               21.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 23/152

      P8_TA(2019)0187
      EĀDD veiktie turpmākie pasākumi divus gadus pēc EP ziņojuma par ES stratēģisko paziņojumu pret to vērstas trešo personu propagandas apkarošanai
      Eiropas Parlamenta 2019. gada 13. marta ieteikums par Eiropas Parlamenta ieteikumu Padomei un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības Augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos izvērtēt turpmākos pasākumus, ko pieņēmusi EĀDD divus gadus pēc EP ziņojuma par ES stratēģisko paziņojumu pret to vērstas trešo personu propagandas apkarošanai (2018/2115(INI))
      (2021/C 23/24)

         Eiropas Parlaments,

                  —

                  ņemot vērā Eiropadomes 2018. gada 28. jūnija un 18. oktobra secinājumus,

                  —

                  ņemot vērā Komisijas 2018. gada 26. aprīļa paziņojumu “Vēršanās pret dezinformāciju tiešsaistē: Eiropas pieeja” (COM(2018)0236),

                  —

                  ņemot vērā 2018. gada 26. septembrī publicēto ES Rīcības kodeksu par dezinformāciju,

                  —

                  ņemot vērā 2016. gada 23. novembra rezolūciju par ES stratēģisko paziņojumu pret to vērstas trešo personu propagandas apkarošanai (1),

                  —

                  ņemot vērā Savienības augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Komisijas 2016. gada 6. aprīļa kopīgo paziņojumu “Kopīgs regulējums hibrīddraudu apkarošanai — Eiropas Savienības reakcija” (JOIN(2016)0018),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas 2016. gada 20. aprīļa paziņojumu par Eiropas Drošības programmas īstenošanu cīņā pret terorismu un virzībā uz efektīvu un patiesu drošības savienību (COM(2016)0230),

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Demokrātijas fonda priekšizpēti par krievvalodīgo plašsaziņas līdzekļu iniciatīvām Austrumu partnerībā un ārpus tās robežām “Bringing Plurality and Balance to the Russian Language Media Space” (“Pluralitātes un līdzsvara nodrošināšana krievvalodīgo plašsaziņas līdzekļu telpā”),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas priekšsēdētāja vietnieces / Savienības augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos (AP/PV) 2015. gada 18. maija ziņojumu “ES mainīgā globālā vidē — saistītāka, strīdīgāka un sarežģītāka pasaule” un notiekošo darbu pie jaunas ES globālās drošības stratēģijas izstrādes,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2017. gada 15. novembra ieteikumu Padomei, Komisijai un EĀDD par Austrumu partnerību, gatavojoties 2017. gada novembra samitam (2),

                  —

                  ņemot vērā Savienības augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Komisijas 2017. gada 13. septembra kopīgo paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei “Noturība, novēršana un aizsardzība, veidojot Eiropas Savienībai stipru kiberdrošību” (JOIN(2017)0450),

                  —

                  ņemot vērā Savienības augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Komisijas 2017. gada 7. jūnija kopīgo paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei “Stratēģiska pieeja izturētspējai ES ārējās darbības jomā” (JOIN(2017)0021),

                  —

                  ņemot vērā Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 19. pantu, kas aizsargā katra cilvēka tiesības netraucēti palikt pie saviem uzskatiem un brīvību meklēt, saņemt un izplatīt visu veidu informāciju un idejas ar jebkuriem līdzekļiem neatkarīgi no valstu robežām,

                  —

                  ņemot vērā 2018. gada 10. jūlija kopīgo deklarāciju par ES un NATO sadarbību,

                  —

                  ņemot vērā ANO īpašā referenta uzskatu un vārda brīvības tiesību jautājumos, Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) pārstāves plašsaziņas līdzekļu brīvības jautājumos, Amerikas valstu organizācijas (AVO) īpašā referenta vārda brīvības jautājumos un Āfrikas Cilvēktiesību un tautu tiesību komisijas (ACHPR) īpašā referenta vārda brīvības un informācijas pieejamības jautājumos 2017. gada 3. marta kopīgo deklarāciju par vārda brīvību un viltus ziņām, dezinformāciju un propagandu,

                  —

                  ņemot vērā ANO īpašā referenta uzskatu un vārda brīvības tiesību jautājumos 2018. gada 6. aprīļa ziņojumu,

                  —

                  ņemot vērā 2018. gada 29. novembra ieteikumu Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos par akadēmiskās brīvības aizsardzību ES ārējā darbībā (3),

                  —

                  ņemot vērā jaunāko Eiropola ziņojumu par terorisma situāciju un tendencēm Eiropas Savienībā 2018. gadā, kurā uzsvērta teroristu grupējumu darbības pastiprināšanās kibertelpā un to iespējamā konverģence ar citiem noziedzīgiem grupējumiem,

                  —

                  ņemot vērā Savienības augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Komisijas 2018. gada 5. decembra kopīgo paziņojumu Eiropas Parlamentam, Eiropadomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Rīcības plāns dezinformācijas apkarošanai” (JOIN(2018)0036) un Komisijas tā paša datuma ziņojumu par to, kā tiek īstenots paziņojums “Vēršanās pret dezinformāciju tiešsaistē: Eiropas pieeja” (COM(2018)0794),

                  —

                  ņemot vērā darbu, ko veic Transatlantiskā komisija jautājumos par vēlēšanu integritāti,

                  —

                  ņemot vērā Santaklaras principus attiecībā uz pārredzamību un pārskatatbildību par satura pārveidošanas praksi,

                  —

                  ņemot vērā 2015. gada 22. jūnija ES Rīcības plānu par stratēģisko komunikāciju,

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 113. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A8-0031/2019),

                  1.

                  sniedz Padomei un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos šādus ieteikumus:

            Stāvoklis 2018. gadā: hibrīdkara novēršana

                  a)

                  uzsvērt, ka noturīgu demokrātisku sabiedrību pamatā ir runas un vārda brīvība un plašsaziņas līdzekļu plurālisms, un nodrošināt vislabāko aizsardzību pret dezinformāciju un naidīgu propagandu; pauž bažas par situācijas pasliktināšanos plašsaziņas līdzekļu brīvības jomā un uzbrukumiem, kas vērsti pret žurnālistiem; norāda, ka būtu jāveic turpmāki pasākumi ar visām attiecīgajām ieinteresētajām personām, lai garantētu plašsaziņas līdzekļu īpašumtiesību un plašsaziņas līdzekļu plurālisma pārredzamību, neveicot cenzūru, un lai aizsargātu vidi, kurā pastāv plaša informācijas, ideju un plašsaziņas līdzekļu dažādība un kura ir labvēlīga pilsoniskajai sabiedrībai, kā arī jācenšas apzināt un veicināt informētību par dezinformāciju un propagandu; iesaistīt šajos procesos visas attiecīgās ieinteresētās personas, tostarp nozīmīgākās preses, žurnālistu un plašsaziņas līdzekļu asociācijas; uzsvērt to, ka liela nozīme ir funkcionālai sabiedriskās apraides sistēmai, kas nosaka standartu attiecībā uz to, kā sniegt patiesu un objektīvu informāciju atbilstīgi žurnālistikas paraugpraksei un ētikas principiem;

                  b)

                  apsvērt iespēju ES un starptautiskā līmenī izstrādāt tiesisko regulējumu, ar ko paredzēts apkarot hibrīddraudus, tostarp kiberkaru un informācijas karu, un kas nodrošinātu spēcīgu Savienības reakciju, ietverot arī mērķtiecīgas sankcijas pret tiem, kuri ir atbildīgi par šo kampaņu organizēšanu un īstenošanu, jo valsts un nevalstisko dalībnieku naidīgās darbības šajās jomās ir īpaši likušas aptvert nepieciešamību pēc šāda regulējuma;

                  c)

                  ņemt vērā, ka organizācija “Islāma valsts” maina savu taktiku un atsakās no tīmekļa vietņu izmantošanas, dodot priekšroku šifrētas ziņapmaiņas pakalpojumiem, kas ir populāri islāmistu grupējumu vidū;

                  d)

                  atbalstīt ne tikai aizvien lielāku skaitu valsts iestāžu, domnīcu un NVO, kas cīnās pret propagandu un dezinformāciju, bet arī vietēja līmeņa kiberdarbības; aicināt PV/AP un Komisiju ciešāk iesaistīties šī jautājuma risināšanā, sagatavojot jauno regulu, tostarp Vispārīgās datu aizsardzības regulas un gaidāmās E-privātuma regulas, rūpīgu izvērtējumu kā aizsardzības pasākumu pret sociālo platformu ļaunprātīgu izmantošanu; nodrošināt to, lai ES stratēģiskā komunikācija ieņemtu prioritāru vietu Eiropas darba kārtībā un lai ES iestādes un dalībvalstis kopīgiem spēkiem strādātu pie šādas parādības novēršanas, vienlaikus paturot prātā, ka dezinformācija un propaganda attīstās polarizētā vidē, kurā aizvien samazinās uzticēšanās plašsaziņas līdzekļiem;

                  e)

                  mudināt dalībvalstis, kuras turpina noliegt dezinformācijas un naidīgas propagandas pastāvēšanu, atzīt galvenos dezinformācijas avotus Eiropā un to, kā dezinformācija un propaganda ietekmē sabiedrības viedokli, un mudināt šīs dalībvalstis veikt proaktīvus pasākumus, lai neitralizētu un atmaskotu šādu propagandu, tostarp pierādītos trešo valstu spiegošanas gadījumus; aicināt visas dalībvalstis izvērtēt situāciju savā teritorijā un veikt attiecīgus ieguldījumus, lai uzlabotu savas spējas pretoties naidīgu trešo personu stratēģiskajai komunikācijai un uzlabotu pilsoņu spēju atklāt dezinformāciju, kā arī mudināt dalībvalstis nodrošināt efektīvu informācijas apmaiņu šajā jautājumā; aicināt Eiropas līderus, kuri joprojām šim apdraudējumam nav pievērsuši pietiekamu vērību, atzīt steidzamo nepieciešamību veikt stratēģisku pretošanos, lai vērstos pret naidīgu informācijas karu;

                  f)

                  mudināt dalībvalstis proaktīvi veikt ieguldījumus izglītojošos pasākumos, skaidrojot dažādus veidus, kādos tiek sagatavota un izplatīta informācija, lai uzlabotu iedzīvotāju spēju atklāt dezinformāciju un reaģēt uz to;

                  g)

                  mudināt dalībvalstis nodrošināt efektīvu informācijas apmaiņu starp visām attiecīgajām iestādēm, lai novērstu propagandu, manipulāciju un dezinformāciju, tostarp kiberkaru un informācijas karu;

                  h)

                  veicināt izpratni par Krievijas dezinformācijas kampaņām, kas ir galvenais dezinformācijas avots Eiropā;

            Pret ES un tās kaimiņvalstīm vērstas kļūdainas informācijas, dezinformācijas un propagandas veidi

                  i)

                  atzīt dažādos līmeņos paveikto darbu, lai identificētu ietekmes veidus un instrumentus, kuri tiek vērsti pret ES un tās kaimiņvalstīm; veicināt izpratni par notiekošajām dezinformācijas kampaņām un lielāku uzmanību pievērst to ietekmes un efektivitātes padziļinātai analīzei un izpētei, lai izstrādātu pasākumus to aktīvai un ātrai apkarošanai; mudināt dalībvalstis izveidot pastāvīgas struktūras, lai identificētu, novērstu un apkarotu dezinformāciju; uzsver, ka dezinformācijas kampaņas ir daļa no plašākas stratēģijas un tās parasti tiek izmantotas apvienojumā ar citām naidīgām darbībām un ka informācijas karš, kas tiek izvērsts paralēli militārām ofensīvām, ir jāuztver īpaši nopietni un pret to jācīnās apņēmīgi, vienoti un spēcīgi;

                  j)

                  brīdināt par mākslīgā intelekta ietekmi un tā straujo attīstību viltus ziņu izplatīšanā; ar bažām konstatē, ka mākslīgais intelekts drīz spēs patstāvīgi veidot savas turpmākās spējas; tādēļ nodrošināt vērā ņemamu finansējumu ar mākslīgo intelektu un informācijas karu saistītu jautājumu pētniecībai un izstrādei, ņemot vērā mākslīgā intelekta strauji augošās spējas izplatīt propagandu un dezinformāciju, tostarp izmantojot arī dziļviltotus videomateriālus;

                  k)

                  vērst uzmanību uz to, ka dezinformāciju pastāvīgi izmanto autoritāri režīmi, piemēram, Irāna, kuras izplatītās viltus ziņas izraisa un pastiprina spriedzi nestabilajās konfliktu zonās un kura vienlaikus sniedz viltus ziņas Eiropas iedzīvotājiem, lai slēptu savus zemiskos nodomus; mudināt dalībvalstis vērsties pret šādām darbībām, veicinot sadarbību un izmantojot līdzīgi domājošu valstu un NVO gūto pieredzi;

                  l)

                  koncentrēties uz to, kā ES un dalībvalstis reaģē uz aizvien izsmalcinātākiem instrumentiem, kas tiek izmantoti, lai radītu un izplatītu dezinformāciju, tostarp uz jauniem propagandas izplatīšanas veidiem, kuros tiek izmantotas dažādas zema līmeņa tīmekļvietnes, privātas ziņapmaiņas lietotnes, meklētājprogrammu optimizācija, manipulācijas ar skaņu, attēliem vai videomateriāliem, mākslīgais intelekts, tiešsaistes ziņu portāli un TV raidstacijas, lai izplatītu galvenos vēstījumus, jo īpaši vēstījumus, kurus sagatavojuši viedokļu veidotāji un valsts kontrolētas vai finansētas iestādes, kas izplata svarīgākās ziņas un vēstījumus, kuri piesaista autoritārus dalībniekus, un atbilstīgi pielāgot ES un dalībvalstu reakcijas pasākumus; šajā sakarībā stingri nosoda Krievijas, Ķīnas, Irānas, Ziemeļkorejas un citu valstu aizvien agresīvākās darbības, ar kurām tās cenšas graut vai apturēt Eiropas demokrātisko valstu normatīvos pamatus un principus un visu Austrumu partnerības valstu suverenitāti, kā arī ietekmēt vēlēšanas un atbalstīt ekstrēmistu kustības, ņemot vērā to, ka pastāvīgi pieaug kiberuzbrukumu apmērs;

                  m)

                  pievērst īpašu vērību vēstījumiem un saturam, kas atklāti atbalsta vardarbību, rasismu, pašnāvnieku uzbrukumus, ārvalstu kaujinieku vervēšanu un dažādus noziegumus vai musina uz vienu vai vairākām no šīm darbībām;

            Nozare un sociālie mediji

                  n)

                  atzīstot sociālo mediju jaunos centienus cīnīties ar dezinformāciju, tomēr pievērst īpašu uzmanību tam, lai tiktu efektīvi īstenots ES Rīcības kodekss par dezinformāciju, un vienlaikus aicināt arī ES kaimiņvalstis un partnervalstis apņemties ievērot šo kodeksu, kā arī pievērst īpašu uzmanību jaunajai taktikai izmantot šifrētus ziņapmaiņas pakalpojumus un sociālos medijus, kas tiek uzskatīti par ierastu rīku dezinformācijas, naidīgas propagandas un uz naidu un vardarbību mudinoša satura izplatīšanā, lai gan sociālie mediji cenšas tam pretoties;

                  o)

                  kopā ar dalībvalstīm regulēt sociālo mediju uzņēmumu, ziņapmaiņas un meklētājprogrammu pakalpojumu sniedzēju darbības un nodrošināt to pilnīgu pārredzamību un jo īpaši pārskatatbildību, pieņemot ES mēroga pieeju un nodrošinot iespēju atklāt ne tikai publicētā politiskā satura autoru, bet arī sponsoru identitāti un atrašanās vietu, likt uzņēmumiem uzņemties atbildību par sociālo ietekmi, ko rada automatizētas ieteikumu sistēmas, kas veicina dezinformācijas izplatību, uzsverot, ka uzņēmumiem ir pienākums nekavējoties pārtraukt pastāvīgo viltus ziņu plūsmu; mudina dalībvalstis, kandidātvalstis un asociētās valstis pieņemt efektīvus un skaidrus tiesību aktus, kas nodrošina mediju īpašumtiesību pārredzamību; pievērst īpašu uzmanību to NVO finansējumam, pārredzamībai un mērķiem, kurām ir saiknes ar autoritārām valstīm un kuras darbojas ES un tās partnervalstīs;

                  p)

                  panākt, lai nozares pārstāvji un tiešsaistes platformas pilda saistības, kas paredzētas Rīcības kodeksā par dezinformāciju, un efektīvi risina ar dezinformāciju saistītās problēmas: i) nodrošinot politisko reklāmu pārredzamību, pamatojoties uz efektīvām sponsoru uzticamības pārbaudēm; ii) veicot izlēmīgus pasākumus, lai vērstos pret aktīvajiem viltus kontiem to medijos; iii) atklājot automatizētu robotprogrammu ļaunprātīgu izmantošanu un iv) efektīvi sadarbojoties ar neatkarīgiem faktu pārbaudītājiem;

                  q)

                  mudināt sociālo mediju uzņēmumus un ziņapmaiņas pakalpojumu sniedzējus nodrošināt pilnīgu atbilstību ES datu aizsardzības tiesību aktiem un citiem noteikumiem un reāllaikā reaģēt gadījumos, kad to platformas ir izmantotas naidīgiem nolūkiem, un cieši sadarboties ar kompetentajām iestādēm visu šādu iespējamo gadījumu izmeklēšanā, un veikt pārredzamu revīziju attiecībā uz tiem subjektiem, par kuriem pastāv aizdomas, ka tie izplata nepatiesu informāciju; aicināt tehnoloģiju uzņēmumus ieguldīt vairāk līdzekļu, lai uzlabotu rīkus, ar kuriem identificē propagandu, pārskatatbildību tiešsaistē un lietotāju identitātes kontrolpārbaudi, pirms tie pievienojas attiecīgajām platformām, nolūkā nepieļaut robottīklu darbību, kā arī samazinātu finanšu stimulus tiem, kuri gūst peļņu no dezinformācijas izplatīšanas; mudināt sociālo mediju uzņēmumus nekavējoties reaģēt, kad tiek izplatīts aizdomīgs politisks saturs, it īpaši, ja tas musina uz naidu vai noziegumiem;

                  r)

                  paturēt prātā, ka aizdomīgu kontu aizliegšanu var uzskatīt par cenzūru, un tādēļ nodrošināt, ka šādas darbības ir pamatotas, ja tās ir paredzētas tiesību aktos un tiek veiktas pārredzami sadarbībā ar dalībvalstu un partnervalstu kompetentajām iestādēm un pilsonisko sabiedrību un ar pilnīgu izpratni par šādas rīcības iemesliem, tostarp mudinot sociālo mediju uzņēmumus sniegt skaidru paziņojumu visiem lietotājiem par to, kāda veida saturs ir aizliegts, un skaidri paziņot katram attiecīgajam lietotājam par iemeslu, kādēļ tiek dzēsts ievietotais saturs vai apturēta konta darbība; prasa, lai sociālie mediji savus iekšējos lietotājiem paredzētos noteikumus pielāgo tās valsts tiesiskajai kārtībai, kurā tie veic darbību;

            Paraugprakse

                  s)

                  turpināt attīstīt lielāku noturību, pamatojoties uz visām valdībām un visai sabiedrībai kopēju pieeju, un spēju reaģēt uz apdraudējumiem reāllaikā, izstrādāt profilaktiskus un proaktīvus pasākumus un domāt vienu soli uz priekšu, nevis vienkārši reaģēt uz jau notikušiem kiberuzbrukumiem un uzbrukumiem informācijas jomā un analizēt tos; pievērst uzmanību tehnikas attīstībai šajā jomā un dalīties paraugpraksē, kas izpaužas kā atsevišķās dalībvalstīs īstenotu pasākumu paraugi, tostarp dalībvalstu ieviesto valsts pieejas īstenošanas pārskatīšana, vienlaikus izstrādājot veidus, kā sekmēt ciešu sadarbību ar Apvienoto Karalisti pēc Brexit, un sadarboties ar izlūkdienestiem un tādiem sabiedrotajiem kā ASV, Kanāda, NATO un ES Izlūkošanas un situāciju centru (INTCEN);

                  t)

                  pievērst īpašu uzmanību tam, lai tiktu pastiprināti centieni veikt izmeklēšanu par naidīgu trešo pušu pasūtītu propagandas izstrādi un iedarbību pastiprinošu rīku izmantošanu, un tam, ka ir svarīgi ne tikai atklāt un atmaskot šādus uzbrukumus un uzlabot spējas atklāt to izcelsmi, bet arī skaidri norādīt šo izcelsmi, tostarp publiskot vainīgo vārdus, viņu sponsorus un mērķus, ko viņi plānojuši sasniegt, kā arī tam, lai tiktu izmērīta šādu uzbrukumu ietekme uz attiecīgo mērķauditoriju; publiskot informāciju par visiem atmaskotajiem naidīgas propagandas gadījumiem, pievienojot detalizētas datu lapas, lai brīdinātu sabiedrību tādā veidā, kas sasniedz attiecīgās naidīgās propagandas mērķauditoriju;

                  u)

                  atbalstīt un iesaistīt pilsonisko sabiedrību, ekspertus, privātās iestādes, akadēmiskās aprindas, vietējā līmeņa kiberaktīvistus, vidusmēra presi, žurnālisus un mediju asociācijas un aizvien lielāku skaitu dalībnieku, kurus tieši skar un ietekmē tādu pasākumu turpmāka uzlabošana, kuri ir vērsti uz faktu pārbaudi un dezinformācijas atklāšanu, pētniecības padziļināšanu, tostarp padziļinātiem pētījumiem un socioloģiskiem pētījumiem, un informācijas manipulēšanas efektīvāku analīzi; atbalstīt profesionālo un pētniecisko žurnālistiku un projektus, kas tiek īstenoti, lai atklātu dezinformāciju, kā arī jaunuzņēmumus augsto tehnoloģiju jomā, kas rada digitālos rīkus, ar kuriem tiek uzlabota mērķauditorijas noturība pret dezinformācijas uzbrukumiem; uzsvērt to, ka ir svarīgi un nepieciešami sadarbībā ar dalībvalstīm un pilsonisko sabiedrību nodrošināt finansējumu un izglītību, tostarp seminārus un apmācības kursus, piemēram, medijpratības tiešsaistes bibliotēku un mācību centru, kuru mērķis ir veicināt izpratni par dezinformāciju un vērsties pret to, kā arī palielināt medijpratību;

                  v)

                  paust atzinību par NATO pieņemto pasākumu kopumu, kura mērķis ir apkarot jaunus hibrīddraudu veidus, un par kopīgo paziņojumu par ES un NATO sadarbību šajā jomā; prasīt, lai ES nodrošina šo ieteikumu efektīvu un ātru īstenošanu, tostarp kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) līmenī;

            Eiropas pieeja

                  w)

                  paust atzinību par to, ka ir izveidotas jaunās EĀDD stratēģiskās komunikācijas operatīvās grupas, kurās ir eksperti ar atbilstīgām valodu prasmēm un zināšanām, proti, Rietumbalkānu operatīvā grupa un Dienvidu operatīvā grupa darbībām Tuvo Austrumu, Ziemeļāfrikas un Persijas līča reģiona valstīs, un šo operatīvo grupu uzdevumi ir nodrošināt koordinētu un saskaņotu ES komunikāciju šajos reģionos un cīnīties pret dezinformāciju un propagandu, kas vērsta pret ES;

                  x)

                  atzīt reālos rezultātus, kurus ir panākusi Austrumu Stratēģiskās komunikācijas operatīvā grupa, tostarp tīmekļa vietnes euvsdisinfo.eu izveidi un @EUmythbuster konta izveidi Twitter vietnē; uzsver, ka kopš šīs grupas izveides, tā ir atmaskojusi vairāk nekā 4 000 dezinformācijas kampaņu par visdažādākajiem jautājumiem; turpināt atbalstīt Komisijas, EĀDD un Austrumu Stratēģiskās komunikācijas operatīvās grupas kopīgos centienus pēc tam, kad tika veikta analīze par tās spēcīgajām īpašībām, trūkumiem un nepieciešamajiem uzlabojumiem, tostarp nepieciešamību uzlabot spējas atklāt, analizēt un atmaskot dezinformāciju, nodrošinot EĀDD stratēģiskās komunikācijas operatīvajām grupām un ES delegācijām kaimiņvalstīs jaunus darbiniekus, rīkus un prasmes, tostarp jaunus datu analīzes rīkus, un pieņemot darbā papildu datu pētniekus un ekspertus dezinformācijas jomā, kā arī aptverot plašāku avotu un valodu klāstu, lai pētītu dezinformācijas mērķauditoriju un ietekmi;

                  y)

                  steidzami pārveidot Austrumu Stratēģiskās komunikācijas operatīvo grupu par pilnvērtīgu EĀDD nodaļu vai pat lielāku struktūrvienību un, Eiropas Parlamentam piešķirot turpmāku finansējumu, atbalstīt visas trīs EĀDD stratēģiskās komunikācijas operatīvās grupas, nodrošinot tām pietiekamus finanšu resursus un cilvēkresursus, kas joprojām ir vajadzīgi, lai ievērojami palielinātu to potenciālu, efektivitāti, profesionalitāti, institucionālo nepārtrauktību un darba kvalitāti, kā arī aizsargātu tās no politiskas iejaukšanās, ko īsteno ierēdņi un valstis, kuras atbalsta Krievijas izplatīto dezinformāciju;

                  z)

                  novērst pašreizējās Austrumu Stratēģiskās komunikācijas operatīvās grupas nepilnības, tostarp nepietiekamās zināšanas par reģionu, lielo kadru mainību un institucionālās nepārtrauktības trūkumu, un nodrošināt pienācīgus finanšu resursus un organizatorisko struktūru, jo tas ir vienīgais veids, kā nodrošināt pilnīgu profesionālismu, efektivitāti un rezultātus;

                  aa)

                  aicināt dalībvalstis, kuras to vēl nav izdarījušas, piešķirt darbam trīs stratēģisko komunikācijas operatīvo grupu sastāvā norīkotos valsts ekspertus, nodrošinot, ka eksperti, kurus ES ir pieņēmusi dezinformācijas apkarošanai, nav politiski neobjektīvi un attiecīgajā valstī nav aktīvi iesaistījušies iekšējos politiskajos strīdos; turklāt aicināt tuvas partnervalstis konsultēt operatīvo grupu par taktiku, ko izmanto parasti valstiski un nevalstiski pretinieki, un atzīt labākas koordinācijas nozīmi un nepieciešamību Eiropas Savienībā;

                  ab)

                  pastiprināt Austrumu Stratēģiskās komunikācijas operatīvās grupas un visu ES iestāžu, dalībvalstu un līdzīgi domājošu partneru sadarbību; mudināt ES dalībvalstīs izvietotās ES pārstāvniecības un ārpus ES dalībvalstīm izvietotās ES delegācijas atbalstīt Austrumu Stratēģiskās komunikācijas operatīvās grupas, Dienvidu operatīvās grupas un Rietumbalkānu operatīvās grupas darbu, tostarp apmainoties ar starptautisko pieredzi un paraugpraksi un nodrošinot to publikāciju tulkojumus vietējās valodās; prasīt, lai īpaši atlasīts personāls, jo īpaši ES delegācijās austrumu un dienvidu kaimiņvalstīs un Rietumbalkānu reģionā, veiktu darbu stratēģiskās komunikācijas jomā;

                  ac)

                  galveno uzmanību pievērst pievienošanās valstīm un partneriem ES kaimiņvalstīs, palīdzot tiem cīnīties pret naidīgām propagandas un dezinformācijas darbībām, un trešo valstu ekspertiem ES kaimiņvalstīs, kas ir pakļauti tādiem pašiem draudiem, kā arī noteikt par prioritāti ilgtermiņa stratēģiskas pieejas izstrādi un informēšanas pasākumus, kas jo īpaši paredzēti Austrumu partnerības valstīm; stiprināt ES delegāciju ārvalstīs, Komisijas pārstāvniecību un Eiropas Parlamenta biroju dalībvalstīs iespējas attīstīt spējas vietējā līmenī atklāt un atmaskot dezinformāciju un efektīvi informēt par ES vērtībām un politiku, paplašināt kampaņveidīgu saziņu un labāk koordinēt un pastiprināt pozitīvos vēstījumus ES iestādēs un dalībvalstīs; ņemt vērā notiekošo ieroču izplatīšanu un turpmāko dezinformācijas risku, kas apdraud visu Austrumu partnerības valstu neatkarību, suverenitāti un teritoriālo integritāti to starptautiski atzītajās robežās; noteikt par prioritāti ilgtermiņa stratēģiskas pieejas izstrādi un informēšanas pasākumus, kas jo īpaši paredzēti Austrumu partnerības valstīm, liekot uzsvaru uz apmaiņu starp cilvēkiem un sadarbojoties ar pastāvošajiem pilsoniskās sabiedrības tīkliem, kas jau funkcionē kā kopienā balstītas noturības avots;

                  ad)

                  piešķirt prioritāti stratēģiskajai komunikācijai un periodiski pārskatīt ES politiku šajā jautājumā; turpināt atbalstīt Eiropas Demokrātijas fonda (EDF) darbu, lai rastu praktiskus risinājumus tam, kā atbalstīt un stiprināt demokrātiskus, neatkarīgus un daudzveidīgus plašsaziņas līdzekļus krievu valodā Austrumu partnerības un citās valstīs; aicina Komisiju un visas dalībvalstis un līdzīgi domājošas valstis sniegt pozitīvu ieguldījumu un atbalstīt šo projektu; pievērst uzmanību visiem starptautiskajiem dalībniekiem, kuri patlaban rīkojas līdzīgi;

                  ae)

                  ierosināt Eiropadomei noteikt dezinformācijas un naidīgas propagandas apkarošanu kā prioritāru jomu, piešķirot tai pietiekamus resursus un instrumentus, lai aizsargātu objektīvu ziņu un informācijas izplatīšanu;

                  af)

                  apvienot pastāvošos valsts un vietējā līmeņa specializētos centrus, ziņu medijus, domnīcas, NVO un citus ar hibrīdkaru saistīto jautājumu risinošos dalībniekus un institūcijas, jo īpaši NATO, ES mēroga tīklā, kas palīdzētu koordinēt to īstenotos pasākumus un apkopot gūtos konstatējumus; piešķirt šim uzdevumam pienācīgus resursus; uzsver, ka šim tīklam vajadzētu būt pieejamam arī līdzīgi domājošiem ES partneriem, kuri varētu dalīties pieredzē par dezinformāciju un naidīgu propagandu, kas pret tiem vērsta, un tās apkarošanu; nodrošināt to, ka tiek efektīvi un ātri īstenoti ES un NATO ieteikumi par vēršanos pret jauniem hibrīddraudu veidiem, arī KDAP līmenī, un Eiropas Drošības un aizsardzības koledžas un tās tīkla mācību programmās iekļaut cīņu pret stratēģisko propagandu;

            Vēlēšanu aizsardzība pret naidīgu propagandu

                  ag)

                  stingri nosodīt jebkāda veida trešo pušu, tostarp privāto uzņēmumu, iejaukšanos vēlēšanās un referendumos un robotprogrammatūru, algoritmu, mākslīgā intelekta, troļļu, dziļviltojumu un viltus kontu ļaunprātīgu izmantošanu politiskās kampaņās un aicināt skartās dalībvalstis nekavējoties veikt šo naidīgo kampaņu rūpīgu izmeklēšanu; pauž bažas par algoritmu neseno attīstību lielajos sociālajos tīklos un iespējamo kaitīgo ietekmi, ko tie rada, izceļot saturu, kurš satur nepatiesu informāciju vai naidīgus izteikumus; uzsvērt neatkarīgu demokrātisko sabiedrību spēju pašām izdarīt suverēnu politisko izvēli, kas ir leģitīma;

                  ah)

                  aicināt dalībvalstis un līdzīgi domājošas valstis apmainīties ar datiem par jebkādu ārēju vai iekšēju iejaukšanos vēlēšanu procesos un apmainīties ar paraugpraksi tās apkarošanā, lai palielinātu noturību pret šādu iejaukšanos;

                  ai)

                  aicināt dalībvalstis nodrošināt, ka to vēlēšanu likumā ir ņemti vērā iespējamie apdraudējumi, kas izriet no dezinformācijas kampaņām, kiberuzbrukumiem, kibernoziegumiem un vārda brīvības pārkāpumiem vēlēšanu laikā, un uzsver, ka šie likumi būtu atbilstīgi jāgroza, lai dalībvalstis varētu šos apdraudējumus efektīvi un proaktīvi apkarot; šajā sakarībā atzinīgi vērtē tādas iniciatīvas kā Zviedrijas Civilās aizsardzības aģentūras izveide; atbalstīt ES asociētās valstis un Rietumbalkānu valstis, sniedzot paraugpraksi un piedāvājot cilvēkresursus un tehnoloģijas, lai nodrošinātu to vēlēšanu procesu stingru aizsardzību pret ļaunprātīgiem kiberuzbrukumiem, dezinformācijas un propagandas darbībām, ko veic Krievija un citi naidīgi rīcībspēki;

                  aj)

                  aicināt dalībvalstis pielāgot vēlēšanu noteikumus attiecībā uz tiešsaistes kampaņām, kā arī uzraudzīt un novērtēt tiešsaistes platformās ievietotās politiskās reklāmas pārredzamības elementus;

                  ak)

                  ierosināt tiesību aktus par datu izmantošanu vēlēšanu kampaņās, ņemot vērā atklāto gadījumu, kad uzņēmums Cambridge Analytica neatbilstīgi izmantoja datus 2016. gadā notikušajā referenduma kampaņā Apvienotajā Karalistē, lai vēl labāk aizsargātu turpmākās vēlēšanu kampaņas no nepamatotas ietekmes;

                  al)

                  izvērtēt tādas iniciatīvas kā divpusējo Transatlantisko komisiju jautājumos par vēlēšanu integritāti, kas apvieno politikas, tehnoloģiju, mediju un uzņēmējdarbības jomas pārstāvjus, lai nodrošinātu vēlēšanu procesu aizsardzību no ārējas ietekmes;

                  2.

                  uzdod priekšsēdētājam šo ieteikumu nosūtīt Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos un informācijai EĀDD un NATO, kā arī Krievijas prezidentam, valdībai un parlamentam.

         (1)  OV C 224, 27.6.2018., 58. lpp.

         (2)  OV C 356, 4.10.2018., 130. lpp.

         (3)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2018)0483.


               21.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 23/159

      P8_TA(2019)0188
      Asociācijas nolīgums starp ES un Monako, Andoru un Sanmarīno
      Eiropas Parlamenta 2019. gada 13. marta ieteikums Padomei, Komisijai un Savienības Augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos/ Komisijas priekšsēdētāja vietniecei par asociācijas nolīgumu starp ES, no vienas puses, un Monako, Andoru un Sanmarīno, no otras puses (2018/2246(INI))
      (2021/C 23/25)

         Eiropas Parlaments,

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2014. gada 22. decembra Lēmumu (ES) 2014/.., ar ko dalībvalstu valdību pārstāvji pilnvaro Komisiju dalībvalstu vārdā risināt sarunas par tiem noteikumiem vienā vai vairākos asociācijas nolīgumos ar Andoras Firstisti, Monako Firstisti un Sanmarīno Republiku, kuri ir dalībvalstu kompetencē,

                  —

                  ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 218. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 8. pantu un Deklarāciju attiecībā uz Līguma par Eiropas Savienību 8. pantu, kurā noteikts, ka Savienība ņems vērā teritorijas ziņā mazo valstu īpašo stāvokli, kurām ar Savienību ir īpašas ciešas attiecības,

                  —

                  ņemot vērā Komisijas 2012. gada 20. novembra paziņojumu par ES attiecībām ar Andoras Firstisti, Monako Firstisti un Sanmarīno Republiku — iespējamie risinājumi ciešākai integrācijai ar ES (COM(2012)0680),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas dienestu 2012. gada 20. novembra darba dokumentu par šķēršļiem Andoras, Monako un Sanmarīno piekļuvei ES iekšējam tirgum un sadarbību citās jomā (Obstacles to access by Andorra, Monaco and San Marino to the EU’s Internal Market and Cooperation in other Areas (SWD(2012)0388)),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas 2013. gada 18. novembra paziņojumu par ES attiecībām ar Andoras Firstisti, Monako Firstisti un Sanmarīno Republiku — iespējamie risinājumi to dalībai iekšējā tirgū (COM(2013)0793),

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2018. gada 11. decembra secinājumus par vienmērīgi paplašinātu iekšējo tirgu un ES attiecībām ar Rietumeiropas valstīm, kas nav ES dalībvalstis,

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 113. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A8-0074/2019),

                  A.

                  tā kā Andoras Firstistei (Andorai), Monako Firstistei (Monako) un Sanmarīno Republikai (Sanmarīno) ir sena valstiskuma vēsture; tā kā tās vienmēr ir bijušas Eiropas vēstures centrā un tām ir padziļinātas un ilgstošas politiskās, ekonomiskās, sociālās un kultūras attiecības ar tām tieši līdzās esošajām dalībvalstīm un visu ES kopumā; tā kā ES partnerība ar šīm valstīm ir balstīta uz mūsu kopējo politisko un kultūras vērtību kopumu;

                  B.

                  tā kā Andora, Monako un Sanmarīno ir apliecinājušas stingri uz Eiropu orientētu aicinājumu politikas, ekonomikas un kultūras jomā un stingru apņēmību īstenot ciešākas politiskās, ekonomiskās un kultūras attiecības ar Eiropas Savienību; tā kā Andoras, Monako un Sanmarīno interesēs, no vienas puses, un ES interesēs, no otras puses, ir svarīgi laikus sniegt pozitīvu atbildi uz šo aicinājumu un veicināt to, lai steidzami tiktu pabeigtas sarunas par jauno asociācijas nolīgumu, kas veidos jauno satvaru attiecībām starp ES un minētajām valstīm;

                  C.

                  tā kā arī dalībvalstis, kurām tradicionāli ir ciešas vēsturiskās, politiskās un ekonomiskās saites ar Andoru, Monako un Sanmarīno, ir ieinteresētas kopumā veicināt šo valstu un Eiropas Savienības savstarpējo attiecību padziļināšanu un mērķtiecīgumu; tā kā tādēļ ir svarīgi, lai tiktu ņemtas vērā īpašās divpusējās attiecības, kuras šīs dalībvalstis jau īsteno ar Andoru, Monako un Sanmarīno, jo īpaši nolūkā nodrošināt tiesisko noteiktību;

                  D.

                  tā kā Andora, Monako un Sanmarīno jau ilgstoši atbalsta Eiropas Savienības politikas nostāju Apvienoto Nāciju Organizācijā;

                  E.

                  tā kā Andora, Monako un Sanmarīno katra atsevišķi ir nozīmīgs to dalībvalstu ekonomiskais partneris, kas atrodas to tiešā tuvumā, un sniedz nodarbinātības iespējas daudziem ES pilsoņiem; tā kā ciešāka sadarbība starp Andoru, Monako, Sanmarīno un ES sniegtu visām pusēm nozīmīgas iespējas turpmākajai ekonomikas attīstībai, kam būtu pozitīva ekonomiskā ietekme uz to dalībvalstu reģioniem, kas atrodas to tiešā tuvumā, cita starpā veidojot papildu nodarbinātības iespējas un palielinot starptautiskās profesionālās prasmes;

                  F.

                  tā kā sarunās par asociācijas nolīgumu ir svarīgi atbilstīgi 3. deklarācijai attiecībā uz Līguma par Eiropas Savienību 8. pantu pilnībā ņemt vērā Andoras, Monako un Sanmarīno kā mazu valstu specifiku; tā kā tādēļ ir svarīgi atzīt Andoras, Monako un Sanmarīno nelielo teritoriālo platību un iedzīvotāju skaitu, kā arī no tā izrietošās sekas šo valstu iedzīvotājiem saistībā ar atbilstīgas sociālekonomiskās pieejamības un integrācijas saglabāšanu; tā kā šāda pieejamība un integrācija ir būtiska, lai saglabātu kultūru, tradīcijas un vērtības, kas raksturīgas trim kopienām; tā kā bez šādiem īpašiem pieejamības un integrācijas mehānismiem dažiem iedzīvotājiem var būt grūti atrast līdzekļus, kas tiem nepieciešami dzīvei savā izcelsmes valstī; tā kā tādēļ ir svarīgi saglabāt Andoras, Monako un Sanmarīno politisko, sociālekonomisko, kultūras un identitātes struktūru, cita starpā paredzot atbilstīgus noteikumus asociācijas nolīgumā, un pielāgot tās faktiskajiem apstākļiem, kas izriet no Eiropas Savienības integrācijas;

                  G.

                  tā kā Andorai, Monako un Sanmarīno jau sen ir ilgtermiņa divpusēji nolīgumi ar to attiecīgajām kaimiņvalstīm, ar kuriem tiek risināti abpusēji svarīgi jautājumi, ņemta vērā šo trīs valstu specifika un sensitīvie jautājumi un atspoguļota vajadzība saglabāt šo valstu dzīvotspēju; tā kā Eiropas Padomes Parlamentārā asambleja ir atzinusi šādu specifiku un sensitīvos jautājumus;

                  H.

                  tā kā Andora, Monako un Sanmarīno katra patstāvīgi ir īstenojusi nozīmīgas reformas un regulējuma konverģenci ar ES, īpaši attiecībā uz banku un finanšu sektora regulējumu;

                  I.

                  tā kā Padome 2018. gada 4. decembra sanāksmē nolēma svītrot Andoru un Sanmarīno no Padomes 2017. gada 5. decembra secinājumu II pielikuma, tādējādi apstiprinot, ka tās ir izpildījušas visas atlikušās saistības attiecībā uz pārredzamību, taisnīgu nodokļu uzlikšanu un BEPS (nodokļu bāzes samazināšanas un peļņas novirzīšanas) apkarošanas pasākumiem; tā kā Monako nekad netika iekļauta minētajā pielikumā un Padome jau 2017. gada 5. decembrī norādīja, ka Monako pilnībā ievēro šīs saistības; tā kā ESAO Pasaules foruma par pārredzamības un informācijas apmaiņas jautājumiem nodokļu jomā 2018. gada aprīļa un jūlija sanāksmēs tika pasludināts, ka Andora, Monako un Sanmarīno ievēro starptautisko standartu attiecībā uz informācijas apmaiņu pēc pieprasījuma;

                  J.

                  tā kā būtu atzinīgi jānovērtē Andoras īstenotās nozīmīgās reformas un pakāpeniskā likumdošanas pielāgošana ES tiesību aktiem finanšu regulējuma jomā; tā kā ES un Andora ir noslēgušas vērtīgu nolīgumu par tabaku, un tā kā Andora tagad varēs vēl vairāk uzlabot savu virzību uz daudzveidīgāku ekonomiku; tā kā šis ilgtermiņa process radīs būtiskas problēmas un līdz ar to Andorā būs pienācīgi jāaizsargā darba ņēmēji, tai pārejot uz daudzveidīgāku ekonomiku; tā kā plašāka piekļuve iekšējam tirgum sekmēs ekonomisko attīstību ilgtermiņā un radīs jaunas ekonomiskās un nodarbinātības iespējas Andorā;

                  K.

                  tā kā papildu pieprasīto PVN dokumentu (T2) dēļ Sanmarīno pašlaik ir grūtības nodrošināt eksportu uz dalībvalstīm, izņemot Itāliju; tā kā asociācijas nolīgumam būtu jānodrošina Sanmarīno eksportētājiem ļoti vērtīgi vienlīdzīgi konkurences apstākļi visā ES; tā kā asociācijas nolīgumam vajadzētu nodrošināt Andoras un Sanmarīno bankām pilnīgu piekļuvi ES atļauju piešķiršanas sistēmai bankām un finanšu pakalpojumu uzņēmumiem;

                  L.

                  tā kā Monako pilsoņi savā valstī ir mazākumā un mājokļu un nodarbinātības tirgi ir tādi, ka aktīvs atbalsts Monako pilsoņiem ir būtisks, lai saglabātu viņu iespējas arī turpmāk dzīvot Monako; tā kā noteikumi par atvieglotu piekļuvi nodarbinātībai vienlīdz attiecas gan uz Monako pilsoņiem, gan ārpus Monako teritorijas tās tiešā tuvumā esošo pilsētu iedzīvotājiem; tā kā 92 % no Monako darba ņēmējiem ir ES pilsoņi;

                  M.

                  tā kā asociācijas nolīgums ar ES paver iespēju attīstīt sadarbību kopīgu interešu jomās un piedalīties dažās ES horizontālās politikas jomās saistībā ar tādiem jautājumiem kā pētniecība, vide un izglītība (Erasmus +);

                  N.

                  tā kā asociācijas nolīgumam būs vajadzīga Parlamenta piekrišana, lai tas stātos spēkā,

                  1.

                  sniedz Padomei, Komisijai un Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos šādus ieteikumus:

                              a)

                              izmantot sarunu par asociācijas nolīgumu sniegtās iespējas, lai apliecinātu, cik nozīmīgas ir ciešākas attiecības un integrācija ar ES, ievērojot sabiedrības viedokli Andorā, Monako un Sanmarīno, kā arī ES, un lai vēl vairāk apliecinātu to, cik ilgtermiņā šādām valstīm būtu nozīmīga integrācija ES struktūrās un politikā;

                              b)

                              novērst asociācijas nolīguma noraidīšanas risku, kad būs pabeigtas sarunas, un īstenot jaunus centienus, lai tiem sabiedrības locekļiem Andorā, Monako un Sanmarīno, kuri jūtas neaizsargātāki, sniegtu informāciju par asociācijas nolīgumu un pilnīgi pārredzami un sadarbībā ar šo triju valstu iestādēm izskaidrotu viņiem nolīguma darbības jomu, ieguvumus un iespējamos trūkumus, lai panāktu politisko vienotību un pēc iespējas plašāku sabiedrības atbalstu katrā no šīm trim valstīm; mudināt Andoru, Monako un Sanmarīno rīkoties tāpat un atbalstīt tās šādos centienos;

                              c)

                              pilnībā ņemt vērā Andoras, Monako un Sanmarīno samērā nelielo teritoriju un ierobežotos administratīvos resursus un sarunu procesā attiecīgi pielāgot acquis communautaire nepieciešamo pieņemšanu un īstenošanu, lai samazinātu pārmērīgu budžeta slogu, kas savukārt negatīvi ietekmētu sabiedrisko domu un pieejamos budžeta resursus; vajadzības gadījumā sniegt palīdzību Andorai, Monako un Sanmarīno, lai izveidotu nepieciešamo administratīvo spēju nolūkā īstenot ātru, dinamisku un vienotu acquis communautaire transponēšanu;

                              d)

                              prasīt katrā no šīm trim valstīm izveidot saskaņotu, efektīvu un lietderīgu institucionālo sistēmu asociācijas nolīguma īstenošanai, lai nodrošinātu dinamisku acquis communautaire transponēšanu visās trīs valstīs, kā arī nolīguma noteikumu vienādu piemērošanu un konsekventu interpretāciju, un šajā sistēmā ir jāiekļauj apspriešanās forums, kā arī strīdu izšķiršanas mehānisms;

                              e)

                              uzsvērt Andorai, Monako un Sanmarīno, cik svarīgi ir nodrošināt iekšējā tirgus vispārējo integritāti un viendabīgumu un ievērot pamataspektus attiecībā uz visām četrām brīvībām, kas saistītas ar iekšējo tirgu; atgādināt par priekšrocībām un ekonomiskajiem ieguvumiem, ko sniedz pilnīga iekšējā tirgus pieejamība, tostarp attiecībā uz produktu un pakalpojumu pieejamību, un par nepieciešamību iekšējā tirgū saglabāt vienlīdzīgus konkurences apstākļus un spēcīgu, noturīgu un efektīvu institucionālo pamatu visu interesēs;

                              f)

                              nodrošināt pienācīgu ES atbalstu Andorai, Monako un Sanmarīno attiecībā uz to spēju pilnībā pieņemt un īstenot acquis communautaire ilgākā termiņā, cita starpā īstenojot ciešāku institucionālo sadarbību ar dalībvalstīm tiešā tuvumā; nodrošināt piekļuvi mērķprojektiem paredzētajam ES finansējumam un iespēju vērsties pie esošajām dalībvalstu administratīvajām iestādēm, kas ir izveidotas acquis communautaire īstenošanai;

                              g)

                              veicināt spēju uzlabošanu pienācīgai acquis communautaire pieņemšanai un īstenošanai, norīkojot Andoras, Monako un Sanmarīno valsts pārvaldes iestāžu amatpersonas darbam attiecīgajās ES un tās dalībvalstu iestādēs un struktūrās;

                              h)

                              ņemot vērā vajadzību saskaņot asociācijas nolīgumā paredzēto brīvību veikt uzņēmējdarbību ar valstu noteikumiem Andorā, Monako un Sanmarīno, kuru mērķis ir saglabāt savu pilsoņu sociālekonomisko integrāciju, apsvērt iespēju, balstoties uz triju valstu faktisko vajadzību izvērtējumu, piemērot pagaidu atkāpes, uz kurām attiecas pārskatīšanas klauzulas, kuras cieši saistītas ar katras sarunu valsts konkrētajiem sociālekonomiskajiem kritērijiem un ir pielāgotas termiņam, kas nepieciešams, lai katrā valstī pakāpeniski nodrošinātu patiesi vienlīdzīgus konkurences apstākļus un pietiekamu darba ņēmēju un uzņēmumu konkurētspēju; ņemt vērā to, ka šīs valstis ir tik nelielas, ka attiecībā uz acquis communautaire sarunās apspriesto pagaidu atkāpju ietekme būtu niecīga;

                              i)

                              izmantot asociācijas nolīguma sniegto iespēju palielināt sadarbību ar Andoru, Monako un Sanmarīno saistībā ar 2015. gada 20. maija Direktīvu (ES) 2015/849 par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai (1);

                              j)

                              pielāgot Andoras, Monako un Sanmarīno lielumam prasības, kas saistītas ar statistikas datu sniegšanu saskaņā ar asociācijas nolīgumu;

                              k)

                              paralēli sarunām par asociācijas nolīgumu izpētīt, vai ir iespējams nodrošināt un īstenot Andoras un Sanmarīno piekļuvi Eurosistēmas likviditātei, lai veicinātu to attiecīgo valsts banku sistēmu izturētspēju un stabilitāti iekšēja vai ārēja sistēmiska šoka gadījumā, vienlaikus nodrošinot to, ka Eiropas Centrālā banka īsteno pienācīgu pārraudzību; mudināt Andoru un Monako kļūt par Starptautiskā Valūtas fonda loceklēm un šajā nolūkā vajadzības gadījumā sniegt tām tehnisku palīdzību; mudināt Andoru, Monako un Sanmarīno turpināt savus labos centienus, lai panāktu konverģenci ar ES attiecībā uz finanšu regulējumu, nodokļu pārvaldību un cīņu pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu;

                              l)

                              turpināt sarunas par asociācijas nolīgumu ar Andoru, Monako un Sanmarīno un laikus sniegt iesaistītajām pusēm visu nepieciešamo institucionālo un politikas atbalstu, tostarp Komisijas kompetento ģenerāldirektorātu sniegtos novērtējumus un zinātību, lai pēc iespējas ātrāk un jebkurā gadījumā nākamo divu gadu laikā sarunas varētu pabeigt;

                              m)

                              līdz pašreizējā pilnvaru termiņa beigām pabeigt vienošanos ar Andoru, Monako un Sanmarīno par kopīgu politisko deklarāciju attiecībā uz asociācijas nolīguma struktūru, lai izvērtētu un saglabātu līdz šim sarunās sasniegto un lai tādējādi jaunā Komisija un Eiropas Ārējās darbības dienests varētu turpmāk izvērtēt un papildināt šo kopīgo izpratni un turpināt sarunas;

                              n)

                              uzskatīt asociācijas nolīguma sarunas par iespēju veikt pasākumus kopīgiem ieguldījumiem kopīgu interešu infrastruktūrās, kā arī pasākumus, kuru mērķis ir veicināt kopīgus akadēmiskos pētījumus starp Andoru, Monako, Sanmarīno un ES dalībvalstīm;

                  2.

                  uzskata, ka nākamais Eiropas Parlamenta sasaukums varētu sniegt vērtīgu iespēju izveidot jaunu starpparlamentāro delegāciju parlamentu dialogam un sadarbībai ar Andoru, Monako un Sanmarīno; turklāt uzskata, ka Parlamentam būtu jāīsteno cieša sadarbība starp tā dienestiem un Andoras, Monako un Sanmarīno parlamentu attiecīgajiem dienestiem un regulāri jāuzņem jauni politiskie, uzņēmējdarbības un pilsoniskās sabiedrības līderi no šīm trim valstīm, lai sarunās par asociācijas nolīgumu nostiprinātu pozitīvo vēstījumu par ciešāku politisko, ekonomisko un politikas saikni ar ES; uzskata, ka Parlamentam sarunu laikā būtu jāveicina periodiskas viedokļu apmaiņas ar Andoras, Monako un Sanmarīno valsts parlamentu delegācijām; uzskata, ka Eiropas Parlamenta viedokļu apmaiņā ar Andoras, Monako un Sanmarīno valsts parlamentu delegācijām būtu jāiekļauj arī jautājumi, ko izskata Parlaments un kas varētu tieši ietekmēt šo valstu ekonomiku vai to attiecības ar ES, vai asociācijas nolīguma efektivitāti;

                  3.

                  uzdod priekšsēdētājam šo ieteikumu nosūtīt Padomei, Komisijai, Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos, Andoras līdzprinčiem, valdībai un Vispārējai padomei, Monako princim, valsts ministram un Valsts padomei, kā arī Sanmarīno kapteiņiem-reģentiem, Valsts kongresam un Lielajai un vispārējai padomei.

         (1)  OV L 141, 5.6.2015., 73. lpp.


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2020/518 (2020. gada 8. aprīlis) par vienotu Savienības rīkkopu tehnoloģiju un datu izmantošanai ar mērķi apkarot Covid-19 krīzi un iziet no tās, it īpaši attiecībā uz mobilajām lietotnēm un anonimizētu mobilitātes datu izmantošanu

text:
               14.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 114/7

      KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2020/518
      (2020. gada 8. aprīlis)
      par vienotu Savienības rīkkopu tehnoloģiju un datu izmantošanai ar mērķi apkarot Covid-19 krīzi un iziet no tās, it īpaši attiecībā uz mobilajām lietotnēm un anonimizētu mobilitātes datu izmantošanu
      EIROPAS KOMISIJA,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
      tā kā:

                  (1)

                  Sabiedrības veselības krīze, ko izraisījusi pašreizējā Covid-19 pandēmija (turpmāk “Covid-19 krīze”), liek Savienībai un dalībvalstīm risināt vēl nepieredzētas problēmas veselības aprūpes sistēmās, dzīvesveidā, ekonomikas stabilitātē un vērtībās. Neviena dalībvalsts viena pati nevar sekmīgi cīnīties pret Covid-19 krīzi. Tik smaga ārkārtēja krīze prasa visu dalībvalstu un ES iestāžu un struktūru apņēmīgu rīcību, sadarbojoties patiesas solidaritātes garā.

                  (2)

                  Digitālajām tehnoloģijām un datiem ir liela nozīme Covid-19 krīzes apkarošanā, ņemot vērā, ka daudzu cilvēku mobilās ierīces Eiropā ir pieslēgtas internetam. Šīs tehnoloģijas un dati var būt svarīgs instruments, ar kuru informēt sabiedrību un palīdzēt attiecīgajām valsts iestādēm to centienos ierobežot vīrusa izplatīšanos vai ļaut veselības aprūpes organizācijām apmainīties ar veselības datiem. Tomēr sadrumstalota un nekoordinēta pieeja var mazināt Covid-19 krīzes apkarošanas pasākumu efektivitāti, vienlaikus nopietni kaitējot vienotajam tirgum un pamattiesībām un pamatbrīvībām.

                  (3)

                  Tāpēc, reaģējot uz pašreizējo krīzi, ir jāizstrādā vienota pieeja digitālo tehnoloģiju un datu izmantošanai. Šai pieejai vajadzētu būt iedarbīgai kompetento valsts iestāžu atbalstīšanā, īpaši veselības aizsardzības iestāžu un politikas veidotāju atbalstīšanā, un būtu jāsniedz tiem pietiekami un precīzi dati, kuri ļautu izprast Covid-19 vīrusa attīstību un izplatību, kā arī tā ietekmi. Tāpat šīs tehnoloģijas var iespēcināt iedzīvotājus efektīvāk un mērķtiecīgāk īstenot sociālo distancēšanos. Vienlaikus ierosinātās pieejas mērķis ir saglabāt vienotā tirgus integritāti un aizsargāt pamattiesības un pamatbrīvības, jo īpaši tiesības uz privātumu un persondatu aizsardzību.

                  (4)

                  Mobilās lietotnes var palīdzēt veselības aprūpes iestādēm nacionālajā un ES līmenī uzraudzīt un ierobežot pašreizējo Covid-19 pandēmiju. Tās var sniegt norādījumus iedzīvotājiem un atvieglot pacientu medicīniskās uzraudzības organizēšanu. Brīdināšanas un izsekošanas lietotnēm var būt svarīga nozīme kontaktu izsekošanā, slimību izplatīšanās ierobežošanā un pārneses ķēžu pārtraukšanā. Tāpēc apvienojumā ar atbilstošām testēšanas stratēģijām un kontaktu izsekošanu lietotnes var būt īpaši noderīgas, jo var sniegt informāciju par vīrusa cirkulācijas līmeni, novērtēt fiziskās distancēšanās un ārlieguma pasākumu efektivitāti un sniegt informāciju par deeskalācijas stratēģijām.

                  (5)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 1082/2013/ES (1) ir paredzēti īpaši noteikumi par nopietnu pārrobežu veselības apdraudējumu epidemioloģisko uzraudzību, monitoringu, agrīnu brīdināšanu par šādiem apdraudējumiem un to apkarošanu. Lēmuma 2. panta 5. punktā prasīts, ka Komisija saziņā ar dalībvalstīm nodrošina koordināciju un informācijas apmaiņu starp mehānismiem un struktūrām, kas ir izveidotas saskaņā ar minēto lēmumu, un līdzīgiem mehānismiem un struktūrām, kas ir izveidotas Savienības līmenī vai saskaņā ar Euratom līgumu un kā darbība ir saistīta ar sagatavotību nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem un reaģēšanas plānošanu uz tiem, to monitoringu, agrīnu brīdināšanu par tiem un to apkarošanu. Forums centienu koordinēšanai saistībā ar nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem ir Veselības drošības komiteja, kas izveidota ar minētā lēmuma 17. pantu. Tajā pašā laikā ar lēmuma 6. panta 1. punktu ir izveidots infekcijas slimību epidemioloģiskās uzraudzības tīkls, ko vada un koordinē Eiropas Slimību kontroles centrs.

                  (6)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/24/ES (2) par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē noteikts, ka e-veselības tīklam jāstrādā, lai nodrošinātu ilgtspējīgus ekonomiskos un sociālos ieguvumus no Eiropas e-veselības sistēmām un pakalpojumiem un savietojamiem lietojumiem nolūkā panākt augstu uzticēšanās un drošības līmeni, uzlabot aprūpes nepārtrauktību un nodrošināt piekļuvi drošai un kvalitatīvai veselības aprūpei.

                  (7)

                  Persondatu apstrādes nosacījumi, arī veselības datu apstrādes nosacījumi, ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2016/679 (3) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti. Šādus datus var cita starpā apstrādāt, ja datu subjekts dod nepārprotamu piekrišanu vai ja apstrāde ir sabiedrības interesēs, kuras noteiktas dalībvalsts vai Savienības tiesību aktos, jo īpaši monitoringa un brīdināšanas vajadzībām, kā arī infekcijas slimību un citu nopietnu veselības apdraudējumu novēršanai vai kontrolei.

                  (8)

                  Vairākas dalībvalstis ir ieviesušas īpašus tiesību aktus, kas tām ļauj apstrādāt veselības datus, pamatojoties uz sabiedrības interesēm (Regulas (ES) 2016/679 6. panta 1. punkta c) vai e) apakšpunkts un 9. panta 2. punkta i) apakšpunkts). Jebkurā gadījumā datu apstrādes mērķiem un līdzekļiem, kā arī tam, kādi dati ir jāapstrādā un kam tie jāapstrādā, jābūt skaidriem un konkrētiem.

                  (9)

                  Komisija var apspriesties ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju un Eiropas Datu aizsardzības kolēģiju saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1725 (4) 42. pantu un Regulas (ES) 2016/679 70. pantu.

                  (10)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/58/EK (5) ir paredzēti noteikumi, kas piemērojami datu plūsmas un atrašanās vietas datiem, kā arī lietotāja vai abonenta galiekārtā, piemēram, mobilajā ierīcē, glabātās informācijas uzglabāšanai un piekļuves iegūšanai informācijai. Saskaņā ar direktīvas 5. panta 3. punktu šāda uzglabāšana vai piekļuves iegūšana ir atļauta tikai šauri noteiktos apstākļos vai ar lietotāja vai abonenta piekrišanu pēc skaidras un visaptverošas informācijas saņemšanas saskaņā ar Regulas (ES) 2016/679 prasībām. Turklāt direktīvas 15. panta 1. punkts ļauj dalībvalstīm pieņemt tiesību aktus, ar kuriem ierobežo dažu direktīvā noteikto – arī 5. pantā noteikto – tiesību un pienākumu darbības jomu, ja konkrētu mērķu sasniegšanas vajadzībām šāds ierobežojums demokrātiskā sabiedrībā ir nepieciešams, piemērots un samērīgs.

                  (11)

                  Eiropas Komisija paziņojumā “Eiropas datu stratēģija” (6) paziņoja, ka ES izveidos vienotu tirgu, kurā visu interesēs var notikt datu aprite Eiropas Savienībā un starp nozarēm, kurā pilnībā tiks ievēroti Eiropas noteikumi, jo īpaši privātuma un datu aizsardzības noteikumi, kā arī konkurences tiesības, un kurā noteikumi par piekļuvi datiem un to izmantošanu būs taisnīgi, praktiski un skaidri. Konkrētāk, Komisija norādīja, ka tā apsvērs vajadzību pēc likumdošanas pasākumiem, kuri veicinātu datu apmaiņu starp uzņēmumiem un valdību sabiedrības interesēs.

                  (12)

                  Kopš Covid-19 krīzes sākuma ir izstrādātas dažādas mobilās lietotnes, dažas no tām ir izstrādājušas valsts iestādes, un dalībvalstis un privātais sektors ir aicinājuši veikt koordināciju Savienības līmenī, kā arī risināt kiberdrošības, drošības un privātuma problēmas. Šīm lietotnēm parasti ir trīs vispārīgas funkcijas: i) informēt un konsultēt iedzīvotājus un atvieglot medicīniskās pēckontroles organizēšanu personām ar simptomiem, bieži apvienojot to ar pašdiagnostikas anketu; ii) brīdināt cilvēkus, kuri bijuši inficētas personas tuvumā, ar mērķi pārtraukt infekcijas ķēdes un novērst infekciju atkārtošanos ierobežojumu atcelšanas posmā; un iii) pārraudzīt un īstenot inficēto personu karantīnu, iespējams, apvienojumā ar funkcijām, kas novērtē viņu veselības stāvokli karantīnas periodā. Dažas lietotnes ir pieejamas plašai sabiedrībai, savukārt citas – tikai slēgtām lietotāju grupām, jo lietotņu nolūks ir izsekot līdzi kontaktiem darba vietā. Šo lietotņu efektivitāte kopumā nav novērtēta. Informācijas un simptomu pārbaudīšanas lietotnes var būt noderīgas iedzīvotāju informētības uzlabošanai. Tomēr ekspertu atzinumā norādīts, ka šķietami visvairāk atbalstāmas ir lietotnes, kuru mērķis ir lietotājus informēt un brīdināt, lai novērstu vīrusa izplatīšanos, turklāt šādām lietotnēm ir mazāka ietekme uz privātumu, tāpēc vairākas dalībvalstis pašlaik pēta šādu lietotņu izmantošanu.

                  (13)

                  Dažas no šādām mobilajām lietotnēm varētu uzskatīt par medicīniskām ierīcēm, ja ražotājs paredzējis tās cita starpā izmantot slimības diagnostikai, profilaksei, monitoringam, paredzēšanai, prognozēšanai, ārstēšanai vai atvieglošanai, un tāpēc uz tām attiektos Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/745 (7) vai Direktīva 93/42/EEK (8). Pašdiagnostikas un simptomu pārbaudīšanas lietotņu gadījumā, ja tās sniedz informāciju par diagnostiku, profilaksi, monitoringu, paredzēšanu vai prognozēšanu, būtu jāizvērtē to iespējamā kvalificēšana par medicīniskām ierīcēm saskaņā ar medicīnisko ierīču tiesisko regulējumu (Direktīva 93/42/EEK vai Regula (ES) 2017/745).

                  (14)

                  Šo mobilo lietotņu lietderība ir atkarīga no vairākiem faktoriem. Šādi faktori ir izplatība lietotāju vidū, t. i., iedzīvotāju procentuālā daļa, kas izmanto mobilo ierīci, un no tiem – procentuālā daļa, kas ir lejupielādējuši attiecīgo lietotni, piekrituši savu personas datu apstrādei un nav savu piekrišanu atcēluši. Citi svarīgi faktori ir sabiedrības uzticēšanās tam, ka dati tiks aizsargāti, izmantojot piemērotus drošības pasākumus, ar tiem nodrošinot, ka datus izmantos tikai, lai brīdinātu personas, kuras, iespējams, bijušas eksponētas vīrusam, kā arī sabiedrības veselības iestādes apstiprinājums, veselības iestāžu spēja rīkoties, pamatojoties uz lietotnes ģenerētajiem datiem, integrācija citās sistēmās un lietotnēs un datu kopīgošana ar tām, arī pārrobežu un starpreģionu sadarbspēja ar citām sistēmām.

                  (15)

                  Brīdinājuma un izsekošanas lietotnes dalībvalstīm ir noderīgas kontaktu izsekošanai, un šādām lietotnēm var būt svarīga loma izplatības ierobežošanā deeskalācijas scenārijos. Tās arī var būt noderīgas, lai iedzīvotāji iedarbīgi īstenotu mērķorientētu sociālo distancēšanos. To ietekmi var pastiprināt, ja izmanto stratēģiju, kas atbalsta plašāku testēšanu. Kontaktu izsekošana nozīmē, ka sabiedrības veselības iestādes ātri identificē visus kontaktus ar apstiprinātu Covid-19 pacientu, lūdz viņus pašizolēties un ātri veic viņu testēšanu un izolēšanu, ja viņiem rodas simptomi. Turklāt no šādām lietotnēm izgūtus anonimizētus un agregētus datus, apkopojot tos ar informāciju par slimības incidenci, var izmantot, lai novērtētu fiziskās distancēšanās pasākumu efektivitāti kopienā. Šīs lietotnes ir acīmredzami lietderīgas dalībvalstīm, bet tās var arī sniegt pievienoto vērtību Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra (ECDC) darbam.

                  (16)

                  Pašdiagnostikas un simptomu pārbaudīšanas lietotnes varētu sniegt būtisku informāciju par tādu gadījumu skaitu, kad konstatēti Covid-19 līdzīgi simptomi (grupējot pēc vecuma un konstatēšanas nedēļas), no konkrēti definētām teritorijām, kurās lietotnes tvērums ir pietiekami liels. Ja tas izdotos, valsts sabiedrības veselības iestādes varētu nolemt lietotnes datus izmantot Covid-19 sindromiskas primārās veselības aprūpes uzraudzībai. Šos datus ik nedēļu varētu sniegt ECDC agregētā formā (piem., gripai līdzīgu saslimšanu vai akūtu respiratoru infekciju skaits nedēļā pa vecuma grupām no kopējā iedzīvotāju skaita, ko pārrauga uzraugošais ārsts). Tas ļautu valsts iestādēm un ECDC aplēst respiratoro simptomu pozitīvo prediktīvo vērtību konkrētās kopienās un sniegt informāciju par vīrusa izplatību, pamatojoties uz lietotnes datiem.

                  (17)

                  Ņemot vērā iepriekš aprakstītās viedtālruņa lietotņu funkcijas, to izmantošana var ietekmēt konkrētas pamattiesības, piemēram, cita starpā tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību. Tā kā iejaukšanās minētajās tiesībās jāveic saskaņā ar tiesību aktiem, dalībvalstu tiesību aktiem, kuros ir noteikti vai atļauti ierobežojumi attiecībā uz konkrētu pamattiesību izmantošanu, vajadzētu būt saskaņotiem ar Savienības tiesību aktu vispārīgajiem principiem, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 6. pantā, ar konstitucionālajām tradīcijām un dalībvalstu pienākumiem, kas noteikti starptautiskajās tiesībās.

                  (18)

                  Lai atzītu dažādu veidu lietotnes (un to pamatā esošās infekciju pārnešanas ķēžu informācijas sistēmas) un nodrošinātu, ka tās atbilst noteiktajam epidemioloģiskās uzraudzības mērķim, atbildīgajām valsts veselības iestādēm ir jāsaskaņo attiecīgās rīcībpolitikas, prasības un kontroles un jāīsteno tās koordinētā veidā. Vairāku to dalībvalstu pieredze, kuras ir sākušas ieviest kontaktu izsekošanas lietotnes, liecina, ka atzīšanas palielināšanai, pasākumu sagatavošanā un īstenošanā ir lietderīgi veikt integrētu pārvaldību, iesaistot ne tikai veselības jomas iestādes, bet arī citas iestādes (ieskaitot datu aizsardzības iestādes), kā arī privāto sektoru, ekspertus, akadēmiskās aprindas un tādas ieinteresētās personas kā pacientu grupas. Lai lietotne ieviestos un veiksmīgi darbotos, ir svarīgi veikt plašu komunikāciju par to.

                  (19)

                  Lai konstatētu saskari starp lietotājiem, kas izmanto dažādas kontaktu izsekošanas lietotnes (šāds scenārijs visticamāk iespējams tādu cilvēku gadījumā, kas pārvietojas pāri valsts vai reģionu robežām), būtu jāparedz lietotņu sadarbspēja. Pārrobežu pārneses ķēžu apturēšanas nolūkā valsts veselības iestādēm, kuras pārrauga infekcijas pārneses ķēdes, vajadzētu būt spējīgām apmainīties ar sadarbspējai vajadzīgo informāciju par tiem lietotājiem citās dalībvalstīs vai reģionos, kuru testi bijuši pozitīvi.

                  (20)

                  Daži uzņēmumi, tai skaitā telesakaru pakalpojumu sniedzēji un lielās tehnoloģiju platformas, ir publicējuši vai devuši publiskajām iestādēm piekļuvi anonimizētiem un agregētiem datiem par atrašanās vietu. Šādi dati ir nepieciešami pētniecībā, lai cīnītos ar vīrusu, modelētu to, kā notiks vīrusa izplatīšanās, un modelētu krīzes ietekmi uz ekonomiku. Šādi dati īpaši palīdzēs izprast un modelēt epidēmijas teritoriālo dinamiku un novērtēt sociālās distancēšanās pasākumu (ceļošanas ierobežojumi, nebūtisku darbību apturēšana, pilnīga norobežošana u. c.) ietekmi uz mobilitāti. Pirmkārt, tas ir būtiski, lai ierobežotu vīrusa ietekmi un novērtētu vajadzības, jo īpaši saistībā ar individuālās aizsardzības līdzekļiem un intensīvās terapijas nodaļām, un, otrkārt, lai izejas stratēģijas atbalstam izmantotu uz datiem balstītus modeļus, kas parāda potenciālo ietekmi, ko radīs sociālās distancēšanās pasākumu mazināšana.

                  (21)

                  Pašreizējā krīze ir parādījusi, ka valsts sabiedrības veselības iestādes un pētniecības iestādes gūtu labumu no plašākas piekļuves būtiskai informācijai, lai analizētu vīrusa attīstību un novērtētu sabiedrības veselības aizsardzības pasākumu lietderību.

                  (22)

                  Dažas dalībvalstis ir veikušas pasākumus, ar kuriem tiek vienkāršota piekļuve nepieciešamajiem datiem. Tomēr ES kopīgos centienus cīņā pret vīrusu kavē pašreizējā pieeju sadrumstalotība.

                  (23)

                  Ir radusies nepieciešamība pēc vienotas Savienības pieejas Covid-19 krīzei, jo saistībā ar dažās valstīs veiktiem pasākumiem, piemēram, personu izsekošana, pamatojoties uz ģeolokāciju, tehnoloģiju izmantošana, lai novērtētu personas saslimstības risku, un sensitīvu datu centralizācija, ir radušies jautājumi attiecībā uz vairākām pamattiesībām un brīvībām, kas ir garantētas ES tiesību sistēmā, tai skaitā tiesības uz privātumu un tiesības uz personas datu aizsardzību. Katrā ziņā saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu tajā noteikto pamattiesību un brīvību izmantošanas ierobežojumiem ir jābūt pamatotiem un samērīgiem. Visiem šādiem ierobežojumiem vajadzētu būt pagaidu ierobežojumiem, proti, tie ir stingri jāierobežo tiktāl, cik nepieciešams krīzes novēršanai, un tos nedrīkst turpināt piemērot pēc krīzes beigām, ja tam nav pienācīga pamatojuma.

                  (24)

                  Turklāt Pasaules Veselības organizācija un citas organizācijas ir brīdinājušas par risku, ka lietotnes un neprecīzi dati var izraisīt to personu stigmatizāciju, kurām ir īpašības, kuras šķietami tiek saistītas ar attiecīgo slimību.

                  (25)

                  Ievērojot datu minimalizācijas principu, valsts sabiedrības veselības iestādēm un pētniecības iestādēm personu dati būtu jāapstrādā tikai tad, ja tie ir adekvāti un atbilstīgi, un tikai tādā nolūkā, kādā nepieciešams, un tām būtu jāveic atbilstoši aizsardzības pasākumi, piemēram, pseidonimizācija, agregēšana, šifrēšana un decentralizācija.

                  (26)

                  Datu pieejamības, autentiskuma integritātes un konfidencialitātes aizsardzības nolūkā ir svarīgi nodrošināt efektīvu kiberdrošību un veikt datu drošības pasākumus.

                  (27)

                  Lai nodrošinātu, ka personu dati tiek apstrādāti likumīgi un ka tiek ievērotas attiecīgo personu tiesības, ir svarīgi konsultēties ar datu aizsardzības iestādēm atbilstoši prasībām, kas noteiktas Savienības tiesību aktos par personas datu aizsardzību.

                  (28)

                  Direktīvas 2011/24/ES 14. pantā noteikts, ka Savienība atbalsta un veicina sadarbību un informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm, kas strādā brīvprātīgā tīklā, kurā apvienotas par e-veselību atbildīgās iestādes, ko nozīmējušas dalībvalstis (turpmāk “e-veselības tīkls”). Tā mērķis ir censties panākt ilgtspējīgus ekonomiskus un sociālus ieguvumus no Eiropas e-veselības sistēmām un pakalpojumiem un savietojamiem lietojumiem, lai sasniegtu augstu uzticēšanās un drošības līmeni, uzlabotu aprūpes nepārtrauktību un nodrošinātu piekļuvi drošai un kvalitatīvai veselības aprūpei. Komisijas Īstenošanas lēmumā (ES) 2019/1765 (9) ir paredzēti noteikumi par e-veselības tīkla izveidošanu, pārvaldību un pārredzamu darbību. Ņemot vērā e-veselības tīkla sastāvu un kompetences jomu, tam vajadzētu būt galvenajam forumam, kurā norisinās diskusijas par sabiedrības veselības iestāžu un pētniecības iestāžu datu vajadzībām un kurā vienlaikus iesaistītas arī amatpersonas no nacionālajiem elektronisko sakaru regulatoriem, par digitālajiem jautājumiem atbildīgajām ministrijām un datu aizsardzības iestādēm.

                  (29)

                  Turklāt e-veselības tīklam un Komisijai būtu cieši jāsadarbojas ar citām struktūrām un tīkliem, kas var sniegt noderīgu ieguldījumu šā ieteikuma īstenošanā, tostarp ar Veselības drošības komiteju, Infekcijas slimību epidemioloģiskās uzraudzības tīklu, ECDC, Eiropas Datu aizsardzības kolēģiju, Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādi un Tīklu informācijas sistēmu sadarbības grupu.

                  (30)

                  Pārredzamība, skaidra un regulāra saziņa un sagādāta iespēja iesaistīties visvairāk skartajām personām un kopienām būs īpaši svarīga, lai cīņā ar Covid-19 krīzi nodrošinātu sabiedrības uzticēšanos.

                  (31)

                  Ņemot vērā situācijas straujo attīstību, kas dažādās dalībvalstīs vērojama saistībā ar Covid-19 krīzi, ir būtiski, lai dalībvalstis ziņojumus sniegtu un Komisija šajā ieteikumā iestrādāto pieeju pārskatītu ātri un regulāri, kamēr vien krīze turpinās.

                  (32)

                  Vajadzības gadījumā šis ieteikums būtu jāpapildina ar Komisijas papildu norādījumiem, arī norādījumiem par datu aizsardzību un ietekmi uz privātumu, kas saistīta ar mobilo brīdināšanas un novēršanas lietotņu izmantošanu,

            IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

         IETEIKUMA NOLŪKS

                  1.

                  Ar šo ieteikumu izveido procesu, kura mērķis ir izstrādāt kopīgu pieeju, sauktu par rīkkopu, lai krīzes pārvarēšanā izmantotu digitālus līdzekļus. Rīkkopa sastāvēs no praktiskiem pasākumiem, kas paredzēti tehnoloģiju un datu efektīvai izmantošanai, un īpaša uzmanība tajā būs pievērsta divām jomām:

                              (1)

                              Savienības līmenī koordinēta viseiropas pieeja, kā izmantot mobilās lietotnes nolūkā iespēcināt iedzīvotājus veikt iedarbīgus un mērķorientētākus sociālās distancēšanas pasākumus un brīdināšanas, novēršanas un kontaktu izsekošanas nolūkā, lai palīdzētu ierobežot Covid-19 slimības izplatīšanos. Pieeja ietvers metodiku, kā pārraudzīt šo lietotņu efektivitāti, to sadarbspēju un pārrobežu ietekmi, kā arī drošības, privātuma un datu aizsardzības prasību ievērošanu un apmainīties ar attiecīgajiem novērtējumiem; un

                              (2)

                              kopīga shēma, kā izmantot anonimizētus un agregētus datus par iedzīvotāju mobilitāti, lai i) modelētu un prognozētu slimības attīstību, ii) pārraudzītu, cik efektīvi ir dalībvalstu iestāžu pieņemtie lēmumi attiecībā uz tādiem pasākumiem kā sociālā distancēšanās un ārliegums, un iii) sagādātu informāciju koordinētai stratēģijai, kā iziet no Covid-19 krīzes.

                  2.

                  Dalībvalstīm šīs darbības būtu jāveic steidzamības kārtā un ciešā koordinācijā ar citām dalībvalstīm, Komisiju un citām attiecīgām ieinteresētajām personām, neskarot dalībvalstu kompetenci sabiedrības veselības jomā. Tām būtu jānodrošina, ka visas darbības tiek veiktas saskaņā ar Savienības tiesībām, jo īpaši tiesību aktiem par medicīniskām ierīcēm un tiesībām uz privātumu un persondatu aizsardzību, kā arī saskaņā ar citām tiesībām un brīvībām, kas nostiprinātas Savienības Pamattiesību hartā. Rīkkopu papildinās Komisijas norādījumi, to vidū norādījumi par mobilo brīdināšanas un novēršanas lietotņu izmantošanas ietekmi uz datu aizsardzību un privātumu.

         DEFINĪCIJAS

                  3.

                  Šajā ieteikumā:

                              a)

                              “mobilā lietotne” ir lietojumprogramma, kura darbojas viedierīcēs, jo īpaši viedtālruņos, parasti paredzēta plašai un mērķtiecīgai mijdarbībai ar tīmekļa resursiem, kura apstrādā tuvuma datus un citu kontekstuālu informāciju, ko savākuši daudzi viedierīcē esošie sensori, un kuras spēj apmainīties ar informāciju ar citām savienotām ierīcēm, izmantojot daudzas tīkla saskarnes;

                              b)

                              “e-veselības tīkls” ir tīkls, kurš izveidots ar Direktīvas 2011/24/ES 14. pantu un kura uzdevumi ir konkretizēti Īstenošanas lēmumā (ES) 2019/1765;

                              c)

                              “Veselības drošības komiteja” ir struktūra, kas sastāv no dalībvalstu pārstāvjiem un izveidota saskaņā ar Lēmuma Nr. 1082/2013/ES 17. pantu;

                              d)

                              “Epidemioloģiskās uzraudzības tīkls” ir infekcijas slimību un saistīto īpašo veselības traucējumu epidemioloģiskās uzraudzības tīkls, ko vada un koordinē ECDC un kas nodrošina pastāvīgu saziņu ar Komisiju, ECDC un kompetentajām iestādēm, kuras valsts līmenī atbildīgas par epidemioloģisko uzraudzību, un kas izveidots saskaņā ar Lēmuma Nr. 1082/2013/ES 6. pantu.

         PROCESS, KURA MĒRĶIS IR IZSTRĀDĀT TEHNOLOĢIJU UN DATU IZMANTOŠANAI PAREDZĒTU RĪKKOPU

                  4.

                  Šim procesam būtu jāveicina tas, ka dalībvalstis un Komisija steidzami izstrādā un pieņem praktisku pasākumu rīkkopu, kas ietver Eiropas pieeju Covid-19 mobilajām lietotnēm un mobilitātes datu izmantošanai vīrusa attīstības modelēšanas un prognozēšanas vajadzībām.

                  5.

                  Lai izstrādātu rīkkopu, e-veselības tīklā pārstāvētajām dalībvalstīm tūlīt un pēc tam bieži būtu jātiekas ar Komisijas un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra pārstāvjiem. Tām būtu jāapmainās ar viedokļiem par to, kā no dažādiem avotiem iegūtus datus vislabāk izmantot, lai novērstu Covid-19 krīzi, vienlaikus panākot augstu uzticēšanās un drošības līmeni veidā, kas saderīgs ar Savienības tiesībām, jo īpaši tiesību aktiem par persondatu un privātuma aizsardzību, kā arī jāapmainās ar paraugpraksi un jāveicina kopīgas pieejas šajā aspektā.

                  6.

                  E-veselības tīklam būtu jātiekas nekavējoties, lai šo ieteikumu īstenotu praksē.

                  7.

                  Īstenojot šo ieteikumu, e-veselības tīklā pārstāvētajām dalībvalstīm būtu attiecīgā gadījumā jāinformē Veselības drošības komiteja, Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestāde, TID sadarbības grupa un attiecīgās Komisijas aģentūras, to vidū ENISA, Eiropols un Padomes darba grupas, un jālūdz to iesaistīšanās.

                  8.

                  Lai nodrošinātu, ka rīkkopā ir iestrādāti datu aizsardzības un integrētas privātuma aizsardzības principi, darbā būtu cieši jāiesaista arī Eiropas Datu aizsardzības kolēģija un Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs.

                  9.

                  Dalībvalstu iestādēm un Komisijai būtu jānodrošina regulāra, skaidra un visaptveroša saziņa ar sabiedrību par darbībām, kas veiktas saskaņā ar šo ieteikumu, un jānodrošina iespēja sabiedrībai līdzdarboties un piedalīties diskusijās.

                  10.

                  Īpaši svarīgi šajā procesā būtu ievērot visas pamattiesības, it īpaši tiesības uz privātumu, kā arī datu aizsardzību, stigmatizācijas un uzraudzības novēršanu. Tāpēc attiecībā uz šiem konkrētajiem jautājumiem rīkkopai būtu:

                              1)

                              stingri jāierobežo personas datu apstrāde Covid-19 krīzes apkarošanas nolūkos un jānodrošina, ka personas dati netiek izmantoti nekādiem citiem mērķiem, piemēram, tiesībaizsardzības vai komerciāliem mērķiem;

                              2)

                              jānodrošina, ka regulāri tiek pārskatīta pastāvīgā vajadzība apstrādāt personas datus Covid-19 krīzes apkarošanas nolūkos, un jānosaka atbilstīgas turpināmības klauzulas, lai nodrošinātu, ka apstrāde nenotiek plašāk, kā šiem nolūkiem absolūti nepieciešams;

                              3)

                              jāveic pasākumi, kuri nodrošinātu, ka pēc tam, kad apstrāde vairs nav absolūti nepieciešama, apstrāde tiek faktiski izbeigta un attiecīgie personas dati tiek neatgriezeniski iznīcināti, ja vien saskaņā ar ētikas padomju un datu aizsardzības iestāžu ieteikumu to zinātniskā vērtība, kalpojot sabiedrības interesēm, neatsver ietekmi uz attiecīgajām tiesībām, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti piemēroti aizsardzības pasākumi.

                  11.

                  Rīkkopa būtu jāizstrādā pakāpeniski, ņemot vērā diskusijas ar visām ieinteresētajām personām, situācijas pārraudzību, paraugpraksi, problēmjautājumus un risinājumu attiecībā uz tādu datu avotiem un veidiem, kas Covid-19 pandēmijas apkarošanai ir nepieciešami un pieejami sabiedrības veselības iestādēm un sabiedrības veselības pētniecības iestādēm.

                  12.

                  Lai apmainītos ar paraugpraksi un palīdzētu novērst vīrusa izplatību visā pasaulē, rīkkopa būtu jādara pieejama Eiropas Savienības starptautiskajiem partneriem.

         VISEIROPAS MĒROGA PIEEJA ATTIECĪBĀ UZ COVID-19 MOBILAJĀM LIETOTNĒM

                  13.

                  Rīkkopas pirmajai prioritātei vajadzētu būt viseiropas mēroga pieejai attiecībā uz Covid-19 mobilajām lietotnēm. Tā dalībvalstīm un Komisijai kopīgi jāizstrādā līdz 2020. gada 15. aprīlim. Procesā tiks iesaistīta Eiropas Datu aizsardzības kolēģija un Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs. Šajā pieejā būtu jāietver:

                              1)

                              specifikācijas, kas nodrošinātu, ka Covid-19 apkarošanai paredzētās mobilās informēšanas, brīdināšanas un izsekošanas lietotnes ir medicīniskā un tehniskā ziņā rezultatīvas;

                              2)

                              pasākumi, kas novērstu ar Savienības tiesību aktiem nesaderīgu lietotņu izplatīšanos, atbalstītu prasības attiecībā uz piekļūstamību personām ar invaliditāti un uz sadarbspēju un kopīgu risinājumu veicināšanu, neizslēdzot iespējamu viseiropas mēroga lietotni;

                              3)

                              pārvaldības mehānismi, kas jāpiemēro sabiedrības veselības aizsardzības iestādēm, un sadarbība ar ECDC;

                              4)

                              informācijas apmaiņai par lietotņu darbību nepieciešamās labas prakses un mehānismu apzināšana;

                              5)

                              datu apmaiņa starp attiecīgajām epidemioloģiskajām publiskajām struktūrām un sabiedrības veselības pētniecības iestādēm, tostarp agregēto datu nosūtīšana ECDC.

                  14.

                  Dalībvalstu iestādēm, kas pārstāvētas e-veselības tīklā, būtu jāizveido informācijas apmaiņas process un jānodrošina lietotņu sadarbspēja, ja ir paredzēti pārrobežu scenāriji.

         MOBILO LIETOTŅU IZMANTOŠANAS PRIVĀTUMA UN DATU AIZSARDZĪBAS ASPEKTI

                  15.

                  Rīkkopas izstrādē būtu jāņem vērā privātuma un datu aizsardzības principi.

                  16.

                  Attiecībā uz Covid-19 mobilo brīdināšanas un novēršanas lietotņu izmantošanu būtu jāievēro šādi principi:

                              1)

                              aizsardzības pasākumi, kas nodrošina pamattiesību ievērošanu un stigmatizācijas novēršanu, it īpaši – piemērojamie noteikumi, kas reglamentē personas datu aizsardzību un saziņas konfidencialitāti;

                              2)

                              priekšroka dodama vismazāk ierobežojošiem, bet rezultatīviem pasākumiem (t. sk. tuvuma datu izmantošanai, izvairīšanās no datu apstrādes par personu atrašanās vietu vai pārvietošanos), kā arī anonimizētu un agregētu datu izmantošanai, ja iespējams;

                              3)

                              tehniskās prasības attiecībā uz piemērotām tehnoloģijām (piemēram, Bluetooth Low Energy) ierīces tuvuma noteikšanai, šifrēšanu, datu drošību, datu uzglabāšanu mobilajā ierīcē, veselības aizsardzības iestāžu iespējamu piekļuvi un datu glabāšanu;

                              4)

                              rezultatīvas kiberdrošības prasības datu pieejamības, autentiskuma, integritātes un konfidencialitātes aizsardzībai;

                              5)

                              veikto pasākumu termiņa beigas un ar šiem pasākumiem iegūto personas datu dzēšana vēlākais tad, kad tiek paziņots, ka pandēmija tiek kontrolēta;

                              6)

                              tuvuma datu augšupielāde apstiprinātas infekcijas gadījumā un piemērotas metodes to personu brīdināšanai, kuras bijušas ciešā saskarē ar inficēto personu, kurai jāpaliek anonīmai;

                              7)

                              lai nodrošinātu uzticēšanos lietotnēm – pārredzamības prasības attiecībā uz privātuma iestatījumiem.

                  17.

                  Komisija publicēs vadlīnijas, kurās sīkāk precizēs privātuma un datu aizsardzības principus, ņemot vērā praktiskos apsvērumus, kas izriet no rīkkopas izstrādes un īstenošanas.

         MOBILITĀTES DATU IZMANTOŠANA PASĀKUMU UN IZEJAS STRATĒĢIJAS PIEŅEMŠANAI

                  18.

                  Rīkkopas otrajai prioritātei vajadzētu būt vienotai pieejai attiecībā uz to, kā izmantot anonimizētus un agregētus mobilitātes datus, kas vajadzīgi:

                              (1)

                              datu modelēšanai, lai kartētu un prognozētu slimības izplatību un ietekmi uz dalībvalstu veselības aizsardzības sistēmu vajadzībām, piemēram, bet ne tikai, attiecībā uz intensīvās aprūpes nodaļām slimnīcās un individuālajiem aizsardzības līdzekļiem;

                              (2)

                              lai optimizētu Covid-19 vīrusa izplatības ierobežošanas un ietekmes novēršanas pasākumu (piemēram, ārliegums, ārlieguma atcelšana) rezultativitāti, kā arī lai iegūtu un izmantotu šos datus.

                  19.

                  Izstrādājot šo pieeju, dalībvalstīm (kas pārstāvētas e-veselības tīklā un darbību koordinēs ar Veselības drošības komiteju, Epidemioloģijas tīklu, ECDC un vajadzības gadījumā ENISA) būtu jāapmainās ar paraugpraksi attiecībā uz mobilitātes datu izmantošanu, jāapmainās ar vīrusa izplatības modelēšanas aprēķiniem un prognozēm, kā arī šie aprēķini un prognozes jāsalīdzina, un jāpārrauga šā vīrusa izplatības ierobežošanas pasākumu ietekme.

                  20.

                  Vēlamajam rezultātam būtu jāietver:

                              1)

                              anonīmu un agregētu mobilitātes datu pienācīga izmantošana vīrusa paredzamās izplatības modelēšanā un krīzes ekonomiskās ietekmes modelēšanā;

                              2)

                              publisko iestāžu konsultēšana par to, kā lūgt datu sniedzējiem informāciju par datu anonimizācijai izmantoto metodiku, un par to, kā veikt izmantotās metodikas ticamības pārbaudi;

                              (3)

                              aizsardzības pasākumi, kas jāievieš, lai novērstu anonimitātes zudumu un izvairītos no personu atkārtotas identifikācijas (t. sk. garantijas par datu un IT pienācīgu drošības līmeni), un novērtējums, kādi ir atkārtotas identifikācijas riski, kad anonimizētos datus korelē ar citiem datiem;

                              (4)

                              visu nejauši apstrādāto datu, pamatojoties uz kuriem iespējams identificēt personas, tūlītēja un neatgriezeniska dzēšana, un datu sniedzēju, kā arī kompetento iestāžu informēšana par šādu nejaušu apstrādi un dzēšanu;

                              (5)

                              principā datu dzēšana pēc 90 dienām vai jebkurā gadījumā ne vēlāk kā tad, kad tiek paziņots, ka pandēmija tiek kontrolēta;

                              (6)

                              datu apstrādes ierobežošana, attiecinot to tikai uz iepriekš minētajiem mērķiem, un nepieļaušana, ka notiek datu apmaiņa ar jebkuru trešo personu.

         ZIŅOJUMU SNIEGŠANA UN PĀRSKATĪŠANA

                  21.

                  Eiropas mēroga pieeja attiecībā uz Covid-19 mobilajām lietotnēm tiks publicēta 15. aprīlī un tiks papildināta ar Komisijas norādījumiem par privātumu un datu aizsardzību.

                  22.

                  Dalībvalstīm līdz 2020. gada 31. maijam būtu jāziņo Komisijai par pasākumiem, kas veikti saskaņā ar šo ieteikumu. Šādi ziņojumi būtu regulāri jāturpina tik ilgi, kamēr turpinās Covid-19 krīze.

                  23.

                  No 2020. gada 8. aprīļa dalībvalstīm šā ieteikuma aptvertajās jomās piemērotie pasākumi salīdzinošā izvērtējuma nolūkos būtu jādara pieejami citām dalībvalstīm un Komisijai. Vienas nedēļas laikā dalībvalstis un Komisija var iesniegt apsvērumus par šiem pasākumiem. Attiecīgajai dalībvalstij šie apsvērumi būtu maksimāli jāņem vērā.

                  24.

                  ``Pamatojoties uz minētajiem dalībvalstu ziņojumiem, Komisija, sākot no 2020. gada jūnija, novērtēs panākto progresu un šā ieteikuma ietekmi. Komisija dalībvalstīm var sniegt papildu ieteikumus, tai skaitā par to pasākumu grafiku, kurus piemēro šā ieteikuma aptvertajās jomās.

         Briselē, 2020. gada 8. aprīlī

               Komisijas vārdā –

               Komisijas loceklis

            Thierry BRETON

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Lēmums Nr. 1082/2013/ES par nopietniem pārrobežu veselības apdraudējumiem un ar ko atceļ Lēmumu Nr. 2119/98/EK (OV L 293, 5.11.2013., 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 9. marta Direktīva 2011/24/ES par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē (OV L 88, 4.4.2011., 45. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 27. aprīļa Regula (ES) 2016/679 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV L 119, 4.5.2016., 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 23. oktobra Regula (ES) 2018/1725 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV L 295, 21.11.2018., 39. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV L 201, 31.7.2002., 37. lpp.).

         (6)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Eiropas datu stratēģija”, COM(2020) 66 final.

         (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 5. aprīļa Regula (ES) 2017/745, kas attiecas uz medicīniskām ierīcēm, ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK, Regulu (EK) Nr. 178/2002 un Regulu (EK) Nr. 1223/2009 un atceļ Padomes Direktīvas 90/385/EEK un 93/42/EEK (OV L 117, 5.5.2017., 1. lpp.).

         (8)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (OV L 169, 12.7.1993., 1. lpp.).

         (9)  Komisijas 2019. gada 22. oktobra Īstenošanas lēmums (ES) 2019/1765, ar ko paredz par e-veselību atbildīgo valsts iestāžu tīkla izveidošanas, pārvaldības un darbības noteikumus un atceļ Īstenošanas lēmumu 2011/890/ES (OV L 270, 24.10.2019., 83. lpp.).


title: Padomes Ieteikums (ES) 2020/1186 (2020. gada 7. augusts), ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu

text:
                  11.8.2020

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 261/83

         PADOMES IETEIKUMS (ES) 2020/1186
         (2020. gada 7. augusts),
         ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu
         EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta b) un e) apakšpunktu un 292. panta pirmo un otro teikumu,
         tā kā:

                     (1)

                     Padome 2020. gada 30. jūnijā pieņēma Ieteikumu par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (1) (“Padomes ieteikums”). 2020. gada 16. jūlijā Padome pieņēma Ieteikumu (ES) 2020/1052 (2020. gada 16. jūlijs), ar ko groza Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (2). 2020. gada 30. jūlijā Padome pieņēma Ieteikumu (ES) 2020/1144 (2020. gada 30. jūlijs), ar ko groza Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu (3).

                     (2)

                     Padomes ieteikums paredz, ka dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 1. jūlija, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz Padomes ieteikuma I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem. Reizi divās nedēļās Padomei I pielikumā minētais trešo valstu saraksts būtu jāpārskata un vajadzības gadījumā jāatjaunina, vispirms veicot vispārēju izvērtējumu, balstoties uz Padomes ieteikumā minēto metodiku, kritērijiem un informāciju, un pēc rūpīgas konsultēšanās ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem.

                     (3)

                     Kopš tā laika Padomē ir notikušas diskusijas, rūpīgi konsultējoties ar Komisiju un attiecīgajām ES aģentūrām un dienestiem, par Padomes ieteikuma I pielikumā iekļautā trešo valstu saraksta pārskatīšanu un piemērojot Padomes ieteikumā noteiktos kritērijus un metodiku. Šo diskusiju rezultātā būtu jāgroza I pielikumā iekļautais trešo valstu saraksts. Konkrēti, no saraksta būtu jāsvītro Maroka.

                     (4)

                     Robežkontrole ir ne tikai tās dalībvalsts interesēs, pie kuras ārējām robežām to veic, bet arī visu to dalībvalstu interesēs, kuras ir atcēlušas iekšējo robežkontroli. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pie ārējām robežām veiktie pasākumi tiek koordinēti, lai nodrošinātu labu Šengenas zonas darbību. Šajā nolūkā dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 8. augusta, būtu koordinētā veidā jāturpina atcelt pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz to trešo valstu iedzīvotājiem, kuras uzskaitītas Padomes ieteikuma I pielikumā, kas grozīts ar šo ieteikumu.

                     (5)

                     Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un LESD, Dānija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Dānijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro. Tā kā šis ieteikums pilnveido Šengenas acquis, Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo ieteikumu, izlemj, vai tā to ieviesīs.

                     (6)

                     Šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (4); tādēļ Īrija nepiedalās šā ieteikuma pieņemšanā, un Īrijai šis ieteikums nav saistošs un nav jāpiemēro.

                     (7)

                     Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Padomes Lēmuma 1999/437/EK (5) 1. panta A punktā.

                     (8)

                     Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (6) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK (7) 3. pantu.

                     (9)

                     Attiecībā uz Lihtenšteinu – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šis ieteikums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK (8) 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Lēmuma 2011/350/ES (9) 3. pantu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
         Padomes Ieteikumu (ES) 2020/912 par pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES un iespējamu šāda ierobežojuma atcelšanu, kas grozīts ar Ieteikumu (ES) 2020/1052 un Ieteikumu (ES) 2020/1144, groza šādi:

                     1)

                     Padomes ieteikuma 1. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:

                                 “1.

                                 Dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 8. augusta, būtu koordinētā veidā pakāpeniski jāatceļ pagaidu ierobežojums nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz I pielikumā uzskaitīto trešo valstu iedzīvotājiem.”;

                     2)

                     ieteikuma I pielikumu aizstāj ar šādu:

                           “I PIELIKUMS
                           Trešās valstis, kuru iedzīvotājus nebūtu jāskar pagaidu ierobežojumam pie ārējām robežām nebūtiskiem ceļojumiem uz ES.

                                       1.

                                       AUSTRĀLIJA

                                       2.

                                       KANĀDA

                                       3.

                                       GRUZIJA

                                       4.

                                       JAPĀNA

                                       5.

                                       JAUNZĒLANDE

                                       6.

                                       RUANDA

                                       7.

                                       DIENVIDKOREJA

                                       8.

                                       TAIZEME

                                       9.

                                       TUNISIJA

                                       10.

                                       URUGVAJA

                                       11.

                                       ĶĪNA (*1)

                        (*1)  Ja tiek apstiprināta savstarpība."

            Briselē, 2020. gada 7. augustā

                  Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs

               M. ROTH

            (1)  OV L 208I, 1.7.2020., 1. lpp.

            (2)  OV L 230, 17.7.2020., 26. lpp.

            (3)  OV L 248, 31.7.2020., 26. lpp.

            (4)  Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

            (5)  OV L 176, 10.7.1999., 36. lpp.

            (6)  OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.

            (7)  Padomes Lēmums 2008/146/EK (2008. gada 28. janvāris) par to, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā (OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.).

            (8)  OV L 160, 18.6.2011., 21. lpp.

            (9)  Padomes Lēmums 2011/350/ES (2011. gada 7. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā saistībā ar kontroles atcelšanu pie iekšējām robežām un personu pārvietošanos (OV L 160, 18.6.2011., 19. lpp.).