title: Komisijas Ieteikums (ES) 2018/951 (2018. gada 22. jūnijs) par līdztiesības iestāžu standartiem

text:
               4.7.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 167/28

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2018/951
   (2018. gada 22. jūnijs)
   par līdztiesības iestāžu standartiem
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā ir noteikts, ka Savienība ir dibināta, pamatojoties uz vērtībām, kas respektē cilvēka cieņu, brīvību, demokrātiju, vienlīdzību, tiesiskumu un cilvēktiesības, tostarp minoritāšu tiesības. Šīs vērtības dalībvalstīm ir kopīgas sabiedrībā, kur valda plurālisms, tolerance, taisnīgums, solidaritāte un kur nav diskriminācijas, kā arī valda sieviešu un vīriešu līdztiesība.

               (2)

               Līguma par Eiropas Savienības darbību 8. pantā ir noteikts, ka, veicot savas darbības, Savienība tiecas novērst nevienlīdzību starp sievietēm un vīriešiem un sekmēt vienlīdzību.

               (3)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pants aizliedz jebkādu diskrimināciju, piemēram, dzimuma, rases, etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ. Hartas 23. pants paredz tiesības uz vīriešu un sieviešu līdztiesību visās jomās, tostarp nodarbinātības, darba un atalgojuma jomā. 26. pants atzīst un ievēro invalīdu tiesības izmantot pasākumus, kas paredzēti, lai nodrošinātu viņu neatkarību, sociālo un profesionālo integrāciju un dalību sabiedrības dzīvē. Turklāt ikvienas personas vienlīdzība likuma priekšā ir nostiprināta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. pantā.

               (4)

               Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 19. pantu, neskarot pārējos Līgumu noteikumus un nepārsniedzot pilnvaras, ko Savienībai piešķir Līgumi, Padome, saņēmusi Eiropas Parlamenta piekrišanu, saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru vienprātīgi var paredzēt attiecīgus pasākumus, lai cīnītos pret diskrimināciju dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. panta 3. punktu Eiropas Parlaments un Padome nosaka pasākumus, lai nodrošinātu to, ka nodarbinātības un profesiju jautājumos ir ievērots princips, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret sievietēm un vīriešiem, tostarp arī princips, ka tie par vienādu vai vienādi vērtīgu darbu saņem vienādu darba samaksu.

               (5)

               Uz šo noteikumu pamata ir pieņemtas vairākas direktīvas par diskriminācijas aizliegumu attiecīgajās jomās.

               (6)

               Padomes Direktīva 2000/43/EK (1) aizliedz tiešu un netiešu diskrimināciju rases vai etniskās izcelsmes dēļ, ietverot uzmākšanos. To piemēro visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, to skaitā arī valsts iestādēs, attiecībā uz a) nosacījumiem darba, pašnodarbinātības un profesijas iegūšanai, to skaitā atlases kritērijiem un darbā pieņemšanas nosacījumiem, lai kāda arī nebūtu darbības nozare, un visos profesionālās hierarhijas līmeņos, tostarp profesionālo izaugsmi; b) piekļuvi visu veidu un visu līmeņu profesionālajām norādēm, arodapmācību, progresīvo arodapmācību un pārkvalificēšanos, tostarp praktiskā darba pieredzi; c) nodarbinātības nosacījumiem un darba apstākļiem, to skaitā atlaišanu un apmaksu; d) dalību un iesaistīšanos kādā strādnieku vai darba devēju organizācijā vai jebkādā organizācijā, kuras biedri darbojas konkrētā profesijā, tostarp šādu organizāciju piešķirtajiem pabalstiem; e) sociālo aizsardzību, to skaitā sociālo nodrošinājumu un veselības aprūpi; f) sociālajām priekšrocībām; g) izglītību; un h) piekļuvi pakalpojumiem un precēm un to piegādi, kas ir pieejami sabiedrībai, tostarp dzīvokļu apgādi.

               (7)

               Padomes Direktīva 2000/78/EK (2) aizliedz tiešu vai netiešu diskrimināciju un uzmākšanos reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ attiecībā uz nodarbinātību, profesiju un arodizglītību. Tā ir piemērojama visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, to skaitā arī valsts iestādēs, attiecībā uz pirmajā apsvērumā minētajiem a)–d) punktiem.

               (8)

               Padomes Direktīva 2004/113/EK (3) aizliedz tiešu un netiešu diskrimināciju dzimuma dēļ, tostarp uzmākšanos un seksuālu uzmākšanos, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem un to piegādi.

               (9)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (4) par dzimumu vienlīdzību paredz aizliegumu pret tiešu un netiešu diskrimināciju dzimuma dēļ, tostarp uzmākšanos un seksuālo uzmākšanos, attiecībā uz darba, tostarp izaugsmes, un profesionālās izglītības iespējām, darba apstākļiem, tostarp darba samaksu, un sociālā arodnodrošinājuma sistēmām.

               (10)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/41/ES (5) aizliedz tiešu un netiešu diskrimināciju, tostarp uzmākšanos un seksuālo uzmākšanos, starp vīriešiem un sievietēm, kuri darbojas pašnodarbinātas personas statusā. Direktīvas darbības joma aptver visa veida diskrimināciju, taču īpaši ir pieminēta sociālā aizsardzība un maternitātes pabalsti.

               (11)

               Dalībvalstis ir transponējušas visas iepriekš minētās direktīvas (turpmāk – “līdztiesības direktīvas”). Līdztiesības direktīvas, izņemot Direktīvu 2000/78/EK, paredz, ka dalībvalstis izraugās iestādi vai iestādes, lai veicinātu, tostarp analizētu, uzraudzītu un atbalstītu, vienlīdzīgu attieksmi pret visām personām bez diskriminācijas tādu iemeslu dēļ, kas izklāstīti attiecīgajās direktīvās (turpmāk – “līdztiesības iestādes”). Attiecīgi visas dalībvalstis ir izveidojušas līdztiesības iestādes.

               (12)

               Šis ieteikums ir piemērojams līdztiesības iestādēm, kas ir izveidotas saskaņā ar iepriekšminētajām līdztiesības direktīvām.

               (13)

               Ja līdztiesības direktīvas paredz šādu līdztiesības iestāžu izveidi, tās nosaka dalībvalstīm pienākumu nodrošināt, ka šo iestāžu kompetencē ietilpst neatkarīgas palīdzības sniegšana cietušajiem, neatkarīgu aptauju veikšana attiecībā uz diskrimināciju, neatkarīgu ziņojumu publicēšana un ieteikumu sniegšana par visiem ar šādu diskrimināciju saistītajiem jautājumiem.

               (14)

               Tāpat Komisija 2008. gada 2. jūlijā pieņēma priekšlikumu Padomes Direktīvai par vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas (6). Priekšlikuma darbības joma ietver a) sociālo aizsardzību, tostarp sociālo nodrošinājumu un veselības aprūpi, b) sociālās priekšrocības, c) izglītību, un d) piekļuvi pakalpojumiem un precēm un to piegādi, kas ir pieejami sabiedrībai, tostarp dzīvokļu apgādi. Saskaņā ar ierosināto direktīvu dalībvalstīm ir pienākums iecelt iestādi vai iestādes vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšanai arī minētajās jomās, kas var būt tās pašas iestādes, kuras jau ir izveidotas saskaņā ar līdztiesības direktīvām. Lai arī līdz šim priekšlikums vēl nav pieņemts, dalībvalstis būtu jāmudina iecelt līdztiesības iestādes šajās jomās, jo pieredze liecina, ka šādu iestāžu iecelšana stiprina aizsardzību pret diskrimināciju.

               (15)

               Direktīvas 2006/54/EK un 2010/41/ES paredz dalībvalstīm papildu pienākumu nodrošināt, ka līdztiesības iestāžu uzdevumi ietver pieejamās informācijas apmaiņu ar atbilstošajām Eiropas iestādēm.

               (16)

               Vairākās dalībvalstīs līdztiesības iestāžu pilnvaras attiecas arī uz naida noziegumiem un naida runām. Tas ir īpaši nozīmīgi attiecībā uz Padomes Pamatlēmuma 2008/913/TI (7) efektīvu īstenošanu, lai apkarotu noteiktus rasisma un ksenofobijas veidus un izpausmes ar krimināltiesiskiem līdzekļiem, nosakot minimālus kriminālatbildības, kriminālvajāšanas un sodu piemērošanas standartus par rasistisku naida kurināšanas runu un noziedzīgiem nodarījumiem.

               (17)

               Papildus līdztiesības iestādes izveides pienākumiem, kā noteikts direktīvās, lielākā daļa dalībvalstu ir paplašinājušas līdztiesības iestāžu pilnvaras, piemērošanas jomā ietverot diskrimināciju dzimuma, rases vai etniskās piederības, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ attiecībā uz nodarbinātību un profesiju, pieeju precēm un pakalpojumiem un to piegādi, izglītību, sociālo aizsardzību un sociālajām priekšrocībām, tādējādi ietverot Direktīvas 2000/78/EK darbības jomu, kā arī citas jomas.

               (18)

               Līdztiesības direktīvu formulējums dod plašu rīcības brīvību dalībvalstīm attiecībā uz līdztiesības iestāžu struktūru un darbību. Tā rezultātā starp dalībvalstīs izveidotajām līdztiesības iestādēm rodas būtiskas atšķirības attiecībā uz iestāžu mandātu, kompetencēm, struktūrām, resursiem un operatīvo darbību. Tas savukārt izraisa iedzīvotāju pieejas aizsardzībai trūkumu, aizsardzību, kas ir nevienlīdzīga dažādās dalībvalstīs (8).

               (19)

               Dažas dalībvalstis ir izveidojušas vairāk nekā vienu līdztiesības iestādi, kam ir nepieciešama skaidru mehānismu izveide koordinācijai un sadarbībai.

               (20)

               Dažās dalībvalstīs pastāvošajām līdztiesības iestādēm ir paplašināts mandāts, ietverot visdažādākās jomas, taču attiecīgi nepalielinot resursus. Vairākas līdztiesības iestādes ir pat saskārušās ar būtiskiem budžeta samazinājumiem, kā rezultātā var pavājināties to spējas veikt savus pienākumus (9).

               (21)

               Pētījumos ir norādīts uz gadījumiem, kad līdztiesības iestādēm trūkst neatkarības un efektivitātes, piemēram, ārēja spiediena vai nepietiekama personāla dēļ (10).

               (22)

               Praksē neatkarību var īpaši ietekmēt, ja līdztiesības iestāde ir izveidota kā ministrijas struktūrvienība, kas saņem tiešas norādes no valdības.

               (23)

               Līdztiesības iestādēm nevajadzētu pārmērīgi koncentrēties uz atsevišķiem uzdevumiem, kaitējot citiem uzdevumiem (11).

               (24)

               Lai palīdzētu grupām vai personām, kuras tiek diskriminētas, izmantot tiesības, līdztiesības iestādēm būtu jāvairo arī plašākas sabiedrības izpratne par to pastāvēšanu, par spēkā esošajiem diskriminācijas novēršanas noteikumiem un veidiem, kā prasīt tiesisko aizsardzību. Šim nolūkam visiem iedzīvotājiem būtu jānodrošina vienkārša pieeja līdztiesības iestādēm gan fiziski, gan tiešsaistē. Sūdzību iesniegšanai vajadzētu būt konfidenciālai un ar vienkāršām bezmaksas procedūrām.

               (25)

               Lai palīdzētu nodrošināt, ka līdztiesības iestādes darbojas atbilstoši un līdzvērtīgi visā Savienībā, ir lietderīgi ierosināt dalībvalstu standartus līdztiesības iestādēm.

               (26)

               Vajadzība pēc standartiem līdztiesības iestādēm tika uzsvērta 2014. gada Kopīgajā ziņojumā ar Direktīvas 2000/43/EK un 2000/78/EK (12) piemērošanu, 2015. gada Ziņojumā par Direktīvas 2004/113/EK (13) piemērošanu, kā arī 2014. gada Pay Transparency ieteikuma novērtējuma ziņojumā un ES rīcības plānā 2017.–2019. gadam – Vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības likvidēšana (14). Tāpat Eiropas Parlaments 2015. gada rezolūcijā aicināja ieviest līdztiesības iestāžu standartus (15).

               (27)

               Apvienoto Nāciju Organizācija (16), Eiropas Līdztiesības iestāžu sadarbības tīkls (17) un Eiropas Padome (18) jau ir pieņēmuši līdztiesības iestāžu un cilvēktiesību iestāžu standartus.

               (28)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm. Tā mērķis ir palīdzēt novērst standartu atšķirības starp līdztiesības iestādēm visā Eiropā.

               (29)

               Ieteikumā ir izvirzīti standarti attiecībā uz līdztiesības iestāžu pilnvarām, neatkarību, efektivitāti, pieejamību un koordināciju un attiecībā uz piekļuvi tām, lai nodrošinātu, ka tās var efektīvi veikt savas funkcijas.

               (30)

               Šis ieteikums ir balstīts uz Komisijas apņemšanos veicināt un palīdzēt dalībvalstīm uzlabot iespējas izpildīt Savienības tiesību aktus un sniegt risinājumus, lai nodrošinātu, ka personas un grupas, pret kurām ir vērsta diskriminācija un kuras pasargā Savienības tiesību akti, var pilnībā izmantot savas tiesības saskaņā ar Paziņojumu “ES tiesību akti: labāki rezultāti līdz ar labāku piemērošanu” (19). Neatkarīgām līdztiesības iestādēm ir nozīmīga loma, efektīvi īstenojot Savienības tiesību aktus un visaptveroši un konsekventi tos izpildot. Tāpat līdztiesības iestādes ir noderīgas iestādes, lai nodrošinātu ilgtspējīgu līdztiesīgu un iekļaujošu demokrātisku sabiedrību.

               (31)

               Savienības kompetencē ietilpstošajās jomās līdztiesības iestāžu standartiem ir jāatbilst arī pieejamības prasībām, kas nostiprinātas Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijā par personu ar invaliditāti tiesībām. Konvenciju Eiropas Kopienas vārdā apstiprināja ar Padomes Lēmumu 2010/48/EK (20), un tādējādi tā ir ES tiesību sistēmas neatņemama sastāvdaļa, kas prevalē pār ES sekundārajiem tiesību aktiem.

               (32)

               Direktīvas 2000/43/EK, 2000/78/EK, 2004/113/EK un 2006/54/EK paredz pienākumu dalībvalstīm paziņot visu pieejamo informāciju par to piemērošanu, lai Komisija varētu izstrādāt ziņojumu, sniedzot novērtējumu par to veiktajiem pasākumiem saskaņā ar attiecīgajām direktīvām. Paziņojums jāveic noteiktos regulāros intervālos (21), lai ļautu Komisijai pieņemt un publicēt ziņojumu. Iekļaujot šajā paziņojumā informāciju par dalībvalstu atbilstību šim ieteikumam, būtu iespējams veikt tā ietekmes novērtējumu.

               (33)

               Savienības līmenī šis ieteikums neskar valsts procesuālo tiesību aktu un dalībvalstu tiesisko tradīciju principus. Tas neietver Savienības pilnvaru paplašināšanu, kā noteikts līgumos un Savienības sekundārajā tiesiskajā regulējumā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   I NODAĻA

      MĒRĶIS UN PRIEKŠMETS

               1.

               Šā ieteikuma mērķis ir noteikt pasākumus, ko dalībvalstis var veikt, lai palīdzētu uzlabot līdztiesības iestāžu neatkarību un efektivitāti, jo īpaši attiecībā uz to spēju nodrošināt, ka personas un grupas, kas cieš no diskriminācijas, var pilnībā izmantot savas tiesības.

               2.

               Visām dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka līdztiesības iestādes var neatkarīgi un efektīvi veikt savas funkcijas, kā noteikts Direktīvās 2000/43/EK, 2004/113/EK, 2006/54/EK un 2010/41/ES.

         II NODAĻA

      IETEIKTIE PASĀKUMI

   1.1.   Līdztiesības iestāžu pilnvaras

   1.1.1.   Līdztiesības iestāžu pilnvaru pamats un darbības joma

               1.

               Papildus pienākumiem, kas paredzēti Direktīvās 2000/43/EK, 2004/113/EK, 2006/54/EK un 2010/41/ES attiecībā uz iestāžu iecelšanu vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšanai (turpmāk – “līdztiesības iestādes”), visām dalībvalstīm būtu jāapsver līdztiesības iestādes iecelšana, lai ietvertu diskrimināciju reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ Direktīvas 2000/78/EK piemērošanas jomā.

               2.

               Dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja paplašināt līdztiesības iestāžu pilnvaras, lai tajās attiecībā uz visiem aizliegtajiem diskriminācijas veidiem ietvertu nodarbinātības un profesijas, preču un pakalpojumu pieejamības un piegādes, izglītības, sociālās aizsardzības un sociālo priekšrocību jomu, tai skaitā naida runu, kas saistīta ar šiem diskriminācijas veidiem minētajās jomās.

               3.

               Gan iestādēm ar vienu pilnvaru jomu, gan līdztiesības iestādēm, kurām ir vairākas pilnvaras un/vai kuras izskata vairāku diskriminācijas veidu lietas, līdztiesības iestāžu iekšējai struktūrai vajadzētu būt tādai, kas nodrošina koncentrēšanos uz katru šo pilnvaru daļu un uz katru diskriminācijas veidu. Tam vajadzētu būt samērīgam ar attiecīgā diskriminācijas veida ietekmi, un resursiem vajadzētu būt atbilstīgi līdzsvarotiem.

         1.1.2.   Funkcijas, uz ko attiecas līdztiesības iestāžu pilnvaras

      Neatkarīga palīdzība

               1.

               Dalībvalstīm būtu jāņem vērā šādi aspekti, kas saistīti ar neatkarīgas palīdzības sniegšanu cietušajiem: individuālu un kolektīvu sūdzību saņemšana un apstrāde, juridisko konsultāciju sniegšana cietušajiem, tostarp to sūdzību iesniegšana, iesaistīšanās mediācijas un samierināšanās darbībās, sūdzību iesniedzēju pārstāvēšana tiesā, ja nepieciešams, darbība amicus curiae vai eksperta statusā.

               2.

               Tāpat dalībvalstīm būtu jāņem vērā, ka neatkarīga palīdzība cietušajiem var ietvert iespējas piešķiršanu līdztiesības iestādēm iesaistīties vai palīdzēt tiesvedībā, lai risinātu strukturālu un sistemātisku diskrimināciju iestāžu izvēlētajos gadījumos, ja tā notiek lielā apmērā, ņemot vērā pārkāpuma smagumu vai juridiskas skaidrošanas nepieciešamību. Šāda tiesvedība var notikt vai nu iestādes pašas vārdā, vai cietušo vārdā, vai to organizāciju vārdā, kas pārstāv cietušos, saskaņā ar valsts procesuālajiem tiesību aktiem.

               3.

               Tāpat dalībvalstīm būtu jāņem vērā, ka palīdzība cietušajiem var ietvert ieteikumu izdošanu vai, ja to pieļauj valsts tiesību akti, juridisku lēmumu izdošanu individuālas vai kolektīvas diskriminācijas gadījumos, kā arī turpmākas pārbaudes, lai nodrošinātu to izpildi.

               4.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka līdztiesības iestādes var iegūt attiecīgos pierādījumus un informāciju saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

               5.

               Ja līdztiesības iestādēm ir tiesībspēja pieņemt saistošus lēmumus, dalībvalstīm vajadzētu arī piešķirt tām spēju piemērot atbilstīgas, efektīvas un samērīgas sankcijas.

               6.

               Līdztiesības iestādēm piešķirto pilnvaru izmantošanai būtu jāpiemēro atbilstīgas drošības garantijas, tostarp vajadzības gadījumā efektīva tiesiskā aizsardzība un taisnīga tiesa. Jo īpaši valsts tiesību aktos ir skaidri jāparedz tiesības pārsūdzēt tiesās līdztiesības iestāžu saistošos lēmumus, ja tām ir pilnvaras pieņemt šādus lēmumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

      Neatkarīgas aptaujas

               7.

               Dalībvalstīm būtu jāsniedz iespēja līdztiesības iestādēm regulāri veikt neatkarīgas aptaujas. Aptauju jomai un koncepcijai būtu jānodrošina drošu kvantitatīvu un kvalitatīvu datu par diskrimināciju apkopošana pietiekamā apmērā, lai varētu veikt analīzi, kas nepieciešama, lai veiktu uz pierādījumiem balstītus secinājumus par to, kur ir galvenās problēmas un kā tās risināt.

      Neatkarīgi ziņojumi

               8.

               Dalībvalstīm būtu jāsniedz iespēja līdztiesības iestādēm regulāri publicēt neatkarīgus ziņojumus un iesniegt tos attiecīgajām valsts iestādēm, tostarp vajadzības gadījumā attiecīgajām valdībām, reģionālajām pašvaldībām un parlamentiem. To jomai vajadzētu būt pietiekami plašai, lai ļautu veikt vispārēju situācijas novērtējumu attiecībā uz diskrimināciju dalībvalstī par katru attiecīgo diskriminācijas veidu.

               9.

               Lai nodrošinātu augstas kvalitātes neatkarīgus ziņojumus, dalībvalstīm būtu jādod iespēja līdztiesības iestādēm veikt neatkarīgu izpēti. Tajā var ietilpt datu vākšana īpaši par sūdzību skaitu par katru diskriminācijas veidu, administratīvā procesa ilgumu no sūdzības iesniegšanas brīža līdz lietas slēgšanai, administratīvā procesa rezultātu, un tiesvedību, kurās ir iesaistītas līdztiesības iestādes, skaitu, ilgumu un rezultātu.

      Līdztiesības iestāžu ieteikumi

               10.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka, cik vien iespējams, to valsts iestādes ievēro līdztiesības iestāžu ieteikumus par tiesību aktiem, politiku, procesu, programmām un praksi. Būtu jānodrošina, ka valsts iestādes informē līdztiesības iestādes par to, kā ieteikumi ir ņemti vērā, un šī informācija ir jāpublisko.

      Līdztiesības veicināšana

               11.

               Lai veicinātu līdztiesību un dažādību, dalībvalstīm būtu jādod iespēja līdztiesības iestādēm sekmēt diskriminācijas novēršanu, jo īpaši nodrošinot apmācību, informāciju, konsultācijas, norādes un atbalstu pienākumu pildītājiem, kam ir noteikti pienākumi saskaņā ar līdztiesības direktīvām, iestādēm un personām, kā arī jāvairo plašākas sabiedrības informētība gan par to, ka šādas iestādes pastāv, gan par spēkā esošo diskriminācijas novēršanas noteikumu saturu un to, kā vērsties pēc palīdzības.

               12.

               Šai pašā nolūkā dalībvalstīm būtu jādod arī iespēja līdztiesības iestādēm iesaistīties publiskās debatēs, regulāri risināt dialogu ar valsts iestādēm, sazināties ar grupām, kas cieš no diskriminācijas, un ieinteresētajām personām, kā arī veicināt labu praksi un pozitīvas darbības.

         1.2.   Neatkarība un efektivitāte

   1.2.1.   Neatkarība

               1.

               Lai garantētu līdztiesības iestāžu neatkarību, veicot savus pienākumus, dalībvalstīm būtu jāapsver tādi elementi kā šo iestāžu organizācija, to vieta kopējā administratīvajā struktūrā, budžeta piešķīrums, resursu pārvaldības procedūras, īpaši pievēršot uzmanību personāla, tostarp personu, kuras ieņem vadošus amatus, iecelšanai un atlaišanai no darba. Šādi apsvērumi neskar dalībvalstu īpašās valsts organizatoriskās struktūras.

               2.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka līdztiesības iestāžu personāls, tostarp personas, kuras ieņem vadošus amatus, un valdes locekļi, nevar iesaistīties darbībās, kas ir nesaderīgas ar to pienākumiem, un pilnvaru termiņa laikā neiesaistās konfliktējošās darbībās neatkarīgi no tā, vai tās ir ienākumus nesošas vai nav.

         1.2.2.   Resursi

               1.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka katrai līdztiesības iestādei ir nepieciešamie cilvēkresursi, tehniskais nodrošinājums un finanšu līdzekļi, telpas un infrastruktūra, kas nepieciešama, lai efektīvi veiktu uzdevumus un īstenotu pilnvaras. Līdztiesības iestādēm piešķirtajiem resursiem ir jābūt atbilstošiem noteiktajām kompetencēm un uzdevumiem. Resursi ir uzskatāmi par atbilstošiem tikai tad, ja tie ir pietiekami, lai līdztiesības iestādes varētu efektīvi veikt līdztiesības funkcijas saprātīgā laikposmā un ievērojot termiņus, kas paredzēti valsts tiesību aktos.

               2.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka līdztiesības iestāžu personāls ir pietiekams skaita ziņā, kā arī atbilstoši kvalificēts spēju, zināšanu un pieredzes ziņā, lai varētu atbilstoši un efektīvi veikt visas līdztiesības iestāžu funkcijas.

               3.

               Dalībvalstīm būtu jāsniedz iespēja līdztiesības iestādēm efektīvi uzraudzīt savu lēmumu, kā arī iestāžu, strīdu izšķiršanas iestāžu un tiesu pieņemto lēmumu saistībā ar diskriminācijas lietām izpildi. Šajā nolūkā tās bez kavēšanās būtu jāinformē par šādiem lēmumiem un pasākumiem, kas veikti, lai tos izpildītu.

         1.2.3.   Sūdzību iesniegšana, piekļuve un pieejamība

               1.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ir iespēja iesniegt sūdzības līdztiesības iestādēm mutiski, rakstiski un tiešsaistē sūdzības iesniedzēja izvēlētajā valodā, ko lieto dalībvalstī, kurā atrodas līdztiesības iestāde.

               2.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka sūdzību iesniegšana līdztiesības iestādēm ir vienkārša un bez maksas.

               3.

               Dalībvalstīm būtu jāparedz pienākums līdztiesības iestādēm piedāvāt lieciniekiem un ziņotājiem, un, ciktāl tas ir iespējams, sūdzību iesniedzējiem par diskrimināciju nodrošināt konfidencialitāti.

               4.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ikviens var viegli piekļūt līdztiesības iestāžu fiziskajām telpām, to informācijai un saziņai, tostarp informāciju tehnoloģijām un pakalpojumiem un izstrādājumiem, piemēram, dokumentiem un audiovizuālajiem materiāliem vai sanāksmēm un pasākumiem, kas ir pieejami vai nodrošināti sabiedrībai. Tiem ir jābūt īpaši pieejamiem personām ar invaliditāti, kam saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām būtu jānodrošina pienācīgs aprīkojums, lai nodrošinātu, ka personas ar invaliditāti var piekļūt līdztiesības iestādēm tāpat kā citas personas.

               5.

               Ja tas ir vajadzīgs ģeogrāfisku vai citu apsvērumu dēļ, dalībvalstīm būtu jāapsver iespēju sniegšana līdztiesības iestādēm izveidot līdztiesības iestāžu vietējos un/vai reģionālos birojus un/vai reģionālās informācijas iniciatīvas regulārai pagaidu klātbūtnei.

               6.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina pietiekams budžets un resursi līdztiesības iestādēm, lai tās varētu veikt efektīvu informētības veicināšanu ar mērķi informēt plašāku sabiedrību par iestādes pastāvēšanu un par iespēju iesniegt sūdzības par diskrimināciju.

         1.3.   Koordinācija un sadarbība

               1.

               Ja vienā dalībvalstī pastāv vairākas līdztiesības iestādes, dalībvalstīm būtu jādod tām iespēja izveidot regulāru un efektīvu koordinēšanu, lai nodrošinātu, ka tās konsekventi piemēro nediskriminācijas principus. Līdztiesības iestādēm nevajadzētu pārmērīgi koncentrēties uz atsevišķiem uzdevumiem, kaitējot citiem uzdevumiem. Veicot izpratnes veicināšanas darbības, pēc iespējas būtu jāiesaista citas kompetentās iestādes, lai pilnībā informētu plašāku sabiedrību.

               2.

               Dalībvalstīm būtu jādod iespēja līdztiesības iestādēm iesaistīties dialogā un efektīvi sadarboties ar attiecīgajām valsts iestādēm un struktūrām tajā pašā dalībvalstī. Tas nozīmē arī, ka ir jānodrošina, ka ar līdztiesības iestādēm savlaicīgi un pārredzami konsultējas par politikas un tiesību aktu priekšlikumiem un norisēm, kas saistītas ar jautājumiem, kas ietilpst to pilnvarās.

               3.

               Dalībvalstīm būtu jāpiešķir līdztiesības iestādēm pilnvaras sadarboties Eiropas un starptautiskā līmenī ar citām līdztiesības iestādēm un citām organizācijām, tostarp, veicot kopīgas aptaujas.

               4.

               Dalībvalstīm būtu jāsniedz iespēja līdztiesības iestādēm sadarboties ar attiecīgajām iestādēm. Tās ietver valstu programmas, kas izveidotas saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām 33. panta 2. punktu, valsts romu kontaktpunktus, pilsoniskās sabiedrības organizācijas, un, lai nodrošinātu, ka līdzekļi netiek piešķirti projektiem, kuros notiek diskriminācija, Eiropas struktūrfondu un investīciju fondu pārvaldības iestādes.

         III NODAĻA

      DALĪBVALSTU SAZIŅA

   Dalībvalstis ir aicinātas ietvert informāciju par to, kā tās ņem vērā šo ieteikumu, savos paziņojumos par Direktīvu 2000/43/EK, 2000/78/EK, 2004/113/EK un 2006/54/EK piemērošanu.

      Briselē, 2018. gada 22. jūnijā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Věra JOUROVÁ

      (1)  Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīva 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV L 180, 19.7.2000., 22. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 2.12.2000., 16. lpp.).

      (3)  Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīva 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (OV L 373, 21.12.2004., 37. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV L 204, 26.7.2006., 23. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 7. jūlija Direktīva 2010/41/ES par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu vīriešiem un sievietēm, kas darbojas pašnodarbinātas personas statusā, un ar kuru atceļ Padomes Direktīvu 86/613/EEK (OV L 180, 15.7.2010., 1. lpp.).

      (6)  COM(2008) 426 galīgā redakcija.

      (7)  Padomes 2008. gada 28. novembra Pamatlēmums 2008/913/TI par krimināltiesību izmantošanu cīņā pret noteiktiem rasisma un ksenofobijas veidiem un izpausmēm (OV L 328, 6.12.2008., 55. lpp.).

      (8)  Skatīt cita starpā: Human European Consultancy sadarbībā ar Ludwig Boltzmann Institute of Human Rights, 2010. gada oktobris, A Study on Equality Bodies set up under Directives 2000/43/EC, 2004/113/EC, and 2006/54/EC, 177. lpp., un Eiropas Līdztiesības iestāžu sadarbības tīkls, 2012. gada oktobris, Equality Bodies. Pašreizējās problēmas.

      (9)  Human European Consultancy, turpat, 78., 125., 142. lpp., un European Network of Equality Bodies, turpat, 8. un 17. lpp. Skatīt arī European Network of Equality Bodies, Strategic Role of Equality Bodies, 2009, 43.–44. un 52. lpp.

      (10)  Human European Consultancy, turpat, 70.–145. lpp., un European Network of Equality Bodies, turpat, 8. un 13–20. lpp.

      (11)  Eiropas Komisija, 2006. gads, Catalysts for Change? Equality bodies according to Directive 2000/43/EC – existence, independence and effectiveness, 57. lpp.

      (12)  Kopīgais ziņojums par Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (Rasu vienlīdzības direktīva), un Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (Vienlīdzīgas nodarbinātības direktīva), piemērošanu, COM(2014) 2 final.

      (13)  Ziņojums par Direktīvas 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu, piemērošanu, COM(2015) 190 final. Šī nepieciešamība bija minēta arī ES programmas attiecībā uz romu integrācijas valsts stratēģijām vidusposma pārskatā, COM(2017) 458 final; Pamattiesību aģentūras 2017. gada maija Pamattiesību ziņojumā; Ziņojumā attiecībā uz Ieteikuma par to, kā ar pārredzamības palīdzību nostiprināt principu par vienādu darba samaksu sievietēm un vīriešiem, īstenošanu, COM(2017) 671 final.

      (14)  Ziņojums attiecībā uz Ieteikuma par to, kā ar pārredzamības palīdzību nostiprināt principu par vienādu darba samaksu sievietēm un vīriešiem, īstenošanu, turpat; ES rīcības plāns 2017.–2019. gadam – Vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības likvidēšana, COM(2017) 678 final.

      (15)  Eiropas Parlamenta 2015. gada 8. oktobra rezolūcija par Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvas 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, piemērošanu (2014/2160(INI)).

      (16)  Augstā cilvēktiesību komisāra birojs (OHCHR), ANO Ģenerālās asamblejas principi attiecībā uz valstu iestāžu statusu (Parīzes principi), Rezolūcija 48/134, 1993. gada 20. decembris, un Valstu iestāžu cilvēktiesību veicināšanas un aizsardzības jomā koordinācijas komitejas vispārējie apsvērumi par šo principu skaidrošanu un īstenošanu, pašu formulējums, 2018. gada 21. februāris.

      (17)  Eiropas Līdztiesības iestāžu sadarbības tīkls, 2016., Developing Standards for Equality Bodies. An Equinet Working Paper.

      (18)  Eiropas Komisija pret rasismu un neiecietību (ECRI), Vispārējās politikas ieteikums Nr. 2, pārstrādāts, par līdztiesības iestādēm, apkarojot rasismu un tolerances trūkumu valstu līmeni, CRI(2018) 06, pieņemts 2017. gada 7. decembrī.

      (19)  C(2016) 8600.

      (20)  Padomes 2009. gada 26. novembra Lēmums 2010/48/EK par to, lai Eiropas Kopiena noslēgtu Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām (OV L 23, 27.1.2010., 35. lpp.).

      (21)  Reizi četros gados saskaņā ar Direktīvu 2006/54/EK un reizi piecos gados saskaņā ar Direktīvām 2000/43/EK, 2000/78/EK un 2004/113/EEK.


               18.7.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/298

         P8_TA(2017)0029
   Prioritātes ANO Sieviešu statusa komisijas 61. sesijā
   Eiropas Parlamenta 2017. gada 14. februāra ieteikums Padomei par ES prioritātēm ANO Sieviešu statusa komisijas 61. sesijā (2017/2001(INI))
   (2018/C 252/30)

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Constance Le Grip PPE grupas vārdā un Maria Arena S&D grupas vārdā iesniegto priekšlikumu ieteikumam Padomei par ES prioritātēm ANO Sieviešu statusa komisijas 61. sesijā (B8-1365/2016),

               —

               ņemot vērā Padomes 2015. gada 26. maija secinājumus par dzimumu aspektu attīstības jomā un par jaunu globālu partnerību nabadzības izskaušanai un ilgtspējīgai attīstībai pēc 2015. gada, kā arī 2014. gada 16. decembra secinājumus par pārmaiņu programmu laikposmam pēc 2015. gada,

               —

               ņemot vērā ANO Sieviešu statusa komisijas (CSW) 61. sesiju un tās prioritāro tematu “Sieviešu ekonomiskās iespējas mainīgajā darba vidē”,

               —

               ņemot vērā 1995. gada septembrī Pekinā rīkoto ceturto Pasaules Sieviešu konferenci, tajā pieņemto deklarāciju un rīcības platformu, kā arī ar tām saistītos turpmākos noslēguma dokumentus, ko attiecīgi 2000. gada 9. jūnijā, 2005. gada 11. martā, 2010. gada 2. martā un 2015. gada 9. martā pieņēma Apvienoto Nāciju Organizācijas īpašajās sesijās “Pekina + 5”, “Pekina + 10”, “Pekina + 15” un “Pekina + 20”, par turpmāko rīcību un iniciatīvām Pekinas deklarācijas un rīcības platformas īstenošanai,

               —

               ņemot vērā ANO 1979. gada Konvenciju par jebkādas sieviešu diskriminācijas izskaušanu (CEDAW),

               —

               ņemot vērā Reglamenta 113. pantu,

               —

               ņemot vērā Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas ziņojumu (A8-0018/2017),

               A.

               tā kā Līgumā par Eiropas Savienību noteiktā sieviešu un vīriešu līdztiesība ir viens no ES pamatprincipiem un viens no ES mērķiem un uzdevumiem un tā kā ES šo principu ievēro arī savā ārējā darbībā, jo būtu jāsaskaņo abas dimensijas;

               B.

               tā kā sieviešu cilvēktiesības un dzimumu līdztiesība ir ne vien cilvēka pamattiesības, bet arī priekšnoteikums attīstības veicināšanai un nabadzības samazināšanai, kā arī vajadzīgais pamats mierpilnai, labklājīgai un ilgtspējīgai pasaulei;

               C.

               tā kā vajāšana un vardarbība pret sievietēm aptver plašu cilvēktiesību pārkāpumu spektru; tā kā jebkāds šāds pārkāpums var atstāt dziļas psiholoģiskas rētas un izraisīt fizisku vai seksuālu kaitējumu vai ciešanas, šādu nodarījumu vai izpausmju draudus, radīt kaitējumu sieviešu un meiteņu vispārējai veselībai, tostarp viņu reproduktīvajai un seksuālajai veselībai, un dažos gadījumos izraisīt nāvi;

               D.

               tā kā 2017. gada 23. janvārī ASV prezidents Donalds Tramps atjaunoja tā saukto vispārējo noteikumu, kas liedz starptautiskām organizācijām saņemt finansējumu vispārēju veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanai ASV, ja tās sniedz konsultācijas par aborta veikšanas pakalpojumiem vai atbalsta tos, pat ja tās to dara ar savu finansējumu un bez ASV finansējuma un pat ja aborta veikšana ir likumīga to valstī; tā kā šobrīd tas skars programmas, kas attiecas uz HIV/AIDS, mātes un bērna veselību, reaģēšanas pasākumiem uz Zikas vīrusu un citu veselības un slimību ārstēšanu; tā kā šis noteikums būs solis atpakaļ pēc gadu gaitā gūtajiem panākumiem veselības un labklājības veicināšanā visā pasaulē, jo īpaši sieviešu un meiteņu tiesību jomā, un varētu pasliktināt veselības aprūpes pieejamību miljoniem cilvēku visā pasaulē;

               E.

               tā kā piektais ilgtspējīgas attīstības mērķis (IAM Nr. 5) ir panākt dzimumu līdztiesību un emancipēt visas sievietes un meitenes visā pasaulē; tā kā IAM Nr. 5 ir atsevišķs mērķis, kas nozīmē, ka tas ir jāintegrē visā programmā 2030. gadam un ilgtspējīgas attīstības mērķu īstenošanā; tā kā sieviešu ietekmes palielināšana nozīmē nodrošināt viņas ar vajadzīgajiem instrumentiem, lai viņas kļūtu ekonomiski neatkarīgas, tiktu vienlīdzīgi pārstāvētas visā sabiedrībā, būtu līdztiesīgas visās dzīves jomās, gūtu lielāku ietekmi un varētu vairāk kontrolēt jebkādus lēmumus, kas skar viņu dzīvi;

               F.

               tā kā sievietes visā pasaulē ir svarīgi ekonomikas dalībnieki un sieviešu ekonomiskā līdzdalība var veicināt ekonomikas attīstību, radīt darbvietas un veidot iekļaujošu labklājību; tā kā valstis, kurās sievietes tiek novērtētas un viņām ļauts pilnībā iesaistīties darba tirgū un lēmumu pieņemšanā, ir stabilākas, labklājīgākas un drošākas; tā kā dzimumu līdztiesības principa ievērošana budžeta izstrādē ir izdevīga ekonomikai un nodrošina, ka publiskie izdevumi veicina sieviešu un vīriešu līdztiesību;

               G.

               tā kā sieviešu radošums un uzņēmējdarbības potenciāls ir nepietiekami izmantoti kā ekonomiskās izaugsmes un darbvietu izveides avoti, kas būtu jāattīsta tālāk;

               H.

               tā kā 20 gadus pēc Pekinas konferences, neraugoties uz nepārprotamiem pierādījumiem, ka pilnvērtīgu iespēju nodrošināšana sievietēm ir priekšnoteikums, lai mazinātu nabadzību, veicinātu attīstību un risinātu pasaules visneatliekamākās problēmas, ES dalībvalstu valdības atzīst, ka neviena valsts nav pilnībā nodrošinājusi sieviešu un vīriešu līdztiesību un sieviešu un meiteņu iespēju palielināšanu, ka progress ir bijis lēns un nevienmērīgs, ka vēl joprojām pastāv būtiski trūkumi un diskriminācija un ka Rīcības platformas 12 kritiskajām problemātiskajām jomām īstenošanas laikā ir radušās jaunas problēmas;

               I.

               tā kā ES ir nozīmīga loma iespēju nodrošināšanā sievietēm un meitenēm gan ES robežās, gan visā pasaulē, izmantojot politiskus un finansiālus līdzekļus; tā kā ES ir jāuzņemas būtiska loma, uzraugot ANO un ES apstiprinātās valodas lietošanu attiecībā uz sieviešu cilvēktiesībām;

               J.

               tā kā sievietes joprojām saražo aptuveni 80 % no pārtikas visnabadzīgākajās valstīs un pašlaik tieši viņas pamatā nodrošina bioloģisko daudzveidību un kultūraugu sēklu ražošanu;

               K.

               tā kā zeme ir ne tikai ražošanas līdzeklis, bet arī vieta, kurai piemīt kultūra un identitāte; tā kā tādēļ zemes pieejamība ir būtisks dzīves elements un neatņemamas tiesības zemnieku un pirmiedzīvotāju sievietēm,

               1.

               iesniedz Padomei šādu ieteikumu:

                     Vispārīgie nosacījumi attiecībā uz iespēju nodrošināšanu sievietēm un meitenēm

                           a)

                           apstiprināt savu apņemšanos, kas pausta attiecībā uz Pekinas rīcības platformu un tajā izceltajām daudzajām rīcībām attiecībā uz sieviešu cilvēktiesībām un dzimumu līdztiesību; apstiprināt savu apņemšanos attiecībā uz divējādu pieeju sieviešu cilvēktiesībām, piemērojot integrētu pieeju dzimumu līdztiesībai visās politikas jomās un īstenojot konkrētas darbības sieviešu cilvēktiesību un dzimumu līdztiesības jomā;

                           b)

                           veicināt politikas virzienus, ar kuriem tiek ieguldīti līdzekļi sieviešu un meiteņu vienlīdzīgas piekļuves nodrošināšanā augstas kvalitātes izglītībai un arodmācībām, tostarp formālai, ikdienējai un neformālai izglītībai, un novērst dzimumu atšķirības šajās jomās un visās nozarēs, jo īpaši tajās, kurās tradicionāli dominē vīrieši;

                           c)

                           apkarot visu veidu vardarbību pret sievietēm un meitenēm publiskajā un privātajā sfērā, jo tas ir nopietns viņu fiziskās un psiholoģiskās neaizskaramības pārkāpums, kas liedz viņām īstenot savu potenciālu pilnībā; virzīties uz to, ka visas puses pilnībā ratificē Stambulas konvenciju;

                           d)

                           uzskata, ka, lai ANO, ES un dalībvalstis varētu kļūt par efektīvākiem globālajiem dalībniekiem, tām jāpastiprina uz vietas centieni izskaust vardarbību pret sievietēm un uz dzimumu balstītu vardarbību; tādēļ atkārtoti aicina Komisiju ierosināt ES stratēģiju, kas vērsta uz vardarbības pret sievietēm apkarošanu, tostarp ierosinot direktīvu, kurā noteikti obligātie standarti; šajā sakarībā arī aicina visas puses parakstīt un ratificēt Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu;

                           e)

                           izstrādāt tādu politiku, lai veicinātu un atbalstītu pienācīgu darbu un pilnīgu nodarbinātību sievietēm;

                           f)

                           nodrošināt universālu piekļuvi seksuālās un reproduktīvās veselības aprūpei un reproduktīvajām tiesībām, kā tas apstiprināts Starptautiskās konferences par iedzīvotājiem un attīstību rīcības programmā, Pekinas rīcības platformā un pārskatīšanas konferenču noslēguma dokumentos; piedāvāt vecumam atbilstošu seksuālo izglītību meitenēm un zēniem un jaunietēm un jauniešiem, lai samazinātu priekšlaicīgu nevēlamu grūtniecību vai seksuāli transmisīvo slimību izplatību;

                           g)

                           stingri nosoda vispārējo noteikumu, kas liedz starptautiskām organizācijām saņemt finansējumu ASV ģimenes plānošanas nolūkā, ja tās sniedz konsultācijas par aborta veikšanas pakalpojumiem, izsniedz nosūtījumus aborta veikšanai vai lobē aborta veikšanas pakalpojumus; uzskata, ka šis noteikums ir tiešs uzbrukums sieviešu un meiteņu tiesībām un solis atpakaļ attiecībā uz gūtajiem panākumiem šo tiesību jomā; aicina ES un tās dalībvalstis steidzami mazināt šā vispārējā noteikuma ietekmi, ievērojami palielinot finansējumu seksuālās un reproduktīvās veselības pakalpojumiem un izveidojot starptautisku fondu, lai finansētu piekļuvi dzimstības plānošanai un drošai un legālai aborta veikšanai, izmantojot gan valstu, gan ES sniegto attīstības finansējumu, nolūkā novērst finansējuma trūkumu pēc Donalda Trampa administrācijas veiktajiem pasākumiem ar mērķi pārtraukt finansējumu visām ārvalstu atbalsta organizācijām, kas sniedz seksuālās un reproduktīvās veselības aprūpes un tiesību pakalpojumus;

                           h)

                           likvidēt darba samaksas, mūža izpeļņas un pensiju atšķirības;

                           i)

                           izbeigt visu veidu diskrimināciju pret sievietēm tiesību aktos un politikā visos līmeņos;

                           j)

                           apkarot visu veidu stereotipus par dzimumiem, kas pastiprina nevienlīdzību, vardarbību un diskrimināciju visās sabiedrības jomās;

                           k)

                           atbalstīt sieviešu organizācijas visos viņu darbības līmeņos; iesaistīt viņas kā partnerus politikas veidošanā un nodrošināt pietiekamu finansējumu;

                           l)

                           piemērot dzimumu līdztiesības principa ievērošanu budžeta plānošanā kā instrumentu dzimumu līdztiesības integrācijai visos publiskā sektora izdevumos;

                     Sieviešu ekonomisko iespēju palielināšana un darba tirgus šķēršļu pārvarēšana

                           m)

                           aicināt visas puses ratificēt uz īstenot CEDAW, īpašu uzmanību pievēršot 1., 4., 10., 11., 13., 14. un 15. pantam;

                           n)

                           mudināt visas puses ieviest tādu politiku un tādus tiesību aktus, kas nodrošina vienlīdzīgu piekļuvi darbam un līdzvērtīgu darba samaksu par vienādas vērtības darbu;

                           o)

                           turpināt un intensificēt darbu pie politikas virzieniem, kuru mērķis ir atbalstīt un veicināt sieviešu uzņēmējdarbību saistībā ar pienācīgas kvalitātes nodarbinātību un visu šķēršļu un sociālo aizspriedumu novēršanu attiecībā uz uzņēmumu dibināšanu un vadīšanu, tostarp uzlabot piekļuvi finanšu pakalpojumiem, kredītiem, riska kapitālam un tirgiem vienlīdzīgos apstākļos un veicināt piekļuvi informācijai, apmācībai un tīkliem uzņēmējdarbības nolūkos; šajā sakarībā atzīt un veicināt sociālo uzņēmumu, kooperatīvu un alternatīvu uzņēmējdarbības modeļu lomu sieviešu iespēju palielināšanā;

                           p)

                           atzīst, ka makroekonomikas politikai, it īpaši attiecībā uz budžeta disciplīnu un sabiedriskajiem pakalpojumiem, ir nesamērīga ietekme uz sievietēm, un ka šī ietekme uz dzimumu ir jāņem vērā politikas veidotājiem;

                           q)

                           veicināt jaunus ieguldījumus sociālās aprūpes infrastruktūrā, izglītībā un veselības aprūpē, kā arī pieejamu, izmaksu ziņā pieņemamu un kvalitatīvu aprūpes pakalpojumu sniegšanā visā dzīves ciklā, tostarp bērnu, apgādājamu personu un vecāka gadagājuma cilvēku aprūpē; nodrošināt spēcīgu aizsardzību un darba tiesības sievietēm grūtniecības laikā un pēc tās;

                           r)

                           atbalstīt tādu politiku, kurā priekšroka tiek dota vienlīdzīgai sadzīves un aprūpes pienākumu sadalei starp sievietēm un vīriešiem;

                           s)

                           atbalstīt SDO Konvencijas ieviešanu nolūkā nodrošināt starptautisku standartu, kā novērst uz dzimumu balstītu vardarbību darba vietā;

                           t)

                           īstenot politiku, lai novērstu politisko vardarbību pret sievietēm, tostarp fizisku vardarbību, iebiedēšanu un aizskarošu izturēšanos tiešsaistē;

                           u)

                           veikt efektīvus pasākumus, lai aizliegtu bērnu darbu, jo tiek ļaunprātīgi ekspluatētas miljoniem meiteņu; ieviest jaunus mehānismus pašlaik spēkā esošajos ES tiesību aktos, lai novērstu tādu preču importu, kuru ražošanā izmantots bērnu darbs;

                           v)

                           ar izpratnes veicināšanas kampaņu un atbalsta programmu starpniecību iedrošināt sievietes un meitenes uzsākt akadēmisko un pētniecības karjeru visās zinātnes jomās, īpaši vēršot uzmanību uz tehnoloģiju un digitālās ekonomikas nozari;

                           w)

                           nodrošināt, ka ES iekšējā un ārējā politika ir saskaņota ar ilgtspējīgas attīstības mērķiem;

                     Līdzvērtīgas sieviešu līdzdalības nodrošināšana visos lēmumu pieņemšanas līmeņos

                           x)

                           aizsargāt pilsoniskās un politiskās tiesības un atbalstīt dzimumu līdztiesības nodrošināšanu visos līmeņos, tostarp lēmumu pieņemšanā, ekonomikas politikā un programmās, darba vietās, uzņēmējdarbībā un akadēmiskajā vidē;

                           y)

                           iesaistīt sociālos partnerus, pilsonisko sabiedrību un sieviešu organizācijas ekonomikas lēmumu pieņemšanā;

                           z)

                           stiprināt sieviešu līderību un dalību lēmumu pieņemšanā konflikta un pēckonflikta situācijās un nodrošināt sieviešu piekļuvi darbvietām un tirgiem, kā arī viņu politisko līdzdalību un vadošo lomu valstīs, kas atgūstas no konfliktiem, jo visi šie aspekti ir būtiski stabilitātei;

                     Visatstumtāko sieviešu vajadzību risināšana

                           aa)

                           atvieglot lauku sieviešu zemes īpašumtiesību iegūšanu un pieeju kredītiem un mudināt un atbalstīt sieviešu uzņēmējdarbības iniciatīvas lauku apvidos, lai viņas varētu kļūt ekonomiski neatkarīgas, pilnībā piedalīties ilgtspējīgā un lauku attīstībā un gūt no tās labumu; aizsargāt un veicināt īsas pārtikas piegādes ķēdes, izmantojot aktīvu politiku gan iekšējā, gan ārējā līmenī Eiropas Savienībā;

                           ab)

                           izveidot iekšējās un starptautiskās tiesību normas, kas garantē ierobežojumus liela mēroga zemes sagrābšanai, kura ir pretrunā mazo īpašnieku, jo īpaši sieviešu, interesēm;

                           ac)

                           aicināt lauku sieviešu organizācijas iesaistīties vietējā, reģionālajā, valsts un pasaules mēroga politikas veidošanā un atbalstīt sieviešu tīklus, lai apmainītos ar pieredzi un labu praksi, jo īpaši tajos jautājumos, kuros ar attiecīgajiem lēmumiem varētu tikt ietekmētas sieviešu dzīves;

                           ad)

                           aicināt visas valstis ratificēt un īstenot ANO Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām, tostarp tās 6. pantu “Sievietes ar invaliditāti”;

                           ae)

                           uzsvērt migranšu darba ņēmēju, jo īpaši mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto migranšu un bēgļu, tiesības uz pienācīgiem darba apstākļiem un vienlīdzīgu sociālo aizsardzību; prasa ratificēt un īstenot SDO Konvenciju Nr. 189;

                           af)

                           mudina visas iesaistītās puses īstenot politiku, kas garantē tiesības un humānu izturēšanos pret sievietēm un meitenēm bēglēm;

                           ag)

                           nodrošināt, ka uz dzimumu balstīta vajāšana tiek uzskatīta par pamatu patvēruma pieprasīšanai saskaņā ar ANO 1951. gada Konvenciju par bēgļu statusu;

                           ah)

                           uzsvērt nepieciešamību aizsargāt un veicināt LGBTI sieviešu tiesības;

                           ai)

                           aicina CSW kopā ar CEDAW komiteju institucionalizēt starpnozaru pieeju to veiktajai analīzei un veicināt vairākveidu diskriminācijas apkarošanas koncepciju, izmantojot krustenisko analīzi visās ANO struktūrās;

                           aj)

                           turpināt īstenot politiku, pievēršoties to sieviešu situācijai, kuras saskaras ar nabadzību un sociālo atstumtību;

                           ak)

                           atzīt sieviešu kā formālo un neformālo aprūpētāju nozīmi un īstenot politiku, lai uzlabotu nosacījumus, saskaņā ar kuriem viņas nodrošina aprūpi;

                     Aprēķināt šo saistību izmaksas un padarīt tās uzskatāmākas

                           al)

                           mobilizēt nepieciešamos resursus, lai īstenotu sieviešu ekonomiskās tiesības un samazinātu dzimumu nevienlīdzību, tostarp ES un dalībvalstu līmenī izmantojot jau esošos līdzekļus, piemēram, ietekmes uz dzimumu līdztiesību novērtējumus; ievērot dzimumu līdztiesības principu budžeta plānošanā attiecībā uz publiskajiem izdevumiem, lai nodrošinātu sieviešu un vīriešu līdztiesību un novērstu jebkādu dzimumu nevienlīdzību;

                           am)

                           nodrošināt, ka lēmumu pieņemšanas procesā par ES nostāju ANO Sieviešu statusa komisijas 61. sesijā tiek pilnībā iesaistīts Parlaments un tā Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komiteja;

                           an)

                           pauž stingru atbalstu ANO Dzimumu līdztiesības un sieviešu iespēju veicināšanas iestādes (UN Women) darbam, kurai ir centrālās dalībnieces loma ANO sistēmā, ar kuru izskauž vardarbību pret sievietēm un meitenēm visa pasaulē un kura apvieno visas attiecīgās ieinteresētās puses, lai panāktu izmaiņas politikā un koordinētu rīcību; aicina visas ANO dalībvalstis, ka arī ES, palielināt finansējumu, ko tās piešķir UN Women;

               2.

               uzdod priekšsēdētājam šo ieteikumu nosūtīt Padomei un informēšanas nolūkā Komisijai.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Ungārijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2018. gada konverģences programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/72

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Ungārijas 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2018. gada konverģences programmu
      (2018/C 320/16)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Ungārija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2018. gada ziņojums par Ungāriju tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Ungārija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (2),turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Ungārijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (3)

                  Ungārija savu 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada konverģences programmu iesniedza 2018. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Ungārija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2018. gada konverģences programmā plāno nominālā deficīta pasliktināšanos no 2,0 % no IKP 2017. gadā līdz 2,4 % no IKP 2018. gadā un pēc tam līdz 2022. gadam pakāpenisku uzlabošanos līdz 0,5 % no IKP. Vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 1,5 % apmērā no IKP – plānots sasniegt līdz 2020. gadam. Balstoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (4), vidēja termiņa budžeta mērķis tiktu sasniegts līdz 2022. gadam. Kā teikts konverģences programmā, ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP līdz 2022. gada beigām pakāpeniski samazināsies un būs nedaudz zem 60 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir labvēlīgs, un tas ievērojami apdraud budžeta deficīta mērķu īstenošanu.

                  (6)

                  2018. gada konverģences programmā ir norādīts, ka 2017. gadā ar drošību saistīto pasākumu ietekme uz budžetu ir ievērojama, un sniegti atbilstoši pierādījumi par šo budžeta papildu izmaksu tvērumu un veidu. Saskaņā ar Komisijas datiem attiecināmie papildu izdevumi ar drošību saistītiem pasākumiem 2017. gadā sasniedza 0,17 % no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā paredzētie noteikumi ļauj segt šos papildu izdevumus, jo bargie terorisma draudi ir īpaši notikumi, to ietekme uz Ungārijas publiskajām finansēm ir ievērojama un finanšu stabilitāte netiktu apdraudēta, ja tiktu pieļauta pagaidu novirze no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Tāpēc nepieciešamā korekcija 2017. gada vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai tika samazināta, lai ņemtu vērā šīs papildu izmaksas.

                  (7)

                  Padome 2016. gada 12. jūlijā ieteica Ungārijai 2017. gadā panākt gada fiskālo korekciju 0,6 % apmērā no IKP virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanu, ja vien vidēja termiņa budžeta mērķis netiks sasniegts ar mazākiem centieniem. Pamatojoties uz 2017. gada datiem, tika konstatēts, ka Ungārija ir būtiski novirzījusies no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Atbilstoši LESD 121. panta 4. punktam un Regulas (EK) Nr. 1466/97 10. panta 2. punktam Komisija 2018. gada 23. maijā izdeva brīdinājumu Ungārijai par to, ka 2017. gadā tika novērota būtiska novirze no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Padome 2018. gada 22. jūnijā pieņēma sekojošu ieteikumu (5), kurā ir apstiprināts, ka Ungārijai ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps (6) 2018. gadā nepārsniedz 2,8 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 1 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks novirzīties no ieteiktajiem centieniem.

                  (8)

                  Ņemot vērā Ungārijas vispārējās valdības parāda attiecību virs 60 % no IKP un prognozēto izlaides starpību 2,3 % apmērā, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam 2019. gadā nebūtu jāpārsniedz 3,9 %, ievērojot strukturālo korekciju 0,75 % apmērā no IKP, kas izriet no kopīgi pieņemtās korekcijas matricas prasībām saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks būtiski novirzīties no minētās prasības 2019. gadā. Kopumā Padome uzskata, ka no 2018. gada būs nepieciešami turpmāki būtiski pasākumi, lai panāktu atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, ņemot vērā to, ka fiskālās perspektīvas aizvien pasliktinās, saskaņā ar Ungārijai 2018. gada 22. jūnijā adresēto ieteikumu ar mērķi koriģēt būtisko novēroto novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai.

                  (9)

                  Vispārējais nodarbinātības līmenis ir ievērojami uzlabojies, un labvēlīgās ekonomikas tendences sniedz iespēju reintegrēt darba tirgū jo īpaši bezdarbniekus. Dzimumu nodarbinātības atšķirības ir lielas, jo īpaši 25–39 gadus vecu iedzīvotāju grupā, kas daļēji ir skaidrojams ar ierobežoto kvalitatīvas bērnu aprūpes pakalpojumu piedāvājumu. To bērnu īpatsvars, kas saņem bērnu aprūpi un ir jaunāki par trim gadiem, ir krietni zem Barselonas mērķa un Savienības vidējā rādītāja. Lai gan sabiedrisko darbu shēma joprojām ir galvenais aktīvas darba tirgus politikas elements, fakts, ka ir ievērojami samazinājies tajā iesaistīto skaits, liecina par pozitīvu tendenci. Tomēr šī shēma joprojām nav pietiekami mērķorientēta, un tās efektivitāte attiecībā uz dalībnieku reintegrāciju atvērtajā darba tirgū joprojām ir ierobežota, ņemot vērā situāciju darba tirgū. Aktīva darba tirgus politika, kas ir vairāk orientēta uz kvalifikācijas celšanu un pārkvalifikāciju, nav pietiekami attīstīta.

                  (10)

                  Nabadzības un sociālās atstumtības riskam pakļauto iedzīvotāju īpatsvars 2016. gadā samazinājās līdz 26,3 %, taču tas joprojām ir virs Savienības vidējā rādītāja. Bērni kopumā ir vairāk pakļauti nabadzībai nekā iedzīvotāji citās vecuma grupās. Minimālā ienākuma pabalsta līmenis ir zemāks par 50 % no atsevišķu mājsaimniecību nabadzības sliekšņa un tādējādi viens no zemākajiem ES. Bezdarbnieka pabalstu adekvātums ir ļoti zemā līmenī – tā maksimālais ilgums ir trīs mēneši, kas ir visīsākais periods ES un ir tikai aptuveni ceturtā daļa no tā perioda, kas darba meklētājam vidēji nepieciešams, lai atrastu darbu. Turklāt pabalsta maksājumi ir vieni no mazākajiem ES.

                  (11)

                  Ungārijas sociālā dialoga struktūras un procesi joprojām ir nepietiekami attīstīti un neļauj jēgpilni iesaistīt sociālos partnerus politikas veidošanā un īstenošanā. Nepilnības ieinteresēto personu iesaistē un ierobežotā pārredzamība ietekmē politikas veidošanai nepieciešamo atziņu kopumu un tās kvalitāti, tādējādi radot nenoteiktību investoriem un palēninot konverģences procesu.

                  (12)

                  Ir īstenoti pasākumi nodokļu sistēmas uzlabošanai, taču vēl joprojām ir dažas problēmas. Lai gan nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās samazinās, jo īpaši atsevišķām iedzīvotāju grupām ar zemiem ienākumiem, tas joprojām ir augsts salīdzinājumā ar Savienības rādītājiem. Nodokļu sistēmas vispārējā sarežģītība apvienojumā ar faktu, ka joprojām pastāv kropļojoši sektoram specifiski nodokļi, aizvien ir trūkums. Pasākumi, kas vērsti pret nodokļu maksātāju agresīvām plānošanas stratēģijām, ir būtiski, lai novērstu starp uzņēmumiem pastāvošās konkurences izkropļojumus, nodrošinātu taisnīgu attieksmi pret nodokļu maksātājiem un aizsargātu publiskās finanses. Nodokļu maksātāju agresīvas plānošanas stratēģiju domino efekta dalībvalstu starpā dēļ ir vajadzīga valstu politikas koordinēta rīcība, kas papildina Savienības tiesību aktus. Ungārijā ir samērā lielas ienākošās un izejošās kapitāla plūsmas caur īpašam nolūkam dibinātām sabiedrībām, kam nav saiknes ar reālo ekonomiku. Tā kā netiek veikti nodokļu ieturējumi par dividenžu, procentu un autoratlīdzību maksājumiem uz ārvalstīm (proti, Savienības rezidentu veiktiem maksājumiem trešo valstu rezidentiem), ko veic Ungārijā bāzēti uzņēmumi, minētie maksājumi var vispār netikt aplikti ar nodokļiem, ja tiem neuzliek nodokli arī saņēmējā jurisdikcijā. Komisija ņem vērā – Ungārija atzīst, ka maksājumi uz ārvalstīm var izraisīt agresīvu nodokļu plānošanu, ja tos izmanto ļaunprātīgi. Komisija, balstoties uz neseno informācijas apmaiņu, turpinās konstruktīvo dialogu nolūkā apkarot nodokļu maksātāju agresīvās nodokļu plānošanas stratēģijas.

                  (13)

                  Regulatīvie šķēršļi pakalpojumu un jo īpaši mazumtirdzniecības pakalpojumu jomā ietekmē nozares darbības rezultātus un kavē resursu efektīvu sadali, ražīgumu un inovācijas. Ir nepārtraukta tendence konkrētus pakalpojumus uzticēt valstij piederošiem uzņēmumiem, kas ir īpaši izveidoti šajā nolūkā, un tas kaitē atklātai konkurencei. Tiesiskā regulējuma neparedzamība ir vēl viena problēma, jo īpaši mazumtirdzniecības nozarē, kas pēdējos gados sakaras ar biežām noteikumu izmaiņām. Tā kā ierosinātie noteikumi bieži vien attiecas uz uzņēmumiem ar konkrētu apgrozījumu vai telpu platību, tie ietekmē galvenokārt ārvalstu mazumtirdzniecības tīklus. Tas palielina nenoteiktību uzņēmēju vidū un var kavēt investīcijas. Ir vajadzīga stabila regulatīvā vide, kas ir labvēlīga konkurencei. Profesiju regulējums Ungārijā joprojām ir ļoti ierobežojošs, jo īpaši attiecībā uz svarīgākajām profesijām, piemēram, grāmatvedības un juridisko pakalpojumu nozarē.

                  (14)

                  Joprojām pastāv bažas saistībā ar korupcijas novēršanu un saukšanu pie atbildības par korupciju. Vairāki rādītāji liecina, ka korupcijas iespējamība Ungārijā pēdējo gadu laikā, šķiet, ir pieaugusi un korupcijas riski varētu negatīvi ietekmēt valsts izaugsmes potenciālu. Prokuratūras darbība ir ārkārtīgi svarīga cīņā pret korupciju un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, un, lai arī ar nelieliem panākumiem ir piemēroti pasākumi zema līmeņa korupcijas apkarošanai, izmeklēšanas sākšanai augsta līmeņa korupcijas lietās netiek veltīta pietiekama uzmanība. Ierobežotā pārredzamība un piekļuves informācijai ierobežojumi vēl vairāk kavē korupcijas novēršanas pasākumus. Ir veikti svarīgi pasākumi saistībā ar publisko iepirkumu, taču ir iespējams vēl vairāk uzlabot pārredzamību un konkurenci iepirkuma procedūrās. To varētu panākt, cita starpā padarot no e-iepirkumu sistēmas iegūtos datus publiski pieejamus.

                  (15)

                  Izglītības rezultāti pamatprasmju jomā ir ievērojami zem Savienības vidējā rādītāja, jo īpaši to bērnu vidū, kuri nāk no nelabvēlīgas sociālekonomiskās vides. Skolēni tiek agri novirzīti uz dažādiem skolu veidiem, tādēļ pastāv lielas atšķirības izglītības rezultātu un profesionālās ievirzes jomā. Ir tendence, ka nelabvēlīgākā situācijā esošie bērni, tostarp romu bērni, pārsvarā apmeklē arodvidusskolas, kurām raksturīgs zemāks pamatprasmju līmenis un liels priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas īpatsvars, un šīs skolas absolvējušie cilvēki vidēji saņem zemākas algas. Izglītības priekšlaicīgas pamešanas īpatsvars vidēji pieauga līdz 12,4 %, un tas ir jo īpaši liels romu bērnu vidū. Šīs problēmas ir jo īpaši steidzami risināmas kvalitatīvas un iekļaujošas izglītības kontekstā. Sarūk to cilvēku skaits, kas piesakās terciārajai izglītībai, turklāt tajā ir liels priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas īpatsvars, un tas nozīmē, ka laikā, kad pieaug pieprasījums pēc augsti kvalificētiem darba ņēmējiem, vēl vairāk samazināsies terciārās izglītības ieguves rādītājs.

                  (16)

                  Neraugoties uz pašreizējiem centieniem uzlabot sabiedrības veselību, saglabājas slikti veselības rezultāti, ko vēl vairāk saasina neveselīgs dzīvesveids, un tas negatīvi ietekmē cilvēkkapitālu. Mazie izdevumi veselības aprūpes jomā apvienojumā ar resursu neefektīvu sadali ierobežo Ungārijas veselības aprūpes sistēmas efektivitāti. Iepriekš minētais līdz ar lielo paļaušanos uz personīgajiem maksājumiem negatīvi ietekmē vienlīdzību attiecībā uz laicīgu piekļuvi kvalitatīvai, cenas ziņā pieejamai profilaktiskai un ārstnieciskai veselības aprūpei. Veselības aprūpē nodarbināto trūkums arī kavē piekļuvi aprūpei, lai gan nesenais algu paaugstinājums ir mazinājis šo problēmu. Pašreiz notiekošajās reformās centieni ir vērsti uz to, lai novērstu pārmērīgu stacionārās aprūpes pakalpojumu izmantošanu, kuras galvenais cēlonis ir tas, ka primārās aprūpes pakalpojumu sniedzējiem nav pietiekamu iespēju rīkoties kā efektīviem “vārtziņiem”. Slimnīcu resursu izmantošanas turpmāka racionalizēšana līdz ar mērķtiecīgām investīcijām nolūkā stiprināt primārās aprūpes pakalpojumus ļautu samazināt aprūpes pieejamības atšķirības, sekmētu efektivitātes pieaugumu un efektīvi uzlabotu veselības rezultātus.

                  (17)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Ungārijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada konverģences programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Ungārijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Ungārijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (18)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada konverģences programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Ungārijai 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  2018. gadā nodrošināt atbilstību Padomes 2018. gada 22. jūnija ieteikumam ar mērķi koriģēt būtisko novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniegtu 3,9 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 0,75 % apmērā no IKP.

                  2.

                  Turpināt vienkāršot nodokļu sistēmu, īpaši samazinot sektoram specifiskos nodokļus. Uzlabot lēmumu pieņemšanas procesa kvalitāti un pārredzamību, izmantojot efektīvu sociālo dialogu un citu ieinteresēto personu iesaistīšanu, kā arī veicot regulārus un pienācīgus ietekmes novērtējumus. Pastiprināt korupcijas novēršanas regulējumu, stiprināt prokuratūras centienus un uzlabot pārredzamību un konkurenci publiskajos iepirkumos, cita starpā turpinot pilnveidot e-iepirkuma sistēmu. Stiprināt konkurenci, regulējuma stabilitāti un pārredzamību pakalpojumu nozarē, jo īpaši mazumtirdzniecībā.

                  3.

                  Pilnvērtīgi izmantot darbaspēka rezerves, uzlabojot aktīvas darba tirgus politikas kvalitāti. Uzlabot izglītības rezultātus un palielināt nelabvēlīgā situācijā esošu grupu, jo īpaši romu, dalību kvalitatīvā un iekļaujošā vispārējā izglītībā. Uzlabot sociālās palīdzības un bezdarbnieka pabalstu adekvātumu un segumu.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (4)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (5)  Padomes Ieteikums (2018. gada 22. jūnijs) ar mērķi koriģēt būtisku novēroto novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai Ungārijā (OV C 223, 27.6.2018., 1. lpp.).

         (6)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 13. jūlijs) par Portugāles 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Portugāles 2018. gada stabilitātes programmu

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/92

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 13. jūlijs)
      par Portugāles 2018. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Portugāles 2018. gada stabilitātes programmu
      (2018/C 320/21)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2017. gada 22. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2018. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Komisija 2017. gada 22. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Portugāle bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2018. gada 22. martā. Padome ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais ieteikums”) pieņēma 2018. gada 14. maijā.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Portugāle ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Portugālei būtu jānodrošina, lai pilnībā un laikus tiktu īstenots eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļots 1.–3. ieteikumā turpmāk.

                  (3)

                  2018. gada ziņojums par Portugāli tika publicēts 2018. gada 7. martā. Tajā tika izvērtēts, kā Portugāle īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2017. gada 11. jūlijā (4), tika izvērtēti turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Portugāles progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2018. gada 7. martā. No Komisijas veiktās analīzes tika secināts, ka Portugālē pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrētāk, lielās neto ārējās saistības, lielais privātā sektora un valsts parāds un lielais ienākumus nenesošo aizdevumu īpatsvars rada neaizsargātību maza produktivitātes pieauguma apstākļos. Ir nepieciešams piesardzīgs tekošā konta stāvoklis un konkurētspējas ieguvumu saglabāšana, lai nodrošinātu neto ārējo saistību korekciju. Privātā sektora parāda īpatsvars no sākumā augstā līmeņa turpina kristies atsāktā nominālā IKP pieauguma un nedaudz negatīvas kredītu plūsmas dēļ, un paredzams, ka valsts parāda attiecībai pret IKP būs lejupslīdoša tendence, ņemot vērā joprojām pastāvošo vajadzību samazināt aizņemto līdzekļu īpatsvaru. Finanšu sektora intervences palīdzēja samazināt stabilitātes riskus, lai gan bankām grūtības joprojām sagādā zema rentabilitāte un liels (kaut arī sarūkošs) ienākumus nenesošo aizdevumu apjoms. Lielāks produktivitātes pieaugums ir būtisks, lai uzlabotu izredzes attiecībā uz konkurētspēju, aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu un izaugsmes potenciālu. Bezdarba līmenis vairākus gadus ir strauji samazinājies. Joprojām saglabājas politikas nepilnības, jo īpaši to plānoto pasākumu īstenošanas ziņā, kuri ir paredzēti, lai samazinātu ienākumus nenesošo aizdevumu apjomu un uzlabotu uzņēmējdarbības vidi. Būs jāuzrauga tas, kā tiek pieņemti un īstenoti vairāki reformu plāni, tostarp pasākumi darba tirgus segmentācijas problēmu risināšanai un fiskālās jomas strukturālās reformas, kuru mērķis ir uzlabot publisko finanšu stabilitāti.

                  (4)

                  Portugāle savu 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada stabilitātes programmu iesniedza 2018. gada 27. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus. 2018. gada stabilitātes programmā ir prognozēts, ka valsts parāda attiecība pret IKP stabili samazināsies. Portugāles 2018. gada valsts reformu programmā ir iekļautas gan īstermiņa, gan vidēja termiņa saistības, un tā attiecas uz problēmām, kas ir identificētas 2018. gada ziņojumā par valsti. Tajā jo īpaši ir paziņoti pasākumi kvalifikāciju un inovācijas jomā, kuri var uzlabot produktivitāti un palielināt Portugāles eksporta vērtību. Piedāvātā stratēģija ienākumus nenesošo aizdevumu apjoma samazināšanai, kā arī rīcība uzņēmumu kapitalizācijas veicināšanai sekmē Portugāles ekonomikas parādsaistību samazināšanu un banku bilanču sakārtošanu. Kopumā efektīva iesniegto programmu īstenošana būtu nelīdzsvarotības korekcijas pamatā.

                  (5)

                  Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu, Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Portugāle šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Savā 2018. gada stabilitātes programmā Portugāle plāno 2018. un 2019. gadā sasniegt nominālo deficītu attiecīgi 0,7 % apmērā no IKP un 0,2 % apmērā no IKP un līdz 2021. gadam panākt turpmākus uzlabojumus līdz pārpalikumam 1,4 % apmērā no IKP. Minētajos plānos nav ņemts vērā, ka banku atbalsta pasākumu dēļ no 2019. gada, iespējams, palielināsies deficīts. Tiek plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis, proti, strukturālais pārpalikums 0,25 % apmērā no IKP, ir sasniedzams līdz 2020. gadam. 2018. gada stabilitātes programmā ir prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2018. gadā sasniegs 122,2 % un 2019. gadā – 118,4 %, un tad 2021. gadā tā būtu 107,3 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir ticams attiecībā uz 2018. gadu, bet optimistisks attiecībā uz turpmākajiem gadiem. Vienlaikus tie pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai no 2018. gada sekmētu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, nav pietiekami precizēti.

                  (7)

                  Portugāles 2018. gada stabilitātes programmā ir norādīts, ka 2017. gadā notikušo plaša mēroga mežu ugunsgrēku ietekme uz budžetu bijusi ievērojama, un sniegti atbilstoši pierādījumi par minēto papildu budžeta izmaksu apmēru un veidu. Konkrētāk, 2018. gada stabilitātes programmā ir norādīts, ka 2018. gada budžetā ir ietverti ārkārtas izdevumi aptuveni 0,07 % apmērā no IKP saistībā ar preventīviem pasākumiem valsts teritorijas aizsardzībai pret mežu ugunsgrēkiem. 2018. gada stabilitātes programmā ir norādīti izdevumi saistībā ar ārkārtas situāciju pārvarēšanu, kas klasificēti kā vienreizēji pasākumi, kā arī izdevumi preventīviem pasākumiem. Ņemot vērā, ka šie izdevumi ir integrēti un tieši saistīti ar plaša mēroga mežu ugunsgrēkiem 2017. gadā, piemērojot “ārkārtēju apstākļu” klauzulu, varētu apsvērt īpašu režīmu izdevumiem aizsardzībai pret mežu ugunsgrēkiem. Saskaņā ar Komisijas datiem attiecināmie papildu izdevumi preventīviem pasākumiem 2018. gadā sasniedz 0,07 % no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā paredzētie noteikumi atļauj šos papildu izdevumus, jo nepieredzēti plašā mēroga mežu ugunsgrēki ir uzskatāmi par ārkārtējiem apstākļiem, to ietekme uz Portugāles publiskajām finansēm ir ievērojama un stabilitāte netiktu apdraudēta, pieļaujot pagaidu novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Galīgais novērtējums, t. sk. par attiecināmajām summām, tiks veikts 2019. gada pavasarī, pamatojoties uz Portugāles iestāžu sniegtajiem novērotajiem datiem par 2018. gadu.

                  (8)

                  Padome 2017. gada 11. jūlijā ieteica Portugālei nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu (6) nominālā pieauguma temps 2018. gadā nepārsniegtu 0,1 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai vismaz 0,6 % apmērā no IKP. Vienlaikus tika norādīts, ka 2018. gada budžeta plāna projekta izvērtējumā un pēc tam – 2018. gada budžeta rezultātu izvērtējumā – būs pienācīgi jāņem vērā mērķis panākt tādu fiskālo nostāju, kas palīdz gan stiprināt notiekošo atlabšanu, gan nodrošināt publisko finanšu stabilitāti. Pēc izvērtējuma par atlabšanas noturīgumu Portugālē, ko Komisija veica saistībā ar atzinumu par Portugāles budžeta plāna projektu, vienlaikus pienācīgi ņemot vērā Portugāles ilgtspējas problēmas, šajā sakarībā nav jāņem vērā nekādi papildu elementi. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks 2018. gadā, kā arī 2017. un 2018. gadā, kopā ņemot, būtiski novirzīties no ieteiktās korekcijas.

                  (9)

                  Ņemot vērā Portugāles vispārējās valdības parāda attiecību virs 60 % no IKP un prognozēto izlaides starpību 1,3 % apmērā no IKP, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam 2019. gadā nebūtu jāpārsniedz 0,7 % atbilstoši strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP, kas izriet no kopīgi pieņemtās korekcijas matricas saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Nemainīgas politikas apstākļos pastāv risks būtiskai novirzei no minētās prasības 2019. gadā un 2018. un 2019. gadā, abus aplūkojot kopā. Vienlaikus tiek prognozēts, ka 2018. un 2019. gadā Portugāle izpildīs pārejas noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2018. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Būtu prātīgi izmantot neparedzētos ieņēmums, lai turpinātu samazināt vispārējās valdības parāda īpatsvaru.

                  (10)

                  Valsts parāda saglabāšanu atmaksājamā līmenī ir iespējams nodrošināt ar ilgtspējīgas fiskālās konsolidācijas palīdzību, veicot publisko finanšu strukturālu uzlabojumu, kas panākams, pastiprinot ieņēmumu iekasēšanu un izdevumu kontroli. Lai uzlabotu izdevumu kontroli, ir svarīgi efektīvi īstenot saistību kontroles likumu, stingri un laikus īstenot budžeta pamatlikumu un pastāvīgi veikt izdevumu pārskatīšanu un racionalizācijas pasākumus. Joprojām ievērojamas grūtības vērojamas saistībā ar budžeta plānošanu un izpildi, jo īpaši veselības nozarē, kur vēl arvien ir ļoti augsts kavēto maksājumu līmenis, kas norāda arī uz grāmatvedības kontroles un vadības prakses nepilnībām. Ilgtspējīgas fiskālās konsolidācijas labad būtu jārisina augsto un aizvien pieaugošo ar sabiedrības novecošanu saistīto izmaksu problēma. Vidējā termiņā ir sagaidāms, ka augstāki ar novecošanu saistītie fiskālie riski lielā mērā attieksies uz pensiju finansēšanas izmaksām, savukārt ar veselības aprūpi saistītās izmaksas palielinās spiedienu ilgtermiņā. Pasākumi pensiju sistēmas ilgtspējas uzlabošanai vidējā termiņā kopā ar visaptverošu stratēģiju ar veselību saistīto novecošanas izmaksu mazināšanai palīdzētu novērst minētos riskus.

                  (11)

                  Arī izdevumu kontrole, parādu pārvaldība un valstij piederošo uzņēmumu vispārējās finansiālās stabilitātes uzlabošana varētu ievērojami sekmēt strukturālu uzlabojumu publiskajās finansēs. Lai gan kopējie neto ienākumi joprojām ir negatīvi, valstij piederošo uzņēmumu darbības rezultāti pēdējos gados kopumā ir uzlabojušies, izņemot veselības nozari, kur tie ir pasliktinājušies. Arī vispārējās valdības sektorā iekļauto publisko sabiedrību kopējais nekonsolidētais parāds joprojām ir augsts, 2017. gada beigās tas bija 18,3 % no IKP. Tiek veikti valstij piederošo uzņēmumu uzraudzības uzlabošanas pasākumi, taču to ietekme vēl būs jāvērtē. Notiekošajai parādu pārvaldībai un valstij piederošo uzņēmumu rekapitalizācijas plānam būtu jāsamazina parādsaistības un procentu izdevumi, taču labus stimulus varētu pastiprināt, nodrošinot prognozējamu un pārredzamu regulējumu attiecībā uz ierobežotiem budžeta pārvietojumiem.

                  (12)

                  Līdztekus pastiprinātam ekonomikas sniegumam turpinās darba tirgus atlabšana. 2017. gadā ekonomikā tikai izveidots vairāk nekā 150 000 darbvietu, un nodarbinātības līmenis (vecumā no 20 līdz 64 gadiem) 2017. gadā palielinājās līdz 73,4 %, atgriežoties pirmskrīzes līmenī. Bezdarba līmenis ievērojami kritās, un tagad ir zemāks nekā vidēji eurozonā. Strauji ir samazinājies arī ilgtermiņa bezdarba līmenis, tomēr tas joprojām ir salīdzinoši augsts. Papildus aktīvi īstenotai darba tirgus politikai, atbrīvojumiem no sociālā nodrošinājuma iemaksām un valsts nodarbinātības dienesta piedāvātam individuāli pielāgota atbalsta modelim darba meklētājiem Portugāle 2018. gadā īsteno arī vienotus kontaktpunktus nodarbinātības jomā. Tiem varētu būt liela nozīme, lai plašāk aptvertu pasākumus iesaistīšanai darba tirgū. Arī nabadzības un nevienlīdzības rādītāji ir turpinājuši uzlaboties. Nabadzības riska vai sociālās atstumtības rādītājs tuvojas Savienības vidējam līmenim, un kopš 2015. gada ir palielinājusies ienākumu daļa 20 % no nabadzīgākajām mājsaimniecībām. Tomēr ienākumu nevienlīdzības līmenis joprojām ir augsts. Turklāt sociālo pārskaitījumu (izņemot pensijas) efektivitāte attiecībā uz cilvēku izkļūšanu no nabadzības ir maza, minimālo ienākumu shēmas atbilstība (kaut arī uzlabota) joprojām ir ierobežota un mājokļu pieejamība cenu ziņā kļūst par arvien lielāku problēmu mājsaimniecībām ar maziem ienākumiem.

                  (13)

                  Lai gan 2017. gadā ir ievērojami pieaudzis pastāvīgu darbvietu skaits, pagaidu darbinieku īpatsvars saglabājās stabilā 22 % līmenī, kas joprojām ir viens no augstākajiem rādītājiem Savienībā. 2017. gadā šādā situācijā pret savu gribu bija aptuveni 82 % pagaidu darbinieku. Lai gan arvien lielāks skaits cilvēku pāriet no pagaidu darba uz pastāvīgu darbvietu, pagaidu līgumi joprojām ir visizplatītākā nodarbinātības forma bezdarbniekiem, kuri atrod darbu. Turklāt krīzes laikā palielinājās pagaidu darbinieku un pastāvīgo darbinieku darba samaksas atšķirības (kas jau tā bija lielas). Pastāvīgu darbvietu izveides veicināšanas pasākumi (piemēram, Contrato-Emprego) un atbrīvojumi no sociālā nodrošinājuma iemaksām apmaiņā pret tādu cilvēku pieņemšanu darbā, kuri pieder pie neaizsargātām grupām, ir izrādījušies efektīvi, taču to tvērums ir ierobežots. Daži nodarbinātības aizsardzības tiesību aktu aspekti un sarežģītas tiesas procedūras joprojām var atturēt no pieņemšanas darbā uz beztermiņa darba līguma pamata. Tomēr pašlaik nav plānots pārskatīt tiesisko regulējumu attiecībā uz atlaišanu. Valdība plāno veikt pasākumus darba tirgus segmentācijas mazināšanai, šim nolūkam rīkojot trīspusēju apspriešanos ar sociālajiem partneriem.

                  (14)

                  Vispārējais pieaugušo iedzīvotāju prasmju līmenis joprojām ir viens no zemākajiem Savienībā un kaitē valsts inovācijas potenciālam un konkurētspējai. Tas attiecas arī uz digitālajām prasmēm: 2017. gadā tikai 50 % iedzīvotāju vecumā no 16 līdz 74 gadiem bija apguvuši pamatlīmeņa vai nedaudz augstāka līmeņa digitālās prasmes (salīdzinot ar Savienības vidējo rādītāju – 57 %). Šajā sakarībā tiek īstenotas programmas (piemēram, Qualifica un nacionālā digitālo prasmju iniciatīva Incode 2030), taču to efektivitāte darba ņēmēju pamatprasmju (rēķinātprasmes, rakstpratības un digitālo prasmju) uzlabošanā un galu galā produktivitātes palielināšanā būs atkarīga no piedāvātās apmācības kvalitātes un tvēruma, neaprobežojoties tikai ar prasmju atzīšanu. Lai gan fakti liecina, ka nesenais minimālās darba algas pieaugums (kas sasniedz 18,3 % kumulatīvo pieaugumu kopš 2014. gada) nav kaitējis mazkvalificēto darba ņēmēju nodarbinātības līmenim, ievērojamais aptverto darbinieku skaita palielinājums līdz 20,4 % 2017. gada trešajā ceturksnī radīja pieaugošu darba algu kompresiju. Tādējādi var samazināties prasmju piemaksas pie algas, jo īpaši mazkvalificēto un vidēji kvalificēto darba ņēmēju vidū, un tas mazinātu stimulu mazkvalificētiem darba ņēmējiem ieguldīt izglītībā un apmācībā. Valdība kopā ar sociālajiem partneriem cieši uzrauga minimālās darba algas attīstību.

                  (15)

                  Priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas līmenis joprojām ir augstāks nekā vidēji Savienībā, taču ilgtermiņā tam ir tendence samazināties – daļēji to pasākumu dēļ, kas tiek īstenoti, lai veicinātu sekmīgu izglītību un samazinātu priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas rādītājus. Izglītības rezultāti turpina uzlaboties, tomēr bažas raisa vienlīdzība, jo to izglītojamo īpatsvars, kuriem ir sliktas sekmes, apakšējā un augšējā sociālekonomiskajā kvartilē ievērojami atšķiras. Terciārās izglītības apguve (vecumā no 30 līdz 34 gadiem) samazinājās no 34,6 % 2016. gadā līdz 33,9 % 2017. gadā, t. i., krietni zem valsts mērķa – 40 % līdz 2020. gadam. Neskatoties uz zinātnes, inženierzinātnes, tehnoloģijas un matemātikas absolventu augsto nodarbināmību, minētajās jomās tiek uzņemts ļoti maz studentu.

                  (16)

                  Neskatoties uz pēdējo gadu pozitīvajām norisēm Portugāles pētniecības un inovācijas sistēmā, jo īpaši cilvēkresursu un zinātniskās ražošanas kvantitātes un kvalitātes ziņā, joprojām ir saglabājušies vispārēji, būtiski trūkumi, kas neļauj veidot ciešākas akadēmisko un uzņēmējdarbības aprindu sadarbības kultūru un to veicinošus apstākļus. Starp šiem trūkumiem ir šķēršļi zināšanu un tehnoloģijas nodošanai, pētniecības rezultātu komercializācijai, kā arī pētniecības karjeras attīstības iespējas, kas nepietiekami stimulē pētniekus izmēģināt iespējas, kuras piedāvā ar uzņēmējdarbību saistīta pētniecība un sadarbība ar nozari. Vēl vairāk uzlabojot izpratni un skaidrību par intelektuālā īpašuma jautājumiem attiecībās starp akadēmiskajām un uzņēmējdarbības aprindām, varētu panākt līgumisko mērķu izpildes laika samazināšanu, palīdzēt zinātnes atziņas ekonomiski pārvērst naudas izteiksmē un palielināt to ekonomisko potenciālu.

                  (17)

                  Tiek īstenota visaptveroša stratēģija ātrākai ienākumus nenesošo aktīvu apjoma samazināšanai. Tā ir palīdzējusi ienākumus nenesošo aizdevumu īpatsvaru samazināt no 17,2 % bruto aizdevumu 2016. gada beigās līdz 13,3 % 2017. gada ceturtajā ceturksnī. Īpašas bažas raisa ienākumus nenesošie aizdevumi uzņēmumiem, jo tie veido aptuveni divas trešdaļas no ienākumus nenesošo aizdevumu kopapjoma; attiecība starp ienākumus nenesošajiem aizdevumiem uzņēmumiem un aizdevumu kopsummu joprojām ir augsta, proti, 25,2 % no bruto aizdevumiem. Ir svarīgi noregulēt aktīvus, kuru vērtība ir samazinājusies, lai atbrīvotu kredītu piedāvājumu jaunām investīcijām un ilgtspējīgai izaugsmei. Tomēr procedūras, ko piemēro maksātnespējīgām sabiedrībām, un šaurs sekundārais tirgus aktīviem, kuru vērtība ir samazinājusies, joprojām būtiski kavē ienākumus nenesošo aizdevumu īpatsvara samazināšanu. Lai gan kapitāla palielinājumi kopā ar nepārtrauktajiem centieniem samazināt izmaksas un dažas nesenās pozitīvās norises uzlabo finanšu sektora perspektīvas, rentabilitāte joprojām ir zema, riska darījumu īpatsvars – liels un kapitāla rezerves – vājas.

                  (18)

                  Finansējuma pieejamība joprojām ir liela problēma Portugāles ekonomikā. Finansējuma un jo īpaši pašu kapitāla stabila pieejamība ir atzīta par vienu no galvenajām Portugāles uzņēmumu problēmām, ko vēl vairāk saasina aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas spiediens. Relatīvā izteiksmē alternatīvu finanšu avoti joprojām ir nebūtiski. Pēdējos gados ir sāktas jaunas programmas un izveidotas jaunas kredītlīnijas, kā arī turpināta uzņēmējdarbības vides vienkāršošana, taču joprojām ir iespējams veikt uzlabojumus. Vienlaikus ienākumus nenesošo aizdevumu un uzņēmumu parāda līmenis vēl arvien ir augsts, un investīciju vide uzlabotos, ja tiktu veikta kapitāla sadale par labu ražīgākiem uzņēmumiem.

                  (19)

                  Neskatoties uz progresu tādu horizontālu jautājumu administratīvās vienkāršošanas ieviešanā, kuri ietekmē pilsoņu un uzņēmumu ikdienu, regulatīvie un administratīvie šķēršļi konkrētās nozarēs joprojām kavē investīcijas un resursu efektīvu sadali. Šajā ziņā ļoti vajadzīgas konkrētu nozaru reformas ir – uzlabot procesuālās darba plūsmas, saīsinot termiņus lēmumu pieņemšanai, atkāpties no klusēšanas procedūras principa tikai ļoti retos gadījumos un aizstāt atļauju piešķiršanas shēmas, kas paredz daudzu dokumentu iesniegšanu, ar “atbildības deklarācijām”. Administratīvie izdevumi būvniecības nozarē būtu jāsamēro ar faktiskajām izmaksām. Lai gan konkurence publiskā iepirkuma jomā joprojām ir neliela, pārskatītā Publiskā iepirkuma kodeksa mērķis ir veicināt pārredzamību, konkurenci un labāk pārvaldīt publiskos līgumus. Būtu jāuzrauga šo jauno noteikumu īstenošana, t. sk. stingrāku noteikumu ietekme uz tiešu līgumslēgšanas tiesību piešķiršanu. Lai gan Portugāles tiesu sistēmas efektivitāte turpina uzlaboties, tiesvedības ilgums administratīvajās tiesās joprojām ir problēma. Turklāt uzņēmumi joprojām uzskata, ka korupcija un pārredzamības trūkums ir jomas, kas rada bažas. Lai gan joprojām notiek progress attiecībā uz saukšanu pie atbildības par korupciju, līdz šim valsts iestādēs nav panākti pietiekoši labi rezultāti profesionālās godprātības kultūras uzlabošanā.

                  (20)

                  Pēc finansiālās palīdzības programmas ir bijis maz regulējuma reformu, un reformas, par kurām šajā kontekstā ir panākta vienošanās, ir apturētas vai dažkārt pat mainītas. Uzņēmumu grupām ir aizliegts sniegt vairākus profesionālos pakalpojumus. Papildu normatīvie akti, ar kuriem tiek reglamentēti konkrēti profesionālie uzņēmējdarbības pakalpojumi, jo īpaši juridiskie pakalpojumi, nav tik vērienīgi kā pamatlikums attiecībā uz tādiem izšķirošiem aspektiem kā juridiskā forma, kapitāla daļu vai akciju turēšana, pārvaldība, reklāma un daudzdisciplīnu prakse. Būvniecības pakalpojumu sniedzēju atļauju un reģistrācijas sistēmas reforma tika ierobežotā mērā papildināta ar kontroles samazināšanu attiecībā uz instalēšanas pakalpojumiem un ēku kontroli.

                  (21)

                  Komisija 2018. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi visaptverošu Portugāles ekonomikas politikas analīzi un publicējusi to 2018. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2018. gada stabilitātes programmu, 2018. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Portugālei iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Portugālē, bet arī to, kādā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (22)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk.

                  (23)

                  Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2018. gada valsts reformu programmu un 2018. gada stabilitātes programmu. Padomes ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1.–3. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Portugālei 2018. un 2019. gadā rīkoties šādi.

                  1.

                  Nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps nepārsniegtu 0,7 % 2019. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Izmantot neplānotos ieņēmumus, lai ātrāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Uzlabot izdevumu kontroli, izmaksu lietderību un atbilstošu budžeta plānošanu, jo īpaši veselības nozarē, īpašu uzmanību pievēršot kavēto maksājumu skaita samazināšanai slimnīcās. Uzlabot valstij piederošo uzņēmumu finansiālo stabilitāti, jo īpaši palielinot to kopējos neto ienākumus un samazinot parādu.

                  2.

                  Sekmēt vidi, kas veicina pieņemšanu darbā ar beztermiņa līgumiem, t. sk. pārskatīt tiesisko regulējumu, apspriežoties ar sociālajiem partneriem. Palielināt pieaugušo iedzīvotāju prasmju līmeni, t. sk. digitālo līdzekļu lietošanas prasmes, stiprinot un paplašinot pieaugušo izglītojamo kvalifikācijas celšanas programmu mācību komponentes tvērumu. Uzlabot augstākās izglītības apguvi, jo īpaši zinātnes un tehnoloģiju jomā.

                  3.

                  Uzlabot maksātnespējas un piedziņas procedūru efektivitāti un samazināt šķēršļus ienākumus nenesošo aizdevumu sekundārajā tirgū. Uzlabot finansējuma pieejamību uzņēmumiem. Mazināt administratīvo slogu, saīsinot procedūru termiņus, vairāk izmantojot klusēšanas procedūru un samazinot dokumentu iesniegšanas prasības. Atcelt joprojām pastāvošus regulatīvos ierobežojumus, nodrošinot pareizu pamatlikuma īstenošanu attiecībā uz stingri reglamentētām profesijām. Palielināt administratīvo tiesu efektivitāti, inter alia samazinot tiesvedības ilgumu.

         Briselē, 2018. gada 13. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            H. LÖGER

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 179, 25.5.2018., 1. lpp.

         (4)  OV C 261, 9.8.2017., 1. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.