title: Ieteikums Padomes lēmums par savstarpējas palīdzības piešķiršanu Latvijai

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

52009PC0004(01)

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 8.1.2009COM(2009) 4 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES LĒMUMSpar savstarpējas palīdzības piešķiršanu LatvijaiunPriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar ES vidēja termiņa finansiālās palīdzības nodrošināšanu LatvijaiIeteikumsPADOMES LĒMUMSpar savstarpējas palīdzības piešķiršanu LatvijaiunPriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar ES vidēja termiņa finansiālās palīdzības nodrošināšanu LatvijaiPASKAIDROJUMA RAKSTS1. IEVADSLatvijas ekonomikā pēdējos gados ir izveidojusies liela nelīdzsvarotība, jo ātru izaugsmi ir veicinājuši viegli pieejami kredīti un pārmērīgi ekspansīva fiskālā pozīcija, neņemot vērā Komisijas un Padomes ieteikumus, jo īpaši atzinumus par Latvijas secīgajām konverģences programmām. Šo situāciju ir ievērojami saasinājusi globālā krīze finanšu tirgos un vispārēji piesardzīgāka attieksme pret jaunajām tirgus ekonomikām, kas tām apgrūtina kredītu saņemšanu un sadārdzina tos. Latvijas kapitāla un finanšu tirgos kopš pagājušā gada oktobra ir vērojama ievērojama spriedze, kas atspoguļo pieaugošās bažas par valsts ekonomikas un finanšu sistēmas ilgtspējību. Īpašu satraukumu radīja stāvoklis banku nozarē, jo īpaši valsts lielākās vietējās un no ārēja finansējuma ļoti atkarīgās bankas ( Parex ) dzīvotspēja, kuras īpašumtiesības un kontroli vēlāk pārņēma valsts. Apkopojot iepriekš minēto, Latvija ir saskārusies ar pēkšņu un smagu banku nozares un ārējā finansējuma krīzi.Šajā kontekstā Latvijas iestādes vērsās ES un SVF, lai saņemtu finansiālu atbalstu. Komisija kopā ar Padomes prezidentvalsti 22. novembrī paziņoja, ka ES ir gatava kopā ar SVF piedalīties saskaņotas finansējuma paketes nodrošināšanā, lai stiprinātu Latvijas maksājumu bilances ilgtspējīgumu. Tomēr tika uzsvērts, ka finansiālās palīdzības pakete tiks nodrošināta tikai tad, ja Latvijas iestādes cieši apņemsies īstenot stingru un izpildāmu ekonomikas stabilizācijas programmu. Pamatojoties uz apspriedēm ar Komisiju un SVF, Saeima 12. decembrī pieņēma valdības priekšlikumu par „Ekonomikas stabilizācijas un izaugsmes atjaunošanas programmu” (turpmāk — programma). Programmas galvenie mērķi ir saglabāt uzticību Latvijas finanšu sistēmai gan Latvijā, gan starptautiskā mērogā, dot tiešu un netiešu ieguldījumu, lai apturētu un novērstu izmaksu konkurētspējas un inflācijas negatīvo tendenci, šajā nolūkā kā daudz stingrākas fiskālās pozīcijas galveno darbību samazinot valsts sektorā strādājošo atalgojuma izmaksas, un stiprināt ekonomikas izaugsmes potenciālu, īstenojot virkni strukturālu reformu.2. NESENIE NOTIKUMI MAKROEKONOMIKAS JOMāPēc ilgstoša straujas izaugsmes perioda, kas aizsākās deviņdesmito gadu beigās un kurš pamatojās galvenokārt uz iekšzemes pieprasījumu, Latvijas reālā IKP pieaugums 2005.–2007. gadā bija izsakāms ar divciparu skaitli. Izaugsmi galvenokārt veicināja ievērojams kreditēšanas uzplaukums, kas palielināja privāto patēriņu un investīciju apjomu nekustamajā īpašumā, tomēr tā beidzās 2007. gada vidū, jo nepamatoti augstās nekustamā īpašuma cenas vairs nebija iespējams saglabāt. Šo gadu laikā ekonomikā notika pārorientēšanās no tirgojamu preču nozares uz netirgojamām precēm, tādējādi graujot ekonomikas ārējo ilgtspējīgumu un izraisot nopietnu pārkaršanu.2008. gada pirmajos trīs ceturkšņos IKP strauji samazinājās, un ir sagaidāms, ka šī tendence turpināsies, jo to galvenokārt izraisa privātā patēriņa un privāto ieguldījumu sarukums. Privāto patēriņu ir ietekmējusi augstā inflācija, nekustamā īpašuma cenu pazemināšanās, kredītmaksājumu palielināšanās, ierobežotākas iespējas saņemt aizdevumus sliktākas nodarbinātības un ienākumu prognozes. Līdz ar nekustamo īpašumu tirgus uzplaukuma beigām samazinās arī pastāvīgie ieguldījumi celtniecībā, kā arī ieguldījumi aprīkojumā, jo tiek prognozēts mazāks pieprasījums gan Latvijā, gan ārvalstīs. Uzņēmumi izjūt ievērojamu cenu spiedienu, ko izraisa darbaspēku izmaksu pieaugums, un finansējums aizvien vairāk tiek ierobežots. ES finansēti projekti un valsts projekti kopumā zināmā mērā mazinās citu ieguldījumu strauju samazināšanos. Tomēr ir paredzams, ka IKP ievērojamu laiku turpinās samazināties, jo neto eksporta pieaugums nespēj līdzsvarot ļoti vājo iekšzemes pieprasījumu.Stāvoklis darba tirgū tikai nesen ir sācis uzlaboties, tomēr darba tirgus reakcija uz iekšzemes pieprasījuma kritumu būs ievērojama. Bezdarba līmenis jau ir palielinājies no 6,3 % 2008. gada 2. ceturksnī līdz 7,2 % 3. ceturksnī, un algu pieaugums nominālā izteiksmē palēninās, lai gan tas notiek pēc ļoti augstu likmju sasniegšanas. Latvijas darba tirgus uzskatāms par pietiekami elastīgu, tāpēc tam vajadzētu ierobežot ražošanas un nodarbinātības izmaksas saistībā ar atalgojuma saskaņošanu ar produktivitāti.SPCI inflācija augstāko līmeni (17,7 %) sasniedza 2008. gada maijā, un novembrī tā bija samazinājusies līdz 11,8 %. Pamatinflācija[1] (novembrī 11,0 %) un pakalpojumu cenu inflācija pastāvīgi samazinās līdz ar pieprasījuma spiediena mazināšanos. Ņemot vērā prognozēto straujo iekšzemes pieprasījuma samazināšanos, zemāku atalgojumu valsts sektorā (sk. 6. punktu), kas ierobežos arī algas privātajā sektorā, un plaša patēriņa preču cenu samazināšanos, ir labas izredzes, ka inflācija arī turpmāk ievērojami samazināsies.Ārējā nelīdzsvarotība ir bijusi ļoti liela, un ārējās saistības ir neilgtspējīgi pieaugušas, tomēr 2008. gadā līdz ar valsts iekšējā izlietojuma samazināšanos ārējā aizņemšanās ievērojami saruka. Maksājumu bilance un ārējie ieguldījumi ir iztirzāti 5. iedaļā.3. VALSTS FINANSESVALSTS FINANSēM LATVIJā IR PAAUGSTINāTA NOZīME, JO MONETāRO POLITIKU IEROBEžO NOSACīTI FIKSēT ais valūtas maiņas kursa režīms[2]. Tomēr iekšzemes pieprasījuma straujā pieauguma laikā 2005.–2007. gadā Latvija īstenoja prociklisku fiskālo politiku, neraugoties uz labākiem vispārīgajiem budžeta rezultātiem un neievērojot atkārtotus ieteikumus Padomes atzinumos par secīgiem Latvijas konverģences programmas atjauninājumiem. Papildu ieņēmumi parasti tika izlietoti, veicot budžeta grozījumus gada laikā, un netika veidotas nekādas rezerves gadījumam, ja situācija pasliktinātos. Atalgojuma pieaugums valsts sektorā izraisīja atalgojuma pieaugumu privātajā sektorā, un atalgojuma līmenis salīdzinoši bija augstāks valsts sektorā. Latvijā vairāk nekā 30 % nodarbināto strādā valsts sektorā un, ņemot vērā, ka pakalpojumu nozare ir proporcionāli liela, proti, aptuveni 75 % no bruto pievienotās vērtības, atalgojuma noteikšana valsts sektorā ievērojami ietekmē atalgojumu privātajā sektorā.2008. gada pirmo desmit mēnešu laikā dramatiski samazinājās PVN ieņēmumi (par 3 % gadā), ko izraisīja privātā patēriņa straujš kritums. Ieņēmumi no citiem galvenajiem nodokļu veidiem sākotnēji saglabājās salīdzinoši labā līmenī, pateicoties augstajai inflācijai, tomēr arī šī labvēlīgā ietekme ir sākusi mazināties. Latvijas Valsts kase prognozē, ka 2008. gada konsolidētais valsts budžeta deficīts, kurā ietverts valsts budžets un sociālās apdrošināšanas fonda budžets, varētu būt ap 2½ līdz 2¾ % no IKP[3]. Ņemot vērā iespēju, ka pašreizējos apstākļos pašvaldībām varētu rasties neliels deficīts (neraugoties uz ierobežojumiem, kuru mērķis ir nodrošināt sabalansētību vai pārpalikumu šajā apakšnozarē), sagaidāms, ka valsts sektora 2008. gada deficīts varētu būt tuvu 3 % no IKP.Saeimas 14. novembrī pieņemtajā 2009. gada budžetā paredzētais konsolidētais valsts deficīts ir 1½ % no IKP, tomēr tas pamatojas uz ražošanas apjoma samazināšanos tikai par 1 %, kas nebija reāli sasniedzams skaitlis. Tajā iekļauti ievērojami tiešo nodokļu samazinājumi un izdevumu palielinājumi. Jau pieņemšanas laikā bija skaidrs, ka ražošanas apjoms samazināsies ievērojami vairāk un ka kompensācijas pasākumu trūkuma dēļ pastāv risks, ka deficīts varētu sasniegt ļoti lielu apjomu. Ieskaitot ļoti mazu pašvaldību deficītu, valsts deficītu varas iestādes prognozēja 1,8 % apmērā no IKP un primāro deficītu — 1,1 % apmērā no IKP. Ņemot vērā nodokļu iekasēšanas datus par 2008. gada pēdējiem mēnešiem un sliktākas ekonomiskās izredzes 2009. gadam, valsts budžeta bilances prognoze ir ievērojami pasliktinājusies salīdzinājumā ar Komisijas dienestu rudenī prognozēto deficītu 5,6 % apmērā no IKP. Salīdzinājumam jāmin, ka valsts parāda attiecība 2007. gada beigās bija 9,5 %, t.i., viens no zemākajiem rādītājiem ES.4. FINANšU TIRGILatvijas finanšu sistēmā pārsvarā dominē banku nozare, kura pēdējos desmit gados attīstījusies ļoti strauji. Tajā var skaidri nodalīt divus segmentus. No vienas puses, ir citu valstu bankas, kuras galvenokārt finansē ar aizdevumiem no mātesuzņēmumiem un kurām pieder 70 % no tirgus. No otras puses, ir vietējās bankas, kuras galvenokārt tiek finansētas, izmantojot sindicētos aizdevumus un nerezidentu noguldījumus. Īpaši svarīgi ir nerezidentu noguldījumi, kuri 2008. gada novembra sākumā veidoja 43,5 % no visiem noguldījumiem, izņemot monetāro un finanšu iestāžu noguldījumus. Tādējādi Latvijas finanšu sistēma balstās galvenokārt uz ārēju finansējumu, t.i., finansējumu no mātesuzņēmumiem, nerezidentu ieguldījumiem un ārvalstu sindicētiem aizdevumiem. Rezultāts ir ārkārtīgi augsts ārējo saistību līmenis, kas turpina paaugstināties, un tam atbilstoši aizdevumi iedzīvotājiem, galvenokārt ārvalstu valūtās (gandrīz 90 % no visiem aizdevumiem). Iekšzemes kredīti ir pieauguši no 10 % no IKP 1997. gadā līdz 90 % 2007. gadā. Tāpēc šķiet, ka divi galvenie Latvijas banku sistēmas apdraudējumi ir likviditāte un kredītriski.Likviditātes risks jau ir materializējies ieilgušu likviditātes problēmu dēļ kopš 2008. gada oktobra. Paredzot, ka varētu rasties atmaksāšanas grūtības, divi ārvalstu sindikāti skaidri norādīja, ka tie varētu pieprasīt Parex bankai izsniegtu aizdevumu priekšlaicīgu atmaksu par kopējo summu EUR 0,8 miljardi, kuru atmaksas termiņi ir 2009. gada februāris un jūnijs. Tas izraisīja bankas daļēju nacionalizāciju 2008. gada 10. novembrī. Tomēr šādi piešķirtās valsts aizņēmuma garantijas tika uzskatītas par nepietiekamām, un sekoja Parex pilnīga nacionalizācija decembra sākumā un ierobežojumu noteikšana noguldījumu izņemšanai (EUR 50 000 mēnesī privātpersonām). Neraugoties uz minētajiem pasākumiem, pēc šiem notikumiem nerezidenti no Parex un vietējām bankām ar līdzīgiem uzņēmējdarbības modeļiem ir izņēmuši ievērojamu daudzumu noguldījumu, no kuriem tikai neliela daļa ir no jauna ieguldīta citās Latvijas bankās. Sistēmiskās likviditātes problēmas rosināja Latvijas Banku 13. novembrī paziņot par turpmākiem tās noteiktās rezerves likmes samazinājumiem no 7 % līdz 5 % īstermiņa saistībām un no 5 % līdz 3 % saistībām ar termiņu, kas pārsniedz divus gadus, tādējādi veicinot likviditāti (šie lēmumi stājās spēkā divos posmos pa 1 procentpunktam (pp) 24. novembrī un 24. decembrī). Tomēr rezervju samazināšanās ir turpinājusies, un Latvijas Bankas neto starptautisko ieguldījumu postenis laikā no 2008. gada oktobra sākuma līdz gada beigām samazinājās par EUR 0,9 miljardiem. Rezidentu un nerezidentu noguldījumi citām valstīm piederošās bankās šajā pašā periodā palielinājās, turklāt šķiet, ka ir nodrošināts likviditātes atbalsts no mātesuzņēmumiem.Kredītrisks vēl nav nopietni materializējies, tomēr sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas palielināsies. Lai gan ir palielinājies aizkavēto aizdevumu daudzums, problēmaizdevumu daudzums pašlaik nepārsniedz 1 % no kopējiem aizdevumiem, tostarp pateicoties arī patlaban notiekošajai problēmaizdevumu restrukturizācijai. Tomēr ir skaidrs, ka palielināsies sagaidāmās ilgstošās recesijas negatīvā ietekme uz iedzīvotāju ienākumiem un tādējādi to spēju atmaksāt parādus. Maksātspējas koeficienti samazināsies un, iespējams, tuvosies noteiktajām minimālajām vērtībā, un šādā gadījumā var būt vajadzīgi kapitāla ieguldījumi.Banku nozares pašreizējais un turpmākais stāvoklis ir atkarīgs no objektīviem faktoriem, kā arī no tās spējas atjaunot sev uzticību. Galvenais uzdevums pašreizējā situācijā ir nodrošināt uzticību, lai stabilizētu noguldījumu bāzi un mazinātu turpmākas likviditātes problēmas. Ņemot vērā valsts ierobežotās finanses, uzticības atjaunošana finanšu sektorā, izmantojot valdības intervenci, radītu uzticību tikai tad, ja tā tiktu papildināta ar spēcīgu starptautisku finansiālo atbalstu.5. MAKSāJUMU BILANCE UN āRēJāS FINANSēšANAS PRASīBASLatvijas ekonomikas uzplaukumam līdz 2007. gadam bija raksturīga liela ārējā nesabalansētība un neilgtspējīga ārēju saistību uzkrāšanās. 2007. gada beigās bruto ārējais parāds pārsniedza 135 % no IKP (neto ārējais parāds sasniedza 52 % no IKP). Starptautisko ieguldījumu pozīcija 2007. gada beigās palielinājās līdz neto saistībām 79 % apmērā no IKP, un ir aplēsts, ka neto saistības 2008. gada otrā ceturkšņa beigās būs palielinājušās līdz 82 % no IKP.2008. gadā, mazinoties valsts iekšējam izlietojumam, ārējā aizņemšanās ir ievērojami samazinājusies. Saskaņā ar Latvijas Bankas iepriekšējām aplēsēm 2008. gada trešajā ceturksnī norēķinu konta deficīts samazinājās līdz aptuveni 12½ % no IKP (salīdzinājumā ar maksimumu, kas 2006. gada ceturtajā ceturksnī pārsniedza 27 % no IKP). Sagaidāms, ka 2009. gadā preču tirdzniecības deficīts saglabāsies ap 10 % no IKP (tāpat kā 2008. gada pēdējos mēnešos), tomēr, ņemot vērā pakalpojumu pozitīvo bilanci un ienākumu konta stāvokļa uzlabošanos, norēķinu konta deficīts varētu būt mazāks. Lai nodrošinātu IKP pieauguma bāzes maiņu no iekšzemes patēriņa, kas samazinās, uz eksporta palielināšanos, atalgojums ir precīzāk jāsabalansē ar produktivitāti un strukturālo reformu virzību, kuras nostiprina ekonomikas piedāvājuma daļu.Lai gan būtisks elements saprātīgas maksājumu bilances atjaunošanai ir pēdējo gadu norēķinu konta deficīta neilgtspējīgā līmeņa samazināšana, tas nebūs pietiekami, lai nodrošinātu ārēju ilgtspējīgumu, ņemot vērā valsts lielo parādu, kura lielākā daļa ir īstermiņa parādi. Ir sagaidāms, ka vēl kādu laiku saglabāsies ievērojamas problēmas ārējā finansējuma jomā, jo samazināsies ārvalstu kredītu pieejamība, iespējams, aizplūdīs nerezidentu un rezidentu noguldījumi, kā arī ir pasliktinājušās prognozes par iekšējiem ieguldījumiem. Turpmāka ārvalstu valūtu rezervju samazināšanās (kuras laikā no 2008. gada oktobra līdz decembrim samazinājās par aptuveni 25 %) apdraudētu Latvijas piesaistīto valūtas maiņas kursu. Tāpēc, lai īstermiņā mazinātu likviditātes grūtības, vienlaicīgi atbalstot mērķtiecīgu ārējo stabilizāciju vidējā termiņā, būs vajadzīga ārēja finansiāla palīdzība, to papildinot ar spēcīgu politikas programmu.Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka Latvijas maksājumu bilance ir nopietni apdraudēta, un iesaka Padomei pieņemt lēmumu par savstarpējas palīdzības piešķiršanu.6. LATVIJAS „EKONOMIKAS STABILIZāCIJAS UN IZAUGSMES ATJAUNOšANAS PROGRAMMA”: MAKROEKONOMIKAS UN FINANšU SISTēMAS PASāKUMITurpinoties sarunām starp Latvijas iestādēm un starptautiskās finansiālās palīdzības paketes potenciālajiem dalībniekiem, Latvijas iestādes ir pieņēmušas vērienīgu politikas programmu (kā minēts iepriekš, to iesniedza Saeimā, kas to apstiprināja 12. decembrī). Programma pamatojas uz spēkā esošo lata piesaistes kursa saglabāšanu, kas savu politikas stūrakmeņa lomu saglabās arī turpmāk. Programmas mērķis ir risināt finanšu nozares problēmas, novērst fiskālo nesabalansētību un uzlabot konkurētspēju, vienlaicīgi saglabājot šauru valūtas maiņas koridoru. Tajā ir ietverta tūlītēja un ilglaicīga fiskālā konsolidācija, visaptveroša banku jautājuma risināšanas stratēģija, regulatīvo iestāžu krīzes vadības spēju uzlabošana, visaptverošas strukturālās reformas, kā arī citi svarīgi pasākumi. Tā pamatojas uz makroekonomiskajām prognozēm par IKP samazināšanos 2009. gadā par 5 % un vēl par 3 % 2010. gadā, kam seko neliels 2 % pieaugums 2011. gadā. Fiskālās stratēģijas mērķis ir, lai kopējais valsts budžeta deficīts 2011. gadā nepārsniegtu 3 % no IKP, tādējādi minētajā gadā izpildot Māstrihtas budžeta deficīta kritēriju.Pēc sarunām ar ES, SVF un citām pusēm par finansiālo palīdzību, kurās tika uzsvērti nopietni turpmākie budžeta deficīti, valdība 2009. gadam pieņēma grozītu budžetu projektu; Saeima to apstiprināja 12. decembrī atbilstīgi ekonomikas stabilizācijas ārkārtas programmai. Grozītajā budžetā, kas pamatojas uz pārskatītu prognozi par IKP samazināšanos 2009. gadā par 5 %, ir ņemta vērā nesenā ekonomikas perspektīvu pasliktināšanās, un tā mērķis ir, lai kopējais valsts fiskālais deficīts nepārsniegtu 5 % no IKP[4]. Tas nozīmē, ka ir nepieciešama tikai neliela strukturālā korekcija salīdzinājumā ar prognozēto 2008. gada rezultātu (tomēr daudz lielāka salīdzinājumā ar novembrī pieņemto budžetu). Turklāt pilnvērtīgs budžeta likums 2009. gadam atbilstīgi decembra budžeta projektam būtu jāpieņem līdz 2009. gada marta beigām.Attiecībā uz izdevumiem, konsolidācijas galvenais mērķis ir ievērojami samazināt valsts sektorā strādājošo atalgojumu (vidēji par 15 % salīdzinājumā ar sākotnējo 2008. gada 14. novembra budžetu, kas tomēr tikai daļēji kompensē lielos faktisko pieaugumus, kas fiksēti iepriekšējos gados) un turpināt darbinieku skaita samazināšanu. Turklāt ir plānoti lieli ar personālu nesaistīti kārtējo izdevumu samazinājumi. Citi nozīmīgākie plānotie pasākumi ir subsīdiju samazināšana (izņemot sociālo atbalstu) un izdevumu samazināšana par precēm un pakalpojumiem, kā arī pašvaldību izdevumu ierobežošana. Valsts līdzfinansējums ES finansētos projektos tiks saglabāts plānotajā apjomā un palīdzēs virzīt ekonomiku tirgojamu preču sektora virzienā. Attiecībā uz ieņēmumiem, tajā ir ietverts standarta PVN likmes palielinājums par 3 procentpunktiem līdz 21 %, daudz šaurākai nodokļu bāzei (galvenokārt medikamentiem) piemērojamās samazinātās PVN likmes palielinājums no 5 % līdz 10 %, akcīzes nodokļa palielinājums degvielai (sasniedzot ES acquis ), kā arī daļēji kompensējošs ienākumu nodokļa likmes samazinājums par 2 procentpunktiem.2010. gadam ir plānota turpmāka fiskālā konsolidācija, un vidēja termiņa fiskālā programmas mērķis ir panākt, lai 2011. gadā kopējais valsts deficīts nepārsniegtu 3 % no IKP atbilstoši Māstrihtas fiskālās konverģences kritērijam. Papildu konsolidāciju 2010. gadā nodrošinās turpmāka izdevumu ierobežošanas noteikšana šajā gadā, kapitāla ienākuma nodokļa (10 %) ieviešana; nekustamā īpašuma un īpašuma nodokļa palielināšana, atceļot izņēmumus, lai paplašinātu ar nodokļiem apliekamo bāzi. Turklāt tiks veikti pasākumi, lai nostiprinātu budžeta veidošanas procedūras un tā īstenošanu, pieņemot jaunu fiskālo programmu un budžeta reformas likumu.Papildus iepriekš aprakstītajai fiskālajai paketei, kā priekšnosacījums jebkādam ārējam finansiālajam atbalstam tiek meklēts risinājums situācijai ar Parex banku, saskaņā ar kuru esošajiem akcionāriem nebūtu nekādu īpašumtiesību interešu. Pēc pirmā audita valdība jau ir pārņēmusi savā kontrolē 85 % no bankas aktīviem. Bankas vadība ir nomainīta. Jaunā vadība izstrādā risinājumu plānu tā, lai valstij rastos pēc iespējas mazāki zaudējumi. Tuvākajā laikā tā centīsies gūt apstiprinājumu no ārējām personām par sindicētā finansējuma atjaunošanu Parex bankai.Citu pasākumu mērķis ir garantēt banku nozares plašāku stabilitāti vidējā līdz ilgākā termiņā. Varas iestāžu pirmais mērķis būs atjaunot uzticību banku sistēmai. Banku sistēmā tiks veikta mērķtiecīga izpēte, lai nodrošinātu, ka visas bankas ir likvīdas un pietiekami kapitalizētas. Dzīvotspējīgām bankām, kurām jāpapildina kapitāls, pieprasīs veikt privātu restrukturizāciju, izmantojot ārējus investorus vai apvienošanos, vai kapitāla atbalstu no mātes bankām.Gandrīz viss pašreizējais ārējais parāds gulstas uz privāto sektoru. Papildus piesardzības, pārraudzības un monetārās politikas pasākumiem parāda restrukturizācija ir programmas svarīga sastāvdaļa, lai panāktu parāda līmeņa samazinājumu atbilstīgi ilgtspējīgai izaugsmei nākotnē. Tiks nostiprināts attiecīgs juridiskais pamats esošu parādu termiņu un valūtu restrukturizācijai. Par prioritāti tiks noteiktas arī maksātnespējas procedūras un rehabilitācijas plānu ātra īstenošana.Ekonomikas politikas programmā ir iekļauti arī strukturālās reformas pasākumi, kuri tiek atbalstīti Lisabonas stratēģijas kontekstā, piemēram, aktīva darba tirgus un mūžizglītības politika, privātā sektora dalībnieku plašāka iesaistīšana pētniecībā un attīstības un inovāciju darbībās, eksporta veicināšanas pasākumi un administratīvu slogu likvidēšana uzņēmumiem.7. ES ATBALSTS SASKAņā AR MAKSāJUMU BILANCES PALīDZīBAS MEHāNISMU Kā DAļA NO STARPTAUTISKā ATBALSTATā kā Latvijā ir radušās nopietnas maksājumu bilances problēmas, un tikai gadījumā, ja Latvijas varas iestādes cieši apņemas īstenot plašu ekonomiskās stabilizācijas programmu, Komisija pēc konsultēšanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju 2009. gada 12. janvārī iesaka Padomei piešķirt savstarpējo palīdzību, kā paredzēts Līguma 119. pantā.Turklāt pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju Komisija arī ierosina, ka pēc tam, kad pēc Komisijas ierosinājuma būs pieņemts minētais Padomes lēmums par savstarpējās palīdzības piešķiršanu Latvijai, Padomei būtu jāpieņem lēmums, ar kuru Latvijai no dalībvalstīm paredzētā ES palīdzības mehānisma (ko reglamentē Padomes 2002. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 332/2002) piešķir vidēja termiņa finansiālu palīdzību līdz EUR 3,1 miljarda apmērā, lai sekmētu tās maksājumu bilances ilgtspējīgumu.Vidējā termiņa finanšu palīdzība tiktu sniegta tad, ja Latvijā rastos nopietns apdraudējums, ka gan iekšzemē, gan ārvalstīs varētu tikt zaudēta uzticība Latvijas finanšu sistēmai, pasliktinātos finansiālā situācija un īstermiņā rastos ievērojamas finanšu problēmas. Kopumā palīdzības mērķis ir veicināt nepieciešamo ārējo un iekšējo stabilizāciju. Kopējais aplēstais nepieciešamais finansējums laikposmā līdz 2011. gada pirmajam ceturksnim ir 7,5 miljardi euro. Šajā summā ietilpst atbalsts paredzamajam ārējā (norēķinu un kapitāla) konta deficītam, noguldījumu izņemšanai, nepilnīgai to aizdevumu pārnešanai, kuriem tuvojas maksājumu termiņš, pārnešanai, kļūdām un izlaidumiem maksājumu bilancē un starptautisko rezervju uzkrāšanai saprātīgā līmenī.Atbalsts tiktu nodrošināts sadarbībā ar SVF un citu daudzpusēju un divpusēju atbalstu. Tas tiktu izmaksāts sešās daļās un saistībā ar ekonomikas politikas nosacījumiem. Ierosinātais lēmums būtu spēkā trīs gadus pēc stāšanās spēkā. Ekonomikas politikas nosacījumi saistībā ar ES aizdevumu izmaksām tiks noteikti saprašanās memorandā, kas noslēdzams ar Latvijas iestādēm. Galvenie atbalsta saņemšanas nosacījumi ir šādi.Plaša fiskālā konsolidācija laikposmā līdz 2011. gadam. Salīdzinājumā ar sākotnējo 2008. gada 14. novembra budžetu 2009. gadam ir plānota ļoti liela fiskālā konsolidācija ar mērķi, lai budžeta deficīts nepārsniegtu 5 % no IKP, un ar turpmāku konsolidāciju 2010. gadā. Galvenie budžeta pasākumi ir šādi: i) tādas precīzi noteiktas vidēja termiņa fiskālās programmas pieņemšana, kas paredzēta, lai līdz 2011. gadam samazinātu kopējo valsts budžeta deficītu līdz līmenim, kas zemāks nekā Līgumā noteiktais 3 % no IKP atsauces līmenis; ii) vidēja termiņa budžeta griestu kontekstā valsts sektora vidējā atalgojuma samazinājums nominālā izteiksmē par aptuveni 15 % 2009. gadā. To vajadzētu attiecināt arī uz pašvaldībām, valsts aģentūrām un valstij piederošiem uzņēmumiem; iii) prēmiju un tamlīdzīgu maksājumu likvidēšana; iv) darbinieku skaita samazināšana par vismaz 5 % valsts sektorā un pašvaldībās; v) ievērojami subsīdiju samazinājumi (izņemot sociālo atbalstu) un izdevumu par precēm un pakalpojumiem samazinājumi; vii) ES finansētu projektu īstenošana iepriekš plānotajos līmeņos.Finansiālu nosacījumu pasākumi ar mērķi garantēt banku nozares plašāku stabilitāti vidējā līdz ilgākā termiņā. Varas iestāžu pirmais mērķis būs atjaunot uzticību banku sistēmai. Banku sistēmā tiks veikta mērķtiecīga izpēte, lai nodrošinātu, ka visas bankas ir likvīdas un pietiekami kapitalizētas. Dzīvotspējīgām bankām, kurām jāpapildina kapitāls, pieprasīs veikt privātu restrukturizāciju, izmantojot ārējus investorus vai apvienošanos, vai kapitāla atbalstu no mātes bankām. Svarīgs posms šajā procesā bija atsevišķie triju ārvalstu mātes banku grupu paziņojumi 2008. gada 18. decembrī par to apņemšanos turpināt darbību Latvijā un par atbalstu savām darbībām šajā valstī.Parādu restrukturizācija privātajā sektorā, lai samazinātu problēmas, ko izraisa augstais parāda līmenis (gandrīz viss ārējais parāds ir privātā sektora parāds), īstenojot to papildus piesardzības, pārraudzības un monetārās politikas pasākumiem. Būtu jānostiprina attiecīgs juridiskais pamats esošu parādu termiņu un valūtu restrukturizācijai. Par prioritāti jānosaka arī maksātnespējas procedūras un rehabilitācijas plānu ātra īstenošana. Še iekļaujama maksātnespējas likuma grozīšana, lai veicinātu risinājumus starp dzīvotspējīgiem uzņēmumiem un to kreditoriem un lai uzlabotu personiskā bankrota regulējumu.Strukturālie pasākumi ienākumu politikas, fiskālās disciplīnas un budžeta procesa un pārvaldības jomā. Budžeta un finanšu pārvaldības likums tiks grozīts, lai nostiprinātu noteikumus par finansiālo atbildību, pārredzamību un atbildīgumu, un tiks ieviestas vidēja termiņa budžeta pamatnostādnes. Tiks izveidota īpaša komiteja atalgojuma ierobežošanas uzraudzībai un ieteikumu sniegšanai, lai nodrošinātu algu attīstību tādā veidā, kas atjauno konkurētspēju.Strukturālās reformas pasākumi, kuri inter alia tiek atbalstīti Lisabonas stratēģijas kontekstā , piemēram, aktīva darba tirgus un mūžizglītības politika, plašāka privātā sektora iesaistīšana pētniecības un attīstības un inovāciju darbībās, eksporta veicināšanas pasākumi un administratīvu slogu samazināšana uzņēmumiem.Lai nodrošinātu vajadzīgo elastīgumu pašreizējos tirgus apstākļos, tiek ierosināts atļaut izmantot procentu mijmaiņas darījumus aizdevumu operācijām, kas finansē aizdevumu. Lai neapdraudētu ES budžetu, iespējamā mijmaiņas darījuma partneriem būtu jābūt ar visaugstāko kredītkvalitāti.IeteikumsPADOMES LĒMUMSpar savstarpējās palīdzības piešķiršanu LatvijaiEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 119. pantu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,tā kā:(1) Sakarā ar ļoti liela ārējā finansējuma nepieciešamību Latvijas kapitāla un finanšu tirgi pēdējā laikā ir saskārušies ar problēmām, kas saistītas ar tirgus noskaņojuma vispārīgu pasliktināšanos, un pieaug bažas par Latvijas ekonomikas veselību, ņemot vērā lielo nesabalansētību starp ievērojamo ārējo deficītu un ļoti lielo ārējo parādu, valsts finanšu pasliktināšanos un augstus izmaksu līmeņus un cenu inflāciju. Latvijas banku sektorā ir radušās nopietnas likviditātes un uzticības problēmas. Ārvalstu valūtu rezervju līmenis ir samazinājies, jo centrālā banka ir veikusi intervenci, lai saglabātu nacionālās valūtas piesaistes kursu.(2) Padome regulāri pārskata Latvijas īstenoto ekonomikas politiku, jo īpaši Latvijas konverģences programmas un valsts reformu programmas kontekstā, kā arī konverģences ziņojumu kontekstā.(3) Ir novērtēts, ka Latvijas kopējās ārējā finansējuma vajadzības līdz 2011. gada pirmajam ceturksnim ir EUR 7,5 miljardi.(4) Latvijas iestādes no ES un citām starptautiskām finanšu iestādēm un citām valstīm ir pieprasījušas ievērojamu finansiālo palīdzību, lai atbalstītu maksājumu bilances ilgtspējīgumu.(5) Latvijas maksājumu bilance ir nopietni apdraudēta, tāpēc savstarpējā palīdzība, kuru steidzamā kārtā piešķir Kopiena, ir pamatota.(6) Finanšu palīdzības paketi nodrošinātu ar nosacījumu, ka Latvijas iestādes stingri apņemas īstenot plašu fiskālās, finanšu sistēmas un strukturālo reformu programmu, lai veicinātu nepieciešamās ārējās un iekšējās korekcijas ar mērķi stabilizēt ekonomiku un atjaunot ticību ekonomikas politikai. Sadarbībā ar EFK Komisija regulāri un rūpīgi pārbaudīs, vai tiek pilnībā īstenoti ekonomikas politikas nosacījumi, saskaņā ar kuriem šī palīdzība tiktu piešķirta,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.Vienīgais pantsKopiena piešķir Latvijai savstarpēju palīdzību.Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājsPriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar Kopienas vidēja termiņa finansiālās palīdzības piešķiršanu LatvijaiEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 2002. gada 18. februāra Regulu (EK) Nr. 332/2002[5], ar ko izveido vidēja termiņa finansiālas palīdzības mehānismu attiecībā uz dalībvalstu maksājumu bilancēm, un jo īpaši tās 3. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju (EKF),tā kā:(1) Padome […] pieņēma lēmumu piešķir Latvijai savstarpēju palīdzību.(2) Sakarā ar ļoti liela ārējā finansējuma nepieciešamību Latvijas kapitāla un finanšu tirgi pēdējā laikā ir saskārušies ar problēmām, kas saistītas ar tirgus attieksmes vispārīgu pasliktināšanos, un pieaug bažas par Latvijas ekonomikas veselību, ņemot vērā lielo nesabalansētību starp ievērojamo ārējo deficītu un ļoti lielo ārējo parādu, valsts finanšu pasliktināšanos un augstus izmaksu līmeņus un cenu inflāciju. Latvijas banku sektorā ir radušās nopietnas likviditātes un uzticības problēmas. Ārvalstu valūtu rezervju līmenis ir samazinājies, jo centrālā banka ir veikusi intervenci, lai saglabātu nacionālās valūtas piesaistes kursu.(3) Ir novērtēts, ka Latvijas kopējās ārējā finansējuma vajadzības līdz 2011. gada pirmajam ceturksnim ir EUR 7,5 miljardi.(4) Ir pamatoti, izmantojot vidēja termiņa finansiālas palīdzības mehānismu attiecībā uz dalībvalstu maksājumu bilancēm, kas izveidots ar Regulu (EK) Nr. 332/2002, piešķirt Latvijai Kopienas atbalstu EUR 3,1 miljardu apmērā. Kopienas palīdzība jāsniedz līdztekus Starptautiskā Valūtas fonda aizdevumam 1,5 miljardu SDR apmērā (1200 % no Latvijas SVF kvotas, aptuveni EUR 1,7 miljardi) saskaņā ar rezerves vienošanos, kas apstiprināta 2008. gada 23. decembrī. Paredzēts, ka Ziemeļvalstis (Zviedrija, Dānija, Somija un Norvēģija) kopā sniegs palīdzību EUR 1,8 miljardu apmērā, Pasaules Banka — EUR 0,4 miljarda apmērā, Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka, Čehijas Republika, Polija un Igaunija — kopā EUR 0,5 miljardu apmērā, šādi līdz 2011. gada pirmajam ceturksnim nodrošinot kopējo summu EUR 7,5 miljardu apmērā.(5) Kopienas palīdzība jāpārvalda Komisijai. Saprašanās memorandā ir jāiekļauj konkrētie ekonomikas politikas nosacījumi, par kuriem panākta vienošanās ar Latvijas iestādēm pēc konsultācijām ar EFK. Tajos inter alia jābūt iekļautiem pasākumiem, kas paredzēti pašreizējo likviditātes problēmu mazināšanai, ilgtermiņa stabilitātes atjaunošanai, nostiprinot banku sektoru, fiskālās nesabalansētības koriģēšanai un tādas iekšpolitikas pieņemšanai, kas uzlabos konkurētspēju. Šajos pasākumos jāietver tūlītēja un ilglaicīga fiskālā konsolidācija, visaptveroša banku jautājuma risināšanas stratēģija, uzlabotas regulatīvo iestāžu krīzes vadības spējas, visaptverošas strukturālās reformas, kā arī citi svarīgi pasākumi. Sīkāki finanšu nosacījumi aizdevuma līgumā ir jāprecizē Komisijai.(6) Palīdzība jānodrošina, lai mazinātu pašreizējās likviditātes problēmas, un tā jāsniedz ar nosacījumu, ka tiek īstenota politika, lai atjaunotu ilgtermiņa stabilitāti, nostiprinot banku sektoru, stabilizējot fiskālo nesabalansētību un īstenojot iekšpolitiku, kas uzlabo konkurētspēju, vienlaicīgi saglabājot nacionālās valūtas maiņas kursu šaurā diapazonā ap spēkā esošo centrālo maiņas kursu,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pants1. Kopiena nodod Latvijas rīcībā vidēja termiņa aizdevumu, kura maksimālais apjoms ir EUR 3,1 miljardi, ar maksimālo vidējo dzēšanas termiņu uz pieciem gadiem.2. Kopienas finansiālā palīdzība ir pieejama trīs gadus, sākot no pirmās dienas pēc tam, kad ir stājies spēkā šis lēmums.2. pants1. Palīdzību pārvalda Komisija atbilstoši Latvijas saistībām un Padomes ieteikumiem. Šos nosacījumus paredz saprašanās memorandā. Sīkākus finanšu nosacījumus aizdevuma līgumā precizē Komisija.2. Sadarbībā ar EFK Komisija regulāri pārbauda, vai tiek ievēroti ekonomikas politikas nosacījumi, saskaņā ar kuriem šī palīdzība piešķirta. Komisija EFK informē par iespējamām aizņēmumu finansējuma izmaiņām vai finanšu nosacījumu pārstrukturēšanu.3. Latvija ir gatava pieņemt un īstenot papildu konsolidācijas pasākumus, lai stabilizētu ekonomiku gadījumā, ja šādi pasākumi ir nepieciešami palīdzības programmas laikā. Latvijas iestādes pirms jebkādu papildu pasākumu pieņemšanas konsultējas ar Komisiju.3. pants1. Kopienas finansiālo palīdzību Komisija nodod Latvijas rīcībā ne vairāk kā sešās daļās, kuru apjoms tiks noteikts saprašanās memorandā.2. Pirmo daļu piešķir ar nosacījumu, ka stājas spēkā aizdevuma līgums un saprašanās memorands.3. Ja aizdevuma finansēšanas nolūkā nepieciešams, ir atļauti pienācīgi procentu mijmaiņas darījumi ar visaugstākās kredītkvalitātes partneriem.4. Lēmumu par turpmāko daļu piešķiršanu Komisija pieņem pēc atzinuma saņemšanas no EFK.5. Pārējo daļu izmaksa notiek, ja apmierinoši tiek izpildīta jaunā ekonomikas programma (Latvijas valdības ekonomikas stabilizācijas un izaugsmes atjaunošanas programma), kas iekļauta konverģences programmā, un jo īpaši tie ekonomikas politikas nosacījumi, kas paredzēti saprašanās memorandā. Tie inter alia ir šādi:1.  precīzi noteiktas vidēja termiņa fiskālās programmas pieņemšana, kas paredzēta, lai līdz 2011. gadam samazinātu kopējo valsts deficītu līdz ne vairāk kā Līgumā paredzētajam atsauces līmenim 3 % apmērā no IKP;2.  2009. gada budžeta izpilde, kas grozīts ar 2008. gada 12. decembra budžeta papildinājumu (un kurā detalizētus grozījumus izdarīs 2009. gada pirmā ceturkšņa laikā), kura mērķis ir kopējais valsts budžeta deficīts, kas nepārsniedz 5 % no IKP;3.  valsts sektora vidējā atalgojuma samazināšana 2009. gadā par vismaz 15 % nominālajā izteiksmē salīdzinājumā ar sākotnējo 2008. gada 14. novembra budžetu, kā arī turpmāks samazinājums par 2 % 2010.–2011. gadā;4.  darbinieku skaita samazināšana par vismaz 5 % valsts sektorā un pašvaldībās 2009. gadā;5.  budžeta procedūru izstrādes un īstenošanas nostiprināšana, pieņemot fiskālo sistēmu un budžeta reformas likumu;6.  skaidras un pārskatāmas atalgojuma sistēmas ieviešana valsts pārvaldes darbiniekiem un vienotas cilvēkresursu plānošanas un pārvaldības sistēmas izveidošana valsts pārvaldes iestādēm;7.  mehānismi, lai nodrošinātu plašāku banku sektora stabilitāti vidējā termiņā līdz ilgtermiņā, tostarp plaši uzraudzības, piesardzības un monetārās politikas pasākumi. Tiem jāierobežo kredīta palielināšanās līdz ilgtspējīgiem līmeņiem un jānodrošina nenodrošināta ārvalstu finansējuma izmantošana lielā apjomā. Banku sistēmā tiks veikta mērķtiecīga izpēte, lai nodrošinātu, ka visas bankas ir likvīdas un pietiekami kapitalizētas;8.  piemēroti pasākumi attiecībā uz privātā sektora parādu restrukturizāciju. Jānostiprina attiecīgs juridiskais pamats esošu parādu termiņu un valūtu restrukturizācijai. Par prioritāti jānosaka arī maksātnespējas procedūras un rehabilitācijas plānu ātra īstenošana;9.  nodrošināt, lai atlikušie Parex bankas mazākuma akcionāri negūtu labumu no bankas jautājuma atrisināšanas, un veikt pasākumus finansiālās stabilitātes uzlabošanai, pilnībā nacionalizējot Parex banku;10.  strukturālās reformas pasākumi, kuri tiek atbalstīti Lisabonas stratēģijas kontekstā un īstenoti Latvijas valsts reformu programmā, tostarp aktīva darba tirgus un mūžizglītības politika, privātā sektora plašāka iesaistīšana pētniecības un attīstības un inovāciju darbībās, eksporta veicināšanas pasākumi un administratīvu slogu likvidēšana uzņēmumiem;11.  ES finansētu projektu īstenošana plānotajā apjomā, lai palīdzētu uzlabot tirgojamo preču sektora ieguldījumu ekonomikas izaugsmē;12.  pasākumi, lai uzlabotu finansējuma pieejamību tādiem uzņēmumiem un uzņēmējiem, kuru pieteikumi struktūrfondiem ir apstiprināti vai kuri, iespējams, plāno pieteikties struktūrfondu līdzekļu saņemšanai.Šis lēmums ir adresēts Latvijas Republikai. To publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājs  PĀRSKATS PAR IETEKMI UZ BUDŽETU(sk. iekšējo noteikumu 16. pantu)POLITIKAS JOMA: SADAĻA 01 — EKONOMIKA UN FINANSESDARBĪBA: FINANŠU DARĪJUMI UN INSTRUMENTIDARBĪBAS NOSAUKUMS: ES VIDĒJA TERMIŅA PALĪDZĪBA LATVIJAI1. PRIEKŠLIKUMA NOSAUKUMS: ATTIECĪGĀ BUDŽETA POZĪCIJA UN SADAĻA01 04 01 01 EK garantija Kopienas aizdevumiem, kas paredzēti maksājumu bilances atbalstam2. JURIDISKAIS PAMATS119. pants; Padomes 2002. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 332/2002.3. FINANŠU GADA VISPĀRĒJIE RĀDĪTĀJI (EURO)Šis postenis ir Eiropas Savienības nodrošinātu garantiju struktūra. Tas ļauj Komisijai apkalpot parādus (kapitālu, procentus un citus izdevumus) parādnieku (šajā gadījumā Latvijas) saistību nepildīšanas gadījumā.Budžeta iegrāmatojums („p.m.”), kas atspoguļo budžeta garantiju, tiks izmantots vienīgi tad, ja garantija faktiski tiks pieprasīta. Parasti budžeta garantija netiek pieprasīta.3.a – Kārtējais gadsNeattiecasSA |Sākotnējā finanšu gada apropriācija (budžets) |Pārskaitījumi |Papildu apropriācija |Apropriācijas kopā |Apropriācijas, kas jau rezervētas citai darba programmai |Pieejamais atlikums |Ierosinātajam pasākumam piešķirtā summa |3.b – Pārnestās summasNeattiecasSA |Pārnestās summas |Apropriācijas, kas jau rezervētas citai darba programmai |Pieejamais atlikums |Ierosinātajam pasākumam piešķirtā summa |3.c – Nākamais finanšu gadsNeattiecasSA |Sākotnējā finanšu gada apropriācija (budžets) | p.m. |Pārskaitījumi |Papildu apropriācija |Apropriācijas kopā |Apropriācijas, kas jau rezervētas citai darba programmai |Pieejamais atlikums |Ierosinātajam pasākumam piešķirtā summa | p.m. |4. DARBĪBAS APRAKSTSIerosinātā vidēja termiņa finansiālā palīdzība Latvijai ir Kopienas aizdevums EUR 3,1 miljarda apmērā (ko finansēs no Kopienas aizņēmumiem starptautiskajos kapitāla tirgos). To sniegs starptautisku finansēšanas pasākumu satvarā, jo īpaši ar SVF aizdevumu 1,5 miljardu SDR apmērā (aptuveni EUR 1,7 miljardi), izmantojot rezerves finanšu mehānismu. Ziemeļvalstu sniegtā palīdzība ir EUR 1,8 miljardi un Igaunija, Čehijas Republika, Polija un ERAB arī ir apņēmušās sniegt palīdzību EUR 0,5 miljardu apmērā.Šī palīdzība liecina par vēlmi atbalstīt Latviju, kuras kapitāla un finanšu tirgi nonākuši grūtā situācijā, ko izraisījusi tirgus nostājas pasliktināšanās attiecībā uz jauniem tirgiem. Kopienas vidēja termiņa finansiālais atbalsts Latvijai ir paredzēts, lai mazinātu pašreizējās likviditātes problēmas, atjaunotu ilgtermiņa stabilitāti, nostiprinot banku sektoru, koriģētu fiskālo nesabalansētību un sāktu īstenot tādu iekšpolitiku, kas uzlabos konkurētspēju, vienlaicīgi saglabājot nacionālās valūtas maiņas kursu šaurā piesaistes diapazonā. Šādi atbalstītajā ekonomikas politikas paketē ir ietverta tūlītēja un ilglaicīga fiskālā konsolidācija, visaptveroša banku jautājuma risināšanas stratēģija, uzlabotas regulatīvo iestāžu krīzes vadības spējas, visaptverošas strukturālās reformas, kā arī citi svarīgi pasākumi.Šī palīdzība — kuru, apspriežoties ar Ekonomikas un finanšu komiteju, pārvalda Komisija — ir veids, kā nodrošināt, lai ES saglabātu savu aktīvo līdzdalību Latvijas ekonomikas politikas pilnveidē un lai šī politika atbilstu gan Latvijas saistībām ES, gan Padomes rekomendācijām, jo īpaši attiecībā uz nacionālās reformu programmas, kā arī konverģences programmas izpildi.Kopienas aizņēmumus, kas Latvijai paredzētā aizdevuma palielināšanas nolūkā iegūti kapitāla tirgos vai no finanšu institūcijām, sedz Kopienas garantija. Aizdevums ir iegūts kapitāla tirgos vai no finanšu institūcijām. Aizdevuma pamatsumma, kuru piešķirs Latvijai, ir EUR 3,1 miljardi.Eiropas Savienības nodrošinātā garantijas struktūra ir tāda, kas dod iespēju Komisijai apkalpot šo parādu arī tad, ja Latvija nepilda savas saistības.Lai izpildītu savus pienākumus, Komisija pagaidu kārtā šo parādu var apkalpot, arī izmantojot savas kases resursus. Šādā gadījumā jāpiemēro 12. pants Padomes 2000.gada 22. maija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 2000/597/EK, Euratom, par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 31.5.2000., 1. lpp.).5. PIEŅEMTĀ APRĒĶINU METODENeattiecas6. MAKSĀJUMU GRAFIKS (EURO)NeattiecasPozīcija | Apropriācijas | Maksājumi |n gads | n+1 gads | n+2 gads | n+3 gads | Turpmākie finanšu gadi |n gads |n+1 gads |N gads |n+1 gads |Kopā |[1] Kopējais rādītājs, neiekļaujot enerģijas un pārtikas jēlproduktu cenas.[2] Latvijas lata maiņas kurss jau kopš 1994. gada ir bijis piesaistīts SDR valūtu grozam un kopš 2005. gada — euro. 2005. gada maijā Latvija pievienojās VKM II, vienpusēji nosakot +/- 1 % svārstību koridoru ap piesaistes kursu.[3] Skaitlis aprēķināts, izmantojot valsts metodiku, neskaitot vietējās pašvaldības.[4] Šajā palīdzības programmā ņemts vērā, ka 2009. gadā Latvija pievienosies EDP.[5] OV L 53, 23.2.2002., 1. lpp.


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Beļģijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas 2017. gada stabilitātes programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Beļģijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Beļģijas 2017. gada stabilitātes programmu
   (2017/C 261/01)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2), pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Beļģija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku, ko apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Padome 2017. gada 21. martā pieņēma Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (“ieteikums par eurozonu”) (3).

               (2)

               Ņemot vērā to, ka Beļģija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ekonomiskajā un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Beļģijai būtu jānodrošina pilnīga un savlaicīga ieteikuma par eurozonu īstenošana, kā tas ir atspoguļots 1. un 2. ieteikumā turpmāk.

               (3)

               2017. gada ziņojums par Beļģiju tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Beļģijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Beļģijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (4)

               Beļģija 2017. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2017. gada valsts reformu programmu un 2017. gada stabilitātes programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (5)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (6)

               Beļģija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā plāno pakāpenisku nominālās bilances uzlabojumu no deficīta, kas bija 2,6 % no IKP 2016. gadā, līdz -0,1 % no IKP 2020. gadā. Plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis, kas noteikts kā līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē, tiks sasniegts līdz 2019. gadam. Tomēr pārrēķinātā strukturālā bilance (5) joprojām norāda uz 0,3 % lielu deficītu 2019. gadā. Pēc tam, kad vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP sasniedza maksimumu, proti, gandrīz 107 % no IKP 2014. gadā, un samazinājās līdz aptuveni 106 % no IKP 2015. un 2016. gadā, saskaņā ar 2017. gada Stabilitātes programmu gaidāms, ka līdz 2020. gadam tā samazināsies līdz 99 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tomēr pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos deficīta mērķus, sākot no 2018. gada, nav konkretizēti, un saskaņā ar Komisijas 2017. gada prognozi nemainīgas politikas apstākļos tas veicinās prognozēto strukturālās bilances pasliktinājumu 2018. gadā.

               (7)

               Komisija saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu 2017. gada 22. maijā nāca klajā ar ziņojumu, jo Beļģija nebija izdarījusi pietiekami daudz, lai izpildītu parāda samazināšanas kritērijus 2016. gadā. Ziņojumā ir secināts, ka, ņemot vērā visu svarīgo faktoru izvērtējumu, būtu jāuzskata, ka parāda kritērijs pašreiz ir ievērots. Tomēr 2017. gadā būtu jāveic papildu fiskālie pasākumi, lai nodrošinātu vispārēju atbilstību korekcijas virzībai uz vidēja termiņa mērķa sasniegšanu 2016. un 2017. gadā, abos gados kopā.

               (8)

               2017. gada stabilitātes programmā norādīts, ka 2016. un 2017. gadā piedzīvotā bēgļu ārkārtas pieplūduma un attiecīgi ieviesto drošības pasākumu ietekme uz budžetu ir ievērojama, un sniegti atbilstoši pierādījumi par šo papildu budžeta izmaksu apmēru un būtību. Saskaņā ar Komisijas datiem 2016. gadā attiecināmie papildu izdevumi saistībā ar bēgļu ārkārtas pieplūdumu sasniedza 0,08 % no IKP un saistībā ar drošības pasākumiem – 0,05 % no IKP. Pēc šābrīža aplēsēm drošības pasākumu papildu ietekme 2017. gadā salīdzinājumā ar 2016. gadu ir 0,01 % no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā paredzētie noteikumi ļauj segt šos papildu izdevumus, jo bēgļu pieplūdums, kā arī bargie terorisma draudi ir īpaši notikumi, to ietekme uz Beļģijas publiskajām finansēm ir ievērojama un finanšu stabilitāte netiktu apdraudēta, pieļaujot pagaidu novirzi no korekcijas virzības uz vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanu. Tādējādi nepieciešamās korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. gadā tika samazinātas, lai ņemtu vērā papildu izmaksas saistībā ar bēgļiem un drošību. 2018. gada pavasarī tiks veikts galīgais 2017. gada novērtējums, arī par attiecināmajām summām, pamatojoties uz novērotajiem datiem, ko sniegušas Beļģijas iestādes.

               (9)

               Padome 2016. gada 12. jūlijā ieteica Beļģijai 2017. gadā panākt gada fiskālo korekciju vismaz 0,6 % apmērā no IKP virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanu. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, pastāv risks nedaudz novirzīties no minētās prasības 2017. gadā. Tomēr joprojām pastāv risks, ka būs ievērojama novirze no ieteiktās korekcijas gaitas vidēja termiņa mērķa sasniegšanai 2016. un 2017. gadā, abiem gadiem kopā. Šis secinājums nemainītos, ja ietekme uz budžetu, ko rada bēgļu ārkārtas pieplūdums un drošības pasākumi, netiktu ierēķināta prasībā.

               (10)

               2018. gadā, ņemot vērā Beļģijas fiskālo stāvokli un jo īpaši tās parādu līmeni, paredzams, ka Beļģija turpinās izdarīt korekciju vidējā termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, proti, panākt līdzsvarotu budžeta stāvokli strukturālā izteiksmē. Atbilstoši kopīgi pieņemtajai korekcijas matricai saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu šāda korekcija nozīmē prasību, lai nominālās izaugsmes līmenis valdības neto primārajos izdevumos (6) nepārsniegtu 1,6 % 2018. gadā. Tas atbilstu ikgadējai strukturālajai korekcijai vismaz 0,6 % apmērā no IKP. Nemainīgas politikas apstākļos pastāv risks, ka 2018. gadā būs ievērojama novirze no minētās prasības. Prognozes prima facie liecina, ka Beļģija 2017. un 2018. gadā neizpildīs parāda noteikumu. Kopumā Padome uzskata, ka 2017. gadā būs vajadzīgi papildu pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tomēr, kā paredzēts Regulā (EK) Nr. 1466/97, budžeta plānu un rezultātu izvērtējumā būtu jāņem vērā attiecīgās dalībvalsts budžeta līdzsvars, ņemot vērā cikliskos apstākļus. Kā atgādināts Komisijas paziņojumā par 2017. gada Eiropas pusgadu, kas pievienots šiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, 2018. gada budžeta plāna projekta izvērtējumā un sekojošajā 2018. gada budžeta rezultātu izvērtējumā būs pienācīgi jāņem vērā mērķis panākt tādu fiskālo nostāju, kas palīdz gan stiprināt notiekošo atlabšanu, gan nodrošināt Beļģijas publisko finanšu stabilitāti. Šajā kontekstā Padome ņem vērā, ka Komisija plāno veikt vispārēju izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, jo īpaši ņemot vērā ciklisko situāciju Beļģijā.

               (11)

               Efektīva budžeta koordinācija ir būtiska tādas federālas dalībvalsts gadījumā kā Beļģija, kur atbildība par izdevumiem ļoti lielā mērā ir nodota vietējām pašvaldībām. Cenšoties pilnveidot iekšējo koordināciju un transponēt Līgumu par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā (“fiskālais pakts”), 2013. gadā federālā valdība, reģionālās pašvaldības un kopienu pašvaldības noslēdza sadarbības līgumu, kura mērķis ir definēt vispārējo un konkrēto daudzgadu fiskālo virzību, ko uzraudzīs Finanšu padome. Tomēr šai procesā nav panākta nedz formāla vienošanās par fiskālajām trajektorijām, nedz noteiktas pietiekamas garantijas attiecībā uz Finanšu padomes uzraudzības lomu. Šāda nepietiekama kopīgo centienu koordinācija apdraud valsts vispārējās trajektorijas stabilitāti virzībā uz 2017. gada Stabilitātes programmā noteikto vidēja termiņa mērķi.

               (12)

               Lai gan publiskās investīcijas ilgtermiņā var stimulēt izaugsmi, salīdzinot ar Eiropas mērogu Beļģijā tās ir ļoti mazas, jo īpaši salīdzinājumā ar kopējiem publiskajiem izdevumiem. Valsts pamatkapitāla apjoms ir mazs, un publiskās infrastruktūras kvalitāte arī ir kritusies. Visos valdības līmeņos ir ļoti lieli budžeta ierobežojumi, tāpēc pietiekamas investīcijas būs iespējamas tad, ja tiks pārstrukturēti vispārējie publiskie izdevumi, uzlabojot publisko dienestu un attiecīgās politikas efektivitāti un konkrētos posteņos apturot straujo izdevumu pieaugumu.

               (13)

               Beļģija ir panākusi būtisku progresu, reformējot algu noteikšanas sistēmu. 1996. gada likums par algu noteikšanas sarunām tiek pārskatīts, lai saglabātu izmaksu konkurētspējas uzlabojumus, kas nesen panākti, ierobežojot algu pieaugumu. Piesardzīgākas pamataplēses un iestrādātās iepriekšējās korekcijas standartalgas aprēķinā nozīmē, ka reformētais regulējums ir nozīmīgs solis, lai Beļģijas izmaksu konkurētspēju uzlabotu salīdzinājumā ar svarīgākajiem tirdzniecības partneriem eurozonā. Turklāt reforma sniedz lielākas garantijas tam, ka valdības pasākumi ar algu nesaistīto darbaspēka izmaksu samazināšanai patiešām uzlabos izmaksu konkurētspēju, un dos valdībai lielākas iespējas novērst izmaksu konkurētspējas pasliktināšanos pārmērīgas inflācijas dēļ. Darba koplīgumu slēgšanas sistēma paredz, ka Centrālajā ekonomikas padomē pārstāvētās sociālo partneru organizācijas cieši uzrauga algu un ražīguma tendences un citus izmaksu un ar izmaksām nesaistītus konkurētspējas faktorus. Tā kā daudzās nozarēs joprojām plaši pieņemts algu attīstību saistīt ar inflāciju un saistībā ar pieaugošo inflācijas līmeņa starpību starp Beļģiju un tās kaimiņvalstīm, saskaņā ar Eiropas pusgadu arī turpmāk tiks cieši uzraudzītas darbaspēka vienības izmaksu izmaiņas.

               (14)

               Ir panākts zināms progress attiecībā uz darba tirgus darbību. Lielāks pensionēšanās vecums un papildu ierobežojumi saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos veicina to, ka vecāka gadagājuma cilvēki paliek vai atgriežas darba tirgū. Pakāpeniski samazinot nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās, nodarbinātības līmenis ir cēlies. Darbvietu radīšanā ir panākti stabili rezultāti, un to ir veicinājusi ekonomikas izaugsme un uzlabota izmaksu konkurētspēja. To atspoguļo arī darbaspēka nodokļu samazinājumi un algu pieauguma ierobežošana, kas ir uzlabojuši Beļģijas uzņēmumu darbaspēka izmaksu konkurētspēju. Tomēr joprojām ir novērojama virkne strukturālu nepilnību. Rādītāji, kas raksturo pāreju no bezdarba vai neaktivitātes uz nodarbinātību, ir zemi, un vispārējo nodarbinātības līmeni joprojām bremzē neapmierinošais sniegums konkrētās grupās. To skaitā ir mazkvalificētas personas, jaunieši, vecāka gadagājuma darba ņēmēji, kā arī gan tādas migrantu izcelsmes personas, kas nav dzimušas ES, gan arī otrās paaudzes migranti. Nodarbinātības rādītāji personām ar migrantu izcelsmi, pat izdarot korekcijas saistībā ar citām individuālām iezīmēm, ir vieni no sliktākajiem ES. Jo īpaši nodarbinātības trūkums personām, kas nav dzimušas ES, ir viens no nozīmīgākajiem Savienībā: viņu nodarbinātības līmenis vecuma grupā no 20 līdz 64 gadiem bija 49,1 % 2016. gadā, salīdzinot ar 70,2 % valstī dzimušajiem iedzīvotājiem, un bija pat vēl zemāks sievietēm, kas nav dzimušas ES, proti, 39,1 %. 2015. gadā nabadzības un sociālās atstumtības risks iedzīvotājiem, kas nav dzimuši ES, bija 50,7 % pretstatā 17 % – kāds tas bija personām, kas dzimušas valstī. Šīs lielās atšķirības starp konkrētām iedzīvotāju grupām nodarbinātības ziņā turpina pastāvīgi radīt nepilnīgu darbaspēka izmantošanu. Kaut arī pašreizējā nodarbinātības veicināšanas shēmu reģionālā reforma notiek ar mērķi racionalizēt un pielāgot sistēmu, būtu regulāri jāuzrauga politisko risinājumu izmaksu lietderība. Dažas izstrādes iezīmes uz mērķgrupu vērstajā politiskā varētu radīt lieki sniegtas palīdzības vai pārbīdes ietekmi. Koordinācija un saziņa starp dažādiem politikas līmeņiem ir būtiska arī mērķtiecīgu politisko risinājumu efektivitātei. Nodokļi, arī sociālās iemaksas par zemākām algām, un sociālo pabalstu anulēšana pēc iekļūšanas darba tirgū vai nostrādāto stundu skaita palielināšanas var radīt neaktivitāti un zema atalgojuma slazdus.

               (15)

               Ir gūti zināmi panākumi attiecībā uz izglītības un apmācības reformām, kuru mērķis bija uzlabot taisnīgumu, galvenās prasmes un izglītības kvalitāti. Salīdzinot ar starptautisko situāciju, vidējais sniegums ir labs, tomēr 15 gadus veco audzēkņu vidū izcilnieku daļa ir samazinājusies, bet ir palielinājusies to audzēkņu procentuālā daļa, kam ir vājš sniegums. Turklāt nevienlīdzība izglītības jomā, kas saistīta ar sociāli ekonomisko situāciju, ir virs vidējiem rādītājiem Savienībā un ESAO. Liela ir arī snieguma atšķirība skolēniem ar migrantu izcelsmi, un otrās paaudzes migrantu sniegums – pat ņemot vērā sociālekonomisko izcelsmi – tikai nedaudz pārspēj pirmo paaudzi. Lai novērstu nevienlīdzību izglītības jomā, būs nepieciešams plašs politikas pasākumu klāsts, kas attiecas ne tikai uz izglītības sistēmu. Taisnīguma problēmu vēl vairāk saasinās straujais skolēnu skaita pieaugums – jo īpaši ir pieaudzis migrantu izcelsmes skolēnu skaits (no 15,1 % 2012. gadā līdz 17,7 % 2015. gadā). Turklāt Beļģijā ir vērojams skolotāju trūkums, un skolotāji ne vienmēr tiek labi sagatavoti vai atbalstīti, lai viņi būtu spējīgi adekvāti strādāt ar aizvien nevienmērīgākām skolēnu grupām. Galvenie iemesli ir grūtības profesijai piesaistīt piemērotākos studentus un kandidātus, lielais jauno skolotāju skaits, kas pamet profesiju, un tas, ka daļa skolotāju nav pieejami mācīšanai klasēs. Turklāt Beļģijā sākotnējā skolotāju apmācība ir salīdzinoši īsa – pašlaik tā ir trīs gadi. Izglītības un apmācības reformas ir izšķirīgas, lai uzlabotu mazkvalificēto jauniešu līdzdalību darba tirgū un atbalstītu pāreju uz ekonomiku, kas balstīta uz zināšanām.

               (16)

               Joprojām ir jāuzlabo konkurētspējas aspekts, kas nav saistīts ar izmaksu līmeni. Šai sakarībā ir būtiski panākt lielāku ražīguma pieaugumu un lielākas investīcijas uz zinātību balstītā kapitālā, jo īpaši attiecībā uz digitālo tehnoloģiju izmantošanu. Publiskās pētniecības sistēmai ir augsta kvalitāte, tomēr, lai gūtu labākus rezultātus inovācijas jomā, vairāk zināšanu vajadzētu izplatīt nozarēs ar zemāku ražīgumu. Šo vajadzību atzīst visas federālās vienības, un pēdējos gados tās ir pieņēmušas dažādas stratēģijas un pasākumus inovācijas veicināšanai. Tomēr, lai sekmētu šādu attīstību, saistībā ar inovācijas pamatnosacījumu uzlabošanu varētu darīt vairāk. Turklāt šķiet, ka Beļģijā pastāv iespējas uzlabot tā atbalsta lietderību un efektivitāti, kuru publiskais sektors sniedz pētniecībai un inovācijai, jo īpaši izvērtējot iespējamo izspiešanas efektu un vēl vairāk vienkāršojot vispārējo sistēmu.

               (17)

               Neliels progress ir panākts attiecībā uz darbības un dibināšanas ierobežojumu atcelšanu mazumtirdzniecībā. Pēc sestās valsts reformas, kas mazumtirdzniecības uzņēmumu dibināšanas jomu nodeva reģionu pārziņā, ir ieviesti jauni reģionālie tiesību akti, kuri vienkāršo administratīvo procedūru atļaujas saņemšanai. Tomēr par dažiem noteikumiem pastāv plaša interpretācijas brīvība, un tas var radīt nepamatotus šķēršļus ienākšanai tirgū. Patēriņa cenas joprojām ir augstākas nekā kaimiņu dalībvalstīs, un tās pārsniedz līmeni, ko varētu izskaidrot ar augstākām darbaspēka izmaksām. Šo jautājumu risināšanai būtu nepieciešama visaptveroša stratēģija, lai nodrošinātu to, ka patērētāji var gūt labumu no tirgus, kurā valda konkurence, un zemākām cenām.

               (18)

               Tīklu nozares un atsevišķi profesionālie pakalpojumi ir ļoti reglamentēti, kas Beļģijā ierobežo konkurenci, jo īpaši nekustamā īpašuma aģentiem, arhitektiem un grāmatvežiem. Šķēršļu vidū ir šādi aspekti: ierobežojumi, kas papildus citām prasībām ir ieviesti arhitektiem attiecībā uz akciju paketes turēšanu un uzņēmuma formu; nesavienojamības noteikumi, kas aizliedz vienlaicīgu jebkādas citas ekonomiskās darbības veikšanu visiem grāmatvedības profesiju veidiem; ierobežojumi attiecībā uz nekustamā īpašuma aģentu piekļuvi darbam profesijā un akciju paketes turēšanas un balsošanas tiesību ierobežojumi. Šādu šķēršļu samazināšana varētu radīt spraigāku konkurenci – tādējādi tirgū ienāktu vairāk uzņēmumu un patērētāji iegūtu zemākas cenas. Komisija 2017. gada janvārī nāca klajā ar pasākumu kopumu šķēršļu novēršanai pakalpojumu tirgū. Minētajā kopumā ir ietverti vairāki Beļģijai adresēti reformu ieteikumi, kā risināt minētās problēmas.

               (19)

               Transporta tīkls ir viena no jomām, kurā investīcijas ir nepieciešamas vissteidzamāk. Pastāv arvien pieaugoša problēma ar satiksmes pārslodzi sastrēgumstundās, un tas mazina valsts pievilcību ārvalstu ieguldītāju acīs un rada lielas izmaksas ekonomikai un videi. Turklāt Beļģija turklāt cieš no smagām gaisa piesārņojuma problēmām, un paredzams, ka tā nesasniegs mērķi 2020. gadā samazināt ar ETS nesaistītās emisijas par 15 % salīdzinājumā ar 2005. gadu, kaut arī, izmantojot pašreizējos elastības noteikumus, tā visdrīzāk izpildīs Savienības klimata tiesību aktos paredzētās saistības. Steidzamākie uzdevumi ir dzelzceļa un autotransporta pamatinfrastruktūras uzlabošana un trūkstošās saites izveide starp galvenajiem saimnieciskās darbības centriem. Vienlaikus ir svarīgi risināt satiksmes pārslodzi sastrēgumstundās, uzlabojot sabiedriskā transporta pakalpojumus, optimizējot satiksmes vadību un likvidējot tirgus izkropļojumus un kaitīgus nodokļu atvieglojumus, piemēram, labvēlīgo režīmu attiecībā uz dienesta automašīnām. Vēl viena problēma ir saistīta ar vietējas elektroenerģijas ražošanas atbilstību un energoapgādes drošību kopumā. Neplānotie padeves pārtraukumi vairākās kodoliekārtās radīja bažas par to, kā līdzsvarot elektroenerģijas pieprasījumu un piedāvājumu, savukārt atkārtoti pārskatītais grafiks, lai pakāpeniski atteiktos no kodolenerģijas ražotņu izmantošanas, turpina radīt tādu gaisotni, kas neveicina lēmumu pieņemšanu par ilgtermiņa investīcijām. Kaut gan īstermiņa piegāžu riski ir samazināti, īpaši palielinot stratēģiskās rezerves, un ir sasniegts zināms progress starpsavienojumu palielināšanā, vajadzības pēc ilgtermiņa investīcijām joprojām ir nozīmīgas. Papildus turpmākai starpsavienojumu palielināšanai ir nepieciešami viedtīkli, lai attīstītu enerģijas pieprasījuma pārvaldību. Ņemot vērā projektu ilgo sagatavošanas laiku enerģētikas nozarē un to, ka nākamajos desmit gados būs ļoti liela nepieciešamība aizvietot jaudas, ir jārīkojas ātri, jo īpaši – ir jāizveido piemērots tiesiskais regulējums, kas veicina arī elastīgas jaudas attīstīšanu (t. i., ražošana, glabāšana un enerģijas pieprasījuma pārvaldība).

               (20)

               Beļģija ir panākusi zināmu progresu, īstenojot nodokļu sistēmas reformas, jo īpaši novirzot nodokļus no darbaspēka uz citām nodokļu bāzēm, kas pamazām samazinās nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās. Darbaspēka nodokļi, tostarp sociālās iemaksas, no 2016. līdz 2020. gadam tiek pakāpeniski samazināti. Pašreizējā nodokļu reforma sniedz pirmos rezultātus. Tomēr nodokļu sistēma joprojām ir sarežģīta, nodokļu bāzes tiek samazinātas ar īpašiem atbrīvojumiem, atskaitījumiem un samazinātām likmēm. Tādējādi tiek radīts ieņēmumu zudums, ekonomikas izkropļojumi un smags administratīvais slogs. No budžeta viedokļa nodokļu novirzīšana nešķiet neitrāla, jo darbaspēka nodokļu samazinājumi, ceļot citus nodokļus, tostarp patēriņa nodokļus, ir kompensēti tikai daļēji. Joprojām ir vērā ņemamas iespējas uzlabot nodokļu sistēmas struktūru, turpinot paplašināt nodokļu bāzes, kas dotu iespēju tiesību aktos noteikt zemākas likmes un radītu mazāk izkropļojumu. Tā kā cita starpā pastāv labvēlīgs nodokļu režīms attiecībā uz dienesta automašīnām un degvielas kartēm, kas apgrūtina turpmāku virzību sastrēgumu, gaisa piesārņojuma un siltumnīcefekta gāzu emisiju problēmu risināšanā, pastāv liels potenciāls “zaļai” nodokļu novirzīšanai. Valdība plāno veikt izmaiņas dienesta automašīnu sistēmā, tomēr ieguvums videi no šīs reformas, visticamāk, būs ierobežots.

               (21)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi visaptverošu Beļģijas ekonomikas politikas analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Beļģijai adresētiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Beļģijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (22)

               Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Beļģijai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Ņemot vērā to, ka ir jāstiprina pašreiz notiekošā atlabšana un jādrošina Beļģijas publisko finanšu stabilitāte, 2018. gadā īstenot ievērojamus fiskālos centienus atbilstīgi Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām. Izmantot neparedzētos ieņēmumus, tostarp ieņēmumus no aktīvu pārdošanas, lai ātrāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Vienoties, kā realizējami sadalīt fiskālos mērķus starp visiem valdības līmeņiem, un nodrošināt neatkarīgu fiskālo uzraudzību. Novērst kropļojošus nodokļu izdevumus. Uzlabot publisko izdevumu struktūru, lai rastu iespējas investīcijām infrastruktūrā, tostarp transporta infrastruktūrā.

               2.

               Nodrošināt, lai visnelabvēlīgākā situācijā esošām grupām, tostarp personām ar migrantu izcelsmi, būtu vienlīdzīgas iespējas piedalīties kvalitatīvā izglītībā, arodmācībās un darba tirgū.

               3.

               Veicināt investīcijas uz zinātību balstītā kapitālā, īpaši ar pasākumiem, kas palielinātu digitālo tehnoloģiju izmantošanu, un inovācijas izplatīšanu. Palielināt konkurenci profesionālo pakalpojumu tirgos un mazumtirdzniecībā un uzlabot tirgus mehānismus tīklu nozarēs.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (3)  OV C 92, 24.3.2017., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

      (6)  Valdības neto izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts četru gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


Ieteikums Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta situāciju Itālijā – piemērojot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 104. panta 6. punktu


				|

		52013DC0366

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Luksemburgas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas stabilitātes programmu 2012.-2016. gadam /* COM/2013/0366 final - 2013/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Luksemburgas 2013. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas stabilitātes programmu
2012.‑2016. gadam

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[3],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
pēc apspriešanās ar Ekonomikas un
finanšu komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu
izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – "Eiropa
2020" –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas
koordinācija, pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada
13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem,
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu
par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[4],
kas kopā veido „integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā.
(3)       Valstu vai to valdību vadītāji
2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par
Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats
rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas
iespējamās sviras, instrumentus un rīcībpolitiku. Viņi
pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo
rīcību, jo īpaši paužot ciešu apņēmību sasniegt
stratēģijas „Eiropa 2020” mērķus un īstenot
konkrētām valstīm adresētos ieteikumus.
(4)       Padome 2012. gada
6. jūlijā pieņēma ieteikumu par Luksemburgas
2012. gada valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par
Luksemburgas atjaunināto stabilitātes programmu
2011.-2015. gadam.
(5)       Komisija 2012. gada
28. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu[5], tādējādi
uzsākot 2013. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas
pusgadu. Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011 par to,
kā novērst un koriģēt makroekonomisko
nelīdzsvarotību, 2012. gada 28. novembrī
pieņēma arī brīdinājuma mehānisma ziņojumu[6], kurā tā
neidentificēja Luksemburgu kā vienu no dalībvalstīm, par
kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.
(6)       Eiropadome 2013. gada
14. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu
finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību
izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot
diferencētu un uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot
normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un
konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes
sociālās sekas, kā arī modernizēt valsts
pārvaldi.
(7)       Luksemburga 2013. gada
26. aprīlī iesniedza savu 2013. gada stabilitātes
programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2016. gadam,
un savu 2013. gada valsts reformu programmu. Abas programmas tika
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to
savstarpējo saistību.
(8)       Pamatojoties uz
2013. gada stabilitātes programmas izvērtējumu atbilstīgi
Padomes Regulai (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas budžeta
prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir ticams.
Konkrētāk, stabilitātes programmas scenārijs
2013. gadam ir ļoti tuvs Komisijas 2013. gada pavasara
prognozei, bet 2014. gadam tas ir mazliet optimistiskāks. Vidēja
termiņa deficīta prognozes drīzāk atbilst optimistiskam
izaugsmes scenārijam, kas paredz augstāku rādītāju
nekā potenciālā izaugsme. Stabilitātes programmā
izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir
samazināt deficītu no 0,8 % no IKP 2012. gadā
līdz 0,6 % no IKP 2014. gadā. Taču programmas
aptvertā laikposma pēdējos gados – 2015. un 2016. gadā
– prognozēts, ka deficīts pieaugs līdz 1,3 % no IKP. To
izraisīs jaunā PVN tiesiskā regulējuma ieviešana
attiecībā uz elektroniskajiem pakalpojumiem, kas stāsies
spēkā 2015. gada 1. janvārī un nodrošinās
Luksemburgas regulējuma atbilstību ES noteikumiem. Saskaņā
ar šo regulējumu no e-komercijas darbībām gūtie PVN
ieņēmumi tiks no dalībvalsts, kurā atrodas pakalpojuma
sniedzējs, nodoti tai dalībvalstij, kurā uzturas pakalpojuma
saņēmējs. Iestādes lēš, ka jaunā tiesiskā
regulējuma rezultātā PVN ieņēmumi samazināsies
par 1,4 % no IKP. Valdība jau ir paziņojusi, ka nolūkā
kompensēt daļu no zaudētajiem ieņēmumiem tiks paaugstināta
PVN pamatlikme. 2013. gada stabilitātes programmā ir
apstiprināts iepriekšējais vidēja termiņa budžeta
mērķis – strukturāls pārpalikums 0,5 %
apmērā no IKP. Vidēja termiņa mērķis atbilst
Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Pamatojoties gan uz
Komisijas 2013. gada pavasara prognozi, gan uz stabilitātes
programmā iekļauto (pārrēķināto) strukturālo
budžeta bilanci, paredzams, ka 2012. gadā strukturāls
pārpalikums Luksemburgā būs 0,1 % apmērā no IKP,
kas ir par mazu vidējā termiņa mērķa sasniegšanai, bet
vidējā termiņa mērķis tiks sasniegts
2013. gadā. Tomēr prognozēts, ka 2014. gadā
Luksemburga atkal novirzīsies no sava vidējā termiņa
mērķa par 0,3 % no IKP, bet 2015. un 2016. gadā
vēl lielākā mērā. Luksemburgas iestādes ir
atkārtoti apstiprinājušas savu mērķi atkal sasniegt
vidējā termiņa mērķi ne vēlāk kā
2017. gadā, lai atstātu plašāku rīcības
brīvību. Valdības kopējais parāds, kas 2012. gadā
bija 20,8 % no IKP, ir krietni zem Līgumā noteiktās
atsauces vērtības.
(9)       Luksemburga iepriekšējos
gados ir spējusi savu valsts budžeta deficītu noturēt
mazāku nekā 3 % no IKP slieksni, tādējādi
izvairoties no pārmērīga deficīta novēršanas
procedūras piemērošanas. Tā pamatā ir bijuši apjomīgie
ieņēmumi, nevis izdevumu ierobežošana. Tiek lēsts, ka
2012. gadā valsts izdevumu pieauguma rādītājs,
neierēķinot diskrecionāro ieņēmumu pasākumus,
pārsniedzis Stabilitātes un izaugsmes paktā noteikto izdevumu
kritēriju. Valsts izdevumu pieauguma rādītāja
lēstā novirze no izdevumu kritērija sasniedz 1,3 procentu
punktus no IKP, tā pārsniedzot Regulā (EK) 1466/97 noteikto
slieksni 0,5 % apmērā no IKP. Tomēr, lai
novērtētu šo novirzi, nepieciešams veikt visaptverošu
vērtējumu, ņemot vērā citus faktorus: i) deficīts
strukturālā izteiksmē 2012. gadā
palielinājās tikai par 0,2 % no IKP, ii) Luksemburgas ekonomika,
ņemot vērā valsts nelielo izmēru un tās
atvērtības līmeni, ir ļoti nestabila, un iii)
saskaņā ar Komisijas dienestu 2013. gada pavasara prognozi Luksemburgai
būtu jāsasniedz savs vidēja termiņa mērķis jau
2013. gadā. Visi šie apsvērumi liecina par to, ka minētajai
novirzei nav strukturāls raksturs. Tomēr Luksemburgas
vispārējās valdības iekasēto ieņēmumu
lielais svārstīgums, kas līdz šim izpaudies kā plānoto
ieņēmumu pārsniegšana, rada risku attiecībā uz
publisko finanšu ilgtspēju. Lai sekmīgāk novērstu šos
riskus, gan parāda, gan izdevumu ierobežojumi būtu jānostiprina
tiesību aktos. Turklāt būtu nepieciešams norīkot
uzraudzības iestādi un paredzēt noteiktu rīcību
neizpildes gadījumā. Iepriekš minētā PVN tiesiskā regulējuma
stāšanās spēkā 2015. gada 1. janvārī un
tā spēcīgā negatīvā ietekme uz nodokļu
iekasēšanu ilustrē to, cik svarīgi Luksemburgā būtu
izveidot vidēja termiņa budžeta programmu. Konkrēti
2014. gadā būtu jāpiemēro īpaši piesardzīga
fiskālā pieeja.
(10)     Pašlaik no patēriņa
nodokļiem tiek gūta mazāk nekā trešdaļa no
nodokļu ieņēmumiem, un tas daļēji izskaidrojams ar
mēreno PVN pamatlikmi un samazinātajām likmēm. Luksemburga
ES ir pirmajā vietā pēc to preču un pakalpojumu kategoriju
skaita, kam piemēro samazinātas PVN likmes. Zemā PVN
attiecība pret IKP var pastāvēt arī, pateicoties plašajam
finanšu sektoram, kas ir atbrīvots no PVN. Luksemburgā kopumā
pastāv iespēja palielināt ieņēmumus, paplašinot PVN
pamatlikmes piemērošanu. Turklāt Luksemburgas uzņēmumu
ienākuma nodokļa sistēma ir ļoti labvēlīga
attiecībā uz parādsaistībām, un tas veicina augstu
privāto parādsaistību attiecību pret IKP.
(11)     Luksemburgas 2012. gada
decembrī pieņemto pensiju reformu var uzskatīt par pirmo soli
pareizajā virzienā. Pat ja ņem vērā vairākumu
pieņemtās pensiju reformas aspektu, fiskālās nobīdes
novēršanai Luksemburgā vajadzētu arī īstenot
ilgtermiņa ilgtspēju stiprinošu rīcībpolitiku tādā
apmērā, kas pielīdzināms pastāvīgam uzlabojumam
8,6 procentu punktu apmērā no IKP primārajā
bilancē. Tāpēc Luksemburgai jāturpina pensiju reforma.
Ieviešot ar faktisko algu palielinājumu pamatotus pensiju korekciju
maksimālā apmēra ierobežojumus, tiktu palielinātas pensiju
rezerves, un, likumā noteikto pensionēšanās vecumu piesaistot
paredzamajam mūža ilgumam, tiktu sekmēta pensiju sistēmas
ilgtermiņa stabilitāte. Turklāt būtu jāierobežo
priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas un jāvērš
pievilcīgāka darba turpināšana pēc obligātā
minimālā laika. Turklāt tiek prognozēts, ka ilgtermiņa
aprūpes izdevumu ietekme uz fiskālo ilgtspēju Luksemburgas
ilgtspējas nobīdi uzlabos par 2,1 procentu punktu.
Salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju
paredzamais vecāka gadagājuma iedzīvotāju un
apgādājamo skaita pieaugums Luksemburgā ir augsts.
(12)     Luksemburgā pašlaik ir
diezgan augsta produktivitāte. Tomēr rīcības
brīvība attiecībā uz produktivitātes pieaugumu
samazinās. Tāpēc būtu jāierobežo darbaspēka
vienības izmaksu pieaugums, nodrošinot labāku saikni starp algām
un produktivitāti. Luksemburga ir veikusi pasākumus, lai
nodrošinātu mērenāku algu pieaugumu, pateicoties
indeksācijas sistēmas modulēšanai laikposmā no
2012. gada līdz 2014. gadam. Šī reforma tomēr ir tikai
pagaidu rakstura un nenodrošina to, ka ilgtermiņā algu izmaiņas
būs saistītas ar produktivitātes izmaiņām.
Produktivitāte dažādās ekonomikas nozarēs nav vienāda,
un finanšu sektorā tā ir gandrīz divas reizes augstāka
nekā pārējā ekonomikas daļā. Sākot no
2015. gada, kad atkal parastajā kārtībā tiks
piemērota automātiskās indeksācijas sistēma,
pastāvēs nozīmīgs apdraudējums Luksemburgas
konkurētspējai. Līdz ar to, lai novērstu
konkurētspējas turpmāku krišanu nākotnē, vajadzētu
veikt papildu pasākumus algu noteikšanas sistēmas
pastāvīgākai reformai.
(13)     Luksemburgas ekonomika ir
ļoti lielā mērā atkarīga no tās finanšu sektora,
kurā tiek radīti aptuveni 30 % no kopējās
pievienotās vērtības un gūti 25 % no nodokļu
ieņēmumiem. Lai valsts nākotnē saglabātu
konkurētspēju, būtu nepieciešams attīstīt
alternatīvas „kompetences nišas”. Taču Luksemburgas
pētniecības un inovācijas sistēma joprojām ir
ļoti vāja, un Luksemburga neuzrāda rezultātus, kas
ļautu sasniegt tās 2020. gadam izvirzīto pētniecības
un izstrādes intensitātes mērķi. Luksemburgas sniegums
attiecībā uz valsts pētniecības iestāžu un
uzņēmumu sadarbības indikatoriem ir krietni zem ES vidējiem
rādītājiem, atspoguļojot pastāvošo šķirtni starp
pētniecību un izstrādi privātajā sektorā un
valsts pētniecības sistēmu. Luksemburgai būtu
jācīnās pret tās pētniecības un izstrādes
intensitātes mazināšanās tendenci, proti, jāpalīdz
stiprināt uzņēmējdarbības pētniecības un
izstrādes intensitāti. Izstrādājot labāk
mērķorientētu pārdomātas specializācijas
stratēģiju, varētu būtiski palielināt valsts
pētniecības finansējuma ietekmi uz ekonomiku, jo īpaši
nodrošinot privāto ieguldījumu piesaisti („sviras efekts”). Šādu
mērķorientētu pieeju vajadzētu papildināt ar
visaptverošu horizontālu politiku, kas koncentrētos uz novatorisku
uzņēmumu izveidi un izaugsmi.
(14)     Jauniešu bezdarba
rādītāji vēl arvien ir augsti (18 %) un lielā
mērā ir atkarīgi no izglītības līmeņa. Gados
jaunie iedzīvotāji saskaras ar lielu konkurenci uz darbavietām
no citu valstu iedzīvotāju puses, kuri bieži ir
kvalificētāki. Luksemburga ir apliecinājusi ciešu apņēmību
cīnīties pret jauniešu bezdarbu, tomēr ir nepieciešami
lielāki pūliņi. Lai gūtu maksimālos iespējamos
rezultātus, veiktie pasākumi būtu jāiekļauj
visaptverošā reformas stratēģijā, kurā ietilptu
uzlabota politika iesaistīšanai darba tirgū, lai cīnītos
pret atkarību no pabalstiem. Luksemburgas jauniešu pamatprasmju
vērtējuma rezultāti Starptautiskās skolēnu
novērtēšanas programmas (PISA) ietvaros ir diezgan zemi. Lai
cīnītos pret rādītāju lejupslīdi
lasītprasmes, matemātikas un zinātnes jomās, kas novērota
kopš 2006. gada, ir nepieciešama turpmāka rīcība.
Vajadzētu pielikt lielākus pūliņus, lai uzlabotu
izglītības resursus un tos mērķorientētu uz
skolām, kurās mācās skolēni nelabvēlīgā
situācijā, un palielinātu valodu atbalstam un
nodarbībām ar nesekmīgiem skolēniem pieejamos
izglītības resursus. Būtu sīkāk
jāizvērtē īpašās problēmas, ar ko darba
tirgū saskaras migrantu izcelsmes iedzīvotāji, un tās
jārisina ar mērķorientētiem pasākumiem, tostarp
attiecībā uz valodu prasmēm. Šajā kontekstā būtu
jāpievērš īpaša uzmanība arodizglītībai un
arodapmācībai. Vajadzētu veikt turpmākus pasākumus ar
mērķi uzlabot agrīno pirmsskolas izglītību un
mazināt mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, jo
īpaši attiecībā uz migrantiem. Būtu jāuzlabo
vecāka gadagājuma strādājošo nodarbināmība,
tostarp veicot kvalifikācijas paaugstināšanu.
(15)     Luksemburga ir
apņēmusies tajās nozarēs, uz kurām neattiecas emisijas
kvotu tirdzniecības sistēma (ETS), līdz 2020. gadam
siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināt par 20 %
salīdzinājumā ar 2005. gada rādītājiem,
taču sagaidāms, ka tā no šā mērķa atpaliks par
27 procentu punktiem. Svarīgs problēmjautājums
Luksemburgā ir tas, ka transporta nozarē 2010. gadā
veidojās 64 % no emisijām, uz ko neattiecas ETS. Ar pašlaik
spēkā esošajiem pasākumiem siltumnīcefekta gāzu
emisijas varētu samazināt tikai par vienu trešdaļu no apjoma,
kas nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi. Tāpēc
šādi pasākumi ir ievērojami jāizvērš, īpaši
paaugstinot degvielai piemērotos nodokļus un tādējādi
samazinot nodokļu atšķirības ar kaimiņvalstīm.
Būtu jāpaātrina arī transportlīdzekļu
nodokļa reforma. Luksemburgai vajadzētu turpināt īstenot
projektus, kas sekmē sabiedriskā transporta izmantošanu. Tai vajadzētu
ieviest maksu par sastrēgumiem uz ceļiem, lai veicinātu
pāreju uz sabiedrisko transportu. Būtu jāsekmē labāku
sabiedriskā transporta savienojumu izveide ar kaimiņreģioniem.
(16)     Saistībā ar Eiropas
pusgadu Komisija ir veikusi visaptverošu Luksemburgas ekonomikas politikas
analīzi. Tā ir izvērtējusi stabilitātes programmu un
valsts reformu programmu. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai
to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un
sociālekonomiskās politikas izveidei Luksemburgā, bet arī
to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot
vērā vajadzību nostiprināt Eiropas Savienības
vispārējo ekonomikas pārvaldību, kas panākams,
turpmākajos valsts lēmumos ievērojot ES līmeņa
norādes. Komisijas ieteikumi Eiropas pusgada kontekstā ir sniegti
turpmāk izklāstītajā 1. līdz
6. ieteikumā.
(17)     Ņemot vērā šo
izvērtējumu, Padome ir izskatījusi Luksemburgas
stabilitātes programmu, un tās atzinums[7] ir atspoguļots jo
īpaši turpmāk izklāstītajā 1. ieteikumā.
(18)     Saistībā ar Eiropas
pusgadu Komisija ir veikusi arī visas eurozonas ekonomikas politikas
analīzi. Pamatojoties uz to, Padome ir sniegusi konkrētus ieteikumus
tām valstīm, kuru valūta ir euro. Arī Luksemburgai
būtu jānodrošina šo ieteikumu pilnīga un savlaicīga
īstenošana,
AR ŠO IESAKA Luksemburgai
laikposmā no 2013. gada līdz 2014. gadam rīkoties
šādi.
1.           Saglabāt stabilu
fiskālo stāvokli, turpinot ievērot vidējā termiņa
mērķi, lai nodrošinātu publisko finanšu ilgtspēju
ilgtermiņā, jo īpaši ņemot vērā novecošanas
radītās netiešās saistības. Stiprināt
fiskālo pārvaldību, pieņemot budžeta programmu vidējam
termiņam, kas aptver vispārējo valdību un paredz daudzgadu
izdevumu griestus, un ieviešot fiskālo noteikumu izpildes neatkarīgu
uzraudzību.
2.           Veikt pasākumus, lai
novērstu parādsaistībām labvēlīgo
uzņēmumu ienākuma nodokļa regulējumu un
paplašināt PVN pamatlikmes piemērošanu.
3.           Iegrožot ar novecošanu
saistītos izdevumus, uzlabojot ilgtermiņa aprūpes
rentabilitāti, jo īpaši noteiktāk koncentrējoties uz
prevenciju, rehabilitāciju un neatkarīgu dzīvesveidu, stiprinot
nesen pieņemto pensiju reformu, veicot papildu pasākumus, lai
ierobežotu priekšlaicīgu pensionēšanos un palielinātu faktisko
pensionēšanās vecumu, tostarp sasaistot likumā noteikto
pensionēšanās vecumu ar paredzamo mūža ilgumu.
4.           Apspriežoties ar sociālajiem partneriem un ievērojot
valstī pieņemto praksi, papildus veiktajai algu iesaldēšanai
veikt turpmākus strukturālus pasākumus, lai reformētu algu
noteikšanas sistēmu, tostarp attiecībā uz algu indeksāciju,
un tādējādi uzlabotu šīs sistēmas atbilstību
produktivitātes un nozaru izmaiņām un darba tirgus
apstākļiem un sekmētu konkurenci. Izvērst
centienus dažādot ekonomikas struktūru, sekmējot privātus
ieguldījumus pētniecībā, jo īpaši pateicoties
sadarbības izveidei starp valsts pētniecību un
uzņēmumiem.
5.           Pastiprināt centienus samazināt jauniešu bezdarba
līmeni, pateicoties aktīvas darba tirgus politikas
izstrādāšanai un uzraudzībai. Stiprināt
vispārējo un profesionālo izglītību, lai
nodrošinātu jauniešu prasmju labāku atbilsmi pieprasījumam darba
tirgū, jo īpaši attiecībā uz migrantu izcelsmes iedzīvotājiem. Izlēmīgi rīkoties, lai
palielinātu gados vecāku strādājošo līdzdalības
rādītājus, tostarp uzlabojot viņu nodarbināmību
ar mūžizglītības palīdzību.
6.           Izvērst pasākumus, lai sasniegtu mērķi
samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas, jo īpaši
paaugstinot nodokļus transporta energoproduktiem.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997.,
1. lpp.
[2]               COM(2013) 366 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 un
P7_TA(2013)0053.
[4]               Padomes 2013. gada
22. aprīļa Lēmums 2013/208/ES
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Saskaņā ar Regulas
(EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.