				|

		52013DC0373

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Rumānijas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas konverģences programmu 2012.-2016. gadam /* COM/2013/0373 final - 2013/ () */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Rumānijas 2013. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Rumānijas konverģences programmu
2012.-2016. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[3],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
pēc apspriešanās ar Ekonomikas un
finanšu komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu
nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju “Eiropa 2020”, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada
13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem,
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu
par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[4],
kas kopā veido “integrētās
pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt
vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā
ekonomikas un nodarbinātības politikā.
(3)       Valstu vai to valdību
vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma
lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir
saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas
līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un
politikas virzienus. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu
līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu
apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa
2020” mērķus un īstenot konkrētai valstij adresētos
ieteikumus.
(4)       Padome 2012. gada
6. jūlijā pieņēma ieteikumu par Rumānijas
2012. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par
atjaunināto Rumānijas 2011.-2015. gada konverģences
programmu.
(5)       Komisija 2012. gada
28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu[5], iezīmējot
2013. Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu.
Pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, Komisija 2012. gada
28. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma
ziņojumu[6],
kurā Rumānija netika minēta kā viena no
dalībvalstīm, par kurām tiks sagatavots padziļināts
pārskats.
(6)       Eiropadome 2012. gada
14. martā apstiprināja, ka prioritātes ir nodrošināt
finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un sekmēt
izaugsmi. Tā uzsvēra nepieciešamību īstenot
diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju,
ekonomikā atjaunot parastos aizdevumu izsniegšanas nosacījumus,
sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba
problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un
modernizēt valsts pārvaldi.
(7)       Rumānija 2013. gada
30. aprīlī iesniedza savu 2013. gada konverģences
programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2016. gadam, un
2013. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(8)       Pamatojoties uz
2013. gada konverģences programmas novērtējumu
saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka
minētās programmas budžeta prognožu pamatā esošais
makroekonomiskais scenārijs ir ticams un atbilst Eiropas Komisijas
jaunākajā prognozē ietvertajam novērtējumam.
Pateicoties būtiskiem konsolidācijas centieniem un saskaņā
ar Padomes ieteikumu, Rumānija 2012. gadā vispārējo
valsts budžeta deficītu samazināja tā, lai tas būtu zem
3 %.. Konverģences programmas mērķis ir sasniegt VTM,
proti, -1 % no IKP (iepriekš -0,7 % no IKP), kas atbilst
Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Programmā
izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir sasniegt
VTM līdz 2014. gadam, kas, Komisijai veicot pārrēķinu
saskaņā ar kopīgi pieņemto metodoloģiju, atbilst VTM
sasniegšanai līdz 2015. gadam. Progress strukturālā
izteiksmē virzībā uz VTM sasniegšanu ir lielāks par
0,5 % no IKP 2013. gadā un aptuveni 0,4 %
2014. gadā. Izdevumu kritērijs visā programmas
laikposmā tika izpildīts. Korekcija ir paredzēta 2013. gada
sākumā, īstenojot pasākumus ieņēmumu
palielināšanai, tostarp samazinot ar nodokli apliekamos ienākumus,
uzlabojot lauksaimniecības nodokļu sistēmu, ieviešot
neplānotas nodevas pēc tam, kad ir atcelti gāzes cenu
ierobežojumi un ieviests īpašs nodoklis par elektroenerģijas un
gāzes pārvadi. Galvenie konverģences programmas riski attiecas
uz turpmākām iespējamām finanšu korekcijām
saistībā ar ES līdzekļu apguvi vai uz finansējumu no
prioritārajiem projektiem piešķirtā valsts budžeta,
atkārtotu kavēto maksājumu uzkrāšanos, jo īpaši
pašvaldību līmenī, un ierobežotu progresu saistībā ar
valstij piederošu uzņēmumu pārstrukturēšanu. Rumānijas
valsts parāds joprojām ir salīdzinoši zems: 37,8% no IKP
2012. gadā. Sagaidāms, ka 2014. gadā tas
palielināsies līdz 38,6%, taču visu programmas laikposmu
saglabāsies zem 60 % no IKP robežvērtības.
(9)       Pēc Rumānijas
2011. gada 17. februāra lūguma Eiropas Komisija un SVF ar
Rumānijas iestādēm apsprieda piesardzības ekonomikas
korekciju programmu. Saistībā ar ES palīdzību
piesardzības pasākumu veidā Rumānija uzņēmās
īstenot visaptverošu ekonomikas politikas programmu, īpašu
uzmanību vēršot uz strukturālās reformas pasākumiem,
lai uzlabotu darba un ražojumu tirgu darbību un palielinātu
Rumānijas ekonomikas noturību un izaugsmes potenciālu.
Paralēli ar programmu ir nodrošināts, ka fiskālā
konsolidācija turpinās, valsts finanšu pārvaldība un
kontrole uzlabojas un reformas tiek īstenotas ārpolitikas,
monetārās politikas, finanšu stabilitātes un finanšu tirgus
politikas jomā. Rumānija 2013. gada martā oficiāli
lūdza SVF programmu pagarināt par trim mēnešiem. Lai arī
2013. gada marta beigās beidzās iespēja izmantot ES
programmas līdzekļus, galīgais programmas pārskats tiks
īstenots 2013. gada jūnija beigās.
(10)     Rumānijas
fiskālā situācija ir uzlabojusies, un budžeta deficīts
2012. gadā samazinājās zem 3 %, un
2013. gadā ir paredzēta turpmāka fiskālā
konsolidācija. Zema nodokļu iekasēšana ir būtiska
Rumānijas nodokļu sistēmas problēma, jo īpaši PVN un
ar nodarbinātību saistītu nodokļu jomā. Vides
nodokļi ir zemāki par vidējo līmeni ES. Rumānijas valsts
parāds joprojām ir zems: 34,7 % no IKP 2011. gadā.
Sagaidāms, ka 2014. gadā tas palielināsies līdz
38 %, taču saglabāsies zem 60 % no IKP
robežvērtības. Lai arī Rumānijai īstermiņā
vai vidējā termiņā nedraud fiskālā spriedze,
vidējā termiņā ar vecumu saistītu izdevumu
dēļ tajā ir vidēja mēroga risks. Pastāv bažas
attiecībā uz pensijas sistēmas ilgtspējību un
piemērotību, jo aktīvi nodarbināto iemaksu veicēju
skaits attiecībā pret pensijā esošo saņēmēju
skaitu ir proporcionāli zems. Rumānija tagad ir viena no divām
dalībvalstīm, kura vēl nav izlēmusi vienādot
pensionēšanās vecumu vīriešiem un sievietēm, un gados
vecāku darbinieku nodarbinātības līmenis (41,4 %
2012. gadā) ir ievērojami zem vidējā līmeņa
ES.
(11)     Rumānijas veselības
aprūpes nozarē ir liela nevienlīdzība, kas attiecas uz
pieeju pakalpojumiem un sniegto pakalpojumu kvalitāti. Tas ir
saistīts arī ar resursu neefektīvu izmantošanu un sliktu
pārvaldību. Ir sāktas reformas veselības aprūpes
nozares efektivitātes uzlabošanai, taču centienus ir nepieciešams
turpināt. Sistēmas izmaksu lietderību varētu uzlabot,
samazinot slimnīcu stacionārās aprūpes pārlieku lielu
izmantošanu un stiprinot primāro aprūpi un konsultēšanas
sistēmas.
(12)     Rumānijā
2012. gadā joprojām bija zems nodarbinātības
līmenis (63,8 %), lai gan neliels uzlabojums tika konstatēts
salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu (no 62,8 %).
Rumānijai līdz 2020. gadam būs grūti sasniegt
stratēģijā "Eiropa 2020" noteikto
mērķi — 70 %. Rumānijā darba ražīgums
joprojām ir viens no zemākajām ES. Publiskā sektora
nodarbināšanas aktivizēšana, darba meklēšanas un
pārkvalificēšanas pakalpojumu kvalitāte joprojām ir
salīdzinoši zema. Ierobežota administratīvā spēja
neļauj ne efektīvi īstenot aktīvā darba tirgus
politiku, sniedzot kvalitatīvus individualizētos pakalpojumus, ne
arī labākā mērā integrēt aktīvā un
pasīvā darba tirgus politiku. Pieaugušo līdzdalības
rādītājs mūžizglītības programmā
joprojām ir nemainīgs un ļoti zems (1,6 %
2011. gadā), kas ir ievērojami zemāks par vidējo
rādītāju ES (8,9 %). Jauniešu nodarbinātības un
aktivitātes līmenis 2012. gadā bija viens no
zemākajiem ES (attiecīgi 23,9 % un 30,9 %), savukārt
jauniešu bezdarba līmenis 2012. gadā bija 22,7 %.
Rumānijā ir reģistrēts liels to jauniešu skaits, kuri nav
ne nodarbināti, ne iesaistīti izglītības sistēmā,
ne apmācībā, un to skaits palielinās (16,8%
2012. gadā).
(13)     Nabadzības
samazināšana joprojām ir būtiska problēma.
2011. gadā 40,3 % iedzīvotāju draudēja
nabadzība un sociālā atstumtība, kas ir gandrīz par
divām trešdaļām vairāk nekā vidēji ES, kur
rādītājs ir 24,2 %. Šī problēma īpaši skar
bērnus (49,1 %). Sociālo pārvedumu (neskaitot pensijas)
ietekme uz nabadzības samazināšanu joprojām ir ievērojami
zemāka par pārvedumu vidējo efektivitāti ES gan
attiecībā uz iedzīvotājiem kopumā (23,7 % Rumānijā
attiecībā pret 37,5 % ES 2011. gadā), gan bērniem
(22 % attiecībā pret 42,8 % ES). Sociālo pabalstu
zemais izlietojuma līmenis, segums un piemērotība joprojām
ir problēma attiecībā uz to, lai ar sociālajiem pabalstiem
efektīvi varētu samazināt nabadzību. Sociālās
palīdzības jomā pēc 2011. gada reformas
2012. gadā tika pieņemti vairāki tiesību akti.
Atlikušo tiesību aktu pieņemšana būtu svarīgs solis
virzībā uz reformas pabeigšanu. Taču saikni ar
aktivizēšanas pasākumiem varētu vēl vairāk
stiprināt. Romu integrācijas valsts stratēģiju sāka
īstenot 2012. gadā, taču tās rezultāti ir
pieticīgi. Lai stratēģiju varētu efektīvi
īstenot, tostarp piešķirt finansējumu, ir nepieciešama
labāka koordinēšana starp dažādajām
ieinteresētajām personām.
(14)     2011. gada
izglītības likums, kas ir būtiska reforma, ar kuru tika
izveidota ilgtermiņa programma visa līmeņa izglītības
kvalitātes atjaunināšanai, vēl aizvien nedarbojas
pilnībā. Lai izglītības reformu sekmīgi īstenotu,
vajadzīgie finanšu resursi un cilvēkresursi būs jāvelta tam,
lai veicinātu administratīvo spēju palielināšanu un
politikas izstrādi. Rumānija saskaras ar būtisku problēmu
attiecībā uz izglītības un apmācības
sistēmas kvalitātes uzlabošanu. Priekšlaicīga mācību
pārtraukšana ir būtiska problēma; priekšlaicīgas mācību
pārtraukšanas rādītājs Rumānijā
2012. gadā bija 17,3 %, kas ir krietni virs vidējā
rādītāja ES (13,5 %) un valsts mērķa
(11,3 %). Šādas problēmas pastāv jo īpaši lauku un
attālos reģionos un romu iedzīvotāju vidū.
Rumānijai trūkst arī piemērota datu vākšanas
mehānisma attiecībā uz priekšlaicīgu mācību
pārtraukšanu; šajā saistībā lietderīga būtu
visaptveroša stratēģija, ko paredzēts pieņemt šogad.
Joprojām problemātisks ir jautājums par pieeju
kvalitatīvai, izmaksu ziņā pieejamai pirmsskolas
izglītībai. Savstarpēja neatbilstība starp prasmēm un
darba tirgus pieprasījumu ir raksturīga lielai daļai
arodizglītības un augstākās izglītības programmu,
un sevišķa problēma ir zems profesionālo iemaņu
līmenis. Augstā bezdarba līmeņa augstskolu absolventu
vidū un pārāk augsti kvalificētu personu īpatsvara
dēļ par augstu prioritāti izvirzīta augstākās
izglītības turpmāka saskaņošana ar darba tirgus
vajadzībām. Pozitīvs, taču lēns progress tika
konstatēts attiecībā uz pāreju no institucionālas
aprūpes uz alternatīvu aprūpi bērniem bez vecāku
aprūpes, taču centienus nepieciešams turpināt.
(15)     Vājas
administratīvās spējas Rumānijā ir būtiska
problēma. Valsts pārvaldi raksturo nekonsekvents tiesiskais
regulējums, bieža ārkārtas rīkojumu izmantošana, zems
ministriju sadarbības līmenis un pārlieku liela
birokrātija. To apdraud arī prasmju trūkums,
pārredzamības trūkums attiecībā uz personāla
pieņemšanu darbā un augsta vadības mainība. Vājas
administratīvās spējas sekmē ES līdzekļu
vāju apgūšanu. Saskaņā ar ES finansiālās palīdzības
programmu 2012. gada beigās noteiktais līdzekļu
apgūšanas mērķis ne tuvu netika sasniegts. Kumulatīva
līdzekļu apgūšana 2012. gada beigās sasniedza
5,53 miljardus euro jeb 20,2 % no kopējiem pieejamajiem
struktūrfondu, kohēzijas un lauksaimniecības fondu
līdzekļiem. Tas bija par 2,47 miljardiem euro mazāk,
nekā bija paredzēts saskaņā ar programmas 2012. gada
beigu mērķi, proti, 8 miljardiem euro. Struktūrfondu un
kohēzijas fondu apgūšanas līmenis ir vēl zemāks,
proti, 2013. gada marta beigās tas bija 13 %. ES fondu
apgūšana 2012. gada otrajā pusē lielākoties tika
apturēta, pēc tam kad valsts un Eiropas revidenti
pārvaldības un kontroles sistēmās un publiskā
iepirkuma sistēmā bija konstatējuši trūkumus. Pastāv
būtisks risks, ka būtiska daļa no struktūrfondu un
kohēzijas fondu līdzekļiem 2013. gadā tiks
atbrīvoti no saistībām.
(16)     Rumānija saskaras ar
vairākām problēmām saistībā ar ekonomikas
konkurētspēju, un rūpniecības un pakalpojumu
produktivitāte joprojām ir zema. Galvenās problēmas ir
neattīstīta uzņēmējdarbības vide un vājš
atbalsts pētniecībai un izstrādei. Uzlabojumi
uzņēmējdarbības vidē būtu jāiekļauj
plašākā, saskaņotā e-pārvaldes stratēģijā,
lai veicinātu administratīvo kultūru, kurai raksturīga
pārredzamība, un juridisko noteiktību un sniegtu labākus
publiskos tiešsaistes pakalpojumus. Rumānijai būtu arī
jāveic pasākumi, lai atvieglotu pieeju finansējumam un
samazinātu administratīvo slogu MVU. Pētniecības un
izstrādes intensitāte ir ļoti zema (0,48 %
2011. gadā), un ir būtiski jāuzlabo ieguldījumu
efektivitāte un lietderība. Ieguldītājiem
pētniecībā un izstrādē par prioritārām ir
jānosaka darbības, kurām ir potenciāls piesaistīt
privātos ieguldījumus. Rumānijai būtu arī
jāstiprina intelektuālā īpašuma tiesību sistēma
nolūkā palielināt pētījumu rezultātu
komercializāciju.
(17)     Rumānijā
ir zema konkurence un zema enerģijas un transporta nozares
efektivitāte. Valstij piederošo uzņēmumu neefektivitāte un
nepārredzama pārvaldība šajās nozarēs ir būtiska
problēma. Ēku , centrālās apkures, rūpniecības un
transporta energoefektivitātes palielināšana ir papildu būtisks
uzdevums. Rumānija ir trešā visenergoietilpīgākā
tautsaimniecība Eiropas Savienībā, un tās
energointensitāte ir divarpus reizes augstāka nekā vidēji
ES. Tā arī ir trešā tautsaimniecība Eiropas
Savienībā, kas rada vislielākās oglekļa emisijas.
Dzīvojamajās ēkas Rumānijā tiek izmantots astoņas
reizes vairāk enerģijas nekā vidēji
ES-15 dalībvalstīs, jo centrālās apkures sistēma
nav efektīva un ēkas nav pienācīgi nosiltinātas.
Rumānijas elektroenerģijas un gāzes tirgu integrēšana ES
tirgos joprojām ir nepilnīga, un vēl aizvien ir jāievieš
pārrobežu gāzes savienojumi.
(18)     Eiropas pusgada ietvaros
Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Rumānijas ekonomikas
politiku. Tā ir izvērtējusi konverģences programmu un
valsts reformu programmu. Vērtējumā Komisija ņēma
vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas
fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē
Rumānijā, bet arī programmu atbilstību ES noteikumiem un
norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt
Eiropas Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību,
kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos nodrošinot ES
līmeņa ieguldījumu. Tās ieteikumi saskaņā ar
Eiropas pusgadu ir sniegti turpmāk 1.‑8. ieteikumā.
(19)     Ņemot vērā šo
novērtējumu, Padome ir izskatījusi Rumānijas
konverģences programmu, un tās atzinums[7] ir atspoguļots jo
īpaši turpmāk 1. ieteikumā,
IESAKA Rumānijai laikposmā no
2013. līdz 2014. gadam rīkoties šādi.
1.           Pabeigt ES / SVF
finansiālās palīdzības programmu.
2.           Nodrošināt uz izaugsmi
vērstu fiskālo konsolidāciju un īstenot budžeta
stratēģiju 2013. gadam un turpmākiem gadiem, kā
plānots, tādā veidā nodrošinot vidēja termiņa
mērķa sasniegšanu līdz 2015. gadam. Uzlabot nodokļu
iekasēšanu, īstenojot visaptverošu nodokļu saistību
izpildes stratēģiju, un cīnīties pret nedeklarētu
nodarbinātību. Vienlaicīgi izpētīt veidus, kā
palielināt paļaušanos uz vides nodokļiem. Vienādot
pensionēšanās vecumu vīriešiem un sievietēm un pensiju
reformu atbalstīt ar gados vecāku darbinieku nodarbinātības
sekmēšanu.
3.           Īstenot veselības
nozares reformas nolūkā palielināt tās efektivitāti,
kvalitāti un pieejamību, jo īpaši cilvēkiem ar
mazākām iespējām un attālām, izolētām
kopienām. Samazināt stacionārās aprūpes pārlieku
lielu izmantošanu, stiprinot ambulatoro aprūpi.
4.           Uzlabot līdzdalību
darba tirgū, kā arī darba spēka nodarbinātību un
produktivitāti, pārskatot un stiprinot darba tirgus politiku, lai
nodrošinātu apmācību un individualizētus pakalpojumus un
sekmētu mūžizglītību. Uzlabot Valsts
nodarbinātības aģentūras spēju uzlabot sniegto
pakalpojumu kvalitāti un palielināt to darbības mērogu.
Cīnīties pret jauniešu bezdarbu, nekavējoties īstenot
valsts plānu jauniešu nodarbinātībai, tostarp, piemēram,
ieviešot garantijas jauniešiem shēmu. Lai mazinātu
nabadzību — uzlabot sociālo pārvedumu
efektivitāti un lietderību, īpašu uzmanību pievēršot
bērniem. Pabeigt sociālās palīdzības reformu,
pieņemot attiecīgos tiesību aktus un stiprinot to saikni ar
aktivizēšanas pasākumiem. Nodrošināt romu integrācijas
valsts stratēģijas īstenošanu praksē.
5.           Paātrināt
izglītības reformu, tostarp veicināt administratīvās
spējas uzlabošanu gan centrālā, gan vietējā
līmenī, un izvērtēt reformu ietekmi. Paātrināt
reformas arodizglītības un apmācības jomā. Vēl
vairāk saskaņot augstāko izglītību ar darba tirgus
vajadzībām un uzlabot piekļuvi darba tirgum
nelabvēlīgā situācijā esošiem cilvēkiem.
Īstenot valsts stratēģiju par priekšlaicīgu
mācību pārtraukšanu, galveno uzmanību vēršot uz
labāku pieeju kvalitatīvai pirmsskolas izglītībai, tostarp romu
tautības bērniem. Paātrināt pāreju no
institucionālas aprūpes uz alternatīvu aprūpi bērniem
bez vecāku aprūpes.
6.           Stiprināt
institūciju un valsts pārvaldes iestāžu pārvaldību un
kvalitāti, jo īpaši uzlabojot spējas attiecībā uz
stratēģisku un budžeta plānošanu, uzlabojot valsts
pārvaldes profesionalitāti ar labāku cilvēkresursu
pārvaldīšanu un stiprinot koordinēšanas mehānismus starp
dažādajiem valdības līmeņiem. Būtiski uzlabot noteikumu
kvalitāti, izmantojot ietekmes novērtējumus, un
sistemātiskus un novērtējumus. Pielikt lielākas pūles,
lai paātrinātu ES līdzekļu apgūšanu, jo īpaši
stiprinot pārvaldības un kontroles sistēmas un uzlabojot
publisko iepirkumu.
7.           Uzlabot un vienkāršot
uzņēmējdarbības vidi, jo īpaši samazinot
administratīvo slogu MVU un īstenojot saskaņotu
e-pārvaldības stratēģiju. Atvieglot un dažādot MVU
sniegto pieeju finansējumam. Nodrošināt ciešākas saiknes starp
pētniecību, inovāciju un rūpniecību, jo īpaši par
prioritārām nosakot pētniecības un izstrādes
darbības, kurām ir potenciāls piesaistīt privātā
sektora ieguldījumus. Pielikt lielākas pūles, lai uzlabotu tiesu
sistēmas kvalitāti, neatkarību un efektivitāti
saistībā ar lietu izskatīšanu, un efektīvāk apkarot
korupciju.
8.           Sekmēt
konkurenci un efektivitāti tīklu nozarēs, nodrošinot valsts
regulatīvo iestāžu neatkarību un spējas un turpinot valstij
piederošo uzņēmumu korporatīvās pārvaldes reformu
enerģijas un transporta nozarē. Pieņemt visaptverošu
ilgtermiņa transporta plānu un uzlabot platjoslas
infrastruktūru. Arī turpmāk atcelt gāzes un
elektroenerģijas regulētās cenas un uzlabot
energoefektivitāti. Uzlabot enerģijas tīklu pārrobežu
integrāciju un paātrināt gāzes starpsavienojumu projektu
īstenošanu.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997, 1. lpp.
[2]               COM(2013) 373 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 un P7_TA(2013)0053.
[4]               Padomes 2013. gada 22. aprīļa
Lēmums 2013/208/ES.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2006. gada 7. jūnijs ), ar ko izstrādā pamatnostādnes par norāžu izmantošanu par to, ka atbilstoši Padomes Direktīvai 76/768 EEK nav veikta pārbaude ar dzīvniekiem   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               10.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 158/18

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2006. gada 7. jūnijs),
   ar ko izstrādā pamatnostādnes par norāžu izmantošanu par to, ka atbilstoši Padomes Direktīvai 76/768 EEK nav veikta pārbaude ar dzīvniekiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2006/406/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1976. gada 27. jūlij a Direktīvu 76/768/EEK par dalībvalstu likumu tuvināšanu, kuri attiecas uz kosmētikas līdzekļiem (1), un jo īpaši 6. panta 3. punkta otrā apakšpunkta otro teikumu,
   tā kā:

               (1)

               Direktīvas 76/768EEK 6. panta 3. punkts paredz, ka ražotājs vai persona, kas atbild par kosmētikas līdzekļa laišanu Kopienas tirgū, tikai tad var izmantot izdevību uz kosmētikas līdzekļa iepakojuma vai jebkurā dokumentā, uz zīmītes, etiķetes, riņķīša vai siksniņas, kuru pievieno kosmētikas līdzeklim vai ar kuru norāda uz to, minēt faktu, ka gatavā kosmētikas līdzekļa ražošanas nolūkā nav izdarīta neviena pārbaude ar dzīvniekiem, ja ne ražotājs, ne tā piegādātāji nav izdarījuši vai pasūtījuši nevienu gatavā kosmētikas līdzekļa vai tā prototipa, vai nevienas tā sastāvdaļas pārbaudi ar dzīvniekiem un nav izmantojuši nevienu sastāvdaļu, ko jaunu kosmētikas līdzekļu ražošanas nolūkā ar dzīvniekiem pārbaudījuši citi.

               (2)

               Tādējādi ir iespējams norādīt uz kosmētikas līdzekļa, ka tā izstrādē nav izmantota pārbaude ar dzīvniekiem.

               (3)

               Ir nepieciešams noteikt pamatnostādnes, lai nodrošinātu kopīgus prasību piemērošanas kritērijus un vienotu interpretāciju, īpaši lai ar šādām prasībām nemaldinātu patērētāju vai neizraisītu negodīgu konkurenci tirgū starp ražotājiem.

               (4)

               Turklāt vispārēja vienošanās par Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkta otrajā apakšpunktā norādīto noteikumu veicinātu tā kopēju īstenošanu kontroles iestāžu labā administratīvā sadarbībā. Tas novērstu, piemēram, iekšējā tirgus traucējumus.

               (5)

               Šajā ieteikumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Kosmētikas līdzekļu pastāvīgās komitejas atzinumu,

         AR ŠO IESAKA.
   Piemērojot Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkta otro apakšpunktu, dalībvalstīm jārīkojas saskaņā ar šādām pamatnostādnēm.
   1.   Galvenie principi
   Norāžu izmantošana uz kosmētikas līdzekļa nedrīkst maldināt patērētāju. Norādei par pārbaudēm ar dzīvniekiem neizmantošanu jādod patērētājam reāli veikt izvēli, kas balstīta uz informāciju. Informācijai jābūt noderīgai patērētājiem.
   Norāžu izmantošana nedrīkst izraisīt negodīgu konkurenci tirgū starp ražotājiem un/vai pakalpojumu sniedzējiem, kas izmanto šādas norādes kā tirdzniecības instrumentus.
   2.   Brīvprātīga norāžu lietošana
   Saskaņā ar Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkta otro apakšpunktu ražotājs vai persona, kas atbild par kosmētikas līdzekļa laišanu tirgū, var lietot norādi, ka nav veiktas pārbaudes ar dzīvniekiem. Tādēļ ražotājam vai personai, kas ir atbildīga par līdzekļa laišanu tirgū, nav obligāti jāizmanto šāda norāde. Šāda iespēja tiek piedāvāta tām personām, kuras, ņemot vērā esošās pamatnostādnes, izpildījušas Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkta otrā apakšpunkta prasības.
   3.   Direktīvas 76/768/EEK 6. panta 3. punkta otrajā apakšpunktā norādīto prasību interpretācija
   Skaidrības labad ir turpmāk izklāstītas dažu terminu definīcijas, kas lietotas šo pamatnostādņu kontekstā:

               —

               “kosmētikas līdzeklis” ir “kosmētikas līdzeklis”, kā definēts Direktīvas 76/768/EEK 1. pantā,

               —

               “gatavs kosmētikas līdzeklis” ir “gatavs kosmētikas līdzeklis”, kā definēts Direktīvas 76/768/EEK 4.a panta 3. punkta a) apakšpunktā,

               —

               “sastāvdaļas” ir jebkura ķīmiska viela vai sintētiskas vai dabiskas izcelsmes preparāts, tostarp smaržas un aromātiski savienojumi, ko izmanto kosmētikas līdzekļu sastāvā (sk. šajā sakarā Direktīvas 76/768/EEK 5.a panta 1. punktu, kurā nav iekļauti vienīgi sastāvdaļu saraksta sastādīšanas nolūkā “smaržas un aromātiski savienojumi”),

               —

               “kosmētikas līdzekļa prototips” ir “prototips”, kā definēts Direktīvas 76/768/EEK 4.a panta 3. punkta b) apakšpunktā,

               —

               “dzīvnieks” ir dzīvnieks, kā formulēts Padomes Direktīvas 86/609/EEK 2. panta a) punktā (2),

               —

               “pārbaude” ir ikviena pārbaude, kas veikta saistībā ar kosmētikas līdzekļa vai tā sastāvdaļu izstrādi vai drošuma novērtējumu (sk. šajā sakarā Direktīvas 76/768/EEK 7.a panta 1. punkta h) apakšpunktu),

               —

               “atkārtota pārbaude” ir kosmētikas līdzekļa vai tā sastāvdaļu atkārtota pārbaude.

         Prasības, kas ir 6. panta 3. apakšpunktā, ir jāskaidro šādi:

               a)

               “nav veiktas pārbaudes ar dzīvniekiem” nozīmē, ka attiecībā uz kosmētikas līdzekļa vai tā sastāvdaļu izstrādi vai drošuma novērtējumu nekādas pārbaudes ar dzīvniekiem nav veiktas. Norādi var lietot tikai, pilnīgi aizstājot pārbaudes ar dzīvniekiem ar alternatīvu metodi, un nevis samazinot vai pilnveidojot tās. Bez tam nav būtiski, kur pārbaudes (ieskaitot “atkārtotas pārbaudes”) ir veiktas (Kopienā vai ārpuskopienas valstīs) vai kad tās tika veiktas;

               b)

               “ražotājs un viņa pakalpojuma piedāvātāji nav veikuši vai pasūtījuši pārbaudes ar dzīvniekiem […]” nozīmē to, ka ražotājs un viņa pakalpojuma sniedzēji, ieskaitot ... visus pakalpojuma piedāvātājus izstrādājumu apritē:

                           —

                           nav veikuši pārbaudes ar dzīvniekiem,

                           —

                           nav pasūtījuši pārbaudes ar dzīvniekiem, tas nozīmē, ka viņi nav pieprasījuši vai samaksājuši par dzīvnieku pārbaudēm tādā veidā, kā sponsorēta, piemēram, izpēte akadēmiskās iestādēs;

               c)

               fakts, ka ražotājam un viņa pakalpojuma piegādātājam nevajadzētu izmantot “nevienu sastāvdaļu, ko jaunu kosmētikas līdzekļu ražošanas nolūkā ar dzīvniekiem pārbaudījuši citi” nozīmē, ka ražotājs un viņa pakalpojuma piegādātāji nedrīkst izmantot sastāvdaļas, par kurām piemēram, zinātniskajā literatūrā ir pieejami dati, kas izriet no pārbaudēm ar dzīvniekiem, ko veikuši citi ar nolūku izstrādāt jaunu kosmētikas līdzekli. Šajā kontekstā “jaunu kosmētikas līdzekļu ražošana” nozīmē vai nu līdzekļa pārveidošana, kas jau ir laists tirgū, vai pilnīgi jauna līdzekļa ražošana (jauninājums). Jauns iepakojums nevar tikt uzskatīts par jaunu kosmētikas līdzekli.

         4.   Pierādīšanas pienākums
   Jebkura persona, kas norāda uz kosmētikas līdzekļa, ka tā ražošanā netika veiktas pārbaudes ar dzīvniekiem, ir par to atbildīga, un tai ir jāpierāda norādes atbilstība saskaņā ar Direktīvu 76/768/EEK.
   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka visai kontrolei nepieciešamajai informācijai ir jābūt viegli pieejamai saskaņā ar Direktīvas 7.a panta 1. punktu, un jo īpaši tā d) un h) apakšpunktu, kuru saturs ir šāds:

               “d)

               gatavā kosmētikas līdzekļa vērtējums attiecībā uz drošumu cilvēku veselībai.
               […]

               h)

               dati par jebkuru pārbaudi ar dzīvniekiem, ko izdarījis ražotājs, tā pārstāvji vai piegādātāji un kas attiecas uz kosmētikas līdzekļa vai tā sastāvdaļu drošuma vērtējuma izstrādi, to skaitā jebkura pārbaude ar dzīvniekiem, lai nodrošinātu atbilstību trešo valstu normatīvajām vai administratīvajām prasībām.”

         5.   Norādes formulējums
   Jebkura persona, kas vēlas izmantot norādi par to, ka pārbaudes ar dzīvniekiem netika veiktas, var brīvi izvēlieties norādes formulējumu un/vai izmantot attēlus, figurālās vai citas zīmes, ciktāl visas atbilstošās prasības ir saskaņā ar Direktīvu 76/768/EEK.

      Briselē, 2006. gada 7. jūnijā

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2005/80/EK (OV L 303, 22.11.2005., 32. lpp.).

      (2)  OV L 358, 18.12.1986., 1. lpp.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2015. gada 17. decembris) par dividenžu sadales politiku (ECB/2015/49)

text:
                  30.12.2015

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  C 438/1

            EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
      (2015. gada 17. decembris)
      par dividenžu sadales politiku
      (ECB/2015/49)
      (2015/C 438/01)
      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 127. panta 6. punktu un 132. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 34. pantu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (1), un jo īpaši tās 4. panta 3. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas Regulu (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido Vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar valstu kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula) (ECB/2014/17) (2),
      tā kā:
      kredītiestādēm jāturpina gatavoties savlaicīgi un pilnībā piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (3) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/36/ES (4) izaicinājumiem bagātā makroekonomikas un finanšu vidē, kas rada spiedienu uz kredītiestāžu rentabilitāti un attiecīgi to spēju palielināt kapitāla bāzi. Turklāt, lai gan kredītiestādēm ir jāfinansē ekonomika, konservatīva peļņas sadales politika ir pienācīgas riska pārvaldības un drošas banku sistēmas sastāvdaļa. Jāizmanto metode, kas noteikta Eiropas Centrālās bankas Ieteikumā ECB/2015/2 (5),
      IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
      I.

                  1.

                  Kredītiestādēm jānosaka dividenžu politika, izmantojot konservatīvus un piesardzīgus pieņēmumus, lai pēc jebkuras dividenžu sadales tiktu pildītas piemērojamās kapitāla prasības.

                              a)

                              Piemērojamās minimālās kapitāla prasības (“1. pīlāra prasības”) kredītiestādēm prasīts pildīt jebkurā laikā. Tas ietver 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju 4,5 % apmērā, 1. līmeņa kapitāla rādītāju 6 % apmērā un kopējo kapitāla rādītāju 8 % apmērā, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantā.

                              b)

                              Turklāt kredītiestādēm prasīts jebkurā laikā pildīt kapitāla prasības, kuras noteiktas Lēmuma par uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesu piemērošanas rezultātā, kas izriet no Regulas (ES) Nr. 1024/2013 16. panta 2. punkta a) apakšpunkta piemērošanas, un kuras pārsniedz 1. pīlāra prasības (“2. pīlāra prasības”).

                              c)

                              Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt pretcikliskās kapitāla un sistēmisko rezervju prasības, kā minēts Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 2., 3., 4. un 5. punktā, kā arī visu citu rezervju prasības, ko noteikušas nacionālās kompetentās un norīkotās iestādes

                              d)

                              Kredītiestādēm tāpat prasīts pildīt “pilna apjoma” (6) 1. līmeņa pamatkapitāla rādītāju, 1. līmeņa kapitāla rādītāju un kopējo kapitāla rādītāju pēc piemērojamā sagatavošanās perioda beigām. Tas nozīmē minēto rādītāju pilnīgu piemērošanu pēc pārejas noteikumu piemērošanas, kā arī pretcikliskās kapitāla rezerves un sistēmisko rezervju, kas minētas Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 2., 3., 4. un 5. punktā, kā arī visu citu rezervju, ko noteikušas nacionālās kompetentās un norīkotās iestādes, pilnīgu piemērošanu. Pārejas noteikumi ir noteikti Direktīvas 2013/36/ES XI sadaļā un Regulas (ES) Nr. 575/2013 desmitajā daļā.

                        Šīs prasības jāievēro gan konsolidētā līmenī, gan individuāli, ja vien nav atcelta prudenciālo prasību piemērošana individuālos gadījumos, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. un 10. pantā.

                  2.

                  Attiecībā uz kredītiestādēm, kuras 2016. gadā izmaksā dividendes (7) par 2015. finanšu gadu, ECB iesaka:

                        a)

                           1. kategorija.

                      Kredītiestādēm, kuras 2015. gada 31. decembrī izpilda 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības un kuras jau sasniegušas 1. punkta d) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, sava tīrā peļņa dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos;

                        b)

                           2. kategorija.

                      Kredītiestādēm, kuras 2015. gada 31. decembrī izpilda 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās piemērojamās kapitāla prasības, bet kuras 2015. gada 31. decembrī nav sasniegušas 1. punkta d) apakšpunktā minētos pilna apjoma rādītājus, sava tīrā peļņa dividendēs jāsadala konservatīvi, lai nodrošinātu spēju turpināt pildīt visas prasības pat pasliktinātos ekonomikas un finanšu apstākļos. Turklāt tās dividendes principā jāizmaksā tikai tādā apmērā, kas nodrošina vismaz vienmērīgu (8) virzību 1. punkta d) apakšpunktā minēto pilna apjoma rādītāju sasniegšanas virzienā;

                        c)

                           3. kategorija.

                      Kredītiestādēm, kuras neatbilst 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā minētajām prasībām, principā dividendes nebūtu jāizmaksā vispār.
                  Kredītiestādēm, kuras nevar izpildīt šāieteikuma prasības tāpēc, ka tās uzskata, ka tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, nekavējoties jāsazinās ar savu kopējo uzraudzības komandu.

            II.
      Šis ieteikums adresēts nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 16. un 22. punktā.
      III.
      Šis ieteikums adresēts arī nacionālajām kompetentajām iestādēm un norīkotajām iestādēm attiecībā uz mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2. panta 7. un 23. punktā. Tiek sagaidīts, ka nacionālās kompetentās un norīkotās iestādes pēc vajadzības piemēros šo ieteikumu šādām iestādēm un grupām (9).

         Frankfurtē pie Mainas, 2015. gada 17. decembrī

               ECB prezidents

            Mario DRAGHI

         (1)  OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.

         (2)  OV L 141, 14.5.2014., 1. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV L 176, 27.6.2013., 338. lpp.).

         (5)  Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ECB/2015/2 (2015. gada 28. janvāris) par dividenžu sadales politiku (OV C 51, 13.2.2015., 1. lpp.).

         (6)  Visas rezerves pilnā apjomā, izņemot kapitāla saglabāšanas rezervi, kas metodoloģijas apsvērumu dēļ pilna apjoma aprēķināšanā tiek noteikta 2016. gada sagatavošanās perioda līmenī.

         (7)  Kredītiestādēm var būt dažādas juridiskās formas, piem., biržā kotētas sabiedrības un sabiedrības, kas nav akciju sabiedrības, piem., savstarpējas apdrošināšanas sabiedrības, kooperatīvi vai krājsabiedrības. Šajā ieteikumā lietotais termins “dividendes” attiecas uz jebkuru skaidrās naudas izmaksu, kurai nepieciešams pilnsapulces apstiprinājums.

         (8)  Praksē tas nozīmē, ka četru gadu periodā, sākot no 2014. gada 31. decembra, kredītiestādēm principā vismaz par 25 % gadā jāsamazina starpība līdz pilna apjoma 1. līmeņa pamatkapitāla rādītājam, 1. līmeņa kapitāla rādītājam un kopējam kapitāla rādītājam, kā minēts 1. punkta d) apakšpunktā.

         (9)  Ja šo ieteikumu piemēro mazāk nozīmīgām uzraudzītajām iestādēm un mazāk nozīmīgām uzraudzītajām grupām, kuras uzskata, ka tām ir juridisks pienākums izmaksāt dividendes, tām nekavējoties jāsazinās ar savu nacionālo kompetento iestādi.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52005SC0226

Ieteikums Padomes Ieteikums Ungārijai pārmērīga valsts budžeta deficīta situācijas novēršanai  /* SEC/2005/0226 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 16.2.2005SEC(2005) 226 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES IETEIKUMS UNGĀRIJAIpārmērīga valsts budžeta deficīta situācijas novēršanai(iesniegusi Komisija)  PASKAIDROJUMA RAKSTSPārmērīga budžeta deficīta procedūru (PDP) nosaka Līguma 104. pants un Padomes 1997. gada 7. jūlija Regula (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta procedūras īstenošanu, kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa. Šos noteikumus papildina politiska apņemšanās, kas izteikta Amsterdamas Eiropadomes 1997. gada 17. jūnija Rezolūcijā par Stabilitātes un izaugsmes paktu.Pamatojoties uz Komisijas dienestu 2004. gada pavasara prognozēm, kurās ņēma vērā datus, kurus Ungārija iesniedza 2004. gada martā un saskaņā ar kuriem 2003. gadā[1] Ungārijā budžeta deficīts bija 5,9% no IKP, Komisija 2004. gada 12. maijā uzsāka pārmērīga budžeta deficīta procedūru Ungārijai, pieņemot pārskatu saskaņā ar 104. panta 3. punktu. Pēc Komisijas ieteikuma Padome 2004. gada 5. jūlijā nolēma, ka saskaņā ar 104. panta 6. punktu Ungārijā ir pārmērīgs budžeta deficīts, un tāpēc saskaņā ar 104. panta 7. punktu izdeva ieteikumu Ungārijas iestādēm to novērst[2]. Šajā ieteikumā Padome aicināja Ungārijas iestādes īstenot 2004. gada maija konverģences programmā paredzētos pasākumus, kuru mērķis ir līdz 2008. gadam novērst pārmērīgo budžeta deficītu. It īpaši Ungārijas iestādēm ieteica būt gatavām ieviest papildu pasākumus, ja tādi būs nepieciešami, lai sasniegtu vispārējā valsts budžeta deficīta mērķi 2004. gadam, un līdz 2004. gada 5. novembrim veikt efektīvus pasākumus attiecībā uz 2005. gada budžeta deficīta mērķi.[3] Pamatojoties uz Komisijas 2004. gada 22. decembra ieteikumu, Padome 2005. gada 18. janvārī pieņēma lēmumu saskaņā ar 104. panta 8. punktu par to, ka Ungārija nebija veikusi efektīvus pasākumus, atbildot uz Padomes 2004. gada 5. jūlija ieteikumu. Padome atzina, ka Ungārijas iestādes bija veikušas vairākus pasākumus, kas sekmēja budžeta deficīta samazināšanos 2004. un 2005. gadā, taču tie nav bijuši pietiekami, lai nepieļautu apjomīgu novirzi no mērķa abos gados un vispārēju novirzi no plānotās korekcijas virzības, kas bija paredzēta maija konverģences programmā. Šajā kontekstā Padome uzsvēra, ka valdības turpmāka apņemšanās novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2008. gadam jābalsta uz izšķirīgiem pasākumiem, kas saistīti ar tālāku fiskālo konsolidāciju, un strukturālo reformu noteiktāku īstenošanu.Tā kā Ungārija vēl nav euro zonas dalībniece un tādēļ tai nepiemēro pārmērīga budžeta deficīta procedūras pēdējos divus soļus saskaņā ar 104. panta 9. punktu un 104. panta 11. punktu, Padome var izdot vēl vienu ieteikumu, pamatojoties uz 104. panta 7. punktu. Šādā ieteikumā jāņem vērā informācija par budžeta stratēģiju, kas iekļauta 2004. gada 1. decembrī iesniegtajā Ungārijas pirmajā atjauninātajā konverģences programmā.Salīdzinājumā ar iepriekšējo programmu atjauninātajā programmā paredzēti šādi gada mērķi attiecībā uz vispārējā valsts budžeta deficītu: 4,5%, 3,8%, 3,1%, 2,4% un 1,8% no IKP laika posmā no 2004. līdz 2008. gadam. Šiem rādītājiem izmantots Statistikas biroja 2004. gada 23. septembra lēmums, kurš ļauj pārejas periodā līdz 2007. gada marta fiskālajai notifikācijai otrā pīlāra pensiju fondus uzrādīt pie valdības. Ungārijas iestādes nolēma izmantot šo iespēju un tāpēc sniedza budžeta deficīta rādītājus, no vispārējā valsts budžeta deficīta atskaitot otrā pīlāra izmaksas, kuras radīja 1998. gada pensiju reforma. Tādējādi salīdzinājumā ar 2004. gada maija programmu gada budžeta deficīta rādītāji samazinās par 0.8-1 procentu punktu laika posmā no 2004. līdz 2008. gadam. Ja ieskaitītu 1998. gada pensiju reformas radītās izmaksas, kā būs nepieciešams tad, kad beigsies Statistikas biroja piedāvātais pārejas periods, plānotā vispārējā valsts budžeta deficīta virzība būtu 5,3% no IKP 2004. gadā, 4,7% – 2005. gadā, 4,1% – 2006. gadā, 3,4% – 2007. gadā un 2,8% – 2008. gadā; kaut gan atjauninātā programma ir mazāk koncentrēta sākuma periodam nekā iepriekšējā programma, tajā saglabāts mērķa datums pārmērīgā budžeta deficīta novēršanai. Salīdzinājumam ar Komisijas dienestu 2004. gada rudens prognozi, iepriekšējo konverģences programmu un Padomes ieteikumu saskaņā ar 104. panta 7. punktu, un ņemot vērā to, ka 2008. gada mērķis ir ārpus pārejas perioda, tiek izmantoti abi rādītāji, t.i., rādītājs, kurā ietvertas pensiju fondu izmaksas, un rādītājs, no kura izslēgtas pensiju fondu izmaksas.Komisijas dienesti ir veikuši atjauninātās programmas tehnisko novērtējumu. Šajā 2005. gada 16. februāra ieteikuma projektā Padomes atzinumam par atjaunināto programmu[4] Komisija pauda viedokli, ka atjauninātajā programmā norādītajai korekcijas virzībai jābūt piemērotai, lai līdz 2008. gadam novērstu pārmērīgo budžeta deficītu, un tai jābalstās uz pietiekamiem pasākumiem, kas mazina ar īstenošanu saistītos riskus. Tas arī attiecas uz jauno budžeta deficīta mērķi 2005. gadam – 3,8% apmērā no IKP (4,7% no IKP, ietverot pensiju reformas izmaksas), kas ir īpaši svarīgi, jo, atpaliekot no termiņa, tiktu ietekmēts nākamo gadu budžets, un tādējādi tiktu apdraudēta spēja līdz 2008. gadam saskaņā ar plānu samazināt rādītāju, lai tas nepārsniegtu 3% no IKP.Komisija atzīmēja, ka pastāv risks, ka reālais budžets var izrādīties sliktāks nekā prognozētais un līdz ar to programmā ietvertā budžeta nostādne izrādīsies nepietiekama šīs virzības īstenošanai. Komisijas dienesti 2004. gada rudenī prognozēja 2005. gada budžeta deficītu 5,2% apmērā (4,3% apmērā, izslēdzot pensiju reformas izmaksas), pastāvot šādiem galvenajiem riskiem: (1) procentu izdevumi var izrādīties lielāki nekā plānots, (2) ieviestie jaunie noteikumi izdevumu ierobežošanai var izrādīties nepietiekami. Pastāv risks arī attiecībā uz savlaicīgu lēmumu par tiem turpmāk veicamajiem pasākumiem valsts administrācijas, veselības un izglītības sistēmas reformai saskaņā ar 2004. gada maija konverģences programmu un tās atjaunināto versiju, kuri ir plānotās korekcijas svarīgi faktori. (3) Pieņēmumi attiecībā uz dažiem ieņēmumiem (galvenokārt PVN un sociālās nodrošināšanas iemaksām) šķiet pārmērīgi optimistiski. Pastāv arī risks, ka PVN kompensācija no 2004. gada tiks pārnesta uz 2005. gadu, bet iestādes apņēmušās paātrināt maksājumus, lai nenoslogotu 2005. gada budžetu. Budžetā ietverta t.s. „ārkārtas” rezerves pakete 0,5% apmērā no IKP, un tā paredzēta gadījumam, ja 2005. gadam paredzētais mērķis tiktu pārkāpts. Tā paredzēta, lai segtu neparedzētās korekcijas attiecībā uz procesiem, ko valdība nespēj ietekmēt. Kaut gan šādas rezerves izveide ir apsveicama, tai piešķirtā summa nešķiet pietiekama, ņemot vērā ar 2005. gada budžetu saistītos riskus. Turklāt šo rezervju pāragra atbrīvošana konkrētajā gadā var samazināt stimulu stingri ievērot budžetu. Risku var radīt arī turpmāki ieguldījumi, kurus paredzēts pārveidot kā privāto un valsts partnerattiecību vienošanos. Ja šie pārveidojumi netiks savlaicīgi īstenoti, tos vajadzēs finansēt no budžeta. Turklāt ikviens PVN likmju iespējamais samazinājums saistībā ar turpmākajām nodokļu reformām varētu palielināt uz ieņēmumiem attiecināmo risku, pat ja to kompensētu citu likmju palielināšana. Ja netiks rūpīgi apsvērts paredzamais laiks, minētā darbība var apdraudēt 2005. gada mērķa sasniegšanu un līdz ar to visu virzību uz budžeta deficīta samazināšanu.[5] Šī analīze ļauj secināt, ka, lai sasniegtu 2005. gada mērķi, t.i., 3,8% no IKP (4,7% no IKP, ietverot pensiju reformas izmaksas), būtu nepieciešami papildu pasākumi, kuru apjoms veidotu pusi procenta punkta no IKP.Ņemot vērā šo novērtējumu, Ungārijas iestādēm iesaka: (i) veikt papildu pasākumus, kuri, cik vien iespējams, būtu strukturāli pasākumi, lai 2005. gadā sasniegtu jauno budžeta deficīta mērķi 3,8% no IKP (4,7% no IKP, ietverot 1998. gada pensiju reformas izmaksas kā būs nepieciešams, kad būs beidzies Statistikas biroja noteiktais pārejas periods šā posteņa grāmatošanai); it īpaši, t.s. „ārkārtas” rezerves paketi varētu ievērojami palielināt, un tās izmantošanu, cik vien iespējams, ierobežot un sasaistīt ar nepārprotamiem pierādījumiem, ka tiks sasniegts 2005. gada budžeta deficīta mērķis; (ii) ikvienas nodokļu samazināšanas laiku un īstenošanu sasaistīt ar budžeta deficīta mērķa sagaidāmo sasniegšanu saskaņā ar 2004. gada decembrī iesniegto atjaunināto konverģences programmu; (iii) īstenot paredzētās reformas valsts administrācijas, veselības un izglītības sistēmā saskaņā ar apņemšanos, bet arī nolūkā uzlabot valsts finanšu ilgtspējību ilgā termiņā.Pamatojoties uz šo informāciju, Komisija iesniedz Padomei ieteikumu jaunam Padomes ieteikumam, kurš paredzēts Ungārijai un kura nolūks ir izbeigt situāciju, kad pastāv pārmērīgs budžeta deficīts saskaņā ar Līguma 104. panta 7. punktu.IeteikumsPADOMES IETEIKUMS UNGĀRIJAIpārmērīga valsts budžeta deficīta situācijas novēršanaiEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, it īpaši tā 104. panta 7. punktuņemot vērā Komisijas ieteikumutā kā:(1) Saskaņā ar Līguma 104. pantu dalībvalstis nedrīkst pieļaut pārmērīgu valsts budžeta deficītu.(2) Stabilitātes uz izaugsmes pakta mērķis ir stabilas valsts finanses kā līdzeklis, kas nostiprina apstākļus cenu stabilitātei un stiprai, ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina nodarbinātības pieaugumu.(3) Padome 2004. gada 5. jūlijā pieņēma lēmumu, ka saskaņā ar 104. panta 6. punktu Ungārijā pastāv pārmērīgs budžeta deficīts.(4) Pieņemot lēmumu par to, ka Ungārijā pastāv pārmērīgs budžeta deficīts, Padome saskaņā ar Līguma 104. panta 7. punktu un Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta procedūras īstenošanu[6], 3. pantu ieteica Ungārijas iestādēm vidējā termiņā veikt pasākumus, lai līdz 2008. gadam ticami un ilgtspējīgi samazinātu budžeta deficītu līdz līmenim, kas nepārsniedz 3% no IKP, un lai tas atbilstu virzībai uz budžeta deficīta samazināšanu saskaņā ar Padomes 2004. gada 5. jūlija atzinumu par 2004. gada maijā iesniegto konverģences programmu. Iestādēm ieteica būt gatavām ieviest papildu pasākumus, lai sasniegtu 2004. gada budžeta deficīta mērķi, un līdz 2004. gada 5. novembrim efektīvi veikt plānotos pasākumus 2005. gada budžeta deficīta mērķa sasniegšanai.(5) 2005. gada 18. janvārī Padome atzina, ka līdz 2004. gada 5. novembrim bija veikti vairāki pasākumi budžeta deficīta samazināšanai 2004. un 2005. gadā. Tomēr Padome uzskatīja, ka tie nebija pietiekami mērķu sasniegšanai un nekavēja novirzes no plānotās korekcijas virzības, kas bija noteikta 2004. gada maija konverģences programmā. Padome uzskatīja, ka turpmāka valdības apņemšanās līdz 2008. gadam novērst pārmērīgo budžeta deficītu jābalsta uz izšķirīgiem pasākumiem, kas saistīti ar tālāku fiskālo konsolidāciju, un strukturālo reformu noteiktāku īstenošanu. Pamatojoties uz šo informāciju, Padome veica pasākumus saskaņā ar Līguma 104. panta 8. punktu un pieņēma lēmumu, ka līdz 2004. gada 5. novembrim Ungārija nav veikusi efektīvus pasākumus, atbildot uz Padomes 2004. gada 5. jūlija ieteikumu[7].(6) Pēc pievienošanās Kopienai 2004. gada 1. maijā Ungārija ir dalībvalsts, kam noteikts izņēmums Līguma 122. panta 1. punkta nozīmē, un tādējādi tā nedrīkst pieļaut pārmērīgu budžeta deficītu, bet tai netiek piemērots Līguma 104. panta 9. punkts un 104. panta 11. punkts. Tādēļ ir pareizi izdot jaunu ieteikumu saskaņā ar 104. panta 7. punktu.(7) Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1467/97 3. panta 4. punktu ieteikumā, kas izdots saskaņā ar 104. panta 7. punktu, jānorāda, ka attiecīgajai dalībvalstij četru mēnešu laikā jāveic efektīvi pasākumi un pārmērīgā budžeta deficīta novēršana jāpabeidz viena gada laikā pēc tā konstatēšanas, ja vien nepastāv īpaši apstākļi. Šādi īpaši apstākļi turpina pastāvēt Ungārijas gadījumā, jo vispārējā valsts budžeta deficīts pēc pievienošanās ievērojami pārsniedza 3% no IKP salīdzināmās vērtības un tautsaimniecībā notika turpmāka strukturāla pārveide.(8) Ja pastāv īpaši apstākļi, attiecīgajai dalībvalstij var atļaut novērst pārmērīgo budžeta deficītu vidējā termiņā. 2004. gada decembrī Ungārija iesniedza atjaunināto konverģences programmu, kurā tā sniedza pārskatītu grafiku un šādus gada mērķus attiecībā uz vispārējā valsts budžeta deficītu: 4,5%, 3,8%, 3,1%, 2,4% un 1,8% no IKP laika posmā no 2004. līdz 2008. gadam. Šajā rādītājā ietverot 1998. gada pensiju reformas radītās izmaksas, kā tas būs nepieciešams, kad beigsies Statistikas biroja līdz 2007. gada marta notifikācijai noteiktais pārejas periods šā posteņa grāmatošanai, plānotā vispārējā valsts budžeta deficīta virzība būtu 5,3%, 4,7%, 4,1%, 3,4% un 2,8% no IKP laika posmā no 2004. līdz 2008. gadam. Tādējādi atjauninātā programma arī turpmāk plāno, ka pārmērīgais budžeta deficīts tiks novērsts līdz 2008. gadam. Saskaņā ar Padomes [2005. gada 8. marta] atzinumu, korekcijas virzība, t.sk. budžeta deficīta mērķis 3,8% no IKP 2005. gadā (4,7% no IKP, ietverot pensiju reformas izmaksas) un, ietverot pensiju reformas izmaksas, 2,8% no IKP 2008. gadā –, uzskatāma par atbilstošu, lai līdz 2008. gadam tiktu novērsts pārmērīgais budžeta deficīts, ja vien to sekmē pietiekami pasākumi budžeta deficīta mērķa sasniegšanai.(9) Kaut gan šo korekcijas virzību un it īpaši jauno budžeta deficīta mērķi 2005. gadam – 3,8% no IKP (4,7% no IKP, ietverot pensiju reformas izmaksas) – var uzskatīt par piemērotu, Ungārijas iestāžu pašreizējā politikas nostādne nav pietiekama mērķa sasniegšanai. Pamatojoties uz 2005. gada budžeta projektu un prognozēto izaugsmes tempu 3,7% apmērā, Komisijas dienesti 2004. gada rudenī prognozēja, ka 2005. gadā budžeta deficīts būs 5,2% no IKP (ietverot pensiju reformas izmaksas). Tika uzsvērti šādi galvenie riski: (i) procentu izdevumi var izrādīties lielāki, (ii) ieviestie jaunie noteikumi izdevumu ierobežošanai var izrādīties nepietiekami, un pastāv risks attiecībā uz savlaicīgu lēmumu par tiem turpmāk veicamajiem pasākumiem valsts administrācijas, veselības un izglītības sistēmas reformai saskaņā ar 2004. gada maija konverģences programmu un tās atjaunināto versiju, kuri ir plānotās korekcijas svarīgi faktori; un (iii) daži ieņēmumu posteņi, it īpaši PVN un sociālās nodrošināšanas iemaksas, var būt mazāki nekā prognozēts. Attiecībā uz PVN tika konstatēts papildu risks, ka tā kompensācija no 2004. gada tiks pārnesta uz 2005. gadu, bet, ņemot vērā iestāžu neseno apņemšanos paātrināt maksājumus, tiek pieņemts, ka tas neapgrūtinās 2005. gada budžetu, un tāpēc nebūs nepieciešama papildu korekcija. Papildu risku var radīt turpmāki ieguldījumi, kurus paredzēts pārveidot kā privāto un valsts partnerattiecību vienošanos. Ja šie pārveidojumi netiks savlaicīgi īstenoti, tos vajadzēs finansēt no budžeta. Budžetā ietverta t.s. „ārkārtas” rezerves pakete 0,5% apmērā no IKP, un tā paredzēta gadījumam, ja tiktu pārkāpts 2005. gadam paredzētais mērķis. Kaut gan šādas rezerves izveide ir apsveicama, tai piešķirtā summa nešķiet pietiekama, ņemot vērā ar 2005. gada budžetu saistītos riskus, un pastāv bažas, ka šo rezervi varētu atbrīvot pārāk agri attiecīgajā gadā. Šī analīze ļauj secināt, ka, lai sasniegtu 2005. gada mērķi 3,8% no IKP (4,7% no IKP, ietverot pensiju reformas izmaksas) –, būtu nepieciešami papildu pasākumi, kuru apjoms veidotu pusi procenta punkta no IKP(10) Budžeta konsolidācijas pasākumiem jānodrošina ilgstoša vispārējā valsts budžeta deficīta uzlabošanās, bet vienlaikus jābūt virzītiem uz valsts finanšu kvalitātes stiprināšanu un tautsaimniecības izaugsmes potenciāla pastiprināšanu,AR ŠO IESAKA:-  Ungārijas iestādēm, cik vien ātri iespējams, jāizbeidz pastāvošā pārmērīgā budžeta deficīta situācija;-  Ungārijas iestādēm vidējā termiņā jāveic pasākumi, lai līdz 2008. gadam budžeta deficītu ticami un ilgtspējīgi samazinātu līdz līmenim, kas nepārsniedz 3% no IKP, un lai tas atbilstu virzībai uz budžeta deficīta samazināšanu saskaņā ar Padomes [2005. gada 8. marta] atzinumu par 2004. gada decembrī iesniegto atjaunināto konverģences programmu;-  Ungārijas iestādēm līdz [2005. gada 8. jūlijam] efektīvi jārīkojas un jāveic papildu pasākumi, kuri, cik vien iespējams, būtu strukturāli pasākumi, lai sasniegtu jaunu konverģences programmā noteikto 2005. gada budžeta deficīta mērķi 3,8% no IKP (4,7% no IKP, ietverot 1998. gada pensiju reformas izmaksas, kā būs nepieciešams, kad būs beidzies Statistikas biroja līdz 2007. gada marta fiskālajai notifikācijai noteiktais pārejas periods šā posteņa grāmatošanai). It īpaši, 2005. gada budžetā varētu ievērojami palielināt t.s. “ārkārtas” rezerves paketi, un tās izmantošanu, cik vien iespējams, ierobežot un sasaistīt ar nepārprotamiem pierādījumiem, ka tiks sasniegts 2005. gada budžeta deficīta mērķis;-  Ungārijas iestādēm ikvienas nodokļu samazināšanas laiks un īstenošana jāsasaista ar budžeta deficīta mērķa sasniegšanu saskaņā ar 2004. gada decembrī iesniegto atjaunināto konverģences programmu.Turklāt Padome aicina Ungārijas iestādes:-  izmantot katru iespēju, lai paātrinātu fiskālo korekciju;-  veikt paredzētās reformas valsts administrācijas, veselības un izglītības sistēmā saskaņā ar apņemšanos un lai uzlabotu valsts finanšu ilgtspējību ilgā termiņā.Šis ieteikums ir adresēts Ungārijas Republikai.Briselē, [2005. gada 8. martā].Padomes vārdā —priekšsēdētājs [1] 2004. gada septembra notifikācija koriģēja vispārējā valsts budžeta deficītu 2003. gadam, palielinot to no 5,9% no IKP līdz 6,2% no IKP.[2] Skatīt http://register.consilium.eu.int/pdf/en/04/st11/st11218.en04.pdf.[3] Turklāt Padome aicināja Ungārijas iestādes izmantot katru iespēju, lai paātrinātu fiskālo korekciju, veiktu paredzētās reformas valsts administrācijas, veselības un izglītības sistēmā, nodrošinātu plānoto izdevumu līmeņa pazemināšanu un uzlabotu valsts finanšu ilgtspējību ilgā termiņā, kā arī nodrošinātu, ka plānotā nodokļu samazināšana ir atbilstoši finansēta un tiek īstenota saistībā ar budžeta deficīta mērķu sasniegšanu.[4] SEC(2005) 229.[5] Galīgais 2004. gada budžeta deficīta rādītājs vēl ir pakļauts riskam, kuru rada nenoteiktība attiecībā uz starpību starp datiem, kas sagatavoti pēc naudas plūsmas principa, un datiem, kas sagatavoti pēc uzkrājumu principa. It īpaši, vēl arvien pastāv uzskaites nenoteiktība attiecībā uz lauksaimniecības subsīdiju maksājumiem un 13. algas maksājumiem valsts sektorā strādājošiem, kā rezultātā var palielināties 2004. gada budžeta deficīts pēc uzkrājumu principa, un tas var ietekmēt 2005. gada budžeta deficītu.[6] OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.[7] Skatīt http://register.consilium.eu.int.


				|

		52014PC0253

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko izraugās Eiropas Kultūras galvaspilsētu 2018. gadam Nīderlandē /* COM/2014/0253 final */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada
24. oktobra Lēmumā Nr. 1622/2006/EK, ar ko nosaka Kopienas
rīcību pasākumam "Eiropas Kultūras
galvaspilsēta" no 2007. līdz 2019.[1]gadam, ir
paredzēts, kādā kārtībā izraugās Eiropas
Kultūras galvaspilsētas. Saskaņā ar šā lēmuma
2. pantu no 2009. gada divas pilsētas divās
dalībvalstīs izraudzīs par Eiropas Kultūras
galvaspilsētām, ievērojot hronoloģisko secību, kas
minēta lēmuma pielikumā. Malta un Nīderlande ir pilnvarotas
vadīt šo pasākumu 2018. gadā. Malta nolēma sākt
atlases procedūra vienu gadu pirms parastā grafika, un
saskaņā ar Padomes 2013. gada 17. maija Lēmumu Nr.
2013/286/ES par 2018. gada Eiropas kultūras galvaspilsētu Maltā
tika izraudzīta Valleta.[2]
Eiropas kultūras galvaspilsētu
Nīderlandē 2018. gadam izvirza, ievērojot šādu
procedūru.
Attiecīgā dalībvalsts
publicē uzaicinājumu iesniegt pieteikumus ne vēlāk kā
sešus gadus pirms minētā pasākuma. Atlases žūrijā ir
13 neatkarīgi speciālisti kultūras jomā, un tā
pulcējas uz priekšatlases sanāksmi ne vēlāk kā piecus
gadus pirms pasākuma. Tā izvērtē saņemtos pieteikumus,
izmantojot Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 4. pantā noteiktos
kritērijus, un vienojas par to kandidātpilsētu sarakstu, kuru
kandidatūras jāizskata sīkāk pēc pieteikuma
papildināšanas.
Deviņus mēnešus pēc
priekšatlases sanāksmes attiecīgā dalībvalsts sasauc
atlases žūrijas sanāksmi, lai izraudzītos finālistus.
Pēc priekšatlasi izturējušo pilsētu padziļinātas
izvērtēšanas saskaņā ar pasākumam noteiktajiem
kritērijiem žūrija sniedz ieteikumu par vienu pilsētu no katras
iesaistītās dalībvalsts.
Pamatojoties uz minētajiem ieteikumiem,
dalībvalsts izvirza vienu pilsētu par Eiropas kultūras
galvaspilsētu un dara to zināmu Eiropas Parlamentam, Padomei,
Komisijai un Reģionu komitejai ne vēlāk kā četrus
gadus pirms sākas plānotais pasākums.
Eiropas Parlaments var sniegt Komisijai
atzinumu par kandidātpilsētām ne vēlāk kā
trīs mēnešus pēc informācijas saņemšanas.
Padome, rīkojoties saskaņā ar
Komisijas ieteikumu, oficiāli izraugās attiecīgās
pilsētas par tā gada kultūras galvaspilsētām, kuram
tās ir izvirzītas.
Pēc abiem iepriekš aprakstītajiem
atlases posmiem žūrija attiecīgi 2013. gada septembra
ziņojumā sniedza ieteikumu, lai 2018. gada pasākums
noritētu Leuvardenē (Leeuwarden) (Nīderlandē).
Nīderlande 2013. gada decembrī paziņoja par šo nomināciju
Eiropas Parlamentam, Padomei, Komisijai un Reģionu komitejai.
2014. gada februārī Eiropas
Parlaments nosūtīja Komisijai labvēlīgu atzinumu.
Tādēļ Komisija
saskaņā ar Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 9. panta
3. punktu iesniedz Padomei pievienoto ieteikumu oficiāli
izraudzīties Leuvardeni (Leeuwarden) par Eiropas Kultūras
galvaspilsētu 2018. gadam Nīderlandē.
Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko izraugās Eiropas Kultūras
galvaspilsētu 2018. gadam Nīderlandē

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes 2006. gada 24. oktobra Lēmumu Nr. 1622/2006/EK,
ar ko nosaka Kopienas rīcību pasākumam “Eiropas Kultūras
galvaspilsēta” no 2007. līdz 2019. gadam[3], un jo īpaši
tā 9. panta 3. punktu,
ņemot
vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
ņemot
vērā atlases žūrijas 2013. gada septembra ziņojumu par
Eiropas Kultūras galvaspilsētas atlasi Nīderlandē,
tā kā:
ņemot
vērā, ka Lēmuma Nr. 1622/2006/EK 4. pantā
minētie kritēriji ir pilnībā izpildīti,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Leuvardene (Leeuwarden) ir
izraudzīta par “Eiropas Kultūras galvaspilsētu 2018. gadam”
Nīderlandē.
2. pants
Šis lēmums stājas spēkā
nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā ―
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 304, 3.11.2006., 1. lpp.
[2]               OV L 162, 14.06.2013., 9. lpp.
[3]               OV L 304, 3.11.2006., 1. lpp.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52008DC0413

Komisijas ieteikums Padomei attiecībā uz priekšlikumiem, ar ko Eiropas Kopienas vārdā kopā ar dalībvalstīm ierosina grozījumus Protokolā par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem (NOP), kas parakstīts saskaņā ar ANO/EEK Konvenciju par gaisa pārrobežu piesārņojumu lielos attālumos  /* COM/2008/0413 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 1.7.2008COM(2008) 413 galīgā redakcijaKOMISIJAS IETEIKUMS PADOMEIattiecībā uz priekšlikumiem, ar ko Eiropas Kopienas vārdā kopā ar dalībvalstīm ierosina grozījumus Protokolā par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem (NOP), kas parakstīts saskaņā ar ANO/EEK Konvenciju par gaisa pārrobežu piesārņojumu lielos attālumosA. PASKAIDROJUMA RAKSTS1. Izpildinstitūcija ANO/EEK Konvencijai par gaisa pārrobežu piesārņojumu lielos attālumos ( CLRTAP ) 1998. gada jūnijā pieņēma Protokolu par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem (NOP). NOP protokols patlaban attiecas uz 16 vielām, tostarp vienpadsmit pesticīdiem, divām rūpnieciski ražotām ķīmiskām vielām un trijiem blakusproduktiem. Tā mērķis ir novērst šo NOP vielu noplūdes, emisijas un zudumus. NOP protokols stājās spēkā 2003. gada 23. oktobrī. Protokolu ratificējušas 29 Puses („dalībvalstis”), tostarp Kopiena un 21 ES dalībvalsts[1].2. Padome 2004. gada 19. februārī pieņēma lēmumu par šā protokola noslēgšanu Eiropas Kopienas vārdā[2]. Kopienas ratifikācijas dokumentu deponēja 2004. gada 30. aprīlī.3. Saskaņā ar protokola 14. pantu visas Puses var ierosināt grozīt pašu protokolu vai tā pielikumus. Izpildinstitūcijas sanāksmē Puses apspriež ierosinātos grozījumus, un tos pieņem ar sanāksmē klātesošo Pušu vienprātīgu lēmumu.4. Priekšlikumi grozīt konvencijas pielikumus ir jāizvirza tikai Kopienas un tās dalībvalstu vārdā, balstoties uz saistībām, kas izriet no EK dibināšanas līguma 10. panta attiecībā uz sadarbību un vienotību, kad Kopiena tiek pārstāvēta starptautiskā līmenī.5. Lai varētu sākt procedūras sarunām par iespējamiem protokola pielikumu grozījumiem, Komisija attiecībā uz Kopienas kompetences jautājumiem 2005. gadā protokola izpildinstitūcijai Kopienas vārdā un kopā ar dalībvalstīm, kas ir konvencijas Puses, iesniedza priekšlikumu grozīt atbilstošos protokola pielikumus, pievienojot šādas vielas: heksahlorbutadiēnu (HCBD), tehnisko oktabromdifenilēteri (c-OctaBDE), pentahlorbenzolu (PeCB), polihlornaftalīnus (PCNs), īsas virknes hlorparafīnus (SCCPs) un perfluoroktānsulfonātus (PFOS).6. Pieejamā zinātniskā informācija un pārskata ziņojumi liecina, ka endosulfānam un trifluralīnam piemīt NOP īpašības. Šīs divas vielas ir vērtētas saistībā ar Padomes Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū[3]. Tādējādi atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur endosulfānu, ir pilnīgi un galīgi atsauktas līdz 2007. gada decembrim[4] un atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur trifluralīnu, ir pilnīgi un galīgi jāatsauc līdz 2008. gada decembrim[5]. Sakarā ar šo ķīmisko vielu iespējamo pārnesi vidē lielos attālumos tie pasākumi, ko veic valstu vai Kopienas mērogā, nav pietiekoši, lai nodrošinātu augstu vides un sabiedrības veselības aizsardzības līmeni, un tāpēc ir vajadzīga plašāka starptautiska mēroga rīcība. Kopiena un dalībvalstis 2007. gadā ierosināja iekļaut minētās vielas Stokholmas konvencijā par NOP. Tāpēc Kopienai un dalībvalstīm, kas ir protokola Puses, jāierosina grozīt atbilstošos protokola pielikumus, pievienojot abas minētās vielas.B. IETEIKUMSŅemot vērā iepriekš minēto, Komisija iesaka:Lai varētu sākt procedūras sarunām par iespējamiem grozījumiem ANO/EEK NOP protokola pielikumos, Padome pilnvaro Komisiju Kopienas vārdā un kopā ar dalībvalstīm, kas ir konvencijas Puses, iesniegt NOP protokola izpildinstitūcijai izskatīšanai nākamajā izpildinstitūcijas sanāksmē 2008. gada decembrī priekšlikumu grozīt atbilstošos protokola pielikumus, I pielikumam pievienojot šādas vielas:- endosulfānu,- trifluralīnu.Komisija kopā ar dalībvalstīm nodrošina, lai izpildinstitūcijai tiktu iesniegta attiecīgā informācija, uz kuru pamatojas priekšlikumi.Briselē,Padomes vārdā — priekšsēdētājs [1] POP sekretariāta 2007. gada 18. septembra dati.[2] Padomes 2004. gada 19. februāra Lēmums 2004/259/EK, ar ko Kopienas vārdā noslēdz Protokolu 1979. gada Konvencijai par gaisa pārrobežu piesārņojumu lielos attālumos ar noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem, OV L 81, 19.3.2004., 37. lpp.[3] OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2005/58/EK (OV L 246, 22.9.2005., 17. lpp.).[4] OV L 317, 3.12.2005., 25. lpp.[5] Komisijas 2007. gada 20. septembra Lēmums par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela. OV L 255, 29.9.2007., 42. lpp.


               19.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/162

         P7_TA(2013)0234
   Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 68. sesija
   Eiropas Parlamenta 2013. gada 11. jūnija ieteikums Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 68. sesiju (2013/2034(INI))
   (2016/C 065/23)

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību (LES), jo īpaši tā 21. un 34. pantu,

               —

               ņemot vērā ieteikuma priekšlikumu Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 68. sesiju, ko ALDE grupas vārdā iesniedzis Alexander Graf Lambsdorff (B7-0083/2013),

               —

               ņemot vērā Padomes lēmumu 2011/168/KĀDP (2011. gada 21. marts) par Starptautisko Krimināltiesu un par kopējās nostājas 2003/444/KĀDP atcelšanu,

               —

               ņemot vērā ES prioritātes Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 67. sesijai, kuras Padome pieņēma 2012. gada 23. jūlijā (1),

               —

               ņemot vērā Komisijas 2003. gada 10. septembra paziņojumu “Eiropas Savienība un Apvienoto Nāciju Organizācija – daudzpusējas sadarbības izvēle” (COM(2003)0526),

               —

               ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 67. sesiju, jo īpaši šīs organizācijas rezolūcijas “Ieroču tirdzniecības līgums” (2), “Četrgadējais visaptverošais politikas pārskats par Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmas operatīvo darbību attīstības jomā (3)”, “Reliģijas vai ticības brīvība” (4), “Demokrātiskas un taisnīgas starptautiskās kārtības veicināšana” (5), “Starptautiskās sadarbības veicināšana cilvēktiesību jomā” (6), “Tiesiskums valsts un starptautiskajā līmenī” (7) un “Sievietes, atbruņošanās, ieroču neizplatīšana un kontrole” (8),

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2011. gada 3. maija rezolūciju par Eiropas Savienības līdzdalību Apvienoto Nāciju Organizācijas darbā (9),

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2003. gada 31. oktobra rezolūciju, ar ko pieņēma ANO Konvenciju pret korupciju (10),

               —

               ņemot vērā ANO Drošības padomes 2000. gada 31. oktobrī pieņemto Rezolūciju Nr. 1325 par sievietēm, mieru un drošību,

               —

               ņemot vērā ANO Cilvēktiesību padomes 2012. gada 5. jūlija rezolūciju par cilvēktiesību veicināšanu, aizsardzību un izmantošanu internetā, kurā atzīta cilvēktiesību aizsardzības un brīva informācijas plūsmas tiešsaistē nozīme,

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2012. gada 13. jūnija ieteikumu Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 67. sesiju (11),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2013. gada 18. aprīļa ieteikumu Padomei par ANO principu “pienākums aizsargāt” (“R2P”) (12),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2011. gada 11. maija rezolūciju par ES kā globāla spēka nozīmi daudzpusējās organizācijās (13),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2011. gada 7. jūlija rezolūciju par ES ārpolitiku demokratizācijas atbalstam (14),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2013. gada 7. februāra rezolūciju par ANO Cilvēktiesību padomes 22. sesiju (15),

               —

               ņemot vērā Ārlietu komitejas un Cilvēktiesību apakškomitejas apvienotās delegācijas ziņojumu ANO Ģenerālās asamblejas 67. sesijā, kas notika 2012. gada 28. un 29. oktobrī,

               —

               ņemot vērā Reglamenta 121. panta 3. punktu un 97. pantu,

               —

               ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu un Attīstības komitejas atzinumu (A7-0202/2013),

               A.

               tā kā, ņemot vērā pieaugošo globalizāciju, kā arī valstu un sabiedrību savstarpējo saistību, pieaug gan nepieciešamība pēc vienotiem noteikumiem un lēmumu pieņemšanas mehānismiem, gan arī iespēja vienoties par tiem, lai kopīgi risinātu radušās globālās problēmas;

               B.

               tā kā globālās politikas veidošanas sadrumstalotība un starptautisku un pārrobežu forumu izplatīšanās rada jaunus sarežģījumus starptautiskajās attiecībās;

               C.

               tā kā ES atbalsta efektīvas daudzpusējas attiecības un spēcīgu ANO sistēmu to pamatā; tā kā ANO ir globālas pārvaldības centrs;

               D.

               tā kā spēcīgas un stabilas ES un ANO partnerattiecības kalpo par pamatu un vērtīgu ieguldījumu ANO darbā visās trijās galvenajās jomās – miers un drošība, cilvēktiesības un attīstība – un ES ir jāspēj uzņemties atbildība, kopīgi risinot globāla mēroga problēmas;

               E.

               tā kā cilvēktiesību universāluma un nedalāmības ievērošana, veicināšana un nodrošināšana ir ES darbības starptautiskā mērogā stūrakmeņi; tā kā demokrātija un tiesiskums ir ilgtspējīga miera pīlāri, kas garantē cilvēktiesības un pamatbrīvības,

               1.

               iesniedz Padomei šādus ieteikumus:

         ES kā globāls spēks

               a)

               nodrošināt pastāvīgu ES kā globāla spēka saskaņotību un pamanāmību ANO; stiprināt ES spēju darboties koordinēti, ātri un visaptveroši starptautiskā mērogā un saskaņoti un laikus gūt panākumus; nodrošināt ANO Ģenerālās asamblejas 2011. gada 3. maija Rezolūcijas par Eiropas Savienības līdzdalību Apvienoto Nāciju Organizācijas darbā pilnīgu īstenošanu;

               b)

               veicināt efektīvu daudzpusēju sadarbību, nodrošinot ANO reprezentativitāti, pārredzamību, atbildību, lietderību un efektivitāti ar mērķi uzlabot tās rīcībspēju; atgādināt, ka ir jāpanāk jauns institucionālais līdzsvars starp G20 valstīm, kurām uzticēti jauni uzdevumi, ANO un tās aģentūrām, kā arī starptautiskajām finanšu iestādēm (SFI);

               c)

               aktīvāk sadarboties ar stratēģiskajiem un citiem divpusējiem un daudzpusējiem partneriem, lai veicinātu problēmu efektīvu risināšanu, un pēc iespējas īstenot kopīgus pasākumus ar mērķi gūt labākus rezultātus;

         ES un globālā pārvaldība

               d)

               pastiprināt sadarbību ar partneriem, lai ANO 21. gadsimtā kļūtu efektīvāka un vienotāka organizācija;

               e)

               atbalstīt visaptverošu un saskaņotu ANO Drošības padomes reformu; iesniegt konkrētu priekšlikumu, kā sasniegt galveno ES ilgtermiņa mērķi, proti, kopīgu vietu paplašinātā ANO Drošības padomē; uzņemties iniciatīvu, lai izstrādātu ES dalībvalstu kopēju nostāju šajā jautājumā; arī turpmāk veicināt ANO Drošības padomē pārstāvēto ES dalībvalstu politikas un nostājas pārredzamību un labāku koordināciju; nodrošināt, ka šīs dalībvalstis, kurām ANO Drošības padomē ir pastāvīga vieta, pauž Savienības viedokli un nostāju, tādējādi ANO Drošības padomē panākot saskaņotu ES rīcību;

               f)

               censties saskaņoti stiprināt ANO Ģenerālās asamblejas nozīmi un ietekmi, kā arī palielināt tās lietderību un efektivitāti, tostarp uzlabojot tās darba metodes;

               g)

               sekmēt citu ieinteresēto personu (pilsoniskās sabiedrības pārstāvju, akadēmisko aprindu) ciešāku institucionalizētu iesaistīšanos ANO Ģenerālās asamblejas darbā; stiprināt ANO sistēmu, paplašinot un padziļinot civilo ekspertu kompetenci;

               h)

               veicināt to, ka tiek īstenota obligāta prasība ikvienai valstij atklāt informāciju par starptautisko uzņēmumu maksājumiem, proti, banku un ieguves nozarē, kas ir reģistrēti vai kotēti partnervalstu jurisdikcijā esošajos finanšu tirgos;

         Miers un drošība

               i)

               veicināt miera veidošanas perspektīvas iekļaušanu miera uzturēšanas operācijās, kā arī panākt lielāku miera uzturēšanas operāciju, ANO valstu grupu un attīstības palīdzības sniegšanā iesaistīto dalībnieku darbības saskaņotību;

               j)

               sadarboties reģionālo organizāciju nozīmes un rīcībspējas palielināšanā miera uzturēšanā, konfliktu novēršanā, civilo un militāro krīžu pārvarēšanā un konfliktu risināšanā; veicināt kopīgās novērtēšanas misijas un stiprināt ES un tās partneru (tostarp Āfrikas Savienības un apakšreģionālo organizāciju, NATO, EDSO, ASEAN, CELAC, Arābu valstu līgas utt.) sadarbību konfliktu novēršanā, kā arī pēckonfliktu valstīs;

               k)

               pēc pieprasījuma sniegt ES operatīvo grupu atbalstu ANO miera uzturēšanas misijās un nodrošināt dalībvalstu pilnīgu sadarbību, īstenojot ANO Drošības padomes vai Ģenerālās asamblejas apstiprinātās misijas;

               l)

               nodrošināt, ka miera uzturēšanas misiju pilnvarās ir iekļauta nepieciešamība atbalstīt vēlēšanu novērošanas procesus, tostarp vēlēšanu novērošanas misijas;

               m)

               censties ieviest pienākumu aizsargāt (R2P) kā jaunu starptautisko tiesību normu tās darbības jomas satvarā, par ko ANO dalībvalstis vienojās 2005. gada Pasaules augstākā līmeņa sanāksmē;

               n)

               nodrošināt principa “pienākums aizsargāt” (R2P) iespējamo turpmāko izmaiņu un piemērošanas pilnīgu konsekvenci un atbilstību starptautiskajām humanitārajām tiesībām, vienlaikus uzlabojot tā kā preventīvās diplomātijas līdzekļa un cilvēku attīstības veicinātāja universālumu;

               o)

               ņemt vērā Parlamenta iesniegtos priekšlikumus, kas minēti tā ieteikumā Padomei par ANO principu “pienākums aizsargāt” (R2P) (16), un sadarboties ar partneriem, lai nodrošinātu, ka pienākums aizsargāt ietver novēršanu, aizsardzību un valsts atjaunošanu pēc konflikta, tostarp situācijās, kurās ir bažas par genocīdu, etnisko tīrīšanu, kara noziegumiem vai noziegumiem pret cilvēci, tomēr pienākumu aizsargāt nekad neizmanto kā atrunu konkrētu interešu vai valstu interešu sekmēšanai, vai tādu starptautisku koalīciju interešu sekmēšanai, kuru pamatā ir ģeostratēģiski vai ekonomiski apsvērumi ar mērķi mainīt režīmu; palīdzēt valstīm, tām veidojot attiecīgās spējas;

               p)

               izstrādāt tādus kritērijus, piemēram, proporcionalitāte, ex ante skaidrība par politikas mērķiem un padziļināta ietekmes novērtējuma izmantošana, kuri ir jāievēro, īstenojot pienākumu aizsargāt, jo īpaši attiecībā uz trešo pīlāru, tostarp militāras iejaukšanās gadījumā;

               q)

               stiprināt ES kā globāla politiskā dalībnieka nozīmi, aktīvi iesaistoties preventīvajā diplomātijā;

               r)

               pieprasīt, lai visas personas – gan valsts, gan nevalstiskie dalībnieki – , kas tieši vai netieši ir iesaistītas bruņotajos konfliktos, pilnā mērā pildītu savus pienākumus atbilstoši starptautiskajām humanitārajām tiesībām, tostarp nodrošinātu humāno telpu un garantētu nekavējošu piekļuvi humānajai palīdzībai visiem tiem, kam tā vajadzīga, īpašu uzmanību pievēršot civiliedzīvotāju aizsardzībai, un atbalstītu mierīgus un diplomātiskus konfliktu risinājumus;

               s)

               atbalstīt ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1325 (2000) un Rezolūciju Nr. 1820 (2008) par sievietēm, mieru un drošību; uzsvērt un nodrošināt sieviešu līdzdalību miera procesos; atzīt nepieciešamību iekļaut dzimumu līdztiesības aspektu konfliktu novēršanā, miera uzturēšanas operācijās, humānajā palīdzībā un atjaunošanā pēc konflikta;

               t)

               sadarboties ar ANO, lai novērstu globālos drošības draudus, piemēram, kodolieroču izplatīšanu, organizēto noziedzību un terorismu; uzlabot centienus pabeigt sarunas par visaptverošu konvenciju starptautiskā terorisma jautājumā;

               u)

               sadarboties ar daudzpusējiem un divpusējiem partneriem, lai izdarītu spēcīgāku un efektīvāku spiedienu un nekavējoties izbeigtu cilvēktiesību pārkāpumus un vardarbību Sīrijā; kopā ar partneriem, jo īpaši ar ASV, Turciju un Arābu valstu līgu, izpētīt visas iespējas attiecībā uz principa “pienākums aizsargāt” īstenošanu, lai palīdzētu Sīrijas tautai un apturētu asinsizliešanu; izdarīt spiedienu uz Sīrijas valdību un visām krīzē iesaistītajām pusēm, lai tās pilnībā ievērotu starptautiskās humanitārās tiesības un atļautu nekavējoties sniegt humāno palīdzību pārrobežu līmenī un galvenos sabiedriskos pakalpojumus, un nodrošinātu pilnīgu piekļuvi humānās palīdzības organizācijām; aicināt starptautiskos partnerus pildīt finansiālās saistības attiecībā uz palīdzības sniegšanu Sīrijas bēgļiem, lai ANO Augstā komisāra bēgļu jautājumos birojs un citas organizācijas varētu sniegt nepieciešamo palīdzību; kopā ar partneriem izpētīt veidus, kā mazināt Sīrijas krīzes ietekmi uz kaimiņvalstīm;

               v)

               saskaņā ar ANO Drošības padomes attiecīgajām rezolūcijām veicināt reģiona un starptautiskās sabiedrības centienus rast Mali konflikta politisku risinājumu un sekmēt pāreju uz demokrātiju, veicinot pārejas iestāžu konsolidāciju un rosinot – inter alia starpniecības ceļā – īstenot iekļaujošu valstu dialogu un saskaņošanu, kā arī brīvas, taisnīgas un pārredzamas vēlēšanas; atbalstīt iniciatīvas saistībā gan ar Mali teritoriālo integritāti, gan šīs valsts iedzīvotāju drošību; uzsvērt, cik svarīgi ir uzturēt stabilitāti Sāhelas reģionā un novērst negatīvu ietekmi uz Mali kaimiņvalstu stabilitāti; cieši koordinēt tās darbību ar reģionālajiem un starptautiskajiem partneriem, tostarp ar Āfrikas Savienību un Rietumāfrikas valstu ekonomikas kopienu (ECOWAS); nodrošināt atbalstu un mudināt ES dalībvalstis piedalīties ANO vadītā miera uzturēšanas misijā un ar ES militārās misijas palīdzību nodrošināt Mali bruņotajiem spēkiem militārās mācības; arī turpmāk sniegt palīdzību Starptautiskajai atbalsta misijai Mali (MISMA);

               w)

               atzinīgi novērtēt 2013. gada 2. aprīlī ANO Ģenerālās asamblejas pieņemto Ieroču tirdzniecības nolīgumu (ITN), ko attiecinās uz plašu ieroču spektru, tostarp munīciju; aktīvi veicināt, lai ITN pēc iespējas ātrāk parakstītu, ratificētu un efektīvi un plašā mērogā īstenotu visas ANO dalībvalstis, tostarp pasaulē lielākās ieroču ražošanas valstis; sakopot spēkus, lai noteiktu augstākos kopīgos standartus – arī attiecībā uz cilvēktiesību stāvokli saņēmējvalstīs – ar mērķi regulēt starptautisko ieroču tirdzniecību un apkarot nelikumīgu tirdzniecību, tādējādi novēršot konfliktus, mazinot cilvēku ciešanas un korupciju, kā arī uzlabojot starptautisko mieru un drošību;

               x)

               palielināt centienus pildīt daudzpusējās saistības mazināt kodolieroču skaitu;

         Cilvēktiesības, demokrātija un tiesiskums

               y)

               starptautiskajā arēnā stiprināt centienus, lai panāktu, ka visas ANO konvencijās paredzētās cilvēktiesības tiek uzskatītas par vispārējām, nedalāmām, savstarpēji atkarīgām, savstarpēji saistītām un to ievērošana tiek stiprināta; pretoties mēģinājumiem iedragāt humanitārās tiesības cīņā pret terorismu; veicināt cilvēktiesību, tostarp digitālo brīvību, un pamatbrīvību iekļaušanu visos ANO darba aspektos;

               z)

               censties stiprināt vispārējā periodiskā pārskata (UPR) procesu, iekļaujot ieteikumus divpusējos dialogos un daudzpusējās sarunās ar ANO dalībvalstīm, jo īpaši cilvēktiesību dialogos; veicināt tādu gaisotni, kas ļautu NVO sniegt ieguldījumu dažādos vispārējā periodiskā pārskata procesa posmos;

               aa)

               apkarot neiecietību, negatīvus stereotipus, stigmatizāciju, diskrimināciju un musināšanu uz vardarbību; ar dziļām bažām atzīt, ka dažādās pasaules daļās pieaug vardarbība pret reliģiskām un citām kopienām;

               ab)

               risināt jautājumu par preses un plašsaziņas līdzekļu brīvības ierobežojumiem pasaulē; izskaust vardarbību pret žurnālistiem un emuāristiem; aizsargāt un veicināt vārda brīvību gan tiešsaistē, gan ārpus tās;

               ac)

               mudināt vispārēji atbalstīt Starptautiskās Krimināltiesas (ICC) Romas statūtus un censties stiprināt ICC darba spējas, lai mazinātu nesodāmības par noziegumiem pret cilvēci gadījumu skaitu;

               ad)

               veicināt tādas starptautiskas kārtības ievērošanu, kas pamatojas uz tiesiskumu, kurš ir būtisks valstu miermīlīgai līdzāspastāvēšanai un stabilākai valstu politikai, un ilgtspējīgam mieram; šajā saistībā atgādināt, ka atbalsts demokrātijai un tiesiskuma ievērošana ir savstarpēji saistīti principi, un tādējādi tie jāveicina kā ES ārpolitikas mērķi;

               ae)

               pēc valstu lūguma stiprināt atbalstu tām, sniedzot lielāku tehnisko palīdzību, kā arī atbalstot to institucionālo attīstību un spēju veidošanu, lai tās savā valstī spētu pildīt attiecīgus starptautiskus pienākumus;

               af)

               pildīt politiskās deklarācijas ieteikumus, ko pieņēma augsta līmeņa sanāksmē par tiesiskuma jautājumiem 2012. gada septembrī; atbalstīt kopīga starptautiska centra izveidi tiesiskuma nodrošināšanai; pilnā mērā atbalstīt Tiesiskuma koordinācijas un resursu grupas visaptverošas koordinācijas un saskaņošanas centienus, lai izvairītos no dienestu sadrumstalotības (ANO Politisko lietu departaments, ANO Attīstības programma utt.);

               ag)

               atgādināt, ka korupcija ir cilvēktiesību pārkāpums un Eiropas Savienībai ir ekskluzīva kompetence parakstīt ANO Pretkorupcijas konvenciju; pieprasīt Augstajai pārstāvei/priekšsēdētāja vietniecei nākt klajā ar ES pretkorupcijas rīcības plānu, lai efektīvi uzraudzītu minētās konvencijas ieteikumu īstenošanu, piemēram, nosakot pienākumu dalībvalstīm publicēt un izplatīt informāciju par korupcijas izplatību; izveidot kanālus ziņošanai par šādiem pārkāpumiem, kā arī tiesisku regulējumu liecinieku aizsardzībai un līdzekļus nolūkā nodrošināt pilsoniskās sabiedrības līdzdalību;

         Ilgtspējīga attīstība

               ah)

               palielināt attīstības un nabadzības konsekventas apkarošanas politikas saskaņotību un uzlabot attīstības palīdzības efektivitāti, jo tie ir Tūkstošgades attīstības mērķa (TAM) sasniegšanas galvenie aspekti;

               ai)

               attīstības stratēģijās iekļaut katastrofu riska novēršanas novērtējumu un pārvaldību, lai aizsargātu iedzīvotāju dzīvību un iztikas līdzekļus;

               aj)

               uzlabot saikni starp katastrofu seku likvidēšanu, atjaunošanu, katastrofu riska mazināšanu un attīstību un stiprināt sadarbību starp humānās palīdzības un attīstības palīdzības sniedzējiem, lai garantētu atbalsta nepārtrauktību un palielinātu izturētspēju, par kuras nepieciešamību liecina atkārtotās pārtikas krīzes Sāhelas reģionā un Āfrikas ragā;

               ak)

               censties panākt “Rio+20” konferences rezultātu pilnīgu īstenošanu, tostarp veicinot ilgtspējīgu attīstību kā galveno ilgtermiņa globālās attīstības principu; ES un dalībvalstīm pildīt starptautisko pienākumu 0,7 % no valsts bruto ienākumiem ieguldīt attīstības atbalstā neatkarīgi no tā, kādu ietekmi uz ES 27 dalībvalstīm ir atstājusi finanšu un ekonomikas krīze;

               al)

               sadarboties nolūkā panākt, ka Augsta līmeņa politiskais forums par ilgtspējīgu attīstību darbotos pēc grafika un būtu iespējams koordinēt virzības uz paredzētajiem mērķiem uzraudzību un novērtēšanu;

               am)

               veicināt to, ka ūdens un ilgtspējīgi energopakalpojumi par pieņemamu cenu ir vispārēji pieejami, jo šie resursi ir būtisks faktors nabadzības izskaušanai un iekļaujošai izaugsmei;

               an)

               īstenot Tūkstošgades attīstības mērķu programmu pēc 2015. gada saskaņotā un koordinēta veidā; vienoties par viena ilgtspējīgas attīstības mērķu kopuma izstrādāšanu – mērķu, kuriem ir globāla nozīme un kuri ir vērsti uz rīcību, ir izmērojami, izpildāmi noteiktā termiņā un viegli izskaidrojami; izvēlēties tādus mērķus, kas ir ilgtspējīgi, taisnīgi un pārvaldāmi;

               ao)

               atbalstīt ANO Ģenerālās asamblejas priekšsēdētāja iniciatīvu pilsonisko sabiedrību iepazīstināt ar Attīstības programmu pēc 2015. gada, organizējot īpašu pasākumu saistībā ar Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu, kas būtu jārīko 2013. gadā ANO Ģenerālās asamblejas 68. sesijas laikā un kas kļūtu par nozīmīgu pilsoniskās sabiedrības apspriešanās pasākumu, jo tas varētu palīdzēt apvienot vienā virzībā ilgtspējīgas attīstības mērķus un attīstības procesu pēc 2015. gada;

               ap)

               pieprasīt papildināt jauno sistēmu sadarbībai pēc 2015. gada ar paredzamu un reālistisku finansēšanas programmu atbilstīgi saskaņotajiem mērķiem;

         Globāla parlamentu sadarbība

               aq)

               veicināt valdību un parlamentu sadarbību globāla mēroga jautājumos; stiprināt pasaules mēroga pārvaldību un veicināt lielāku sabiedrības un parlamentu līdzdalību ANO darbā;

         Vispārēji apsvērumi

               ar)

               uzlabot turpmāko rīcību saistībā ar Eiropas Parlamenta pieņemtajiem ieteikumiem, tostarp aicinot EĀDD ik gadu informēt Eiropas Parlamentu par ANO Ģenerālās asamblejas sesijas rezultātiem;

               2.

               uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Padomei, Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietniecei/Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos, kā arī informēšanas nolūkā Komisijai.

      (1)  Eiropas Savienības Padome 9820/1/12.

      (2)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/67/234.

      (3)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/67/226.

      (4)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/67/179.

      (5)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/67/175.

      (6)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/67/169.

      (7)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/67/97.

      (8)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/67/48.

      (9)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/65/276.

      (10)  ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija A/RES/58/4.

      (11)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2012)0240.

      (12)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2013)0180.

      (13)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2011)0229.

      (14)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2011)0334.

      (15)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2013)0055.

      (16)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2013)0180.