title: Padomes Ieteikums (2016. gada 12. jūlijs) par Luksemburgas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas 2016. gada stabilitātes programmu

text:
               18.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 299/101

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 12. jūlijs)
   par Luksemburgas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas 2016. gada stabilitātes programmu
   (2016/C 299/24)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2015. gada 26. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2016. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2016. gada 17.–18. martā. Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2), 2015. gada 26. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Luksemburga nebija minēta to dalībvalstu vidū, kurām paredzēts veikt padziļinātu pārskatu. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku. Eiropadome atbalstīja šo ieteikumu 2016. gada 18.–19. februārī, un 2016. gada 8. martā Padome to pieņēma (3). Ņemot vērā to, ka Luksemburgas valūta ir euro un ekonomikas un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir ciešas savstarpējās saiknes, Luksemburgai būtu jānodrošina pilnīga un laicīga minētā ieteikuma īstenošana.

               (2)

               2016. gada ziņojums par Luksemburgu tika publicēts 2016. gada 26. februārī. Tajā tika izvērtēti Luksemburgas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2015. gada 14. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, un Luksemburgas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (3)

               Luksemburga 2016. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantos šo noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Uz Luksemburgu pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Valdība savā 2016. gada stabilitātes programmā plāno 2017. gadā panākt līdzsvarotu budžetu un pēc tam – nelielu budžeta pārpalikumu, līdz 2020. gadam sasniedzot 0,4 % no IKP. Vidēja termiņa budžeta mērķis tiks ievērots visā programmas laikā. Tomēr Luksemburgas stabilitātes programmā ir norādīts, ka vidēja termiņa budžeta mērķis mainīsies – no strukturālā pārpalikuma 0,5 % apmērā no IKP (līdz 2016. gadam) uz strukturālo deficītu 0,5 % apmērā no IKP (no 2017. gada). Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski palielināsies, 2020. gadā sasniedzot 23,5 % no IKP. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir šīs budžeta prognozes pamatā, ir ticams, izņemot 2017. un 2018. gadu, kuros tas ir labvēlīgs. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka 2016. gadā strukturālais pārpalikums samazināsies līdz 1,4 % no IKP un 2017. gadā – līdz pat 0,3 % no IKP, tādējādi joprojām pārsniedzot vidēja termiņa budžeta mērķi. Iespējamas turpmākas novirzes tiktu novērtētas, ņemot vērā prasību, ka strukturālā bilance ir jānotur vidēja termiņa budžeta mērķa līmenī, paturot prātā nepieciešamību nodrošināt publisko finanšu stabilitāti ilgtermiņā, it īpaši pensiju jomā. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka ir sagaidāms, ka Luksemburga ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (6)

               Luksemburgas iestādes ir darījušas zināmus galvenos elementus vispusīgajā nodokļu reformā, kurai būtu jāstājas spēkā 2017. gadā. Reformā ir paredzēti grozījumi galvenokārt tiešo nodokļu jomā attiecībā gan uz fiziskām personām, gan uz komercsabiedrībām. Tās nolūks ir uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes pakāpeniska samazināšana (ar mērķi palielināt konkurētspēju) un iedzīvotāju ienākuma nodokļa progresivitātes palielināšana (ar mērķi palielināt taisnīgumu). Vienlaikus atsevišķu nodokļu izdevumu palielinājums, it īpaši saistībā ar mājokļiem, rada risku, ka tiks sašaurināta nodokļa bāze. Luksemburgas nodokļu sistēmas uzbūvi var ietekmēt arī dažas starptautiskas norises, kas vērš uzmanību uz to, ka vismaz daļa no nodokļu ieņēmumiem nav stabila. Lai nodrošinātu to prognozējamību, ir nepieciešams vairāk paplašināt nodokļa bāzi, konkrēti, pārskatot pašlaik zemo namīpašumu nodokli un lielākā mērā izmantojot alternatīvus avotus, tostarp vides nodokli. Šajā ziņā intelektuālajam īpašumam piemērojamo nodokļu regulējuma atcelšana dod iespēju nedaudz paplašināt uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi. Nodokļu reformu pieņemšana un īstenošana arī turpmāk tiks cieši uzraudzīta Eiropas pusgada ietvaros.

               (7)

               Luksemburgas iestādes, atzīdamas riskus, kas saistīti ar lielo atkarību no finanšu sektora, ir mēģinājušas panākt ekonomikas dažādošanu. Ņemot vērā valstī pastāvošo augsto darbaspēka izmaksu līmeni, darbībām ar augstāku pievienoto vērtību ir potenciāls attīstīt alternatīvus izaugsmes avotus. Tādēļ sekmīga Luksemburgas ekonomikas dažādošana lielā mērā ir atkarīga no tiem sektoriem, kurus mazāk ietekmē darbaspēka izmaksu līmenis. Tie lielā mērā balstās uz pētniecību un inovāciju, kas parasti ir tehnoloģijietilpīgas un zinātņietilpīgas. Arī jau sekmīgā nefinanšu pakalpojumu sektora turpmāka paplašināšanās varētu palīdzēt dažādot ekonomiku. Mazinot vai likvidējot esošos šķēršļus, kas traucē ieguldījumiem un inovācijai, tādējādi ierobežojot ekonomikas attīstību, tiktu atraisīts inovācijas potenciāls un veicināta ekonomikas dažādošana. Publiskā sektora ieguldījumi pārsniedz eurozonas vidējo rādītāju, savukārt privātā sektora ieguldījumu apjoms atpaliek. Lai saglabātu izaugsmes perspektīvas, ir būtiski noturēt augstu ieguldījumu līmeni. Ziņojumā par Luksemburgu ietvertā analīze liecina, ka Luksemburgā salīdzinājumā ar pārējām Savienības dalībvalstīm ir visierobežojošākais regulējums attiecībā uz darījumdarbības pakalpojumiem un mazumtirdzniecības uzņēmumu dibināšanu. Galvenie ierobežojumi ir saistīti ar prasībām attiecībā uz līdzdalību pamatkapitālā, balsstiesībām, vairākdisciplīnu ierobežojumiem darījumdarbības pakalpojumu sektorā, kā arī ar darbību un dibināšanu saistītām prasībām mazumtirdzniecības sektorā.

               (8)

               Nesenajās desmitgadēs pieredzētais pastāvīgais dzīvojamo māju cenu pieaugums kopā ar prognozēto iedzīvotāju skaita un nodarbinātības spēcīgo attīstību nākamajos gados varētu kļūt par šķērsli paredzētajam iedzīvotāju skaita un darbaspēka pieaugumam. Šādu izredžu varbūtību vēl vairāk palielina tas, ka ekonomika lielā mērā ir atkarīga no kaimiņvalstīs dzīvojošu augsti kvalificētu darba ņēmēju darba, kas veido apmēram vienu trešdaļu no nodarbināto personu kopskaita. Dzīvojamo nekustamo īpašumu cenu dinamiskuma virzītājspēks ir neatbilstība starp pieprasījumu un piedāvājumu, it īpaši par pieņemamu cenu pieejamu mājokļu trūkums. Nepietiekama jaunbūvēm izmantojamas zemes pieejamība un nepietiekami administratīvās darbības rezultāti attiecībā uz būvatļauju piešķiršanas procedūrām mazina mājokļu piedāvājuma elastīgumu. Ņemot vērā mājokļu piedāvājuma neelastīgumu, ir ļoti ticams, ka arī ievērojama daļa no nodokļu subsīdijām, kas pieejamas saskaņā ar pašreizējo politiku, tiks kapitalizēta dzīvojamo māju cenās. Varētu pastiprināt arī centienus nodrošināt sociālos mājokļus par pieņemamām cenām. Pašreizējais mājokļu tirgus ne tikai attur no mājsaimniecības pastāvīgās adreses pārcelšanas uz Luksemburgu, bet arī saasina satiksmes sastrēgumu un piesārņojuma problēmu. Arī jaunās demogrāfijas prognozes, kas minētas 2015. gada ziņojumā par novecošanu, norāda uz nepieciešamību novērst kavēkļus ieguldīšanai transporta un mājokļu jomās; tās būtu jāatspoguļo četros topošajos sektoru plānos par mājokļiem, transportu, saimnieciskās darbības zonām un zaļajām ainavām.

               (9)

               Ekonomikas dažādošanas sasniegšanu varētu ierobežot tas, ka darba samaksas attīstība dažos sektoros varētu neatbilst ražīguma attīstībai. Tas papildus ierobežo sektorus, uz kuriem var orientēties, galvenokārt sektorus ar augstu pievienoto vērtību. Pēdējās desmitgades laikā Luksemburgā darbaspēka izmaksas uz vienu vienību ir augušas straujāk nekā lielākajā daļā eurozonas dalībvalstu. Darba samaksas automātiskai indeksācijai visas ekonomikas mērogā ir nozīme darba samaksas atšķirību ierobežošanā starp dažādiem sektoriem un tā varētu novērst to, ka tiek ņemtas vērā darba ražīguma atšķirības. Tomēr stagnējošā zemas inflācijas vide ir aizkavējusi darba samaksas automātiskās korekcijas aktivizēšanu un veicinājusi to, ka darba samaksas apmēra izmaiņas ir mērenas. Paralēli vājai darba samaksas apmēra attīstībai un ražošanas apjoma kāpumam tagad ir samazinājies izmaksu konkurētspējas zudums. Šajā kontekstā būtu pamatoti novērot darba samaksas apmēra attīstību.

               (10)

               Viens ilgtermiņa risks joprojām ir ar iedzīvotāju vecumu saistītās saistības, it īpaši attiecībā uz pensiju izmaksām. Ierobežojot priekšlaicīgu pensionēšanos, Luksemburga ir guvusi nelielus panākumus, mazinot starpību starp likumā noteikto un faktisko pensionēšanās vecumu. Parlamentam 2015. gada jūlijā tika iesniegts likumprojekts, ar ko paredzēts veikt grozījumus priekšlaicīgas pensionēšanās shēmās. Tomēr, lai arī viena shēma tiks likvidēta, citām pirmspensionēšanās shēmām tiks daļēji atviegloti pieejamības nosacījumi. 2015. gada jūlijā tika pieņemts likums par strādājošo invalīdu pārklasificēšanu, un kopš 2016. gada 1. janvāra tas tiek īstenots. Ar šo likumu tika palielinātas strādājošo invalīdu iespējas palikt darba tirgū, un līdz ar to tas nozīmē to personu skaita samazināšanos, kuras sāk izmantot priekšlaicīgas pensionēšanās shēmu. Priekšlaicīga pensionēšanās joprojām ir plaši izplatīta, un stimuli strādāt ilgāk ir ierobežoti. Joprojām trūkst pilnīgas stratēģijas attiecībā uz vecuma politiku, lai panāktu, ka vecāki darba ņēmēji ilgāk paliek nodarbināti, un nodrošinātu stimulus un prasmes, kas viņiem dotu iespēju atgriezties darbā. Parlamentā joprojām tiek apspriests “vecuma pakts”, kura mērķis ir veicināt, ka komercsabiedrības ar vairāk nekā 150 darbiniekiem patur darbā vecākus darba ņēmējus.

               (11)

               Kā paredzēts 2012. gada pensiju reformā, reizi piecos gados kopš reformas pieņemšanas būtu jāveic pensiju sistēmas ilgtspējas novērošana un izvērtēšana. Valdība ir apstiprinājusi nodomu izvērtēšanu sākt jau 2016. gadā, nevis 2017. gadā, kā sākotnēji plānots, un ir izveidojusi darba grupu pensiju lietās, kuras uzdevums ir veikt minēto izvērtēšanu. Nav gūti nekādi panākumi likumā noteiktā pensionēšanās vecuma sasaistē ar paredzamo mūža ilgumu, kā to iepriekš ieteica Padome. Luksemburga ir vienīgā dalībvalsts, kurā attiecībā uz laikposmu no 2013. līdz 2060. gadam nav paredzēta likumā noteiktā pensionēšanās vecuma un priekšlaicīgas pensionēšanās vecuma turpmāka paaugstināšana. 2015. gada ziņojumā par novecošanu prognozētais ar sabiedrības novecošanu saistīto izdevumu palielinājums ir pārskatīts un samazināts, tomēr šis samazinājums ir izskaidrojams gandrīz vienīgi ar labvēlīgākām demogrāfijas prognozēm – apstākļos, kad nav pieņemtas nekādas jaunas reformas. Pat pēc minētās pārskatīšanas šis prognozētais palielinājums pensiju izdevumos joprojām ir augstākais Savienībā. Turklāt Luksemburgai aktuāli ir riski, kas saistīti ar sagaidāmo ilgtermiņa aprūpes izdevumu palielinājumu, kura attiecība pret IKP ir viena no augstākajām visās dalībvalstīs. Šķiet, ka to savukārt ietekmē Savienībā augstākais prognozētais apgādājamo personu īpatsvara pieaugums līdz 2060. gadam. Ir veikti sagatavošanas darbi saistībā ar reformu, kuras nolūks ir nodrošināt ilgtermiņa aprūpes apdrošināšanas ilgtspēju ilgtermiņā.

               (12)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Luksemburgas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2016. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Luksemburgai adresētajiem ieteikumiem. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Luksemburgā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina ES vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. un 2. ieteikumā.

               (13)

               Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu un uzskata (5), ka ir sagaidāms, ka Luksemburga ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus,

         AR ŠO Luksemburgai 2016. un 2017. gadā IESAKA rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt valsts pensiju ilgtermiņa ilgtspēju, paaugstinot faktisko pensionēšanās vecumu, ierobežojot priekšlaicīgu pensionēšanos un palielinot stimulus strādāt ilgāk un likumā noteikto pensionēšanās vecumu sasaistot ar izmaiņām paredzamajā mūža ilgumā.

               2.

               Likvidēt šķēršļus ieguldīšanai un inovācijai, kuri ierobežo ekonomikas attīstību darījumdarbības pakalpojumu sektorā. Risināt kavēkļus, kas apgrūtina ieguldīšanu mājokļos.

      Briselē, 2016. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (3)  OV C 96, 11.3.2016., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: 2013/142/ES: Komisijas Ieteikums ( 2013. gada 12. marts ) par Eiropas Parlamenta vēlēšanu demokrātiskas un efektīvas norises veicināšanu

text:
               21.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 79/29

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2013. gada 12. marts)
   par Eiropas Parlamenta vēlēšanu demokrātiskas un efektīvas norises veicināšanu
   (2013/142/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Līguma par Eiropas Savienību 10. panta 2. punktā noteikts, ka pilsoņi Savienības līmenī ir tieši pārstāvēti Eiropas Parlamentā. Tas palīdz nodrošināt, ka demokrātisko kontroli un pārskatatbildību īsteno līmenī, kurā pieņem lēmumus.

               (2)

               Līguma par Eiropas Savienību 10. panta 3. punktā noteikts, ka ikvienam pilsonim ir tiesības piedalīties Savienības demokrātiskajā dzīvē un ka lēmumus pieņem iespējami atklāti, un tie cik iespējams ir tuvināti pilsoņiem.

               (3)

               Ar Lisabonas līgumu tiek paplašināta Savienības pilsoņu kā politikas dalībnieku loma, izveidojot stabilu saikni starp pilsoņiem, viņu politisko tiesību īstenošanu un Savienības demokrātisko dzīvi.

               (4)

               ES lēmumu pieņemšanas procesa demokrātiskās leģitimitātes nostiprināšana un sistēmas tuvināšana Savienības pilsoņiem ir īpaši svarīga, ņemot vērā vajadzīgo rīcību ES līmenī, lai risinātu jautājumus, kas saistīti ar finanšu un valsts parāda krīzi.

               (5)

               Komisijas 2012. gada 28. novembra paziņojumā “Plāns padziļinātas un patiesas ekonomiskās un monetārās savienības izveidei. Eiropas debašu sākums” (1) uzsvērts, ka nostiprināta demokrātiskā leģitimitāte un pārskatatbildība ir būtiska ikvienas Eiropas Savienības reformas sastāvdaļa.

               (6)

               Līguma par Eiropas Savienību 10. panta 4. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. panta 2. punkts būtisku lomu piešķir Eiropas politiskajām partijām, uzsverot to ieguldījumu Eiropas politiskās apziņas veidošanā un Savienības pilsoņu gribas izteikšanā.

               (7)

               Lai Eiropas līmeņa politiskās partijas pilnībā varētu veikt savu uzdevumu, 2012. gada 12. septembrī Komisija iesniedza priekšlikumu regulai par Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu statusu un finansēšanu (2). Šī priekšlikuma mērķis ir nodrošināt to, ka Eiropas politiskās partijas gūst labumu no tā, ka tām ir atpazīstamāks statuss, un regulējums attiecībā uz to finansēšanu ir elastīgāks, pārredzamāks un efektīvāks. Komisija arī ierosināja Eiropas politiskajām partijām, ņemot vērā Eiropas Parlamenta vēlēšanas, veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai informētu Savienības pilsoņus par saikni starp valstu politiskajām partijām un Eiropas politiskajām partijām. Pēc pieņemšanas jaunā regula atcels un aizstās Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Regulu (EK) Nr. 2004/2003 par noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām un to finansēšanu (3).

               (8)

               Pārredzamas saiknes izveidei starp valstu partijām, par kurām Savienības pilsoņi nodod savas balsis, un Eiropas politiskajām partijām, ar kurām ir saistītas nacionālās partijas, būtu jāļauj Eiropas politiskajām partijām tiešāk paust Savienības pilsoņu griba, un tam būtu jārada spēcīga ietekme attiecībā uz lēmumu pieņemšanas pārredzamību ES.

               (9)

               Lielāka Eiropas Parlamenta vēlēšanu pārredzamība sekmēs Lisabonas līgumā noteiktās Eiropas Parlamenta nostiprinātās lomas un pilnvaru labāku atspoguļošanu. Savienības pilsoņu un Savienības demokrātijas procesu saiknes stiprināšana ir nepieciešams priekšnoteikums ciešākai institucionālai integrācijai.

               (10)

               Papildu pasākumi palielinātu Eiropas politisko partiju redzamību visā vēlēšanu procesā, sākot ar kampaņas rīkošanu līdz balsu nodošanai, un ļautu tām efektīvi pārvarēt plaisu starp politiku un Savienības pilsoņiem, tādējādi papildinot Eiropas politisko partiju pienākumu attiecībā uz informāciju, kas paredzēts Komisijas priekšlikumā regulai par Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu statusu un finansēšanu.

               (11)

               Vairākās dalībvalstīs tā jau ir ierasta prakse, ka dažas vai visas valsts partijas norāda Eiropas Parlamenta vēlēšanu zīmēs savu piederību kādai no Eiropas politiskajām partijām. Nolūkā nodrošināt Eiropas politisko partiju redzamību visā Eiropas Parlamenta vēlēšanu procesā, būtu svarīgi, lai visas dalībvalstis veicinātu un atvieglotu informācijas sniegšanu vēlētājiem par valstu partiju piederību Eiropas politiskajām partijām. Lai vēl vairāk veicinātu Eiropas Parlamenta vēlēšanu pārredzamību, tajā pašā laikā palielinot pārskatatbildību tām politiskajām partijām, kas piedalās Eiropas Parlamenta vēlēšanu procesā, un vēlētāju uzticību šim procesam, valstu partijām pirms vēlēšanām būtu jādara publiski zināms par savu piederību konkrētai Eiropas politiskajai partijai. Papildus dažādiem ar partijām saistītiem notikumiem, piemēram, partiju kongresiem, valsts partiju vēlēšanu kampaņas patiešām ir vispiemērotākie un efektīvākie līdzekļi, lai informētu par šo saikni un piešķirtu tai būtisku pamanāmību.

               (12)

               Ar Lēmumu 1093/2012/ES (4) 2013. gads tika pasludināts par Eiropas pilsoņu gadu. Tālāka pilsoņu ietekmes stiprināšana Eiropas Parlamenta vēlēšanās ir svarīgs solis, kas jāīsteno šogad.

               (13)

               Kopš Lisabonas līguma spēkā stāšanās Komisijas priekšsēdētāju ievēl Eiropas Parlaments saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 17. panta 7. punktā noteikto procedūru, kā arī ņemot vērā Lisabonas līgumam pievienotajā Deklarācijā Nr. 11 paredzētās procedūras. Šīs procedūras paredz Komisijas priekšsēdētāja ievēlēšanas procesā ņemt vērā Eiropas Parlamenta vēlēšanas, kā arī veikt nepieciešamo apspriešanos starp Eiropadomi un Eiropas Parlamentu. Tādējādi šie noteikumi atspoguļo Eiropas Parlamenta palielinātu nozīmi Komisijas priekšsēdētāja izraudzīšanā un Eiropas Parlamenta vēlēšanu rezultātu nozīmi šajā procesā.

               (14)

               Savā 2012. gada 22. novembra rezolūcijā par Eiropas Parlamenta vēlēšanām 2014. gadā (5) Eiropas Parlaments mudināja Eiropas politiskās partijas izvirzīt kandidātus Komisijas priekšsēdētāja amatam, atzīmējot, ka Eiropas Parlaments sagaida, ka šie kandidāti uzņemsies vadošo lomu parlamenta vēlēšanu kampaņā, jo īpaši personīgi iepazīstinot ar savu programmu visās Savienības dalībvalstīs. Turklāt šajā rezolūcijā uzsvērta aizvien pieaugošā nozīme, kāda ir Eiropas Parlamenta vēlēšanām Komisijas priekšsēdētāja ievēlēšanā.

               (15)

               Savā 2012. gada 28. novembra paziņojumā “Plāns padziļinātas un patiesas ekonomiskās un monetārās savienības izveidei. Eiropas debašu sākums” Komisija uzsvēra, ka viens no svarīgiem soļiem, lai sekmētu patiesas Eiropas politiskās vides veidošanos, ir politisko partiju kandidātu izvirzīšana Komisijas priekšsēdētāja amatam 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās.

               (16)

               Tādēļ ir lietderīgi paaugstināt Savienības pilsoņu izpratni attiecībā uz viņu balsojuma izšķirošo nozīmi, nosakot, kurš būs Komisijas priekšsēdētājs, kā arī attiecībā uz šī amata kandidātiem, ko atbalsta partijas, par kurām viņi balso Eiropas Parlamenta vēlēšanās.

               (17)

               Ja Eiropas politiskās partijas un valstu partijas informētu par to atbalstītajiem Komisijas priekšsēdētāja amata kandidātiem un viņu programmām, tad Eiropas Parlamenta vēlēšanu kontekstā tas parādītu konkrētu un redzamu saikni starp Savienības pilsoņa individuālo balsojumu par partiju Eiropas Parlamenta vēlēšanās un Komisijas priekšsēdētāja amata kandidātu, kuru atbalsta šī partija. Tas palielinātu Komisijas priekšsēdētāja leģitimitāti, Komisijas pārskatatbildību attiecībā pret Eiropas Parlamentu un Eiropas vēlētājiem, un – plašākā nozīmē – visu Savienības lēmumu pieņemšanas procesa demokrātisko leģitimitāti. Politiska rakstura raidījumi tiek veidoti, lai ļautu vēlētājiem izdarīt apzinātu izvēli. Tāpēc ir lietderīgi valstu politiskajām partijām arī izmantot šādus līdzekļus, lai informētu par to atbalstīto kandidātu Komisijas priekšsēdētāja amatam un kandidāta programmu.

               (18)

               Eiropas Parlamenta vēlēšanas patlaban ilgst vairākas dienas, jo dažādās dalībvalstīs tās notiek dažādās dienās. Kopēja Eiropas Parlamenta vēlēšanu diena, vienlaicīgi slēdzot vēlēšanu iecirkņus, labāk atspoguļotu pilsoņu kopīgu līdzdalību visā Savienībā un tādēļ ir daļa no pārstāvības demokrātijas, kas ir ES pamatā.

               (19)

               Savienības pilsoņiem ir tiesības balsot un kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās dalībvalstī, kurā tie izvēlējušies dzīvot, saskaņā ar LESD 22. panta 2. punktu, kuru īsteno ar Padomes 1993. gada 6. decembra Direktīvu 93/109/EK, ar ko nosaka sīki izstrādātu kārtību balsstiesību un tiesību kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās izmantošanai Savienības pilsoņiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav (6).

               (20)

               Direktīva 93/109/EK izveido informācijas apmaiņas mehānismu, kura mērķis ir nodrošināt, ka pilsoņi nevar balsot vai kandidēt vairāk kā vienā dalībvalstī tajās pašās vēlēšanās.

               (21)

               Vairākos Komisijas ziņojumos par Direktīvas 93/109/EK piemērošanu gadu garumā (7) un nesenajā 2010. gada ziņojumā par 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanu izvērtējumu (8) ir norādītas nepilnības mehānisma darbībā, lai novērstu vairākkārtīgu balsošanu un kandidēšanu. Šīs nepilnības galvenokārt saistītas ar nepietiekamo personas datu apjomu, kuru saskaņā ar minēto direktīvu dzīvesvietas dalībvalstis paziņo Savienības pilsoņu izcelsmes dalībvalstīm. Nepilnības ir arī pastāvošo atšķirību dēļ dalībvalstu vēlēšanu kalendāros. Līdz ar to daudzus Savienības pilsoņus, kas reģistrējušies vēlētāju sarakstā savā dzīvesvietas dalībvalstī, viņu pilsonības dalībvalsts nevarēja identificēt.

               (22)

               Pasākumi, kuru pamatā ir plašas apspriešanās ar dalībvalstu ekspertiem un kas balstīti uz šajā saistībā konstatētajiem labas prakses piemēriem, varētu efektīvi novērst dažas no šīm nepilnībām, lai uzlabotu mehānisma darbību 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās un mazinātu valsts iestāžu administratīvo slogu.

               (23)

               Vairums dalībvalstu jau ir izveidojušas vienu kontaktiestādi datu apmaiņai par vēlētājiem un kandidātiem saskaņā ar Direktīvu 93/109/EK. Šā mehānisma vispārējā efektivitāte būtu lielāka, ja tādu iestādi izveidotu visas dalībvalstis.

               (24)

               Izvēlētais laiks, kad vēlētāju sarakstus slēdz, dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķiras, sākot no diviem mēnešiem līdz piecām dienām pirms vēlēšanu dienas. Mehānisma efektivitāte palielinātos, ja dalībvalstis, ņemot vērā vēlēšanu procesa laiku citās dalībvalstīs, nosūtītu datus par vēlētājiem laikā, kad saskaņā ar attiecīgās pilsonības dalībvalsts noteikto kārtību joprojām iespējams pieņemt vajadzīgos pasākumus. Lai palielinātu mehānisma efektivitāti, varētu uzlabot vairākus citus datu nosūtīšanas tehniskos aspektus. Tas ietver kopējas elektroniskās formas un apzīmējumu kopuma izmantošanu, nosūtīšanas veidu un kodēšanas metodes, ko lieto, lai garantētu personas datu atbilstīgu aizsardzības līmeni.

               (25)

               Pilsonības dalībvalstis varētu efektīvāk identificēt savus valstsspiederīgos vēlēšanu sarakstos, ja dzīvesvietas dalībvalstis par vēlētājiem sniegtu tādus konkrētus papildu personas datus, kas nav skaidri noteikti Direktīvā 93/109/EK. Personas dati, kas var būt vajadzīgi mehānisma efektīvai darbībai, dažādās dalībvalstīs atšķiras.

               (26)

               Jebkurai personas datu apstrādei saistībā ar informācijas apmaiņas mehānismu jānotiek atbilstīgi valsts tiesību aktiem, ar kuriem īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (9),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

      VĒLĒŠANU DEMOKRĀTISKA NORISE

      Vēlētājiem sniedzamās informācijas par saikni starp valstu partijām un Eiropas politiskajām partijām veicināšana un atvieglošana

               1.

               Dalībvalstīm būtu jāveicina un jāatvieglo informācijas sniegšana vēlētājiem par saikni starp valstu partijām un Eiropas politiskajām partijām pirms Eiropas Parlamenta vēlēšanām un to laikā, tostarp, atļaujot un veicinot šādu norāžu iekļaušanu vēlēšanu zīmēs, ko izmanto šajās vēlēšanās.

      Vēlētāju informēšana par saikni starp valstu partijām un Eiropas politiskajām partijām

               2.

               Valstu politiskajām partijām, kas piedalās Eiropas Parlamenta vēlēšanās, būtu pirms šīm vēlēšanām publiski jāpaziņo par savu saikni ar Eiropas politiskajām partijām. Valsts politiskajām partijām būtu uzskatāmi jāparāda sava saistība ar Eiropas politiskajām partijām visos kampaņas materiālos, paziņojumos un politiska rakstura pārraidēs.

      Atbalsts Eiropas Komisijas priekšsēdētāja amata kandidātam

               3.

               Eiropas un valstu politiskajām partijām pirms Eiropas Parlamenta vēlēšanām būtu jāpaziņo par Eiropas Komisijas priekšsēdētāja amata kandidātu, kuru tās atbalsta, un viņa programmu.
               Valstu politiskajām partijām būtu jānodrošina, ka to politiska rakstura pārraides saistībā ar Eiropas Parlamenta vēlēšanām arī tiek izmantotas, lai informētu pilsoņus par Eiropas Komisijas priekšsēdētāja amata kandidātu, kuru tās atbalsta, un par kandidāta programmu.

      Kopēja vēlēšanu diena

               4.

               Dalībvalstīm būtu jāvienojas par kopēju Eiropas Parlamenta vēlēšanu dienu un par vienlaicīgu vēlēšanu iecirkņu slēgšanu.

      EFEKTĪVA VĒLĒŠANU NORISE

      Viena kontaktiestāde

               5.

               Dalībvalstīm būtu jāizveido viena kontaktiestāde, kas ir atbildīga par datu apmaiņu saistībā ar vēlētājiem, lai īstenotu Direktīvas 93/109/EK 13. pantu.

      Datu nosūtīšana

               6.

               Dalībvalstīm pēc iespējas būtu jāņem vērā vēlēšanu kārtība citās dalībvalstīs, lai dzīvesvietas dalībvalsts nosūtītu attiecīgajai pilsonības dalībvalstij datus par vēlētājiem vajadzīgo pasākumu veikšanai.

      Papildu dati, kas nodrošina efektīvāku identifikāciju

               7.

               Dzīvesvietas dalībvalstis tiek aicinātas līdz ar personas datiem, kas paredzēti Direktīvas 93/109/EK 9. pantā, nosūtīt visus attiecīgos personas datus, kas šo personu pilsonības valsts iestādēm var būt vajadzīgi, lai identificētu vēlētājus.

      Tehniskie līdzekļi drošai un efektīvai datu nosūtīšanai

               8.

               Datu apmaiņai saskaņā ar Direktīvas 93/109/EK 13. pantu dalībvalstīm būtu jāizmanto vienoti un droši elektroniskie līdzekļi, kā izklāstīts pielikumā. Dalībvalstīm būtu jāpārsūta dati kā viens kopums katrai pilsonības dalībvalstij, paredzot otrreizēju nosūtīšanu vēlākā posmā informācijas atjaunināšanai, ja vajadzīgs.
               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm un Eiropas, un valstu politiskajām partijām.

      Briselē, 2013. gada 12. martā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Viviane REDING

      (1)  COM(2012) 777 final/2.

      (2)  COM(2012) 499 final.

      (3)  OV L 297, 15.11.2003., 1. lpp.

      (4)  OV L 325, 23.11.2012., 1. lpp.

      (5)  Eiropas Parlamenta 2012. gada 22. novembra rezolūcija par Eiropas Parlamenta vēlēšanām 2014. gadā (2012/2829(RSP))

      (6)  OV L 329, 30.12.1993., 34. lpp.

      (7)  COM(97) 731 galīgā redakcija, COM(2000) 843 galīgā redakcija, COM(2006) 790 galīgā redakcija.

      (8)  COM(2010) 605 galīgā redakcija.

      (9)  OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.

      PIELIKUMS

         Sīki izstrādāti tehniskie noteikumi Direktīvas 93/109/EK 13. panta īstenošanai

                  1.

                  Datu apmaiņai saskaņā ar Direktīvas 93/109/EK 13. pantu dalībvalstīm būtu jālieto datnes paplašināmās iezīmēšanas valodas formā (“XML”). Šīs XML datnes jānosūta vienīgi elektroniski un drošā veidā.

                  2.

                  Lai informācijas apmaiņas mehānisma ietvaros reģistrētu un nosūtītu datus par vēlētājiem, dalībvalstīm jāizmanto universālais rakstzīmju kopas pārveidošanas formāts – 8-bit (UTF-8).

                  3.

                  Dalībvalstīm jāizmanto W3C XML šifrēšanas sintakses un apstrādes ieteikums, kas ietver publiskās un privātās atslēgas apmaiņu, lai nodrošinātu pārsūtīto personas datu atbilstošu aizsardzības līmeni.


title: ES ātrās reaģēšanas iespējas Eiropas Parlamenta 2010. gada 14. decembra ieteikums Padomei par ES ātrās reaģēšanas iespēju izveidošanu (2010/2096(INI))

text:
               15.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               CE 169/140

         Otrdiena, 2010. gada 14. decembrisES ātrās reaģēšanas iespējas
   P7_TA(2010)0465
   Eiropas Parlamenta 2010. gada 14. decembra ieteikums Padomei par ES ātrās reaģēšanas iespēju izveidošanu (2010/2096(INI))
   2012/C 169 E/21

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Lisabonas līguma 196. pantu, kurā noteikts, ka “Savienība veicina dalībvalstu sadarbību, lai uzlabotu sistēmu efektivitāti dabas vai cilvēka izraisītu katastrofu novēršanai vai aizsardzībai pret tām”, un ka Savienības rīcības mērķis ir sekmēt saskaņotību starptautiskajā civilās aizsardzības darbā,

               —

               ņemot vērā 214. pantu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, kurā noteikts, ka Savienības darbību cilvēktiesību jomā nolūks ir „nodrošināt palīdzību, atvieglojumus un aizsardzību cilvēkiem trešās valstīs, kuri ir dabas vai cilvēku izraisītu katastrofu upuri, un ka šādas darbības “veic saskaņā ar starptautisko tiesību principiem un saskaņā ar objektivitātes, neitralitātes un diskriminācijas aizlieguma principu”,

               —

               ņemot vērā Eiropas Konsensu par humāno palīdzību, ko 2007. gada decembrī kopīgi parakstīja Eiropas Savienības Padomes, Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas priekšsēdētāji, un rīcības plānu šā konsensa īstenošanai, ar kuru Komisija iepazīstināja 2008. gada maijā,

               —

               ņemot vērā Padomes 2007. gada decembra secinājumus, kuros Komisijai tika izteikts aicinājums visefektīvāk izmantot Kopienas civilās aizsardzības mehānismu un uzlabot dalībvalstu sadarbību,

               —

               ņemot vērā 2006. gada 27. novembrī pārskatītās Pamatnostādnes par militārās un civilās aizsardzības resursu izmantošanu (Oslo pamatnostādnes),

               —

               ņemot vērā Komisijas 2009. gada 23. februāra paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam “ES stratēģija katastrofu draudu mazināšanas atbalstam jaunattīstības valstīs”,

               —

               ņemot vērā Komisijas 2008. gada marta paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam “Par Eiropas Savienības reaģēšanas spēju stiprināšanu katastrofu gadījumos” (COM(2008) 0130) un Eiropas Parlamenta 2008. gada 19. jūnija rezolūciju “Par Eiropas Savienības reaģēšanas spēju stiprināšanu katastrofu gadījumos” (1),

               —

               ņemot vērā 2006. gada 9. maijā publicēto Michel Barnier ziņojumu “Par Eiropas civilās aizsardzības spēkiem: Eiropas palīdzība”,

               —

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2010. gada 10. februāra rezolūciju par neseno zemestrīci Haiti (2),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 21. septembra rezolūciju par dabas un cilvēka darbības izraisītu katastrofu novēršanu,

               —

               ņemot vērā ieteikuma priekšlikumu Padomei par “ES ātrās reaģēšanas iespēju izveidošanu”, ko saskaņā ar Reglamenta 121. punkta 1. pantu ALDE grupas vārdā 2010. gada 23. martā iesniedza Anneli Jäätteenmäki, Charles Goerens, Louis Michel, Marielle De Sarnez un Frédérique Ries(B7-0228/2010),

               —

               ņemot vērā Reglamenta 121. panta 3. punktu,

               —

               ņemot vērā Attīstības komitejas ziņojumu un Ārlietu komitejas atzinumu (A7-0332/2010),

               A.

               tā kā pasaulē arvien biežāk notiek katastrofas, kas prasa ievērojamus cilvēku upurus un rada būtisku kaitējumu tautsaimniecībai un videi; tā kā šādas katastrofas kļūst arvien postošākas, notiek arvien biežāk un plašākos apmēros arvien vairāk pasaules reģionos, galvenokārt klimata pārmaiņu rezultātā; un tā kā Eiropas Savienība veic lielu darbu, lai reaģētu uz šīm krīzes situācijām;

               B.

               tā kā arvien biežāk un plašākos apmēros Eiropas Savienībai ir jāveic intervences pasākumi gan savā teritorijā, gan ārpus tās un šo pasākumu īstenošanu vēl vairāk sarežģī vispārējā finansiālā situācija un budžeta ierobežojumi, ir jāpalielina šo darbību rentabilitāte;

               C.

               tā kā Kopienas civilās aizsardzības mehānisma 31 dalībvalsts (ES-27, Norvēģijas, Lihtenšteinas, Horvātijas un Islandes) resursu kopīga izmantošana, kā arī dalībvalstu ciešāka sadarbība var nozīmēt gan operatīvus, gan finanšu aktīvus;

               D.

               tā kā humanitāru katastrofu seku novēršanai paredzētais Komisijas budžets, jo īpaši tā Humānās palīdzības ģenerāldirektorāta aģentūras budžeta daļa, pēdējo piecu gadu laikā reālajā izteiksmē nav vis vienkārši saglabāts iepriekšējā līmenī, bet gan pat nedaudz samazināts;

               E.

               tā kā pēdējos gados ir paplašinātas iespējas ES saskaņoti reaģēt uz katastrofām, jo īpaši nepārtraukti stiprinot civilās aizsardzības mehānismu, nodrošinot labāku civilās aizsardzības un humānās palīdzības mijiedarbību un sadarbību un atzīstot, ka integrēta pieeja krīžu vadībai nozīmē ne tikai reaģēšanu, bet arī profilaksi un sagatavotību;

               F.

               tā kā Eiropas Savienības reaģēšana uz zemestrīci Haiti izpaudās ne tikai kā ātra, nozīmīga un plaša mēroga humānās palīdzības intervence, bet tika iesaistīts arī civilās aizsardzības mehānisms, kas spēja nekavējoties un pirmo reizi tā darbības vēsturē izvērst divus moduļus (ūdens attīrīšanas vienību un modernu medicīniskās palīdzības sniegšanas punktu), ko finansēja no līdzekļiem, kas bija paredzēti 2008. gada sagatavošanas darbībā ES ātrās reaģēšanas iespēju nodrošināšanai;

               G.

               tā kā neseno krīžu laikā gūtā pieredze vēl arvien liecina par nepieciešamību uzlabot ES reaģēšanas uz katastrofām efektivitāti, koordināciju un redzamību un tā kā šīs katastrofas vēlreiz ir pierādījušas, cik nepieciešamas ir ES ātrās reaģēšanas iespējas (ES civilās aizsardzības spēki);

               H.

               tā kā par ES uzticamību vislabāk liecina tās spēja aizsargāt savu pilsoņu dzīvību un īpašumus,

               1.

               iesniedz Padomei šādus ieteikumus:

                           a)

                           atzīst, ka, uzticot atbildību par civilās aizsardzības un humānās palīdzības pienākumiem vienam humānās palīdzības un reaģēšanas krīzes situācijās komisāram, Komisijā tiek uzlabota sinerģija un palielināta ES vispārējās reaģēšanas uz katastrofām saskanība;

                           b)

                           aicina Komisijas Humānās palīdzības ģenerāldirektorātā pilnīgāk integrēt civilās aizsardzības un humānās palīdzības darba metodes, saglabājot to atšķirīgās īpašības, bet nošķirot to uzdevumus un pilnvaras, lai maksimāli palielinātu sinerģiju un papildināmību un uzlabotu efektivitāti; vēl aicina katastrofu seku novēršanā iesaistīto militāro un civilo personālu, kā arī humānās palīdzības sniedzējus savā darbībā ievērot neitralitātes, neatkarības un objektivitātes principu;

                           c)

                           atkārtoti norāda, ka civilās aizsardzības resursi humanitāro krīžu situācijās būtu jāizmanto, pamatojoties uz konkrētajām vajadzībām, un tiem būtu jāpapildina sniegtā humānā palīdzība atbilstīgi Eiropas Konsensam par humāno palīdzību (Oslo Pamatnostādnēm), lai nodrošinātu atbilstību neitralitātes, cilvēcīguma, objektivitātes un neatkarības humānajiem principiem;

                           d)

                           uzstāj, ka ES palīdzība dabas vai cilvēka izraisītas katastrofu gadījumā būtu jāvērš uz to, lai, cik viens iespējams, palīdzētu vietējai ekonomikai, piemēram, iepērkot vietēji vai reģionā ražotus pārtikas produktus, kā arī nodrošinot lauksaimniekiem nepieciešamos materiālus, lai viņi spētu atjaunot lauku ekonomiku;

                           e)

                           aicina Padomi un Komisiju precizēt pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot sadarbību un koordināciju starp Eiropas Ārējās darbības dienestu un Komisiju, vadot plaša mēroga palīdzības darbības pēc katastrofām, kas notikušas ārpus Eiropas Savienības teritorijas;

                           f)

                           ierosina koordinēšanu veikt attiecīgajās vietās, sadarbojoties ar skartās valsts valdību un izmantojot tur atrodošos ES un dalībvalstu pārstāvjus, lai nodrošinātu mērķtiecīgu un kompetentu atbalstu skartajiem apvidiem;

                           g)

                           mudina Padomi palielināt ES iespējas reaģēt uz katastrofām kā svarīgu prioritāti, jo īpaši ņemot vērā diskusijas par ES civilās aizsardzības spēku izveidošanu, un ņemt vērā Eiropas Parlamenta vairākkārtējos pieprasījumus par to, ka ir jāīsteno priekšlikumi, kas ierosināti 2006. gadā sagatavotajā M. Barnier ziņojumā;

                           h)

                           aicina nekavējoties izveidot ES civilās aizsardzības spēkus, kuriem ir jānodrošina visi nepieciešamie tehnoloģiskie un tehniskie resursi;

                           i)

                           ņemot vērā pēc dabas katastrofas veicamos pasākumus, vēl aicina labāk koordinēt humānās palīdzības aģentūru, dalībvalstu civilās aizsardzības mehānismu un Humānās palīdzības ģenerāldirektorāta, kā arī jebkādu turpmāko Eiropas civilās aizsardzības spēku darbību;

                           j)

                           mudina Komisiju kopīgi ar saņēmējvalstu valdībām, vietējām iestādēm un pilsoniskās sabiedrības organizācijām izstrādāt programmas, kā attiecīgajās kopienās palielināt katastrofu novēršanas un reaģēšanas ārkārtējās situācijās pārvaldības iespējas;

                           k)

                           mudina Padomi saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru pieņemt pasākumus (kuri ir jāierosina Komisijai) ES civilās aizsardzības mehānisma paredzamības un plānošanas spējas uzlabošanai, jo šis mehānisms pagaidām darbojas, pamatojoties uz konkrētām un brīvprātīgām dalībvalstu iemaksām; iesaka, ka šiem pasākumiem varētu pievienot pasākumus, kas jau ir pārbaudīti ES sagatavošanas darbības laikā, tostarp ES līdzekļu piešķiršanu, brīvprātīgu resursu apvienošanu, pašreizējo jaudu un iespējamo scenāriju noteikšanu, turpmākās apmācības darbību sagatavošanu;

                           l)

                           vēl aicina pieņemt reālus budžetus, kuros apropriācijas dabas katastrofu seku novēršanai vai humānā palīdzības pasākumu sniegšanai tiku paredzētas, pamatojoties uz iepriekšējo gadu izdevumiem;

                           m)

                           uzskata, ka ES civilās aizsardzības spēki būtu jāveido, pamatojoties uz ES civilās aizsardzības mehānismu, optimizējot pieejamos instrumentus, kas tādējādi kļūtu efektīvāki un redzamāki, un pēc brīvprātības principa apvienojot loģistikas un cilvēku resursus saistībā gan ar apmācību par atbalsta sniegšanu katastrofu gadījumos, gan krīžu vadību, lai izstrādātu sagatavošanas darbību iniciatīvas, kas nepieciešamas, lai 24 stundu laikā pēc katastrofas varētu sniegt sākotnējo palīdzību;

                           n)

                           iesaka, ka ES civilās aizsardzības spēki jāveido, pamatojoties uz principiem, ka šie spēki:

                                       —

                                       pamatojas uz vajadzību novērtēšanu, piedaloties visiem humānās palīdzības sniedzējiem;

                                       —

                                       ir civili;

                                       —

                                       darbojas Eiropas Savienības uzdevumā;

                                       —

                                       ievēro starptautiskās humanitārās tiesības;

                                       —

                                       ievēro to, ka dalībvalstis paredzētajos pasākumos piedalās pēc brīvprātības principa;

                                       —

                                       balstīti uz pienākumu sadales principiem;

                                       —

                                       gatavi pieņemt ārpuskopienas valstu ieguldījumu;

                                       —

                                       atzīst ANO vispārējo lomu starptautiskās palīdzības koordinēšanā ārpus Eiropas Savienības teritorijas,

                                       —

                                       tiek organizēti tā, lai tie būtu savlaicīgi gatavi darbībai arī atbilstīgi nestandarta scenārijiem;

                           o)

                           uzskata, ka, jo īpaši attiecībā uz humānās palīdzības pasākumiem un pamatojoties uz pieredzi, kas gūta intervences pasākumos Haiti un Pakistānā, ES pēc iespējas vairāk ir jādarbojas ANO vadībā, koncentrējoties uz tām jomām, kur tās veiktie intervences pasākumi var dot vislielāko pievienoto vērtību;

                           p)

                           uzskata, ka Eiropas civilās aizsardzības spēki varētu būt balstīti uz dažu dalībvalstu brīvprātīgām saistībām nodrošināt iepriekš noteiktus civilās aizsardzības moduļus, kuri ir gatavi nekavējoties iesaistīties ES operācijās, ko koordinētu Uzraudzības un informācijas centrs (UIC), ka vairums no šiem moduļiem, kuri dalībvalstīs jau ir izveidoti un tādējādi neradītu ievērojamus papildu izdevumus, paliktu šo dalībvalstu kontrolē, ka šo moduļu, kuri pašlaik atrodas gatavības režīmā, izvietošana būtu kodols visai ES civilās aizsardzības sistēmai, reaģējot uz katastrofām gan ES, gan ārpus tās;

                           q)

                           uzskata, ka ES varētu finansēt civilās aizsardzības papildu moduļus dažām konkrētām vajadzībām, kur ir noteiktas nepilnības un kur Eiropas līmenis radītu papildu vērtību, un uzsver, cik svarīgi ir palielināt finansējumu transportam un gatavības režīmā esošu transporta moduļu izveidošanai;

                           r)

                           uzsver nepieciešamību izstrādāt visaptverošu un aktīvu pieeju reaģēšanas pasākumiem katastrofu gadījumos, koordinējot dažādos Savienībai un dalībvalstīm pieejamos rīcības veidus, piemēram, krīžu vadību (civilo un militāro), finansiālo palīdzību un attīstības vai sociālās un vides politikas nostādnes; šajā sakarībā uzskata, ka daudz efektīvāk ir jāvada pāreja no reaģēšanas uz katastrofām uz atjaunošanas darbiem; atgādina par priekšlikumu izveidot Eiropas Brīvprātīgo humānās palīdzības korpusu atbilstīgi Lisabonas līguma noteikumiem (214. panta 5. punkts) un, ņemot vērā to, ka 2011. gads būs Eiropas brīvprātīgo kustības gads, mudina Eiropas Komisiju un Padomi sadarbībā ar Eiropas Parlamentu iespējami īsā laikā izstrādāt noteikumus un procedūras šā korpusa darbībai, jo īpaši ņemot vērā dažu dalībvalstu izrādītās tamlīdzīgās iniciatīvas;

                           s)

                           atgādina Padomei, ka, reaģējot uz katastrofu, militārie resursi un iespējas, jo īpaši loģistikai, transporta un infrastruktūras atbalstam humānās palīdzības pasākumos jāizmanto tikai ārkārtas gadījumos kā galējais līdzeklis un tam vienmēr jānotiek atbilstīgi Eiropas konsensam par humāno palīdzību un Oslo Pamatnostādnēm par militārās un civilās aizsardzības resursu izmantošanu;

                           t)

                           atzīst, ka atbilstīgi Eiropas Konsensam par humāno palīdzību un Oslo pamatnostādnēm militārās un civilās aizsardzības instrumentus katastrofas seku likvidēšanā vajadzētu izmantot kā “galējo līdzekli”; atgādina, ka militāri līdzekļi apvienojumā ar civilo aizsardzību un humāno palīdzību bieži vien dod nopietnu ieguldījumu reaģēšanas pasākumos katastrofas seku novēršanai, un norāda, ka militāri līdzekļi var būt nepieciešami, lai novērstu kritiskus iespēju trūkumus (jo īpaši saistībā ar stratēģiskiem pārvadājumiem, specializētiem līdzekļiem, smago tehniku un transportu); tādēļ uzsver, ka ir jāizstrādā visaptveroša pieeja un jāuzlabo sinerģija starp civilajām un militārajām iespējām un jānosaka jomas, kurās dalībvalstis var apvienot savus centienus un iespējas ES līmenī, lai dotu ieguldījumu ES veiktajos reaģēšanas pasākumos katastrofas seku novēršanai, kas ir jo īpaši svarīgi ekonomiski grūtos apstākļos;

                           u)

                           uzsver, ka ES ir jāveido pastāvīgi pieejamas civilās iespējas, kas darbojas neatkarīgi no militārajām struktūrām, un jānosaka jomas, kurās dalībvalstis var apvienot savus centienus un spējas ES līmenī;

                           v)

                           mudina Padomi un Komisiju kopīgi īstenot darbību redzamības plānu, kurā jāiekļauj konkrēti pasākumi, kā palielināt redzamību palīdzībai, ko ES sniedz katastrofu gadījumos;

                           w)

                           mudina izmantot Globālās vides un drošības novērošanas sistēmu (GMES), lai uzraudzītu potenciāli iespējamos krīzes reģionus, ļaujot labāk sagatavoties humānā atbalsta sūtīšanai, un uzsver, cik būtiski ir izveidot pārraudzības mehānismu, lai kontrolētu ES centienus un novērtētu sniegto palīdzību;

                           x)

                           mudina palielināt pētniecībai paredzēto budžeta daļu un rūpnieciskās jaudas (piemēram, GMES programmas satelītuzņēmumus), lai uzlabotu reaģēšanas uz katastrofām posmus;

                           y)

                           aicina Padomi ņemt vērā iepriekš minētos ieteikumus, izvērtējot gaidāmo un Komisijas jau pieteikto paziņojumu par Eiropas Savienības iespēju stiprināšanu, reaģējot uz katastrofām, un izdarot secinājumus par šo paziņojumu;

               2.

               uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Padomei un informēšanas nolūkā Komisijai.

      (1)  OV C 286 E, 27.11.2009., 15. lpp.

      (2)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2010)0015.


title: Padomes Ieteikums ( 2013. gada 9. jūlijs ) par Luksemburgas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas stabilitātes programmu 2012.–2016. gadam

text:
               30.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/55

      PADOMES IETEIKUMS

   (2013. gada 9. jūlijs)
   par Luksemburgas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Luksemburgas stabilitātes programmu 2012.–2016. gadam
   2013/C 217/14
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu valsts vai valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un rīcībpolitiku. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot ciešu apņēmību sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētām valstīm adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2012. gada 10. jūlijā pieņēma ieteikumu (3) par Luksemburgas valsts reformu programmu 2012. gadam un sniedza atzinumu par Luksemburgas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam.

               (5)

               Komisija 2012. gada 28. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2013. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (4), 2012. gada 28. novembrī pieņēma Brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā Luksemburga netika norādīta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2013. gada 7. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2013. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2013. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2013. gada 14. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra, ka jāpanāk diferencēta, izaugsmei labvēlīga fiskālā konsolidācija, jāatjauno parastie kreditēšanas nosacījumi ekonomikai, jāveicina izaugsme un konkurētspēja, jārisina bezdarba problēma un krīzes sociālās sekas un jāmodernizē valsts pārvalde.

               (8)

               Luksemburga 2013. gada 26. aprīlī iesniedza savu valsts reformu programmu 2013. gadam un savu stabilitātes programmu laikposmam no 2012. līdz 2016. gadam. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (9)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu, ievērojot Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir ticams. Konkrētāk, stabilitātes programmas scenārijs 2013. gadam ir ļoti tuvs Komisijas dienestu 2013. gada pavasara prognozei, bet 2014. gadam tas ir mazliet optimistiskāks. Vidēja termiņa deficīta prognozes drīzāk atbilst optimistiskam izaugsmes scenārijam, kas paredz augstāku rādītāju nekā potenciālā izaugsme. Stabilitātes programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir samazināt deficītu no 0,8 % no IKP 2012. gadā līdz 0,6 % no IKP 2014. gadā. Taču programmas aptvertā laikposma pēdējos gados – 2015. un 2016. gadā – prognozēts, ka deficīts pieaugs līdz 1,3 % no IKP. To izraisīs jaunā PVN tiesiskā regulējuma ieviešana attiecībā uz elektroniskajiem pakalpojumiem, kas stāsies spēkā 2015. gada 1. janvārī. Saskaņā ar šo regulējumu no e-komercijas darbībām gūtie PVN ieņēmumi tiks no dalībvalsts, kurā atrodas pakalpojuma sniedzējs, nodoti tai dalībvalstij, kurā uzturas pakalpojuma saņēmējs. Iestādes lēš, ka jaunā tiesiskā regulējuma rezultātā PVN ieņēmumi samazināsies par 1,4 % no IKP. Valdība jau ir paziņojusi, ka nolūkā kompensēt daļu no zaudētajiem ieņēmumiem tiks paaugstināta PVN pamatlikme. Stabilitātes programmā ir apstiprināts iepriekšējais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) – strukturāls pārpalikums 0,5 % apmērā no IKP. VTM atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Pamatojoties gan uz Komisijas dienestu 2013. gada pavasara prognozi, gan uz stabilitātes programmā iekļauto (pārrēķināto) strukturālo budžeta bilanci, paredzams, ka 2012. gadā strukturāls pārpalikums Luksemburgā būs 0,1 % apmērā no IKP, kas ir par mazu VTM sasniegšanai, bet VTM tiks sasniegts 2013. gadā. Tomēr prognozēts, ka 2014. gadā Luksemburga atkal novirzīsies no sava VTM par 0,3 % no IKP, bet 2015. un 2016. gadā vēl lielākā mērā. Valsts iestādes ir atkārtoti apstiprinājušas savu mērķi atkal sasniegt VTM ne vēlāk kā 2017. gadā, lai atstātu plašāku rīcības brīvību. Valdības kopējais parāds, kas 2012. gadā bija 20,8 % no IKP, ir krietni zem Līguma atsauces vērtības.

               (10)

               Luksemburga iepriekšējos gados ir spējusi savu valsts budžeta deficītu noturēt mazāku nekā 3 % no IKP slieksni, tādējādi izvairoties no pārmērīga deficīta novēršanas procedūras piemērošanas. Tā pamatā ir bijuši apjomīgie ieņēmumi, nevis izdevumu ierobežošana. Tiek lēsts, ka 2012. gadā valsts izdevumu pieauguma rādītājs, neieskaitot diskrecionāro ieņēmumu pasākumus, pārsniedzis Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu kritēriju. Valsts izdevumu pieauguma rādītāja lēstā novirze no izdevumu kritērija sasniedz 1,3% no IKP, tā pārsniedzot Regulā (EK) 1466/97 noteikto slieksni 0,5 % apmērā no IKP. Tomēr, lai izvērtētu šo novirzi, nepieciešams veikt visaptverošu vērtējumu, ņemot vērā citus faktorus: i) deficīts strukturālā izteiksmē 2012. gadā palielinājās tikai par 0,2 % no IKP, ii) Luksemburgas ekonomika, ņemot vērā valsts nelielo izmēru un tās atvērtības līmeni, ir ļoti nestabila, un iii) saskaņā ar Komisijas dienestu 2013. gada pavasara prognozi Luksemburgai būtu jāsasniedz savs VTM jau 2013. gadā. Visi šie apsvērumi liecina par to, ka minētajai novirzei nav strukturāls raksturs. Tomēr Luksemburgas vispārējās valdības iekasēto ieņēmumu lielais svārstīgums, kas līdz šim izpaudies kā plānoto ieņēmumu pārsniegšana, rada risku attiecībā uz publisko finanšu ilgtspēju. Lai sekmīgāk novērstu šos riskus, gan parāda, gan izdevumu ierobežojumi būtu jānostiprina tiesību aktos. Turklāt būtu nepieciešams norīkot uzraudzības iestādi un paredzēt noteiktu rīcību neizpildes gadījumā. Iepriekš minētā PVN tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā 2015. gada 1. janvārī un tā spēcīgā negatīvā ietekme uz nodokļu iekasēšanu ilustrē to, cik svarīgi Luksemburgā būtu izveidot vidēja termiņa budžeta programmu. Konkrēti 2014. gadā būtu jāpiemēro īpaši piesardzīga fiskālā pieeja.

               (11)

               Pašlaik no patēriņa nodokļiem tiek gūta mazāk nekā trešdaļa no nodokļu ieņēmumiem, un tas daļēji izskaidrojams ar mēreno PVN pamatlikmi un samazinātajām likmēm. Luksemburga ES ir pirmajā vietā pēc to preču un pakalpojumu kategoriju skaita, kam piemēro samazinātas PVN likmes. Zemā PVN attiecība pret IKP var pastāvēt arī, pateicoties plašajam finanšu sektoram, kas ir atbrīvots no PVN. Luksemburgā kopumā pastāv iespēja palielināt ieņēmumus, paplašinot PVN pamatlikmes piemērošanu. Turklāt Luksemburgas uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēma ir ļoti labvēlīga attiecībā uz parādsaistībām, un tas veicina augstu privāto parādsaistību attiecību pret IKP.

               (12)

               Luksemburgas 2012. gada decembrī pieņemto pensiju reformu var uzskatīt par svarīgu pirmo soli pareizajā virzienā. Pat ja ņem vērā vairākumu pieņemtās pensiju reformas aspektu, fiskālās nobīdes novēršanai Luksemburgā vajadzētu arī īstenot ilgtermiņa ilgtspēju stiprinošu rīcībpolitiku tādā apmērā, kas pielīdzināms pastāvīgam uzlabojumam 8,6 procentu punktu apmērā no IKP primārajā bilancē. Tāpēc Luksemburgai jāturpina pensiju reforma. Ieviešot ar faktisko algu palielinājumu pamatotus pensiju korekciju maksimālā apmēra ierobežojumus, tiktu palielinātas pensiju rezerves, un, paaugstinot faktisko pensionēšanās vecumu, saskaņojot pensionēšanās vecumu vai pensijas pabalstus izmaiņām paredzamajā dzīves ilgumā, tiktu sekmēta pensiju sistēmas ilgtermiņa stabilitāte. Turklāt būtu jāierobežo priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas un būtu jāpadara pievilcīgāka darba turpināšana pēc prasītā minimālā laika. Turklāt tiek prognozēts, ka ilgtermiņa aprūpes izdevumu ietekme uz fiskālo ilgtspēju Luksemburgas ilgtspējas nobīdi uzlabos par 2,1 procentu punktu. Salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju paredzamais vecāka gadagājuma iedzīvotāju un apgādājamo skaita pieaugums Luksemburgā ir augsts.

               (13)

               Luksemburgā pašlaik ir diezgan augsta produktivitāte. Tomēr rīcības brīvība attiecībā uz produktivitātes pieaugumu samazinās. Tāpēc būtu jāierobežo darbaspēka vienības izmaksu pieaugums, nodrošinot labāku saikni starp algām un produktivitāti. Luksemburga ir veikusi pasākumus, lai nodrošinātu mērenāku algu pieaugumu, pateicoties indeksācijas sistēmas modulēšanai laikposmā starp 2012. un 2014. gadu. Šī reforma tomēr ir tikai pagaidu rakstura un nenodrošina to, ka ilgtermiņā algu izmaiņas būs saistītas ar produktivitātes izmaiņām. Produktivitāte dažādās ekonomikas nozarēs nav vienāda, un finanšu sektorā tā ir gandrīz divas reizes augstāka nekā pārējā ekonomikas daļā. Sākot no 2015. gada, kad atkal parastajā kārtībā tiks piemērota automātiskās indeksācijas sistēma, pastāvēs nozīmīgs apdraudējums Luksemburgas konkurētspējai. Līdz ar to, lai novērstu konkurētspējas turpmāku krišanu nākotnē, vajadzētu veikt papildu pasākumus algu noteikšanas sistēmas pastāvīgākai reformai.

               (14)

               Luksemburgas ekonomika ir ļoti lielā mērā atkarīga no tās finanšu sektora, kurā tiek radīti aptuveni 30 % no kopējās pievienotās vērtības un gūti 25 % no nodokļu ieņēmumiem. Lai valsts nākotnē saglabātu konkurētspēju, būtu nepieciešams attīstīt alternatīvas “kompetences nišas”. Taču Luksemburgas pētniecības un inovācijas sistēma joprojām ir ļoti vāja, un Luksemburga neuzrāda rezultātus, kas ļautu sasniegt tās 2020. gadam izvirzīto pētniecības un izstrādes intensitātes mērķi. Luksemburgas sniegums attiecībā uz valsts pētniecības iestāžu un uzņēmumu sadarbības indikatoriem ir krietni zem ES vidējiem rādītājiem, atspoguļojot pastāvošo šķirtni starp pētniecību un izstrādi privātajā sektorā un valsts pētniecības sistēmu. Luksemburgai būtu jācīnās pret tās pētniecības un izstrādes intensitātes mazināšanās tendenci, jo īpaši palīdzot stiprināt darījumdarbības pētniecības un izstrādes intensitāti. Izstrādājot labāk mērķorientētu pārdomātas specializācijas stratēģiju, varētu būtiski palielināt valsts pētniecības finansējuma ietekmi uz ekonomiku, jo īpaši nodrošinot privāto ieguldījumu piesaisti (“sviras efekts”). Šādu mērķorientētu pieeju vajadzētu papildināt ar visaptverošu horizontālu politiku, kas koncentrētos uz novatorisku uzņēmumu izveidi un izaugsmi.

               (15)

               Jauniešu bezdarba rādītāji vēl arvien ir augsti (18 %) un lielā mērā ir atkarīgi no izglītības līmeņa. Gados jaunie iedzīvotāji saskaras ar lielu konkurenci uz darbavietām no citu valstu iedzīvotāju puses, kuri bieži ir kvalificētāki. Luksemburga ir apliecinājusi ciešu apņēmību cīnīties pret jauniešu bezdarbu, tomēr ir nepieciešami lielāki pūliņi. Lai gūtu maksimālos iespējamos rezultātus, veiktie pasākumi būtu jāiekļauj visaptverošā reformas stratēģijā, kurā ietilptu uzlabota politika iesaistīšanai darba tirgū, lai cīnītos pret atkarību no pabalstiem. Luksemburgas jauniešu pamatprasmju vērtējuma rezultāti PISA
                   (5) ir diezgan zemi. Lai cīnītos pret rādītāju lejupslīdi lasītprasmes, matemātikas un zinātnes jomās, kas novērota kopš 2006. gada, ir nepieciešama turpmāka rīcība. Vajadzētu pielikt lielākus pūliņus, lai uzlabotu izglītības resursus un tos mērķorientētu uz skolām, kurās mācās skolēni nelabvēlīgā situācijā, un palielinātu valodu atbalstam un nodarbībām ar nesekmīgiem skolēniem pieejamos izglītības resursus. Būtu sīkāk jāizvērtē īpašās problēmas, ar ko darba tirgū saskaras migrantu izcelsmes iedzīvotāji, un tās jārisina ar mērķorientētiem pasākumiem, tostarp attiecībā uz valodu prasmēm. Šajā kontekstā būtu jāpievērš īpaša uzmanība arodizglītībai un arodapmācībai. Vajadzētu veikt turpmākus pasākumus ar mērķi uzlabot agrīno pirmsskolas izglītību un mazināt mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, jo īpaši attiecībā uz migrantiem. Būtu jāuzlabo vecāka gadagājuma darba ņēmēju nodarbināmība, tostarp veicot kvalifikācijas paaugstināšanu.

               (16)

               Luksemburga ir apņēmusies tajās nozarēs, uz kurām neattiecas emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (ETS), līdz 2020. gadam siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināt par 20 % salīdzinājumā ar 2005. gada rādītājiem, taču saskaņā ar jaunākajām 2020. gada prognozēm, kas pamatojas un esošajiem mērījumiem, sagaidāms, ka tā no šā mērķa atpaliks par 23 procentu punktiem. Svarīgs problēmjautājums Luksemburgā ir tas, ka transporta nozarē 2011. gadā veidojās 68 % no emisijām, uz ko neattiecas ETS. Ar pašlaik spēkā esošajiem pasākumiem siltumnīcefekta gāzu emisijas varētu samazināt tikai par vienu trešdaļu no apjoma, kas nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi. Tāpēc šādi pasākumi ir ievērojami jāizvērš, jo īpaši paaugstinot degvielai piemērotos nodokļus un tādējādi samazinot nodokļu atšķirības ar kaimiņvalstīm. Būtu jāpaātrina arī transportlīdzekļu nodokļa reforma. Luksemburgai vajadzētu turpināt īstenot projektus, kas sekmē sabiedriskā transporta izmantošanu. Tai vajadzētu ieviest maksu par sastrēgumiem uz ceļiem, lai veicinātu pāreju uz sabiedrisko transportu. Būtu jāsekmē labāku sabiedriskā transporta savienojumu izveide ar kaimiņreģioniem.

               (17)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi visaptverošu analīzi par Luksemburgas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidei Luksemburgā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 6. ieteikumā.

               (18)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (19)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir arī veikusi analīzi par visas eurozonas ekonomikas politiku. Pamatojoties uz to, Padome ir sniegusi konkrētus ieteikumus, kas adresēti dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro (7). Luksemburgai kā valstij, kuras naudas vienība ir euro, būtu arī jānodrošina pilnīga un savlaicīga minēto ieteikumu īstenošana,

         AR ŠO IESAKA Luksemburgai laikposmā no 2013. gada līdz 2014. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Saglabāt stabilu fiskālo stāvokli, turpinot ievērot VTM, lai nodrošinātu publisko finanšu ilgtspēju ilgtermiņā, jo īpaši ņemot vērā novecošanas radītās netiešās saistības. Stiprināt fiskālo pārvaldību, pieņemot budžeta programmu vidējam termiņam, kas aptver vispārējo valdību un paredz daudzgadu izdevumu griestus, un ieviešot fiskālo noteikumu izpildes neatkarīgu uzraudzību.

               2.

               Veikt pasākumus, lai novērstu parādsaistībām labvēlīgo uzņēmumu ienākuma nodokļa regulējumu un paplašināt PVN pamatlikmes piemērošanu.

               3.

               Iegrožot ar novecošanu saistītos izdevumus, uzlabojot ilgtermiņa aprūpes rentabilitāti, jo īpaši noteiktāk koncentrējoties uz prevenciju, rehabilitāciju un neatkarīgu dzīvesveidu, stiprinot nesen pieņemto pensiju reformu, veicot papildu pasākumus, lai ierobežotu priekšlaicīgu pensionēšanos, un palielinot faktisko pensionēšanās vecumu, saskaņojot pensionēšanās vecumu vai pensijas pabalstus ar izmaiņām paredzamajā dzīves ilgumā.

               4.

               Apspriežoties ar sociālajiem partneriem un ievērojot valstī pieņemto praksi, papildus veiktajai algu iesaldēšanai veikt turpmākus strukturālus pasākumus, lai reformētu algu noteikšanas sistēmu, tostarp attiecībā uz algu indeksāciju, un tādējādi uzlabotu šīs sistēmas atbilstību produktivitātes un nozaru izmaiņām un darba tirgus apstākļiem un sekmētu konkurenci. Izvērst centienus dažādot ekonomikas struktūru, sekmējot privātus ieguldījumus pētniecībā, jo īpaši pateicoties sadarbības izveidei starp valsts pētniecību un uzņēmumiem.

               5.

               Pastiprināt centienus samazināt jauniešu bezdarba līmeni, pateicoties aktīvu darba tirgus politikas nostādņu izstrādāšanai un uzraudzībai. Stiprināt vispārējo un profesionālo izglītību, lai nodrošinātu jauniešu prasmju labāku atbilsmi pieprasījumam darba tirgū, jo īpaši attiecībā uz migrantu izcelsmes iedzīvotājiem. Pastiprināt pūles, lai palielinātu gados vecāku strādājošo līdzdalības rādītājus, tostarp uzlabojot viņu nodarbināmību ar mūžizglītības palīdzību.

               6.

               Izvērst pasākumus, lai sasniegtu mērķi samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas tajās nozarēs, uz kurām neattiecas emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, jo īpaši paaugstinot nodokļus transporta energoproduktiem.

      Briselē, 2013. gada 9. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2013. gadam ar Padomes Lēmumu 2013/208/ES (2013. gada 22. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 118, 30.4.2013., 21. lpp.).

      (3)  OV C 219, 24.7.2012., 58. lpp.

      (4)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (5)  PISA ir ESAO Starptautiskā skolēnu izvērtēšanas programma.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.

      (7)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 97. lappusi.


				|

		52012PC0273

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko atceļ Lēmumu 2010/422/ES par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Bulgārijā /* COM/2012/0273 final - 2012/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko atceļ Lēmumu 2010/422/ES par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu
Bulgārijā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 126. panta 12.
punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
tā kā:
(1)       Ar Padomes 2010. gada
13. jūlija Lēmumu 2010/422/ES[1]
pēc Komisijas priekšlikuma saskaņā ar Līguma
126. panta 6. punktu tika noteikts, ka Bulgārijā
pastāv pārmērīgs budžeta deficīts. Padome
atzīmēja, ka 2009. gadā valsts kopbudžeta deficīts
sasniedza 3,9% no IKP, pārsniedzot Līgumā noteikto atsauces
vērtību – 3 % no IKP, savukārt kopējais valsts
parāds bija 14,8% no IKP, kas ir ievērojami mazāk par
Līgumā noteikto atsauces vērtību — 60 % no IKP[2].
(2)       Saskaņā ar
Līguma 126. panta 7. punktu un Padomes 1997. gada
7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1467/97 par to, kā
paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūras īstenošanu[3], 3. panta 4. punktu
Padome 2010. gada 13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas
ieteikumu, adresēja Bulgārijai ieteikumu novērst
pārmērīgo valsts budžeta deficītu vēlākais
līdz 2011. gadam. Šis ieteikums tika publiskots.
(3)       Atbilstīgi Līgumiem
pievienotā Protokola par pārmērīga budžeta deficīta
novēršanas procedūru 4. pantam Komisija sniedz šīs
procedūras īstenošanai vajadzīgos datus. Piemērojot
minēto protokolu, dalībvalstīm saskaņā ar
3. pantu Padomes 2009. gada 25. maija Regulā (EK)
Nr. 479/2009 par to, kā piemērot Eiropas Kopienas
dibināšanas līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas procedūru[4], divreiz gadā, proti,
līdz 1. aprīlim un līdz 1. oktobrim,
jāpaziņo valdības budžeta deficīta un parāda dati un
citi saistītie rādītāji.
(4)       Lemjot par to, vai
lēmums par pārmērīga budžeta deficīta
pastāvēšanu būtu jāatceļ, Padomei būtu
jāpieņem lēmums uz paziņoto datu pamata. Turklāt
lēmums par pārmērīga budžeta deficīta
pastāvēšanu būtu jāatceļ tikai tad, ja Komisijas
prognozes liecina, ka prognožu periodā deficīts nepārsniegs
robežlīmeni – 3 % no IKP[5].
(5)       Pamatojoties uz Komisijas (Eurostat)
datiem, kas sniegti saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 479/2009
14. pantu pēc tam, kad Bulgārija līdz 2012. gada
1. aprīlim sniedza paziņojumu, kā arī pamatojoties uz
Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozi, var izdarīt
šādus secinājumus.
–
Budžeta mērķi ir tikuši
pastāvīgi pārsniegti laikposmā pēc
pārmērīga budžeta deficīta gada. Valsts kopbudžeta
deficīts 2010. gadā tika samazināts līdz 3,1 % no
IKP un 2011. gadā samazinājās līdz 2,1 %, bet
sākotnēji nospraustie mērķi bija attiecīgi 3,8 %
un 2,5 %. Budžeta deficīta novēršanu nodrošināja
galvenokārt stingra izdevumu pieauguma kontrole, tostarp izmantojot
valdības sektora algu un pensiju iesaldēšanu, tādējādi
no 2009. līdz 2011. gadam izdevumu attiecība pret IKP
samazinājās par 5,5 procentpunktiem. 2012. gada
konverģences programmā paredzēts, ka budžeta deficīts
turpinās samazināties līdz 1,6 % no IKP
2012. gadā un līdz 1,3 % no IKP 2013. gadā.
Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozē paredzēts, ka
2012. gadā valsts kopbudžeta deficīts uzlabosies līdz
1,9 % no IKP un 2013. gadā – līdz 1,7 % no IKP, ko
palīdzēs sasniegt valdības sektora algu iesaldēšanas
turpināšana, kā arī cikliski uzlabojumi ienākumu
ziņā.
–
Komisijas dienestu 2012. gada pavasara
prognozē ir paredzēta cikliski koriģētā bilance,
neieskaitot vienreizējos un pagaidu pasākumus, 0,7 %
apmērā 2012. gadā un 0,8 % apmērā no IKP
2013. gadā, pieņemot, ka politika nemainīsies. Vienlaikus
ir paredzēts, ka 2012. un 2013. gadā valdības izdevumu
pieaugums, neieskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus,
joprojām nepārsniegs IKP iespējamā pieauguma
vidējā termiņa atsauces līmeni, kā noteikts
5. panta 1. punktā Padomes 1997. gada 7. jūlija
Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa
uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas
stiprināšanu.
–
Komisijas dienestu 2012. gada pavasara
prognozē ir paredzēts, ka kopējais valsts parāds
mēreni palielināsies no 16,3 % no IKP 2011. gadā
līdz 18,5 % no IKP 2013. gadā. Šajā parāda
prognozē nav ietverta iespējama ārējā parāda
vērtspapīru emitēšana 2012. gadā, lai iepriekš
nodrošinātu līdzekļus euro ķīlu zīmju aptuveni
2 % apmērā no IKP atmaksai 2013. gada janvārī.
Tāpat pēdējā konverģences programmā ir
paredzēts, ka līdz 2013. gadam parāda attiecība
pieaugs līdz 18,4 %.
(6)       Saskaņā ar
Līguma 126. panta 12. punktu Padomes lēmums par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu
jāatceļ, ja pārmērīgs budžeta deficīts
attiecīgajā dalībvalstī pēc Padomes ieskatiem ir
novērsts.
(7)       Padome uzskata, ka
pārmērīgais deficīts Bulgārijā ir novērsts,
tāpēc Lēmums 2010/422/ES būtu jāatceļ,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
No vispārējā
novērtējuma var secināt, ka pārmērīga budžeta
deficīta situācija Bulgārijā ir novērsta.
2. pants
Ar šo tiek atcelts
Lēmums 2010/422/ES.
3. pants
Šis lēmums ir adresēts
Bulgārijas Republikai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 199, 31.7.2010., 26. lpp.
[2]               Valsts kopbudžeta deficīts un parāds
2009. gadam vēlāk tika pārskatīts, nosakot
attiecīgi pašreizējos 4,3 % no IKP un 14,6 % no IKP.
[3]               OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.
[4]               OV L 145, 10.6.2009., 1. lpp.
[5]               Atbilstīgi "Specifikācijām, kā
īstenot Stabilitātes un izaugsmes paktu, un pamatnostādnēm
par stabilitātes un konverģences programmu formu un saturu", par
ko Padome vienojās 2012. gada 24. janvārī.
Skatīt:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf.


title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Lietuvas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas konverģences programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/54

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Lietuvas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Lietuvas konverģences programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/16
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (3) par Lietuvas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par Lietuvas atjaunināto konverģences programmu 2011.–2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija 2012. gada 14. februārī, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (4), pieņēma brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā tā Lietuvu neidentificēja kā vienu no dalībvalstīm, par kuru būtu jāizstrādā padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes veicināšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, veicināt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi. Tā aicināja dalībvalstis īstenot konkrētai valstij adresētos Padomes ieteikumus 2011. gadam un minētās prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā arī aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi paziņot par savām saistībām, lai tās varētu iekļaut šo valstu stabilitātes un konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (9)

               Lietuva 2012. gada 27. aprīlī iesniedza savu konverģences programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2015. gadam, un 2012. gada 30. aprīlī – 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (10)

               Pamatojoties uz konverģences programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka minētās programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir ticams. Tas kopumā atbilst Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozei par 2012. un 2013. gadu. Konverģences programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2012. gadam novērst pārmērīgo budžeta deficītu, kā ieteikusi Padome, un pēc tam virzīties uz vidēja termiņa budžeta mērķa (VTM) sasniegšanu. Konverģences programmā apstiprināts iepriekšējais VTM, proti, strukturāls vispārējās valdības pārpalikums 0,5 % apmērā no IKP, pienācīgi atspoguļojot Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības, un izklāstīta konsolidācija vismaz par vienu procentpunktu gadā, plānojot nodrošināt līdzsvarotu budžetu līdz 2015. gadam. Lai gan budžeta plāni atbilst savlaicīgai pārmērīga budžeta deficīta novēršanai, gaidāms, ka vidējie gada fiskālie pasākumi 2010.–2012. gadā, pamatojoties uz (pārrēķinātu) strukturālo budžeta bilanci (5), būs mazāk nekā 2,25 % apmērā no IKP, kā Padome pieprasījusi 2010. gada 16. februāra ieteikumā. Plānotā gada virzība uz VTM sasniegšanu gados pēc pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas nedaudz pārsniedz 0,5 % no IKP strukturālā izteiksmē, tas ir, Stabilitātes un izaugsmes paktā noteikto kritēriju.
               Plānotā valsts izdevumu pieauguma rādītājs, ņemot vērā diskrecionāros ieņēmumu pasākumus, atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktajam izdevumu kritērijam 2013. un 2014. gadā, bet ne 2015. gadā. Prognozēts, ka vispārējās valdības parāds saglabāsies mazāks par 60 % no IKP konverģences programmas laikposmā, palielinoties gandrīz līdz 41 % no IKP 2013. gadā, saskaņā ar Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozi, turpretim konverģences programmā paredzēts, ka līdz 2015. gadam parāds samazināsies aptuveni līdz 35 %. Notiek budžeta plānošanas un izpildes reforma, bet valdībai vēl jāapstiprina ierosinātie tiesību akti. Šie tiesību akti uzlabotu fiskālās sistēmas pārskatatbildību, izveidojot neatkarīgu struktūru, un pastiprinātu noteikumus par valsts kases rezervēm.

               (11)

               Pamatojoties uz visaptverošu nodokļu atbilstības stratēģiju, 2011. gadā tika īstenoti pasākumi, kas pastiprināja nodokļu saistību izpildi un deva papildu ieņēmumus. Tomēr būs jāturpina īstenošana, lai būtiski vērstos pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

               (12)

               Demogrāfiskā attīstība rada nopietnas bažas par pensiju sistēmas ilgtspējību. Lai gan Lietuva pieņēma noteikumu līdz 2026. gadam pakāpeniski palielināt pensionēšanās vecumu līdz 65 gadiem, tas vien nenodrošinās ilgtspējīgu un pietiekamu pensijas ienākumu nākotnē un ir jāpapildina ar papildu pasākumiem. Minētie pasākumi varētu būt šādi: likumā noteikto pensionēšanās vecumu un turpmākos pabalstus saistīt ar demogrāfiskiem faktoriem; izveidot skaidrus noteikumus indeksācijai; ieviest ciešāku saikni starp iemaksām un pabalstiem un likvidēt priekšlaicīgas pensionēšanās stimulus. Turklāt Lietuva varētu labāk izmantot papildu brīvprātīgo pensiju nodrošinājumu. Papildu pensionēšanās uzkrājumi, izmantojot individuālās priekšfinansētās privāto pensiju shēmas, un/vai arodnodrošinājuma sistēmu izveide varētu mazināt sociālā nodrošinājuma sistēmas slogu un vienlaikus uzlabot turpmāko pensijas ienākumu pietiekamību. Ir atcelti šķēršļi turpināt darbu ilgāk.

               (13)

               Likums par pagaidu nodarbinātības aģentūrām, kas paredzēts, lai atvieglotu īstermiņa nodarbināšanu, stājās spēkā 2011. gada 1. decembrī. Tomēr tā ietekme var nebūt nozīmīga, jo pagaidu darba aģentūras Lietuvā darbojās jau iepriekš. Darba tiesību visaptverošā pārskatīšanā varētu konstatēt nevajadzīgus ierobežojumus un administratīvus šķēršļus, kas kavē elastīgas līgumiskas vienošanās, atlaišanas noteikumus un elastīgus darba laika režīmus. Lai palielinātu dalību darba tirgū, īpaši jauniešiem, nekvalificētam darbaspēkam un gados vecākiem darba ņēmējiem, un uzlabotu darba tirgus elastību, ir nepieciešami papildu pasākumi.

               (14)

               Jauniešu bezdarba (virs 30 %) un mazkvalificēta darbaspēka bezdarba problēma kļuva īpaši izteikta krīzes laikā. Valdība īsteno vairākus pasākumus, lai veicinātu jauniešu nodarbinātību, piemēram, pirmā darba subsīdijas un samazinātas sociālā nodrošinājuma iemaksas. Tomēr aktivizācijas rādītāji joprojām ir pārāk zemi, un finanšu piešķīrumus aktīvām darba tirgus politikas nostādnēm varētu izmantot efektīvāk, sabiedriskos darbus orientējot uz visneaizsargātāko iedzīvotāju grupām. Lai nodrošinātu labāku pāreju no izglītības uz darba tirgu, varētu palielināt mācekļu un prakses vietu pievilcību un ieviest kvalifikācijas pieprasījuma prognozēšanas sistēmu. Pasākumiem būtu jāatbilst Lietuvas un Komisijas kopīgās rīcības grupas jauniešu bezdarba jomā darba konstatējumiem.

               (15)

               Aptuveni vienai trešdaļai Lietuvas iedzīvotāju draud nabadzības un ilgtermiņa atstumtības risks. Tas ir ceturtais augstākais rādītājs Savienībā. 2011. gadā Lietuva grozīja Likumu par sociālo palīdzību naudā, lai no 2012. gada janvāra veiktu sociālā nodrošinājuma sistēmas reformu. Tā ir sākusi sociālā nodrošinājuma izmaksas izmēģinājuma modeli, mainījusi summas aprēķināšanas metodi, ieviesusi dažus darba stimulus un palielinājusi segumu. Sociālās palīdzības reforma ir solis, lai samazinātu šķēršļus darbam. Jāievieš pārraudzības sistēma, lai izvērtētu tās efektivitāti un tās ietekmi uz nabadzības mazināšanu. Reforma būtu jāsaista arī ar aktivizācijas pasākumiem, kas palielina dalību, jo īpaši ilgtermiņa sociālo pabalstu saņēmējiem.

               (16)

               Valdība kopš 2010. gada veic valsts uzņēmumu vērienīgu reformu, kuras mērķis ir pārstrukturēt korporatīvo pārvaldību, palielināt pārredzamību un nodalīt īpašumtiesības un regulatīvās funkcijas, kā arī palielināt konkurenci un efektivitāti. Reforma ir nozīmīga, ietverot tiesību aktu, kā arī organizatoriskas izmaiņas. Ir gūti nozīmīgi panākumi attiecībā uz pārredzamību un pārskatatbildību, jo pārskati tagad tiek publicēti katru ceturksni un katru gadu. Ir noteikti skaidri uzņēmumu mērķi. Tomēr valdība ir atlikusi dažas reformas daļas, jo īpaši valsts uzņēmumu komerciālo un nekomerciālo darbību nodalīšanu, un plāno tās īstenot 2012. gadā.

               (17)

               Lietuva ir guvusi ierobežotus panākumus ēku energoefektivitātes uzlabošanā. 2011. gada decembrī valdība pieņēma daudzdzīvokļu ēku modernizācijas programmu, bet to vājina citās politikas jomās pieejamās neitralizējošās subsīdijas, kas samazina dzīvojamo ēku iedzīvotāju stimulus uzlabot energoefektivitāti. Ir nepieciešami papildu būtiski un paātrināti centieni, lai uzlabotu ēku energoefektivitāti.

               (18)

               Pastāv iespējas novirzīt nodokļus uz enerģijas izmantošanu, jo ieņēmumi no vides nodokļiem ir trešie mazākie Savienībā, turpretim transporta nodokļi ir mazākie Savienībā. 2010. gadā netiešā nodokļa likme par enerģijas patēriņu bija septītā zemākā Savienībā, turpretim enerģētikas nodokļi IKP izteiksmē ir tikai nedaudz zemāki par ES vidējo līmeni.

               (19)

               Valsts enerģētikas sistēmas infrastruktūrai trūkst konkurences un starpsavienojumu, un tas ir faktors, kas kavē izaugsmi. Nepietiekami starpsavienojumi kavē konkurences rašanos enerģijas tirgos. Gan gāzes, gan elektroenerģijas tirgū saglabājas liela koncentrācija (virs 90 %).

               (20)

               Lietuva ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz konkurētspējas un nodarbinātības veicināšanu, publisko finanšu ilgtspējības uzlabošanu un finanšu stabilitātes nostiprināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu. Šā izvērtējuma rezultāti ir ņemti vērā turpmākajos ieteikumos.

               (21)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija ir veikusi Lietuvas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi. Tā ir izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu. Vērtējumā Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Lietuvā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Tās ieteikumi saistībā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti turpmāk 1.–6. ieteikumā.

               (22)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un Padomes atzinums (6) ir jo īpaši atspoguļots turpmāk 1. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Lietuvai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Nodrošināt plānoto virzību uz pārmērīgā budžeta deficīta savlaicīgu novēršanu. Šajā nolūkā pilnībā izpildīt 2012. gada budžetu un īstenot strukturālas korekcijas centienus, kas noteikti Padomes ieteikumā saistībā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru. Pēc tam precizēt pasākumus, kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu budžeta stratēģijas īstenošanu 2013. gadā un turpmāk, kā paredzēts, nodrošinot pienācīgus strukturālas korekcijas centienus, lai gūtu pietiekamus panākumus virzībā uz VTM sasniegšanu, tostarp izdevumu kritērija ievērošanu, vienlaikus ierobežojot izaugsmi veicinošo izdevumu samazinājumus. Šajā ziņā pārskatīt un apsvērt tādu nodokļu palielināšanu, kas vismazāk kaitē izaugsmei, piemēram, mājokļu un vides nodokļi, tostarp automobiļu nodokļu ieviešana, vienlaikus pastiprinot nodokļu saistību izpildi. Stiprināt fiskālo sistēmu, jo īpaši vidējā termiņa budžeta struktūrā ieviešot izpildāmas un saistošas izdevumu maksimālās robežas.

               2.

               Pieņemt tiesību aktus par visaptverošu pensiju sistēmas reformu. Likumā noteikto pensionēšanās vecumu pielāgot paredzamajam dzīves ilgumam, izveidot skaidrus noteikumus pensiju indeksācijai un uzlabot papildu ietaupījumu shēmas. Nostiprināt pensiju reformu ar aktīvas novecošanas pasākumiem.

               3.

               Novērst augstu bezdarba līmeni, jo īpaši jauniešu, mazkvalificēta darbaspēka un ilgstošu bezdarbnieku vidū, novirzot līdzekļus aktīvām darba tirgus politikas nostādnēm, vienlaikus uzlabojot to efektivitāti. Palielināt mācekļu programmu efektivitāti. Grozīt darba tiesību aktus attiecībā uz elastīgām līgumiskām vienošanām, atlaišanas noteikumiem un elastīgiem darba laika režīmiem.

               4.

               Palielināt darba stimulus un stiprināt saiknes starp sociālās palīdzības reformu un aktivizācijas pasākumiem, jo īpaši visneaizsargātāko iedzīvotāju grupām, lai samazinātu nabadzību un sociālo atstumtību.

               5.

               Īstenot visus valsts uzņēmumu reformu paketes aspektus un jo īpaši nodrošināt īpašumtiesību un regulatīvo funkciju nodalīšanu un komerciālo un nekomerciālo darbību nodalīšanu. Ieviest atbilstīgus pārraudzības instrumentus, lai izvērtētu reformu efektivitāti un nodrošinātu visu valsts uzņēmumu atbilstību reformas prasībām.

               6.

               Izstrādāt pasākumus, lai uzlabotu ēku energoefektivitāti, tostarp novēršot šķēršļus un ātri ieviešot līdzdalības fondu. Veicināt konkurenci enerģētikas tīklos, uzlabojot starpsavienojamību ar dalībvalstīm gan elektroenerģijai, gan gāzei.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (3)  OV C 210, 16.7.2011., 1. lpp.

      (4)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstoši kopīgi saskaņotai metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.