lielākās Savienībā. Augstās bērnu aprūpes izmaksas var būt šķērslis, lai piekļūtu algotam darbam, jo īpaši mājsaimniecībām ar zemiem ienākumiem, tostarp vienvecāku mājsaimniecībām. Tas negatīvi ietekmē sieviešu nodarbinātības līmeni, kas 2016. gadā bija 65,4 % – tuvu Savienības vidējam rādītājam. Parlamentā beigām tuvojas darbs, kas saistīts ar likumu par vienotu, cenas ziņā pieņemamu bērnu aprūpes sistēmu. Jau tagad kļūst acīmredzams, ka tā ieviešana kavēsies. Bērnu aprūpes pakalpojumu sniegšanas kvalitāti jo īpaši sekmē arī iniciatīvas personāla stabilu kvalifikāciju nodrošināšanai.

                  (16)

                  Atšķirības starp zemas, vidējas un augstas kvalifikācijas darba ņēmēju nodarbinātības rādītājiem 2016. gadā bija vienas no augstākajām Savienībā, un mazkvalificēta darbaspēka nodarbinātības līmenis ir par 10 procentpunktiem zemāks nekā pirms ekonomikas krīzes. Tā rezultātā un saistībā ar ekonomiskās aktivitātes izmaiņām prasmju neatbilstība un prasmju deficīts vairākās jomās kļūst arvien redzamāks. Tas pastiprina nepieciešamību paātrināt prasmju pilnveidošanas un pārkvalificēšanās politikas virzienus un pasākumus. Īrijā ir jo īpaši zema dalība mūžizglītībā starp mazkvalificētiem nodarbinātajiem, kas padara tos neaizsargātus pret izmaiņām darbaspēka pieprasījumā. Īrijā ir kopumā viens no zemākajiem digitālo prasmju līmeņiem Savienībā, kas ir krasā kontrastā ar Īrijas augstākās izglītības sistēmu pabeigušo zinātnes, tehnoloģiju, inženierzinātņu un matemātikas absolventu augsto īpatsvaru. Īrijā arī ir viens no zemākajiem personu ar invaliditāti nodarbinātības līmeņiem Savienībā.

                  (17)

                  Ražīguma pieaugumu Īrijā galvenokārt virza starptautiski uzņēmumi. Pieaug produktivitātes rādītāju atšķirība starp šiem uzņēmumiem un Īrijas vietējiem uzņēmumiem – galvenokārt mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Dažu starptautisko uzņēmumu augstā starptautiskā mobilitāte un pašreizējās neskaidrības var ilgākā laikposmā apdraudēt Īrijas ekonomikas stabilitāti un noturību. Jaunākie pētījumi liecina, ka Īrijai piederoši uzņēmumi ierobežotā apmērā izmanto Īrijā esošo starptautisko uzņēmumu veikto darbību plašāko ietekmi un ieguvumus attiecībā uz ražīguma pieaugumu, inovācijām un eksporta sniegumu. Tomēr no starptautisko uzņēmumu plašākas ietekmes labumu gūst tie Īrijas uzņēmumi, kas īsteno pētniecības un izstrādes centienus. Publiskā sektora stimulēšana veikt pētniecību un izstrādi un kvalificētu darbinieku pieejamības palielināšana Īrijas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem veicinātu jaunu tehnoloģiju ieviešanu šajos uzņēmumos. Turklāt, kā to atkārtoti norādījusi Īrijas Valsts konkurētspējas padome, Īrijas uzņēmumu konkurētspējas nodrošināšanai ir jāierobežo konkrētu ieguldījumu un jo īpaši juridisko izmaksu pieaugums. Šķēršļi juridisko pakalpojumu tirgū joprojām ir problēma, kas kavē konkurenci un palielina izmaksas pakalpojumu saņēmējiem. Tie skar galvenokārt mazos uzņēmumus, jo tie palielina tiesvedības izmaksas. Attiecībā uz jauno Juridisko pakalpojumu regulējuma aktu vēl nav ieviesti īstenošanas akti. Sabiedriskā apspriešana, kas ir priekšnoteikums, lai īstenotu tiesību aktus, ir ievērojami aizkavējusies.

                  (18)

                  Kaut arī Īrijas finanšu sektors virzās uz ilgtspējīgu atveseļošanos, iepriekšējās problēmas joprojām rada ierobežojumus. Lai gan Īrija turpināja sekmīgi samazināt ieņēmumus nenesošus aizdevumus, to attiecība pret kopējiem bruto aizdevumiem (11,2 % 2017. gada septembrī) joprojām ir viena no augstākajām Savienībā. Pārmērīgi liels parāds, tirgus koncentrācija un paaugstinātā nenoteiktība dažās eksporta nozarēs negatīvi ietekmē mazo un vidējo uzņēmumu joprojām vājo pieprasījumu pēc kredītiem. Ir būtiski samazināt ilgtermiņa maksājumu kavējumus, no kuriem tādi maksājumu kavējumi, kas pārsniedz vairāk nekā divus gadus, veido apmēram 60 % no kopējiem hipotēku parādiem 2017. gadā. Ilgtermiņa maksājumu kavējumu samazināšana arī varētu palīdzēt risināt pārmērīgi liela parāda problēmu, kas mazina stimulus uzņēmumiem, jo īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem, produktīvāk izmantot kredītus. Lai gan Īrijas Centrālā banka savā 2017. gada ceturtā ceturkšņa ziņojumā par kavētiem maksājumiem saistībā ar mājokļu hipotēkām un atsavināšanu (Report on Residential Mortgage Arrears and Repossessions) ir norādījusi, ka attiecībā uz aptuveni 87 % no pārstrukturētajiem hipotekārajiem aizdevumiem tiek ievērota nosacījumu izpilde, tā ir uzsvērusi, ka tādai pārstrukturēšanai, kas ietver pagaidu maksājuma samazinājumu, ir īpaši raksturīga atkārtota saistību neizpilde. Atsavināšanas un norakstīšanas – kā galēju līdzekļu – dzīvotspēju varētu uzlabot un papildināt ar spēcīgu patērētāju tiesību aizsardzības regulējumu, saglabājot pozitīvās norises attiecībā uz sekundārā tirgus aizdevumu pārdošanu un aizdevumu pārstrukturēšanas risinājumu ilgtspēju.

                  (19)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Īrijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un to publicējusi 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada stabilitātes programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Īrijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Īrijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (20)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (8) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk.

                  (21)

                  Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti turpmāk minētajā 1.–3. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Īrijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Panākt vidēja termiņa budžeta mērķi 2019. gadā. Izmantot neplānotos ieņēmumus, lai ātrāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Ierobežot nodokļu izdevumu tvērumu un skaitu un paplašināt nodokļu bāzi. Risināt problēmas ar gaidāmo izdevumu pieaugumu, kas saistīts ar iedzīvotāju novecošanu, uzlabojot veselības aprūpes sistēmas izmaksu lietderību un cenšoties īstenot iecerētās pensiju reformas.

                  2.

                  Nodrošināt valsts attīstības plāna laicīgu un efektīvu īstenošanu, tostarp attiecībā uz tīru enerģiju, transportu, mājokļiem, ūdensapgādes pakalpojumiem un cenas ziņā pieņemamu, kvalitatīvu bērnu aprūpi. Par prioritāti noteikt darbspējīgā vecuma pieaugušo iedzīvotāju prasmju pilnveidi, īpašu uzmanību pievēršot digitālajām prasmēm.

                  3.

                  Veicināt Īrijas uzņēmumu un jo īpaši mazo un vidējo uzņēmumu ražīguma pieaugumu, stimulējot pētniecību un inovāciju ar mērķtiecīgu politiku, tiešākiem finansējuma veidiem un stratēģiskāku sadarbību ar ārvalstu starptautiskiem uzņēmumiem, publiskiem pētniecības centriem un universitātēm. Izmantojot sekundāros tirgus, veicināt ilgtermiņa maksājumu kavējumu ātrāku un noturīgu samazinājumu, pamatojoties uz iniciatīvām attiecībā uz neaizsargātām mājsaimniecībām un vajadzības gadījumā izmantojot neatgūstamu riska darījumu norakstīšanu.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 179, 25.5.2018., 1. lpp.

         (4)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti. Izdevumu kritērijs attiecībā uz Īriju atspoguļo korekciju attiecībā uz izaugsmes potenciāla 10 gadu atsauces likmes traucējumu, kuru radīja ārkārtīgi liels reālā IKP pieaugums 2015. gadā. Ņemot vērā Īrijas iestāžu pieeju 2017. gada budžeta aprēķinos, Komisija izmantoja vidējos 2014. un 2016. gada potenciālās izaugsmes rādītājus.

         (7)  2018. gadā izdevumu kritērijs atspoguļo korekciju attiecībā uz izaugsmes potenciāla 10 gadu atsauces likmes traucējumu, kuru radīja ārkārtīgi liels reālā IKP pieaugums 2015. gadā.

         (8)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.