				|

		52014DC0406

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Vācijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2014. gada stabilitātes programmu /* COM/2014/0406 final */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Vācijas 2014. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2014. gada
stabilitātes programmu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par
budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas
uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1] un jo īpaši
tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada
16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt
makroekonomisko nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas[4],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas un
finanšu komitejas atzinumu,
ņemot vērā Sociālās
aizsardzības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas politikas
komitejas atzinumu,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam
pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties
pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās
jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā,
pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par
dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas
politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada
21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm, kas kopā
veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika
aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības
politikā.
(3)
Valstu vai to valdību vadītāji
2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par
Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats
rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas
iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi
pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo
rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt
stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot
konkrētai valstij adresētos ieteikumus.
(4)
Padome 2013. gada 9. jūlijā
pieņēma ieteikumu par Vācijas 2013. gada valsts reformu
programmu un sniedza savu atzinumu par Vācijas atjaunināto
stabilitātes programmu 2012.–2017. gadam. Komisija 2013. gada
15. novembrī saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 473/2013[5] sniedza atzinumu par
Vācijas budžeta plāna projektu 2014. gadam[6].
(5)
Komisija 2013. gada 13. novembrī
pieņēma gada izaugsmes pētījumu[7], iezīmējot
2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada
sākumu. Tajā pašā dienā, pamatojoties uz Regulu (ES)
Nr. 1176/2011, Komisija pieņēma brīdināšanas
mehānisma ziņojumu[8],
kurā tā noteica, ka Vācija ir viena no dalībvalstīm,
par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.
(6)
Eiropadome 2013. gada 20. decembrī
apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu
stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes
sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot
diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju,
atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt
izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu,
novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts
pārvaldi.
(7)
Komisija 2014. gada 5. martā
publicēja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
5. pantu sagatavotā padziļinātā pārskata
rezultātus par Vāciju[9].
Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Vācijā
ir makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama
uzraudzība un politiska rīcība. Jo īpaši tekošajā
kontā bija ļoti liels pārpalikums, kas atspoguļo
augstās konkurētspējas pozitīvo ietekmi, un ļoti daudz
ietaupījumu ir ieguldīti ārvalstīs. Tas arī liecina,
ka iekšzemes izaugsme saglabājās pieticīgā līmenī
un saimnieciskie resursi, iespējams, netika efektīvi sadalīti.
Lai gan tekošā konta pārpalikumi nerada riskus, kas ir
līdzīgi lielam deficītam, tekošā konta pārpalikuma
apmēram un noturībai Vācijā ir jāpievērš
īpaša uzmanība. Nepieciešamība rīkoties, lai
samazinātu riskus nelabvēlīgai ietekmei uz iekšzemes ekonomikas
darbību un eurozonu, ir īpaši svarīga, ņemot vērā
Vācijas ekonomikas apmēru.
(8)
Vācija 2014. gada
14. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu
programmu un 2014. gada 8. aprīlī – savu
2014. gada stabilitātes programmu. Abas programmas
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to
savstarpējo saistību.
(9)
2014. gada stabilitātes programmā
ietvertās budžeta stratēģijas mērķis ir
nodrošināt nepārtrauktu vidēja termiņa mērķa
sasniegšanu. Stabilitātes programmā apstiprināts vidēja
termiņa mērķis, kas ir -0,5 % no IKP un atbilst
Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Saskaņā ar
stabilitātes programmu (pārrēķinātā)
strukturālā bilance arī 2014. gadā un turpmāk
būs pozitīva un paredzams, ka kopējais parāds
2014. gadā saruks līdz 76 % no IKP un saglabās
pietiekamu lejupejošu tendenci pēc tam. Tādējādi
programmā ietvertās budžeta stratēģijas mērķis
atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Programmas
budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs, kuru nav
oficiāli apstiprinājusi neatkarīga struktūra, ir ticams, jo
tas kopumā atbilst Komisijas 2014. gada pavasara prognozei.
Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu un Komisijas
prognozi, ievērojot Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome
uzskata, ka valsts finanšu stāvoklis Vācijā joprojām ir
kopumā stabils, jo paredzams, ka arī turpmāk būs
noturēts vidēja termiņa mērķis un ievērots
parādsaistību noteikums.
(10)
Vācija ir guvusi vien nelielus panākumus
attiecībā uz valsts izdevumu efektivitātes uzlabošanu veselības
aprūpes un ilgtermiņa aprūpes jomā, lai gan ir
paziņots par jaunām iniciatīvām. Lai gan šo plānu
mērķis ir uzlabot izdevumu efektivitāti veselības
aprūpes jomā, tie tomēr varētu nebūt pietiekami, lai
apturētu nākotnē paredzamo izmaksu palielināšanos. Nesen
pieņemtās pensiju reformas mērķis ir uzlabot
priekšlaicīgas pensionēšanās nosacījumus (Rente
mit 63) un pensiju līmeņus konkrētām grupām,
kas ietver arī pensiju piemaksu tiem, kuri ir audzinājuši pirms
1992. gada dzimušus bērnus (Mütterrente). Minētā
reforma rada papildu spiedienu uz valsts pensiju sistēmas
ilgtspējību, un to plānots finansēt, izmantojot
augstākas pensiju iemaksu likmes, kas negatīvi ietekmēs
ekonomiski aktīvo iedzīvotāju rīcībā esošos
ienākumus. Reforma var arī negatīvi ietekmēt papildinošo
otrā un trešā līmeņa pensiju noslēgšanu. Vācija
ir guvusi nelielus panākumus, palielinot izdevumus izglītībai,
un zināmus panākumus attiecībā uz lielākiem izdevumiem
pētniecībai. Šķiet, ka visos valdības līmeņos ir
nepieciešami turpmāki centieni, lai līdz 2015. gadam sasniegtu
mērķi attiecībā uz kopējiem valsts un privātajiem
izdevumiem izglītībai un pētniecībai – 10 % no
IKP –, un vēl vērienīgākiem turpmākiem
mērķiem vajadzētu būtu vērstiem uz
visnovatoriskāko valstu panākšanu. Ieguldījumi infrastruktūrā
Vācijā pēdējos gados tika palielināti, un ir
izstrādāti plāni to vēl vairāk pastiprināt, bet
šķiet, ka ir nepieciešami papildu centieni.
(11)
Vācija kopumā ir guvusi nelielus
panākumus nodokļu sistēmas efektivitātes un tās
izaugsmi veicinošā efekta uzlabošanā un darbaspēkam
piemērojamā lielā nodokļu sloga samazināšanā. Nav
paredzēti būtiski pasākumi, lai pārietu uz izaugsmei
labvēlīgākiem ieņēmumu avotiem. Samazinātās
pievienotās vērtības nodokļa (PVN) likmes (kas pašlaik ir
7 %) piemērošanu varētu ierobežot, bet vispārējo PVN
aprēķina bāzi – paplašināt. Ieņēmumi no
regulāriem īpašuma nodokļiem ir samērā mazi, kas
liecina par to, ka joprojām ir iespēja tos palielināt, un
nodokļa sloga sadale varētu būt taisnīgāka, ja tiktu
no jauna novērtēta pašvaldības nekustamā īpašuma
nodokļa (Grundsteuer) bāze. Nosacījumus
ieguldījumiem Vācijā varētu vēl vairāk uzlabot,
reformējot profesionālās darbības nodokli (Gewerbesteuer),
samazinot ar nodokļu iekasēšanu saistīto administratīvo
slogu un samazinot esošos uzņēmumu nodokļa stimulus iegūt
finansējumu aizņemšanās ceļā.
(12)
Fiskālais regulējums ir papildināts
ar valsts līdzsvarota budžeta noteikumu, un ir izveidota neatkarīga
konsultatīvā padome. Tomēr šķiet, ka vairākās
federālajās zemēs joprojām ir nepieciešami īpaši
noteikumi par konstitūcijā iekļautā līdzsvarota
budžeta noteikuma (parādu ierobežojuma) īstenošanu, lai
nodrošinātu parādu ierobežojuma efektīvu piemērošanu gada
budžeta veidošanas ciklā. Plānotā fiskālo attiecību
starp federāciju, federālajām zemēm un pašvaldībām
pārskatīšana būtu jāizmanto, lai stiprinātu
fiskālo atbildību un pārskatatbildību.
(13)
Pēc ilgstoša laikposma, kurā ir
ievērota algu mērenība, pēdējos gados algas ir
kāpušas, taču faktisko algu pieaugums 2013. gadā bija
mērenāks, nekā 2012. gadā. Vācija plāno
2015. gadā ieviest vispārējo minimālo algu
EUR 8,50 stundā, kas pilnībā būs piemērojama
2017. gadā. Ieviešot plānoto vispārējo minimālo
algu, kuras mērķis ir nodrošināt pienācīgus
minimālos ienākumus darba ņēmējiem, ir
rūpīgi jāuzrauga tās ietekme, jo īpaši uz
nodarbinātību. Ir veikti ļoti nelieli centieni samazināt
augsto nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās, jo īpaši
zemu atalgotiem darba ņēmējiem. Pieņemtā pensiju
reforma un pašreizējie reformu plāni ilgtermiņa aprūpes
jomā, kas ietver sociālās apdrošināšanas iemaksu likmju
paaugstināšanu, varētu atkal palielināt nodokļu
īpatsvaru darbaspēka izmaksās. Vācija ir guvusi
zināmus panākumus, lai palielinātu nelabvēlīgā
stāvoklī esošu grupu izglītības iegūšanu, taču
joprojām ir cieša saikne starp izglītības iegūšanu un
sociālekonomiskajiem apstākļiem, kura pastāv visas personu
darba dzīves garumā. Neraugoties uz zināmiem panākumiem
attiecībā uz piemērotiem aktivizācijas un integrācijas
pasākumiem, ilgstošā bezdarba līmenis joprojām rada bažas
un liecina par nepieciešamību veikt papildu pasākumus. Ir gūti
tikai nelieli panākumi attiecībā uz pasākumu veikšanu
nolūkā atvieglot pāreju no maziem darbiem (mini-jobs) uz
tādiem nodarbinātības veidiem, uz kuriem attiecas obligātas
sociālā nodrošinājuma iemaksas pilnā apmērā. Nav
gūti panākumi, lai novērstu to, ka otrajiem
pelnītājiem mājsaimniecībā trūkst fiskālo
stimulu strādāt. Vācija ir guvusi zināmus panākumus
attiecībā uz pilna laika agrīnās pirmsskolas
izglītības un aprūpes iestāžu pieejamības palielināšanu,
taču panākumi attiecībā uz pagarinātās dienas
skolu pieejamību ir bijuši ļoti nelieli. Vienlaikus bērnu
aprūpes iestādes un pagarinātās dienas skolas joprojām
rada bažas saistībā ar kvalitāti, un ir vērojamas
reģionālās atšķirības.
(14)
Valdības priekšlikuma pārskatīt
Atjaunojamās enerģijas likumu mērķis ir palēnināt
vispārējo enerģijas izmaksu pieaugumu,
vienmērīgāk sadalīt izmaksas starp
patērētājiem, kontrolēt atjaunojamo energoresursu
izmantošanas izvēršanu un veicināt tirgus integrāciju. Reformas
īstenošanā ir rūpīgi jāuzrauga tās ietekme uz
atbalsta sistēmas izmaksu lietderību. Ir nepieciešami turpmāki
centieni attiecībā uz tīkla paplašināšanu un
saskaņošanu ar kaimiņvalstīm.
(15)
Politiska rīcība nolūkā
veicināt konkurenci pakalpojumu nozarē ir bijusi ļoti
ierobežota, lai gan ir ieviestas atsevišķas reformas konkrētās
profesijās un reģionos, piemēram, attiecībā uz
atļaujām un komercpaziņojumiem būvniecības
nozarē. Ražīguma pieaugums pakalpojumu nozarēs var būt
strukturāli zemāks nekā rūpniecībā, taču tas
ir īpaši zems dažās pakalpojumu nozarēs, jo īpaši
profesionālo pakalpojumu jomā. Joprojām pastāv
šķēršļi ienākšanai tirgū un profesionālo
pakalpojumu sniegšanai. Tas ietver ierobežojumus attiecībā uz
juridisko formu un kapitāla turējumu, kā arī
profesionālās kvalifikācijas prasības. Profesionālos
pakalpojumus reglamentējošo noteikumu atšķirības federālajās
zemēs liek domāt, ka ir iespējams identificēt
regulatīvās pieejas, kas rada vismazāko slogu, un ieviest
tās visā valstī. Publisko
iepirkumu līgumu vērtība, ko Vācijas iestādes
publicēja saskaņā ar ES tiesību aktiem iepirkuma jomā,
joprojām ir viena no zemākajām ES. Vispārēja
pāreja uz pārredzamu e-publisko iepirkumu tirgu varētu
palielināt konkurenci. Mazumtirdzniecības nozarē plānošanas
regulējums dažās federālajās zemēs joprojām
ierobežo jaunu dalībnieku ienākšanu tirgū. Panākumi
attiecībā uz konkurences palielināšanu dzelzceļa tirgos ir
ļoti nelieli.
(16)
Vācija ir guvusi nelielus panākumus,
veicot pasākumus, lai konsolidētu banku nozari, jo īpaši
uzlabojot pārvaldības satvaru. Komisijas lēmumi par valsts
atbalstu lielā mērā virzīja federālo zemju banku (Landesbanken)
pārstrukturēšanu pēdējos gados, un šī nozare
joprojām ir sadrumstalota. Ir nepieciešami turpmāki centieni, lai
novērstu strukturālos un pārvaldības
šķēršļus, kuri kavē uz tirgu vērstu
konsolidāciju, un tas arī palielinātu finanšu nozares
vispārējo efektivitāti. Otrā banku pīlāra
tiesiskā regulējuma pārskatīšana varētu vēl
vairāk atbalstīt konsolidāciju valsts banku nozarē.
(17)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir
vispusīgi izanalizējusi Vācijas ekonomikas politiku. Tā ir
izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu.
Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai
programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un
sociālekonomiskās politikas izveidē Vācijā, bet
arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot
vērā, ka ir jānostiprina Eiropas Savienības
vispārējā ekonomikas pārvaldība, kas panākams,
turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa
ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar
Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā.
(18)
Ņemot vērā šo izvērtējumu,
Padome ir izskatījusi Vācijas stabilitātes programmu, un
tās atzinums[10]
ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.
(19)
Ņemot vērā Komisijas
padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir
izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu.
Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
6. pantu ir atspoguļoti 1. – 4. ieteikumā.
(20)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir arī
veikusi analīzi par visas eurozonas ekonomikas politiku. Pamatojoties uz
šo analīzi, Padome ir sniegusi konkrētus ieteikumus
dalībvalstīm, kuru valūta ir euro. Vācijai būtu
arī jānodrošina šo ieteikumu pilnīga un savlaicīga
īstenošana,
AR ŠO IESAKA Vācijai
laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties
šādi.
1.           Īstenot
izaugsmei labvēlīgu fiskālo politiku un saglabāt stabilu
fiskālo stāvokli, nodrošinot, ka arī turpmāk vidēja
termiņa mērķis tiek ievērots laikposmā, uz kuru
attiecas stabilitātes programma, un ka vispārējās
valdības parāda attiecība turpina ilgtspējīgi samazināties.
Jo īpaši izmantot pieejamās iespējas lielākiem un
efektīvākiem valsts ieguldījumiem infrastruktūrā,
izglītībā un pētniecībā. Uzlabot nodokļu
sistēmas efektivitāti, jo īpaši paplašinot nodokļu
bāzi – galvenokārt attiecībā uz patēriņu –, no jauna
novērtējot pašvaldības nekustamā īpašuma nodokļa
bāzi, uzlabojot nodokļu pārvaldību un pārskatot
profesionālās darbības nodokli, tostarp nolūkā
sekmēt privātos ieguldījumus. Veikt papildu centienus, lai
palielinātu valsts izdevumu efektivitāti veselības aprūpes
un ilgtermiņa aprūpes jomā. Nodrošināt valsts pensiju
sistēmas ilgtspējību, i) mainot jauno ar apdrošināšanu
nesaistīto / ārējo pabalstu (Mütterrente)
finansēšanu uz finansēšanu no nodokļu ieņēmumiem,
arī tādēļ, lai novērstu turpmāku
sociālā nodrošinājuma iemaksu pieaugumu, ii) palielinot
vēlākas pensionēšanās stimulus un iii) palielinot otrā
un trešā līmeņa pensiju tvērumu. Pabeigt parādu
ierobežojuma ieviešanu konsekventi visās federālajās zemēs,
nodrošinot, lai uzraudzības procedūras un korekcijas mehānismi
būtu savlaicīgi un atbilstīgi. Uzlabot fiskālo
attiecību struktūru starp federāciju, federālajām
zemēm un pašvaldībām, tostarp nolūkā nodrošināt
atbilstošus valsts ieguldījumus visos valdības līmeņos.
2.           Uzlabot nosacījumus, kas
vēl vairāk atbalsta iekšzemes pieprasījumu, cita starpā
samazinot augstos nodokļus un sociālā nodrošinājuma iemaksas,
jo īpaši zemu atalgotiem darba ņēmējiem. Ieviešot
vispārējo minimālo algu, uzraudzīt tās ietekmi uz
nodarbinātību. Uzlabot darba ņēmēju
nodarbināmību, turpinot palielināt nelabvēlīgā
stāvoklī esošu grupu izglītības iegūšanu un
īstenojot vērienīgākus aktivizācijas un
integrācijas pasākumus darba tirgū, īpaši ilgstošiem
bezdarbniekiem. Veikt pasākumus, lai samazinātu fiskālo stimulu
strādāt trūkumu, jo īpaši otrajiem pelnītājiem
mājsaimniecībā, un atvieglotu pāreju no maziem darbiem uz
tādiem nodarbinātības veidiem, uz kuriem attiecas obligātas
sociālā nodrošinājuma iemaksas pilnā apmērā.
Risināt bērnu pilna laika aprūpes iestāžu un
pagarinātās dienas skolu pieejamības trūkumu
reģionālā līmenī, vienlaikus uzlabojot to
vispārējo izglītības kvalitāti.
3.           Līdz minimumam ierobežot
enerģētikas sistēmas pārveides kopējās izmaksas.
Jo īpaši uzraudzīt Atjaunojamās enerģijas likuma reformas
ietekmi uz atjaunojamo energoresursu atbalsta sistēmas izmaksu
lietderību. Pastiprināt centienus, lai paātrinātu elektroenerģijas
un gāzes valsts un pārrobežu tīklu paplašināšanu.
Pastiprināt enerģētikas politikas ciešu saskaņošanu ar
kaimiņvalstīm.
4.           Veikt
vērienīgākus pasākumus, lai vēl vairāk
veicinātu konkurenci pakalpojumu nozarē, tostarp konkrētu
profesionālo pakalpojumu jomā, tostarp pārskatot esošās
regulatīvās pieejas un tiecoties uz paraugprakses izmantošanu
visās federālajās zemēs. Noskaidrot iemeslus,
kāpēc to publisko iepirkumu līgumu, kas ir atvērti
iepirkumam saskaņā ar ES tiesību aktiem, vērtība ir
zema. Palielināt centienus, lai atceltu esošo plānošanas
regulējumu, kas ierobežo jaunu dalībnieku ienākšanu
mazumtirdzniecības nozarē. Rīkoties, lai novērstu atlikušos
šķēršļus konkurencei dzelzceļa tirgos. Īstenot
centienus, lai konsolidētu federālo zemju banku nozari, tostarp
uzlabojot pārvaldības satvaru.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2014) 406 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 un
P7_TA(2014)0129.
[5]               OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.
[6]               C(2013) 8001 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 78 final.
[10]             Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97
5. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums ( 2014. gada 8. jūlijs ) par Maltas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Maltas 2014. gada stabilitātes programmu

text:
               29.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/83

         PADOMES IETEIKUMS
   (2014. gada 8. jūlijs)
   par Maltas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Maltas 2014. gada stabilitātes programmu
   2014/C 247/16
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politiku. Viņi pieņēma lēmumu par rīcību, kas jāveic dalībvalstu līmenī, jo īpaši paužot ciešu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētām valstīm adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2013. gada 9. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Maltas valsts reformu programmu 2013. gadam un sniedza atzinumu par atjaunināto Maltas stabilitātes programmu 2012.-2016. gadam. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 473/2013 (5) Komisija 2013. gada 15. novembrī iesniedza savu atzinumu par Maltas 2014. gada budžeta plāna projektu.

               (5)

               Komisija 2013. gada 13. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2014. gada ekonomikas politikas koordinēšanas Eiropas pusgadu. 2013. gada 13. novembrī Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Malta tika norādīta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropadome 2013. gada 20. decembrī apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra, ka jāpanāk diferencēta, izaugsmei labvēlīga fiskālā konsolidācija, jāatjauno parastie kreditēšanas nosacījumi, jāveicina izaugsme un konkurētspēja, jārisina bezdarba problēma un krīzes sociālās sekas un jāmodernizē valsts pārvalde.

               (7)

               Komisija, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu, 2014. gada 5. martā publicēja padziļinātā pārskata rezultātus par Maltu. Komisijas izvērtējums liek tai secināt, ka Malta vairs nesaskaras ar makroekonomikas nelīdzsvarotību makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras nozīmē. Lai gan parādu apjoms saglabājas liels, riski saistībā ar privātā un publiskā sektora parāda ilgtspēju un finanšu nozares stabilitāti, šķiet, ir ierobežoti, kaut gan to uzraudzību vajadzētu turpināt. It īpaši finansiālās stabilitātes rādītāji saglabājas stabili. Taču, ņemot vērā šā sektora risku strukturālo raksturu, ir svarīgi turpināt pašreizējo piesardzīgo uzraudzības un riska uzņemšanās praksi. Mājokļu tirgus ir stabilizējies, tādējādi ierobežojot apdraudējumu, ko rada pārmērīgi riski nekustamā īpašuma sektorā. Privātais parāds samazinās; sviras samazināšanās korporatīvajā sektorā notiek organizētā veidā, un kredītu tirgus spiediens ir ierobežots.

               (8)

               Malta 2014. gada 16. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu, kura tika atjaunināta 2014. gada 8. maijā, un 2014. gada 30. aprīlī tā iesniedza savu 2014. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (9)

               Budžeta stratēģijas mērķis, kas izklāstīts 2014. gada stabilitātes programmā, ir koriģēt pārmērīgo deficītu līdz 2014. gadam un pakāpeniski virzīties uz vidējā termiņa mērķi, proti, panākt līdzsvarotu budžeta stāvokli strukturālā izteiksmē; tas ir stingrāks par Stabilitātes un izaugsmes paktā prasīto. Tomēr vidējā termiņa mērķa sasniegšana programmas periodā nav plānota. Plānotā (pārrēķinātā) strukturālā korekcija 2014. gadā ir nedaudz mazāka nekā ieteiktais apjoms. Pēc plānotās pārmērīgā deficīta korekcijas, 2015. gadā ir plānota neliela atkāpe no korekcijas, kas nepieciešama vidējā termiņa mērķa sasniegšanai. Pēc tam plānotais ikgadējais progress virzībā uz vidējā termiņa mērķa sasniegšanu kopumā atbilst prasībai – vismaz 0,5 % no IKP. Stabilitātes programmā prognozēts, ka no 2014. gada tiks sākta valdības parāda, kas 2013. gadā bija 73 % no IKP, samazināšana atbilstoši parāda samazināšanas atsauces vērtībai. Kopumā programmas mērķi lielā mērā atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Makroekonomikas scenārijs, kas ir pamatā stabilitātes programmā iekļautajām budžeta prognozēm, ko apstiprinājusi neatkarīga struktūra (Valsts revīzijas palāta), attiecībā uz 2014. un 2015. gadu ir ticams, jo prognozētā ekonomikas izaugsme ir nedaudz mazāka, salīdzinot ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi par šiem gadiem.
               Tomēr ar budžeta mērķiem saistītie riski ir lejupvērsti, jo strukturālo ieņēmumu palielinājumu, kas plānots programmas periodā, veicamie pasākumi pilnībā nepamato, un izdevumi, kas lielāki par plānoto, var radīt nepieciešamību pēc izmaksām, kas lielākas par budžetā paredzētajām. Saskaņā ar Komisijas prognozi, ir gaidāms, ka Malta 2014. gadā ilgtspējīgā veidā koriģēs savu pārmērīgo deficītu. Vienlaikus, pamatojoties uz Komisijas prognozi, fiskālie centieni laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam ir par 1,6 % no IKP mazāki nekā nepieciešams strukturālās bilances (koriģēto) izmaiņu izteiksmē un par 1,25 % no IKP mazāki nekā nepieciešams veicamo pasākumu izteiksmē, kuri tika uzskatīti par vajadzīgiem pārmērīga deficīta novēršanas procedūras ietvaros pieņemtā ieteikuma pieņemšanas brīdī. Lai gan 2014. gadā nav rīcības telpas attiecībā uz parāda samazināšanas robežvērtības ievērošanu, ar parāda scenāriju saistītie riski ir nosvērti pozitīvā virzienā.

               (10)

               Pastāv risks, ka 2015. gadā notiks būtiska atkāpe no nepieciešamā progresa virzībā uz vidējā termiņa mērķi. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un Komisijas prognozēm saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka, lai gan Maltas plānotais nominālais deficīts un vispārējās valdības parāds atbildīs ieteikumiem, kas pieņemti pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras ietvaros, ir nepieciešami papildu centieni, lai pieskaņotu strukturālās korekcijas apmēram, kas ieteikts attiecībā uz 2014. gadu, un lai no 2015. gada nodrošinātu atbilstošu virzību uz vidējā termiņa mērķi.

               (11)

               Maltas fiskālās sistēmas nesaistošais raksturs un fiskālās plānošanas īsais termiņš nepalīdz nodrošināt stabilu fiskālo stāvokli. Ir notikusi kavēšanās ar normatīvo aktu pieņemšanu, kuriem bija jāstājas spēkā līdz 2013. gada beigām un ar kuriem bija paredzēts izpildīt Padomes Direktīvas 2011/85/ES (6) un fiskālā pakta prasības. Taču saskaņā ar stabilitātes programmu valdība nesen ir atbalstījusi Fiskālās atbildības aktu, kas tiks iesniegts parlamentam apstiprināšanai. Akta projektā ir paredzēts noteikums par strukturālā izteiksmē līdzsvarotu budžetu, parāda noteikums, uz trim gadiem piemērojama budžeta struktūra un Fiskālās padomes pakāpeniska izveide – tās uzdevums būtu apstiprināt valdības oficiālās makroekonomikas un fiskālās prognozes, kā arī veikt ex ante un ex post uzraudzību pār to, kā tiek ievēroti fiskālie noteikumi.

               (12)

               Maltas ieņēmumu iestādes tiks apvienotas vienā iestādē, kas palīdzētu vienkāršot nodokļu iekasēšanas procesu un cīnīties pret nodokļu nemaksāšanu. Lai uzlabotu nodokļu iekasēšanu un palīdzētu piedzīt maksājamās summas, ir pārskatīti sodi, kas paredzēti PVN regulējošos tiesību aktos, un procentu likme, kas piemērojama nenomaksātiem nodokļiem. Ir ieviesta virkne citu pasākumu, ar kuriem, gaidāms, tiks konsolidēta Maltas nodokļu sistēma. Šie pasākumi ir solis pareizā virzienā, taču to ietekme vēl nav kļuvusi redzama.

               (13)

               Kaut arī Malta vēl joprojām saskaras ar problēmām saistībā ar tās publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju, līdz šim ir vērojams tikai neliels progress pensiju sistēmas reformā un veselības aprūpes pakalpojumu ilgtspējas nodrošināšanā. Kaut arī ir izveidota Pensiju stratēģijas grupa, kuras uzdevums ir izvērtēt visas iespējas pensiju sistēmas reformēšanai, Maltas iestādes ir izteikušas apņemšanos nepalielināt normatīvajos aktos noteikto pensijas vecumu lielākā apmērā nekā paredzēts 2006. gada pensiju reformā. Lai gan Malta plāno risināt šos trūkumus ar darba tirgus pasākumiem un jo īpaši ar nesen pieņemto aktīvu vecumdienu stratēģiju, maz ticams, ka tas atrisinās problēmu. Veselības aprūpes sistēmas ilgtspēja padara šo problēmu vēl sarežģītāku, ņemot vērā ar vecumu saistīto izdevumu prognozēto pieaugumu. Valsts veselības sistēmu stratēģijas projekts ir uzsākts, taču nav skaidrs, kā tas tiks īstenots un kādus ieguvumus tas sniegs saistībā ar izmaksu efektivitāti un ilgtspēju. Ir nepieciešams nostiprināt publisko primāro aprūpi.

               (14)

               Mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas īpatsvars Maltā vēl joprojām ir liels, taču tiek veikti pasākumi, lai to samazinātu, un ir izveidota visaptveroša pārraudzības sistēma. Tomēr pamatprasmju apguve saglabājas zemā līmenī, tādējādi tas ir viens no cēloņiem sliktajai lasītprasmei un mācību priekšlaicīgajai pārtraukšanai. Ir gaidāms, ka nesen pieņemtās Valsts lasītprasmes stratēģijas pareiza īstenošana palīdzēs risināt šīs problēmas. To papildinās turpmāki pasākumi, ar kuriem ir iecerēts palielināt apmācības un izglītības atbilstību darba tirgus vajadzībām. To skaitā ir māceklības sistēmas reforma, mūžizglītības stratēģijas izveide, darbapmācības ieviešana profesionālajā izglītībā un apmācībā un īpaša programma, ko finansē no Eiropas Sociālā fonda.

               (15)

               Malta pašlaik īsteno vairākus būtiskus pasākumus, kuru mērķis ir palielināt sieviešu līdzdalību darba tirgū, jo īpaši nodrošinot bezmaksas bērnu aprūpes pakalpojumus mājsaimniecībām, kurās vecāki ir nodarbināti vai iesaistīti tālākapmācībā. Sekmīga īstenošana būs būtiska. Maltas iestādes arī palīdz nodrošināt ārpusskolas uzraudzību un nodrošina iespējas bērniem ierasties skolā pirms noteiktā mācību sākšanās laika, lai vecāku pienākumus varētu labāk apvienot ar darba dzīvi. Ir paredzēti arī nodokļu stimuli, lai iedrošinātu vecākus sūtīt bērnus uz bērnu aprūpes iestādēm, kas darbojas saskaņā ar iepriekšējām shēmām. Taču tiek darīts maz, lai nodrošinātu un veicinātu elastīgu nodarbinātības kārtību, piemēram, tāldarbu un elastīgu darba laiku, kas palīdzētu sievietēm no jauna iesaistīties darba tirgū.

               (16)

               Lai uzlabotu tās starptautisko konkurētspēju, papildus vajadzībai izvairīties no potenciāli negatīvās ietekmes, ko rada neatbilstība starp algām un produktivitāti, Maltai vēl joprojām ir nepieciešams risināt infrastruktūras trūkumus enerģētikas un transporta nozarē, kuri kavē tās potenciāla īstenošanu, jo īpaši saistībā ar augstajām energoizmaksām. Elektroenerģijas starpsavienojums ar Itāliju tiks pabeigts šogad; tas palīdzēs uzlabot piegāžu drošumu un var palīdzēt dažādot piegādes avotus un palielināt ārēju atjaunojamu energoresursu izmantošanu. Delimaras sašķidrinātas dabasgāzes terminālis un plānotais savienojums ar Eiropas gāzes tīklu arī uzlabos Maltas energoresursu struktūru, padarot to mazāk atkarīgu no viena galvenā enerģijas avota un tādējādi palielinot tās pievilcīgumu darījumdarbības veikšanai. Vietējie atjaunojamie energoresursi, izņemot dažus panākumus saistībā ar fotoelementu enerģijas izmantošanu, ir potenciāls, kas vēl netiek izmantots.

               (17)

               Noteiktas ar efektivitāti saistītas problēmas publiskajā administrācijā ierobežo Maltas darījumdarbības vides turpmāko attīstību. Lai gan publiskā iepirkuma reforma ir solis pareizā virzienā, iepirkuma procedūras vēl joprojām ir pārmērīgi ilgas, un rezultātā publiskie izdevumi nav efektīvi. Šos pasākumus nepapildina mērķi, tādējādi ir grūti novērtēt to efektivitāti. Tā kā trūkst alternatīvu finansējuma iegūšanai aizņēmumu veidā, tas rada lielas finansējuma izmaksas uzņēmumiem, kas savukārt rada spiedienu uz to saimniecisko darbību. Šie stimuli uzņēmumu parādu veidošanai var arī radīt situāciju, kurā uzņēmumu aizņemto līdzekļu īpatsvars ir pārlieku liels un kapitāla sadalījums ir nepietiekams. Tādēļ ir jārada iespējas iegūt finansējumu citā veidā, nevis aizņemoties. Vēl joprojām ir vērojams tieslietu sistēmas efektivitātes trūkums, kas tika uzsvērts 2013. gadā Maltai adresētajos ieteikumos. Lai gan ir gaidāms, ka daudzie reformu priekšlikumi, ko Tieslietu reformu padome ir iesniegusi 2013. gada novembrī, tiks īstenoti līdz 2014. gada beigām, ir jāpaziņo skaidrs laika grafiks un tas, kuri pasākumi ir prioritāri. Vēl nav skaidrs, kā šie pasākumi ietekmēs neizskatīto lietu apjomu, jo īpaši ņemot vērā iepriekš izklāstītos trūkumus.

               (18)

               Malta ir nostiprinājusi regulatīvo uzraudzību, lai nodrošinātu finanšu nozares stabilitāti. Maltas Centrālās bankas uzdevumos ir iekļauta arī makroprudenciālā uzraudzība, un īpaša uzmanība tiek pievērsta finanšu stabilitātes jautājumiem; savukārt Kopējā finanšu stabilitātes padome pašlaik ir nostiprināta normatīvajos aktos. Ir veikti apmierinoši pasākumi, lai uzlabotu uzkrājumu veidošanu saistībā ar zaudējumus nesošiem kredītiem, galvenokārt pārskatot Banku noteikumu Nr. 9 (Banking Rule 9).

               (19)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi visaptverošu analīzi par Maltas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Maltā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomisko pārvaldību, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 5. ieteikumā.

               (20)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (21)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir arī veikusi analīzi par visas eurozonas ekonomikas politiku. Pamatojoties uz to, Padome ir sniegusi konkrētus ieteikumus, kas adresēti dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro (8). Maltai kā valstij, kuras valūta ir euro, būtu arī jānodrošina minēto ieteikumu pilnīga un savlaicīga īstenošana,

         AR ŠO IESAKA Maltai laikposmā no 2014. līdz 2015. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Līdz 2014. gadam ilgtspējīgā veidā koriģēt pārmērīgo deficītu. 2015. gadā būtiski nostiprināt budžeta stratēģiju, lai nodrošinātu nepieciešamo strukturālo korekciju 0,6 % apmērā no IKP virzībā uz vidējā termiņa mērķi. Pēc tam veikt strukturālo korekciju vismaz 0,5 % apmērā no IKP katru gadu un lielākā apmērā, ja ekonomikas stāvoklis ir labs vai ja nepieciešams nodrošināt parāda noteikuma izpildi, lai turpinātu ilgtspējīgi samazināt vispārējās valdības parāda attiecību. Pabeigt Fiskālās atbildības akta pieņemšanas procesu, lai radītu saistošu, uz noteikumiem balstītu daudzgadu finanšu shēmu un izveidotu neatkarīgu institūciju, kuras uzdevums ir uzraudzīt, kā tiek ievēroti fiskālie noteikumi, un apstiprināt makroekonomikas prognozes, kuras ir fiskālās plānošanas pamatā. Turpināt uzlabot nodokļu iekasēšanu un cīņu pret nodokļu nemaksāšanu, nodrošinot līdz šim veikto pasākumu turpmāku īstenošanu un novērtēšanu, vienlaikus veicot arī papildu pasākumus, jo īpaši veicinot elektronisko maksāšanas līdzekļu izmantošanu.

               2.

               Nodrošināt, ka ar publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju tiek turpināta īstenošanas procesā esošā pensiju reforma, piemēram, paātrinot jau ieviesto normatīvajos aktos noteiktā pensijas vecuma palielināšanu un secīgi to pieskaņojot izmaiņām gaidāmajā dzīves ilgumā. Nodrošināt, ka ar visaptverošu publiskās veselības aprūpes sistēmas reformu tiek panākta izmaksu ziņā efektīva un ilgtspējīga pieejamo resursu izmantošana, piemēram, primārās veselības aprūpes nostiprināšana.

               3.

               Turpināt rīcībpolitikas pasākumus, ar kuriem tiek palielināta izglītības un apmācības atbilstība darba tirgus vajadzībām, pastiprinot centienus veikt māceklības sistēmas reformu. Turpināt uzlabot pamatprasmju apguvi un samazināt mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, jo īpaši pabeidzot paziņotās valsts lasītprasmes stratēģijas izstrādi un to īstenojot. Veicināt elastīgu nodarbināšanas kārtību, palielināt sieviešu līdzdalību darba tirgū, jo īpaši to, kuras vēlas tajā atgriezties.

               4.

               Dažādot energoresursu struktūru ekonomikā, tostarp palielinot no atjaunojamiem avotiem iegūtas enerģijas īpatsvaru.

               5.

               Turpināt centienus palielināt publiskā iepirkuma procedūru efektivitāti un samazināt to ilgumu; veicināt alternatīvas finansējuma iegūšanai aizņēmumu veidā, uzlabojot piekļuvi kapitāla tirgiem un attīstot riska kapitāla fondus; un palielināt tiesu sistēmas efektivitāti, nodrošinot laikus veiktu un efektīvu plānotās tiesu reformas īstenošanu.

      Briselē, 2014. gada 8. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. C. PADOAN

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Paliek spēkā 2014. gadā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (4)  OV C 217, 30.7.2013., 59. lpp.

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 473/2013 (2013. gada 21. maijs) par kopīgiem noteikumiem budžeta plānu projektu uzraudzībai un novērtēšanai un pārmērīga budžeta deficīta novēršanai eurozonas dalībvalstīs (OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.).

      (6)  Padomes Direktīva 2011/85/ES (2011. gada 8. novembris) par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām (OV L 306, 23.11.2011., 41. lpp.).

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.

      (8)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 141 lpp.


				|

		52013PC0907

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko konstatē, ka Polija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2013. gada 21. jūnija ieteikumu /* COM/2013/0907 final - 2013/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko konstatē, ka Polija nav
efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2013. gada 21. jūnija
ieteikumu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā
Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 126.
panta 8. punktu,
ņemot vērā
Eiropas Komisijas ieteikumu,
tā kā:
(1)       Saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 126. pantu
dalībvalstīm jāizvairās no pārmērīga
valdības budžeta deficīta.
(2)       Stabilitātes un
izaugsmes pakta pamatā ir mērķis panākt stabilu
valdības finansiālo stāvokli, kas ir veids, kā
stiprināt priekšnosacījumus cenu stabilitātei un
spēcīgai, ilgtspējīgai izaugsmei, kura ir
labvēlīga jaunu darbvietu radīšanai.
(3)       Saskaņā ar Eiropas
Kopienas dibināšanas līguma (EK līguma) 104. panta 6. punktu
Padome 2009. gada 7. jūlijā nolēma, ka Polijā
pastāv pārmērīgs budžeta deficīts, un sniedza
ieteikumu novērst pārmērīgo budžeta deficītu ne
vēlāk kā līdz 2012. gadam saskaņā ar EK
līguma 104. panta 7. punktu un 3. pantu Padomes 1997. gada
7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1467/97 par to, kā
paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūras īstenošanu[1]. Lai ticamā un
ilgtspējīgā veidā vispārējās valdības
budžeta deficītu samazinātu tā, lai tas nepārsniegtu 3 %
no IKP, Polijas iestādēm ieteica fiskālās stimulēšanas
pasākumus 2009. gadā īstenot atbilstoši plānotajam, no
2010. gada vidējo gada strukturālo budžeta korekciju
nodrošināt vismaz 1¼ % apmērā no IKP, formulēt
sīki izstrādātus pasākumus, kas vajadzīgi, lai
līdz 2012. gadam deficītu samazinātu zem atsauces
vērtības, un ieviest reformas, ar kurām ierobežot primāro
kārtējo izdevumu līmeni nākamajos gados. Padome noteica, ka
termiņš efektīvai rīcībai ir 2010. gada 7. janvāris.
(4)       Komisija 2010. gada 3. februārī,
pamatojoties uz Komisijas 2009. gada rudens prognozi, secināja, ka
Polija atbilstīgi Padomes 2009. gada 7. jūlija ieteikumam
ir veikusi vajadzīgos pasākumus, lai valdības budžeta
deficītu samazinātu zem atsauces vērtības 3 % no IKP,
un uzskatīja, ka tāpēc pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūrā papildu pasākumi nav
vajadzīgi. Savukārt, pamatojoties uz 2011. gada rudens prognozi,
Komisija secināja, ka Polija atpaliek no noteiktā mērķa, un
pieprasīja veikt papildu pasākumus, kurus Polija pieņēma un
publiski paziņoja līdz 2012. gada 10. janvārim.
Tādējādi 2012. gada 11. janvārī Komisija
apstiprināja, ka Polijas iestādes ir efektīvi
rīkojušās, lai laikus un ilgtspējīgā veidā
novērstu pārmērīgo budžeta deficītu, un ka tobrīd
Polijas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūrā[2]
turpmāki pasākumi nebija jāveic.
(5)       Padome 2013. gada 21. jūnijā
secināja, ka Polija ir efektīvi rīkojusies, taču
norisinājušies negaidīti nelabvēlīgi ekonomikas notikumi,
kas lielā mērā negatīvi ietekmēja valsts finanses, un
pieņēma pārskatītus ieteikumus[3]. Tādējādi Polija
atbilda nosacījumiem, laipagarinātu pārmērīga
vispārējās valdības budžeta deficīta novēršanas
termiņu, kā noteikts 3. panta 5. punktā Regulā
(EK) Nr. 1467/97. Padome ieteica Polijai līdz 2014. gadam
novērst pārmērīga budžeta deficīta situāciju.
Polijai būtu jāsasniedz vispārējās valdības
budžeta deficīta mērķis 3,6 % no IKP 2013. gadā
un 3,0 % no IKP 2014. gadā, kas, pamatojoties uz Komisijas
atjaunināto 2013. gada pavasara prognozi, atbilst
strukturālās budžeta bilances gada uzlabojumam attiecīgi 2013.
un 2014. gadā vismaz 0,8 % no IKP un 1,3 % apmērā
no IKP. Polijai būtu strikti jāīsteno jau pieņemtie
pasākumi, vienlaikus papildinot tos ar papildu pasākumiem, kas
būtu pietiekami, lai līdz 2014. gadam novērstu
pārmērīgo budžeta deficītu. Polijai būtu jāizmanto
visi papildu ieguvumi budžeta deficīta samazināšanai. Padome noteica 2013. gada
1. oktobri kā termiņu, līdz kuram Polijai efektīvi
jārīkojas un saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1467/97 3. panta
4.a punktu jāsniedz detalizēts ziņojums par
konsolidācijas stratēģiju, kas paredzēta šo mērķu
sasniegšanai.
(6)       Polija 2013. gada 2. oktobrī
iesniedza ziņojumu par efektīvu rīcību. Ziņojuma
pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir līdzīgs
scenārijam, kas izmantots 2013. gada Konverģences
programmā. Laikposmā no 2001. līdz 2011. gadam
vidējais reālais IKP pieaugums bija 4 % gadā, 2012. gadā
ekonomiskās darbības ritms palēninājās, samazinoties
līdz 1,9 %. Saskaņā ar ziņojuma par efektīvu
rīcību pamatā esošo makroekonomisko scenāriju 2013. gadā
reālajam IKP pieaugumam vēl būtu jāsamazinās līdz
1,5 % un pēc tam 2014. un 2015. gadā jāpalielinās
līdz reālā IKP rādītājam attiecīgi 2,5 %
un 3,8 % apmērā. Saskaņā ar Komisijas 2013. gada
rudens prognozi ir paredzams reālā IKP pieaugums 1,3 %
apmērā, kas pēc tam paātrināsies, lai sasniegtu 2,5 %
2014. gadā un 2,9 % 2015. gadā.
Salīdzinājumā ar Polijas iestādēm Komisijas
skatījums nav tik optimistisks attiecībā uz iekšzemes
pieprasījuma pieaugumu prognozes periodā un jo īpaši
privāto patēriņu un privātajiem ieguldījumiem.
(7)       Polijas iestādes paredz 2013. gadā
vispārējās valdības budžeta deficītu 4,8 %
apmērā no IKP salīdzinājumā ar 3,9 % no IKP 2012. gadā.
Šis skaitlis ir lielāks nekā 3,5 % no IKP, kas paredzēti
konverģences programmas 2013. gada atjauninājumā, un tas
skaidrojams ar ieņēmumu ievērojamo samazināšanos par 1,2 %
no IKP un izdevumu novirzi par 0,1 % no IKP. Pēc tam Polijas Finanšu
ministrija 2014. gadā paredz pārpalikumu 4,5 %
apmērā no IKP, kas rastos pensiju reformas projekta rezultātā,
kas ietver aktīvu, kuru vērtība ir 8,5 % no
IKP,vienreizēju nodošanu. Gaidāms, ka 2015. gadā
vispārējās valdības budžeta bilancē atkal būs
deficīts 3 % apmērā no IKP.
(8)       Komisijas prognozes
attiecībā uz 2013. un 2014. gadu ir līdzīgas Polijas
iestāžu prognozēm. Komisija arī paredz deficītu 4,8 %
apmērā no IKP 2013. gadā. Pasliktināšanās
salīdzinājumā ar skaitli 3,9 % no IKP, kas
norādīts pārmērīga budžeta deficīta
novēršanas procedūras pamata scenārijā, galvenokārt ir
saistīta ar ieņēmumu samazināšanos. 2014. gadā
vispārējās valdības budžeta bilancē vajadzētu būt
pārpalikumam (+4,6 % no IKP), ņemot vērā plānoto
pensiju reformu. Attiecībā uz 2015. gadu Komisija nav tik
optimistiska kā Polijas iestādes un sagaida vispārējās
valdības budžeta deficītu 3,3 % apmērā no IKP.
Atšķirība 0,3 procentpunktu apmērā no IKP ir
galvenokārt skaidrojama ar mazāku pašreizējo ieņēmumu
apjomu, pamatojoties uz zemāku nominālā IKP pieauguma prognozi,
kā arī lielākiem valdības starppatēriņa izdevumiem.
Mērķu sasniegšana deficīta jomā ir arī pakļauta
riskiem īstenošanas jomā.
(9)       Gan Polijas iestādes,
gan Komisija paredz, ka valsts kopējais parāds saglabāsies zem
atsauces vērtības – 60 % no IKP – visā attiecīgajā
periodā. Saskaņā ar Komisijas 2013. gada rudens prognozi
parāda attiecība pret IKP samazināsies no 55,6 % 2012. gadā
līdz 51 % 2014. gadā, galvenokārt, ņemot
vērā paziņoto pensijas fondu kapitāla nodošanu 8,5 %
apmērā no IKP, un pēc tam 2015. gadā atkal nedaudz
palielināsies, sasniedzot 52,5 %.
(10)     Tā kā
saskaņā ar Komisijas 2013. gada rudens prognozi Polijas
vispārējās valdības budžeta deficītam būtu
jāsasniedz 4,8 % no IKP, šī valsts nevarēs ievērot
Padomes ieteikto nominālā deficīta mērķi 3,6 %
apmērā no IKP. Turklāt koriģēto strukturālo
pasākumu rādītājs 2013. gadā (0,3 % no IKP)
ir krietni mazāks nekā ieteiktie fiskālie pasākumi
gadā (0,8 % no IKP). Jauno diskrecionāro pasākumu
augšupvērstā analīze, ko papildināja  izdevumu
attīstības izvērtējums[4],
parāda kopējos fiskālos pasākumus 0,2 %
apmērā no IKP. Šis skaitlis nav pietiekams
salīdzinājumā ar pieprasītajiem papildu pasākumiem 0,4 %
apmērā no IKP, kas noteikti Padomes ieteikumā, un apstiprina, ka
Polija 2013. gadā nav īstenojusi Padomes ieteikto fiskālos
pasākumus.
(11)     Attiecībā uz 2014. gadu
Komisija paredz vispārējās valdības budžeta
pārpalikumu 4,6 % apmērā no IKP. Tādējādi
nominālā deficīta mērķis tiktu sasniegts, pamatojoties
tikai uz pensijas fondu aktīvu vienreizēju nodošanu. Turklāt
plānotais koriģēto strukturālo pasākumu
rādītājs 2014. gadā 1,4 % apmērā no IKP
ir lielāks nekā ieteiktie fiskālie pasākumi gadā – 1,3 %
no IKP.
(12)     Tādējādi
kopumā Polija nav panākusi atbilstību 2013. gadam
ieteiktajiem fiskālajiem mērķiem, savukārt tiek
prognozēts, ka 2014. gadā būtu jāsasniedz
mērķi, kas norādīti Padomes 2013. gada 21. jūnija
ieteikumā. Tomēr Komisija prognozē, ka 2014. gada
pārmērīga deficīta labojums nebūs
ilgtspējīgs, norādot, ka 2015. gadā deficītam
būtu jāsasniedz 3,3 % no IKP,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Polija nav efektīvi rīkojusies,
reaģējot uz Padomes 2013. gada 21. jūnija ieteikumu
atbilstīgi Līguma 126. panta 7. punktam.
2. pants
Šis lēmums
ir adresēts Polijas Republikai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.
[2]               Komisijas paziņojums Padomei par budžeta izpildes
novērtējumu uzsāktās pārmērīga budžeta
deficīta procedūras kontekstā pēc Komisijas dienestu 2011. gada
rudens prognozes – COM(2012) 4 final, 11.1.2012.
[3]               Padomes Ieteikums par pārmērīga
valdības budžeta deficīta situācijas novēršanu Polijā,
2013. gada 21. jūnijs.
[4]               Korekcija attiecībā uz izdevumu
pārāk lielo vai nepilnīgo izpildi, ko valdība nevar
kontrolēt.


               29.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/1

         ES Narkomānijas apkarošanas stratēģija 2013.–2020. gadam
   2012/C 402/01
   PRIEKŠVĀRDS

               1.

               Šī ES Narkomānijas apkarošanas stratēģija laikposmam no 2013. gada līdz 2020. gadam nodrošina vispārēju politisku sistēmu un ES narkomānijas apkarošanas politikas prioritātes, ko noteikušas dalībvalstis un ES iestādes. Šīs stratēģijas sistēma, mērķis un uzdevumi kalpos par pamatu diviem secīgiem četru gadu ES narkomānijas apkarošanas rīcības plāniem.

               2.

               Šī narkomānijas apkarošanas stratēģija ir balstīta pirmkārt un galvenokārt uz ES tiesību pamatprincipiem, un tajā visos aspektos ir ievērotas pamatvērtības, uz kurām balstīta Savienība: cilvēka cieņas, brīvības, demokrātijas, vienlīdzības, solidaritātes, tiesiskuma un cilvēktiesību respektēšana. Tās mērķis ir sargāt un uzlabot sabiedrības un indivīdu labklājību, aizsargāt sabiedrības veselību, nodrošināt augstu sabiedrības drošības līmeni, kā arī risināt narkotiku problēmu ar līdzsvarotu, integrētu un uz pierādījumiem balstītu pieeju.

               3.

               Stratēģija balstās arī uz starptautiskajām tiesībām, atbilstīgām ANO konvencijām (1), kas nodrošina starptautisku tiesisko regulējumu, lai vērstos pret nelikumīgu narkotiku problēmu, kā arī uz Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju. Šajā ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijā ņemti vērā atbilstīgie ANO politikas dokumenti, tostarp 2009. gadā pieņemtā ANO Politiskā deklarācija un rīcības plāns par starptautisko sadarbību, kas vērsta uz integrētu un līdzsvarotu stratēģiju narkomānijas apkarošanai pasaulē, kurā noteikts, ka narkotiku pieprasījuma samazināšana un narkotiku piedāvājuma samazināšana nelikumīgu narkotiku apkarošanas politikā ir savstarpēji pastiprinoši elementi, kā arī ANO Politiskā deklarācija par HIV/AIDS. Stratēģija ir izstrādāta, balstoties uz Lisabonas līgumā izklāstītajiem principiem un ņemot vērā Savienības un atsevišķu dalībvalstu attiecīgo kompetenci. Pienācīga vērība ir piešķirta subsidiaritātei un proporcionalitātei, jo ar šo ES stratēģiju ir mēģināts piešķirt papildu vērtību valstu stratēģijām. Stratēģiju īsteno saskaņā ar šiem principiem un kompetencēm. Turklāt stratēģijā pilnībā tiek respektēta Eiropas Cilvēktiesību konvencija un ES Pamattiesību harta.

               4.

               Līdz 2020. gadam prioritātēm un rīcībai nelikumīgu narkotiku jomā, ko atbalsta un koordinē ar šo ES Narkomānijas apkarošanas stratēģiju, vajadzētu panākt vispārēju ietekmi uz ES narkotiku situācijas galvenajiem aspektiem. Tās nodrošina augstu cilvēku veselības aizsardzības pakāpi, sociālo stabilitāti un drošību, saskaņoti, efektīvi un iedarbīgi īstenojot pasākumus, iejaukšanos un pieejas narkotiku pieprasījuma un narkotiku piedāvājuma samazināšanā valstu, ES un starptautiskā mērogā, un līdz minimumam samazinot iespējamās negatīvās sekas, kas saistītas ar šo pasākumu īstenošanu.

               5.

               Narkotiku parādība ir valsts mēroga un starptautiska problēma, kas jārisina globālā mērogā. Šajā sakarā liela nozīme ir koordinētai darbībai ES līmenī. Šī ES Narkomānijas apkarošanas stratēģija nodrošina kopīgu uz pierādījumiem balstītu sistēmu, lai vērstos pret narkotiku parādību gan ES, gan ārpus tās. Izveidojot sistēmu kopīgām un papildinošām darbībām, stratēģija nodrošina to, lai šajā jomā ieguldītie līdzekļi tiktu izmantoti efektīvi un iedarbīgi, vienlaikus ņemot vērā dalībvalstu un ES iestāžu institucionāla rakstura un finanšu ierobežojumus un spējas.

               6.

               Stratēģijas mērķis ir veicināt narkotiku pieprasījuma un narkotiku piedāvājuma samazināšanu ES, kā arī veselības un sociālo apdraudējumu samazinājumu un narkotiku izraisītā kaitējuma samazinājumu, īstenojot stratēģisku pieeju, ar ko atbalsta un papildina valstu politikas pasākumus, nodrošina sistēmu koordinētām un kopīgām darbībām un veido pamatu un politisko sistēmu ES ārējai sadarbībai šajā jomā. To panāks, īstenojot integrētu, līdzsvarotu un uz pierādījumiem balstītu pieeju.

               7.

               Visbeidzot, šī stratēģija balstās uz pieredzi, kas gūta, īstenojot iepriekšējās ES narkomānijas apkarošanas stratēģijas un ar tām saistītos rīcības plānus, tostarp konstatējumiem un ieteikumiem, kas sniegti ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas 2005.–2012. gadam ārējā izvērtējuma ietvaros, vienlaikus ņemot vērā citus atbilstīgus politikas pasākumus un darbības ES līmenī un starptautiskā līmenī narkotiku jomā.

         I.   Ievads

               8.

               Šajā stratēģijā izmantotas jaunas pieejas un ar to vēršas pret jaunām problēmām, kas apzinātas pēdējo gadu laikā, tostarp:

                           —

                           pieaugošā tendence lietot dažādu vielu kombinācijas, tostarp atļautu vielu, piemēram, alkohola un kontrolētu recepšu medikamentu kombināciju ar neatļautām vielām;

                           —

                           tendence lietot narkotikas, kas nav opioīdi, kā arī jaunu psihoaktīvu vielu parādīšanās un izplatīšanās;

                           —

                           vajadzība nodrošināt un uzlabot piekļuvi kontrolētiem recepšu medikamentiem;

                           —

                           vajadzība uzlabot narkotiku pieprasījuma samazināšanas dienestu kvalitāti, pārklājumu un dažādošanu;

                           —

                           pastāvīgi augsta asinīs pārnēsājamo infekciju, it īpaši C hepatīta vīrusa, izplatība narkotiku intravenozo lietotāju vidū un potenciālie HIV infekcijas un citu tādu asinīs pārnēsājamo infekciju jaunu uzliesmojumu draudi, kas saistītas ar narkotiku intravenozo lietošanu;

                           —

                           pastāvīgi augsta ar narkotiku lietošanu saistītas mirstības izplatība ES;

                           —

                           vajadzība vērsties pret narkotiku lietošanu, īstenojot integrētu veselības aprūpes pieeju, cita starpā vēršoties arī pret psihiatriskām blakusslimībām;

                           —

                           dinamika nelegālo narkotiku tirgos, tostarp narkotiku kontrabandas ceļu mainīgums, organizētā pārrobežu noziedzība un jauno komunikācijas tehnoloģiju izmantojums nelegālo narkotiku un jaunu psihoaktīvo vielu izplatīšanas atvieglināšanai;

                           —

                           vajadzība novērst prekursoru, pirmsprekursoru un citu būtisku ķīmisku vielu, kuras izmanto nelikumīgā narkotiku ražošanā, novirzīšanu no likumīgas tirdzniecības uz nelegālu tirgu un dažu tādu ķīmisku vielu novirzīšanu, ko izmanto kā atšķaidītājus.

               9.

               ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas mērķi ir šādi:

                           —

                           sniegt ieguldījumu ievērojamā narkotiku pieprasījuma, atkarības no narkotikām un ar narkotikām saistītu veselības un sociālo risku un kaitējuma samazinājumā;

                           —

                           sniegt ieguldījumu nelegālo narkotiku tirgus sagraušanā un nelegālo narkotiku pieejamības ievērojamā samazināšanā;

                           —

                           veicināt koordināciju, īstenojot aktīvu diskusiju un notikumu un problēmu analīzi narkotiku jomā ES un starptautiskā līmenī;

                           —

                           vēl vairāk stiprināt dialogu un sadarbību starp ES un trešām valstīm un starptautiskām organizācijām jautājumos par narkotikām;

                           —

                           veicināt labāku pārraudzības, pētniecības un izvērtējumu rezultātu izplatīšanu un labāku izpratni par narkotiku parādības visiem aspektiem un par iejaukšanās ietekmi, lai panāktu pamatotu un visaptverošu pierādījumu bāzi politikai un rīcībai.

               10.

               Stratēģija balstās uz panākumiem (2), ko ES guvusi nelegālo narkotiku apkarošanas jomā, un tajā izmantota informācija par pastāvīgu, visaptverošu pašreizējās situācijas narkotiku jomā izvērtēšanu, it īpaši EMCDDA sniegtā informācija, vienlaikus atzīstot, ka aktīvi jāreaģē uz notikumu attīstību un jaunām problēmām.

               11.

               Stratēģijas struktūra ir veidota, balstoties uz divām politikas jomām – narkotiku pieprasījuma samazināšanu un narkotiku piedāvājuma samazināšanu – un trim vispārējām tēmām: a) koordināciju, b) starptautisko sadarbību un c) pētniecību, informāciju, pārraudzību un izvērtēšanu. Divos secīgos rīcības plānos, ko attiecīgās prezidentvalstis sagatavos 2013. un 2017. gadā, sniegs konkrētu darbību sarakstu ar grafiku, atbildīgajām pusēm, rādītājiem un izvērtēšanas instrumentiem.

               12.

               Pienācīgi ņemot vērā pašreizējo stāvokli attiecībā uz narkotikām un ar stratēģijas īstenošanu saistītās vajadzības, katrā no abām politikas jomām un trim vispārējām tēmām tiks atlasīts ierobežots skaits mērķtiecīgu darbību, lai tās iekļautu rīcības plānos, balstoties uz kritērijiem, kuros ietverti šādi principi:

                           a)

                           darbībām jābalstās uz pierādījumiem; tām jābūt zinātniski pamatotām un rentablām, tām jātiecas sasniegt reālistiski un izmērāmi rezultāti, kurus var novērtēt;

                           b)

                           darbībām būs atvēlēts noteikts laiks, tām tiks piešķirti attiecīgi kritēriji, veikuma rādītāji, kā arī būs noteiktas atbildīgās puses par to īstenošanu, ziņošanu un izvērtēšanu;

                           c)

                           darbībām jābūt skaidrai saiknei ar ES, un tām jāsniedz papildu vērtība.

               13.

               Lai saglabātu pastāvīgu uzmanību stratēģijas un saistībā ar to pieņemto rīcības plānu īstenošanai, katra prezidentvalsts ar Komisijas atbalstu un, izmantojot EMCDDA un Eiropola tehnisko ieguldījumu, pievērsīsies prioritātēm un darbībām, kam tās prezidentūras laikā nepieciešama papildu rīcība Narkotiku jautājumu horizontālajā darba grupā, un pārraudzīs gūtos panākumus. Komisija, ņemot vērā dalībvalstu, Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) sniegto informāciju, kā arī informāciju, kas pieejama no EMCDDA, Eiropola un citām ES struktūrām, kā arī no pilsoniskās sabiedrības, divreiz gadā sagatavos progresa ziņojumus, lai izvērtētu ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas un tās rīcības plānu mērķu un prioritāšu īstenošanu.

               14.

               Komisija, ņemot vērā dalībvalstu sniegto informāciju, kā arī informāciju, kas pieejama no EMCDDA, Eiropola un citām atbilstīgām ES institūcijām un struktūrām, kā arī no pilsoniskās sabiedrības, līdz 2016. gadam sāks ārēju stratēģijas vidusposma izvērtēšanu, lai sagatavotu otro rīcības plānu 2017.–2020. gadam. Pēc narkomānijas apkarošanas stratēģijas un tās rīcības plānu īstenošanas noslēguma līdz 2020. gadam Komisija uzsāks vispārēju ārēju to īstenošanas izvērtēšanu. Šajā vērtējumā būtu arī jāņem vērā informācija, kas iegūta no dalībvalstīm, EMCDDA, Eiropola, citām atbilstīgām ES institūcijām un struktūrām, pilsoniskās sabiedrības, un iepriekšējie izvērtējumi, lai sniegtu ieguldījumu un ieteikumus ES narkomānijas apkarošanas politikas turpmākai attīstīšanai.

               15.

               Lai sasniegtu tās mērķus un lai nodrošinātu efektivitāti, ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijā 2013.–2020. gadam pēc iespējas izmantos esošos instrumentus un struktūras, kas ar attiecīgām pilnvarām darbojas narkotiku jomā vai kurām ir saistība ar tās būtiskiem aspektiem, gan ES (it īpaši EMCDDA, Eiropolu, Eurojust, Eiropas Slimību profilakses un kontroles centru (ECDC), Eiropas Zāļu aģentūru (EZA) un sadarbību ar struktūrām ārpus ES (piemēram, ANO Narkotiku un noziedzības novēršanas biroju, Pasaules Muitas organizāciju, Pasaules Veselības organizāciju un Pompidū grupu). Komisija, Augstā pārstāve, Padome un Eiropas Parlaments nodrošinās, ka ES pasākumi nelegālo narkotiku apkarošanas jomā ir koordinēti un ka tie papildina cits citu.

               16.

               Būtu jāpiešķir pienācīgi un mērķtiecīgi resursi šīs ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas mērķu īstenošanai gan ES, gan valstu līmenī.

         II.   Politikas joma – narkotiku pieprasījuma samazināšana

               17.

               Narkotiku pieprasījuma samazināšana sastāv no virknes vienlīdz svarīgu un savstarpēji pastiprinošu pasākumu, tostarp profilakses (vides, vispārēju, selektīvu un ierosinātu), agrīnas atklāšanas un iejaukšanās, riska un kaitējuma samazināšanas, ārstniecības, rehabilitācijas, sociālās reintegrācijas un atveseļošanās.

               18.

               Narkotiku pieprasījuma samazināšanas jomā ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas 2013.–2020. gadam mērķis ir veicināt nelikumīgu narkotiku lietošanas ievērojamu samazinājumu, panākt sākuma vecuma palielināšanu, lai novērstu un samazinātu narkotiku lietošanas, narkotiku atkarības un ar narkotikām saistītu veselības un sociālo risku un kaitējuma problēmu, īstenojot integrētu, daudzdisciplīnu un uz pierādījumiem balstītu pieeju un veicinot un nostiprinot saskaņotību starp veselības aizsardzības, sociālās un tiesiskuma politikas jomām.

               19.

               Narkotiku pieprasījuma samazināšanas jomā ir noteiktas šādas prioritātes (nav uzskaitītas prioritārā secībā):

                           19.1.

                           Uzlabot efektīvu un diversificētu narkotiku pieprasījuma samazināšanas pasākumu pieejamību, piekļuvi un pārklājumu, veicināt labākās prakses apmaiņu un izmantošanu un izstrādāt un īstenot kvalitātes standartus profilakses (vides, vispārēju, selektīvu un ierosinātu), agrīnas atklāšanas un iejaukšanās, riska un kaitējuma samazināšanas, ārstniecības, rehabilitācijas, sociālās reintegrācijas un atveseļošanās pasākumiem.

                           19.2.

                           Uzlabot profilakses programmu pieejamību un iedarbīgumu (gan sākotnējo ietekmi, gan ilgtermiņa ietekmi), kā arī plašāk informēt par nelegālo narkotiku un citu psihoaktīvo vielu lietošanas bīstamību un iespējamām sekām. Lai to panāktu, profilakses pasākumos būtu jāiekļauj agrīnā atklāšana un iejaukšanās, veselīga dzīvesveida veicināšana un mērķtiecīga profilakse (t. i., selektīva un norādēm atbilstoša), kas būtu vērsta arī uz ģimenēm un komūnām.

                           19.3.

                           Pastiprināt un izstrādāt efektīvus pieprasījuma samazināšanas pasākumus, lai reaģētu uz tādiem izaicinājumiem kā, piemēram, vairāku narkotiku vienlaicīga lietošana, tostarp legālo un nelegālo vielu kombinēta lietošana, kontrolēto recepšu medikamentu ļaunprātīga lietošana un jaunu psihoaktīvu vielu lietošana.

                           19.4.

                           Investēt efektīvos riska un kaitējuma samazināšanas pasākumos, kuru mērķis ir būtiski samazināt nāves gadījumus, kas tieši un netieši ir saistīti ar narkotiku lietošanu, un asinīs pārnēsājamās infekcijas, kas saistītas ar narkotiku lietošanu, bet ne tikai tādas, HIV un vīrusu hepatītu, kā arī seksuāli transmisīvās slimības un tuberkulozi, kā arī turpināt pētījumus šajā sakarā.

                           19.5.

                           Paplašināt efektīvas un diversificētas narkotiku lietotāju ārstēšanas pieejamību, piekļuvi un pārklājumu visā ES, attiecinot to uz problemātiskiem un atkarīgiem narkotiku lietotājiem, tostarp ne tikai opioīdu lietotājiem, tā, lai visi tie, kuri vēlas uzsākt ārstēšanos pret atkarību no narkotikām, to varētu darīt atbilstīgi vajadzībām.

                           19.6.

                           Balstoties uz pienācīgu veselības aizsardzības situācijas un cietumnieku vajadzību izvērtējumu, pēc vajadzības kāpināt narkotiku pieprasījuma samazināšanas pasākumu izstrādi, pieejamību un pārklājumu cietumu vidē, lai sasniegtu tādu aprūpes kvalitātes līmeni, kas līdzvērtīgs aprūpes līmenim sabiedrībā kopumā, un ir saskaņā ar tiesībām uz veselības aprūpi un cilvēka cieņu, kā noteikts Eiropas Cilvēktiesību konvencijā un ES Pamattiesību hartā. Būtu jānodrošina aprūpes nepārtrauktība visās krimināltiesību sistēmas stadijās, kā arī pēc atbrīvošanas.

                           19.7.

                           Izstrādāt un paplašināt integrētus aprūpes modeļus, ietverot vajadzības, kas saistītas ar garīgās un/vai fiziskās veselības problēmām, rehabilitāciju un sociālo atbalstu, lai uzlabotu un paaugstinātu problemātisko un atkarīgo narkotiku lietotāju, tostarp psihiatrisku blakusslimību skarto narkotiku lietotāju, veselības aprūpes un sociālo situāciju, sociālo reintegrāciju un atveseļošanos.

                           19.8.

                           Izstrādāt efektīvus un diferencētus narkotiku pieprasījuma samazināšanas pasākumus, lai samazinātu narkotiku lietošanu un/vai palielinātu vecumu, kurā sāk lietot narkotikas; šiem pasākumiem jābūt pielāgotiem konkrētu grupu, narkotiku lietošanas paradumu un vides vajadzībām, īpašu uzmanību pievēršot neaizsargātām un marginālām grupām.

                           19.9.

                           Novērst vietējās un reģionālās narkotiku lietošanas epidēmijas, kas var apdraudēt sabiedrības veselību ES, nodrošinot koordinētas un efektīvas kopējas pieejas.

                           19.10.

                           Nosakot narkotiku pieprasījuma samazināšanas prioritātes, jāņem vērā konkrētās īpatnības, vajadzības un problēmas, ko narkotiku parādība izraisa valstu un ES līmenī. Šim mērķim obligāti jānodrošina pienācīgs resursu līmenis vietējā, valstu un ES līmenī.

         III.   Politikas joma – narkotiku piedāvājuma samazināšana

               20.

               Narkotiku piedāvājuma samazināšana ietver ar narkotikām saistītas noziedzības, it īpaši organizētās noziedzības, profilaksi, novēršanu un apkarošanu, īstenojot tiesu iestāžu un tiesībaizsardzības iestāžu sadarbību, aizliegumus, noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, izmeklēšanu un robežu pārvaldību.

               21.

               Narkotiku piedāvājuma samazināšanas jomā ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas 2013.–2020. gadam mērķis ir panākt nelegālu narkotiku pieejamības ievērojamu samazinājumu, apkarojot nelegālu narkotiku tirdzniecību, likvidējot organizētās noziedzības grupējumus, kuri iesaistīti narkotiku ražošanā un kontrabandā, efektīvi pielietojot krimināltiesību sistēmu, piemērojot efektīvu uz izlūkošanas datiem balstītu tiesībaizsardzību un palielinot apmaiņu ar izlūkošanas datiem. ES līmenī īpašu uzmanību pievērsīs liela mēroga, pārrobežu un organizētai ar narkotikām saistītai noziedzībai.

               22.

               Narkotiku piedāvājuma samazināšanas jomā ir noteiktas šādas prioritātes (nav uzskaitītas prioritārā secībā):

                           22.1.

                           Pastiprināt sadarbību un koordināciju starp tiesībaizsardzības aģentūrām stratēģiskā un operatīvā līmenī. Šeit būtu jāietver pārrobežu informācijas (un izlūkošanas datu) apmaiņas uzlabošana reāllaikā, labākās pieredzes un zināšanu apmaiņas uzlabošana, kā arī kopīgu operāciju un izmeklēšanu veikšana un citi pasākumi. Šajā sakarībā par svarīgu aspektu būtu jāuzskata sadarbība ar trešām valstīm, apkarojot ar narkotikām saistītu organizēto noziedzību, kas vērsta uz ES un kas notiek ES iekšienē.

                           22.2.

                           Samazināt nelegālu narkotiku ražošanu, kontrabandu, nelikumīgu tirdzniecību, izplatīšanu un pārdošanu un šādu darbību veicināšanu ES iekšienē un aiz tās robežām, kā arī samazināt narkotiku prekursoru, pirmsprekursoru un citu svarīgu ķīmisku vielu, ko izmanto nelegālā narkotiku ražošanā, novirzīšanu.

                           22.3.

                           Efektīvi reaģēt uz jaunajām tendencēm, tādām kā noteiktu ķīmisku vielu novirzīšana, kuras tiek izmantotas nelegālo narkotiku atšķaidīšanai, un uz narkotiku piegādi, izmantojot jaunās tehnoloģijas.

                           22.4.

                           Īpaša uzmanība ir jāpievērš jaunajām komunikācijas tehnoloģijām, jo tām ir liela nozīme narkotiku (tostarp kontrolēto jauno psihoaktīvo vielu) ražošanā, reklamēšanā, nelikumīgā tirdzniecībā un izplatīšanā.

                           22.5.

                           Dalībvalstis turpinās sadarboties un vajadzības gadījumā koordinēt savas darbības ES līmenī un ar attiecīgām ES un starptautiskām struktūrām un aģentūrām, piemēram, ar Eiropolu, Eurojust, EMCDDA, un pilnībā izmantot esošos instrumentus un metodes, kas pieejami tiesu iestāžu un tiesībaizsardzības iestāžu sadarbības jomā, piemēram, uz izlūkdatiem balstītu policijas darbību, narkotiku profilēšanu, kopējas izmeklēšanas grupas, kopīgas muitas un policijas operācijas un attiecīgas ierosmes, piemēram, Eiropas daudznozaru platformas pret noziedzības draudiem (EMPACT) projektus, sadarbības koordinatoru platformas un izmantojot reģionālas platformas.

                           22.6.

                           ES līmenī uzsvars jāliek uz tiesībaizsardzību, kas balstīta uz izlūkdatiem, un kas vērsta pret liela mēroga narkotiku ražošanu un tirdzniecību. Būtu vēl vairāk jānostiprina cieša koordinācija un sadarbība starp tiesībaizsardzības aģentūrām gan pašās dalībvalstīs, gan to starpā, kā arī ar Eiropolu.

                           22.7.

                           Vajadzības gadījumā, ja šādi uzdevumi nav sākti vai īstenoti ar Eiropola palīdzību, ES var izveidot reģionālas ad hoc sadarbības ierosmes vai platformas, lai cīnītos pret jauniem apdraudējumiem, ko rada mainīgie narkotiku kontrabandas ceļi un jauni organizētās noziedzības centri. Tas jādara ar koordinētām atbildes operācijām. Šādām darbībām jābūt savietojamām ar esošajiem juridiskajiem un operatīvajiem pasākumiem ES līmenī, un ar tām šie pasākumi ir jāpapildina; minētās darbības ir jābalsta uz draudu novērtējumu un analīzi. Šādām sadarbības struktūrām vajadzētu būt elastīgām; to darbības laiks var būt īslaicīgs atkarībā no konkrēto apdraudējumu, kuru novēršanai tās paredzētas, turpmākās attīstības, un tām būtu cieši jāsadarbojas ar visām atbilstīgām ES aģentūrām un platformām, it īpaši ar Eiropolu.

                           22.8.

                           Vajadzības gadījumā jānostiprina ES tiesu iestāžu un tiesībaizsardzības iestāžu sadarbība un esošās prakses izmantošana, izveidojot ātrāku un precīzāku atbildes rīcību. Atbalstīt tiesu iestāžu un tiesībaizsardzības iestāžu sadarbības pasākumus un informācijas un izlūkošanas datu apmaiņu.

                           22.9.

                           Mērķtiecīgi un pēc vajadzības stiprināt Eiropas Savienības tiesisko pamatu, lai pastiprinātu ES atbildes rīcību, reaģējot uz jaunām tendencēm, nodrošināt, lai sadarbības centieni būtu savstarpēji papildinoši, lai apkarotu pārrobežu organizētās noziedzības grupējumus, lai konfiscētu ar narkotikām saistītu noziegumu ceļā iegūtus līdzekļus, pilnībā izmantojot ES līdzekļu atguves dienestu tīklu, tādējādi nodrošinot efektīvāku atbildes rīcību pret narkotiku tirdzniecību. Var izskatīt attiecīgu tiesībaizsardzības instrumentu turpmākas attīstības iespējas.

                           22.10.

                           ES strādā, lai izveidotu efektīvāku politiku narkotiku piedāvājuma samazināšanas jomā, uzlabojot politikas izvērtējumus un analīzi, lai uzlabotu izpratni par narkotiku tirgiem un noziegumiem, kas saistīti ar narkotikām, kā arī ar narkotikām saistītas tiesībaizsardzības iestāžu atbildes rīcības efektivitāti.

                           22.11.

                           Lai novērstu noziedzību, izvairītos no recidīvisma un veicinātu krimināltiesību sistēmas efektivitāti un iedarbīgumu, vienlaikus nodrošinot proporcionalitāti, ES pēc vajadzības mudinās narkomānijas apkarošanas politikas un programmu, tostarp apcietināto narkotiku lietotāju virzīšanas atkarības ārstēšanai un ar piespiedu sankcijām saistītu attiecīgu alternatīvu (piemēram, izglītošanu, ārstēšanu, rehabilitāciju, vēlāku aprūpi un sociālu reintegrāciju), izmantošanu, pārraudzību un efektīvu īstenošanu attiecībā uz likumpārkāpējiem, kuri lieto narkotikas.

         IV.   Vispārēja tēma – koordinācija

               23.

               ES narkomānijas apkarošanas politikas jomā koordinācijas mērķis ir divējāds, proti, nodrošināt sinerģijas, komunikāciju un efektīvu informācijas un viedokļu apmaiņu politikas mērķu atbalstam, tajā pašā laikā mudinot uz aktīvu politisku sarunu un analīzi par jaunākajiem notikumiem un problēmām narkotiku jomā ES un starptautiskā līmenī.
               Ir vajadzīga koordinācija ES institūcijās, dalībvalstīs, citās atbilstīgās Eiropas struktūrās un pilsoniskajā sabiedrībā, kā arī starp tām, no vienas puses, un starp ES, starptautiskām struktūrām un trešām valstīm, no otras puses.

               24.

               Koordinācijas jomā ir noteiktas šādas prioritātes (nav uzskaitītas prioritārā secībā):

                           24.1.

                           Nodrošināt sinerģijas, saskaņotību un efektīvus darba paņēmienus starp attiecīgām dalībvalstīm, ES institūcijām, struktūrām un ierosmēm, balstoties uz lojālas sadarbības principu (3), izvairoties no centienu dublēšanās, nodrošinot efektīvu informācijas apmaiņu, efektīvi izmantojot resursus un garantējot darbību nepārtrauktību, vienai prezidentvalstij nomainot citu.

                           24.2.

                           Ņemot vērā Narkotiku jautājumu horizontālās darba grupas kā galvenās narkotiku jautājumu koordinējošās struktūras lomu Padomē, tās koordinējošos centienus vajag vēl vairāk nostiprināt, ņemot vērā dažādu struktūru darbu, kurā ietilpst arī narkotiku aspekts, piemēram, Pastāvīgās komitejas operatīvai sadarbībai iekšējās drošības jautājumos (COSI) un Sabiedrības veselības aizsardzības jautājumu darba grupas darbu. Turklāt līdzsvarota pieeja narkotiku problēmai, ar vienādu spēku vēršoties pret narkotiku pieprasījumu un piedāvājumu, prasa ciešu sadarbību, mijiedarbību un informācijas apmaiņu ar citām attiecīgām Padomes darba sagatavošanas struktūrām, tostarp ārējās darbības jomā, un ar citām atbilstīgām ES ierosmēm tieslietu un krimināllietu jomās, tiesībaizsardzības, sabiedrības veselības aizsardzības un sociālā jomā.

                           24.3.

                           Nodrošināt, ka ES un dalībvalstis turpina izstrādāt un īstenot darba metodes un labāko praksi daudzdisciplīnu sadarbībai, atbalstot stratēģijas mērķus, un nodrošināt, ka tos atbalsta valstu līmenī.

                           24.4.

                           Nodrošināt iespējas katras prezidentvalsts laikā apspriest, pārraudzīt un izvērtēt koordinācijas un sadarbības jautājumus, jaunākās tendences, efektīvu iejaukšanos un citus politikas jaunumus, kas dod papildu vērtību ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijai, piemēram, valstu narkomānijas apkarošanas koordinatoru sanāksmēs.

                           24.5.

                           Veicināt un mudināt pilsoniskās sabiedrības, tostarp nevalstisku organizāciju, kā arī jauniešu, narkotiku lietotāju un ar narkomāniju saistītu pakalpojumu saņēmēju aktīvu un jēgpilnu līdzdalību un iesaisti narkomānijas apkarošanas politikas pasākumu izstrādē un īstenošanā valstu, ES un starptautiskā līmenī. ES un starptautiskā līmenī nodrošināt arī iesaisti ES pilsoniskās sabiedrības forumā narkomānijas jautājumos.

                           24.6.

                           Nodrošināt to, lai starptautiskos forumos, tādos kā Narkotisko vielu komisija (CND), un dialogos ar trešām valstīm, ES runātu vienā spēcīgā balsī, veicinot integrētu, līdzsvarotu un uz pierādījumiem balstītu ES pieeju narkotiku jautājumiem. Šajā sistēmā ES delegācijas var veikt noderīgu darbu, veicinot šādu pieeju narkomānijas apkarošanas jomā un sekmējot saskanīgu diskusiju par narkomānijas apkarošanas politiku.

         V.   Vispārēja tēma – starptautiskā sadarbība

               25.

               Starptautiskā sadarbība ir būtiska joma, kur ES piešķir papildu vērtību dalībvalstu centieniem koordinēt narkomānijas apkarošanas politikas pasākumus un risināt problēmas. ES ārējās attiecības narkomānijas apkarošanas jomā balstās uz kopīgas atbildības un daudzpusības principiem, integrētu, līdzsvarotu un uz pierādījumiem balstītu pieeju, narkomānijas apkarošanas politikas iekļaušanu attīstības politikā, cilvēktiesību un cilvēka cieņas respektēšanu un starptautisko konvenciju ievērošanu.

               26.

               Starptautiskās sadarbības jomā ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas 2013.–2020. gadam mērķis ir visaptverošā un līdzsvarotā veidā vēl vairāk nostiprināt dialogu un sadarbību starp ES un trešām valstīm un starptautiskām organizācijām narkomānijas apkarošanas jautājumos.

               27.

               ES Narkomānijas apkarošanas stratēģija ir daļa no vispārējas pieejas, kas Eiropas Savienībai ļauj paust saskaņotu viedokli starptautiskā mērogā un dialogā ar partnervalstīm. ES joprojām būs apņēmības pilna starptautiski sadarboties un apspriest narkomānijas apkarošanas politikas pamatus, kā arī aktīvi dalīties informācijā par panākumiem, kas gūti, izmantojot ES narkomānijas apkarošanas politikas pieeju, kura ir vienādi līdzsvarota starp narkotiku pieprasījuma un narkotiku piedāvājuma samazināšanu, balstīta uz zinātniskiem pierādījumiem un izlūkošanas datiem, un kurā ir ievērotas cilvēktiesības.
               Tam nepieciešama saskaņotība starp politikas jomām un darbībām ES līmenī, ieskaitot ārējo sadarbību saistībā ar narkotiku pieprasījuma samazināšanu, tostarp riska un kaitējuma samazināšanu, narkotiku piedāvājuma samazināšanu, alternatīvu attīstīšanu, zināšanu apmaiņu un nodošanu, kā arī valsts un nevalstisko dalībnieku iesaistīšanos.

               28.

               ES un tās dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ES Narkomānijas apkarošanas stratēģija un tās mērķi tiek iekļauti kopējā ES ārpolitikas satvarā kā daļa no visaptverošas pieejas, kura saskaņotā un koordinētā veidā pilnībā izmanto ES rīcībā esošos dažādos politikas virzienus un diplomātiskos, politiskos un finanšu instrumentus. Augstajai pārstāvei ar EĀDD atbalstu vajadzētu šo procesu veicināt.

               29.

               Narkotiku apkarošanas jomā ES ārējās darbības mērķis ir turpināt pastiprināt un atbalstīt trešo valstu centienus pārvarēt problēmas, kas skar sabiedrības veselību, drošumu un drošību. To veiks, īstenojot šajā stratēģijā izklāstītās ierosmes un secīgos rīcības plānus, tostarp alternatīvu attīstīšanu, narkotiku pieprasījuma samazināšanu, narkotiku piedāvājuma samazināšanu, cilvēktiesību veicināšanu un aizsardzību, un arī ņemot vērā reģionālās ierosmes. Ņemot vērā narkotiku ražošanas un tirdzniecības ietekmi uz iekšējo stabilitāti un drošības stāvokli izcelsmes un tranzītvalstīs, pasākumi tiks arī vērsti uz to, lai cīnītos pret korupciju, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un ar narkotikām saistītos noziegumos gūtiem ienākumiem.

               30.

               Starptautiskās sadarbības jomā ir noteiktas šādas prioritātes (nav uzskaitītas prioritārā secībā):

                           30.1.

                           Uzlabot saskaņotību starp ES narkomānijas apkarošanas politikas iekšējiem un ārējiem aspektiem un atbildes rīcību, kas saistībā ar trešām valstīm vērsta uz narkotiku apkarošanu.

                           30.2.

                           Palielināt ES iesaistīšanos un koordināciju starptautiskajā diskusijā par narkomānijas apkarošanas politiku – gan saistībā ar sarunām, kas notiek ar starptautiskajām organizācijām un struktūrām, tostarp ANO, G8 un Eiropas Padomi, gan attiecībās ar trešām valstīm, panākot kopējas ES nostājas, un uzņemoties efektīvu lomu ANO narkomānijas apkarošanas politikas procesā.

                           30.3.

                           Nodrošināt, ka starptautiskā sadarbība narkotiku apkarošanas jomā ir iekļauta vispārējās politiskajās attiecībās un pamatnolīgumos starp ES un tās partneriem valsts un/vai reģionālā līmenī. Tajā būtu jāatspoguļo integrēta, līdzsvarota un uz pierādījumiem balstīta ES pieeja un jāiekļauj: politiskais dialogs, narkotiku apkarošanas koordinācija, pieprasījuma samazināšana (tostarp riska un kaitējuma samazināšana), piegādes samazināšana, tajā skaitā alternatīvu attīstīšana un tiesībaizsardzība, narkomānijas apkarošanas politikas iekļaušana plašākā attīstības sadarbības programmā, informēšana, pētniecība, uzraudzība un izvērtēšana.

                           30.4.

                           Nodrošināt, ka ES starptautiskajā atbildes rīcībā un darbībās, ko veic prioritārajās trešajās valstīs un pasaules reģionos, visaptveroši tiek ņemti vērā visi narkotiku parādības aspekti, un ar tām šajās valstīs un reģionos, izmantojot pastiprinātu partnerību, risina jautājumus, kuri attiecas uz attīstību, stabilitāti un drošību.

                           30.5.

                           Nodrošināt, ka ES starptautiskā atbildes rīcība narkotiku apkarošanas jomā ir balstīta uz pierādījumiem un ietver situācijas un progresa uzraudzības procesu, iesaistot dažādus informācijas līdzekļus, ko sniedz Eiropas Komisija, EĀDD, tostarp ES delegācijas, dalībvalstis, EMCDDA, Eiropols, Eurojust un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs, un cieši sadarbojoties ar ANO Narkotiku un noziedzības novēršanas biroju.

                           30.6.

                           Nodrošināt, ka atbalsts kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm, kā arī Eiropas kaimiņattiecību politikas valstīm tiek vērsts uz to, lai attīstītu pietiekamas spējas gan attiecībā uz piedāvājuma un pieprasījuma samazinājumu, un uz pierādījumiem balstītu, efektīvu un līdzsvarotu narkomānijas apkarošanas politiku – to veic, pastiprinot sadarbību, tostarp apmainoties ar ES labāko praksi un vajadzības gadījumā līdzdarbojoties ES aģentūrās, piemēram EMCDDA, Eiropolā un Eurojust.

                           30.7.

                           Nodrošināt noturīgu politiskā dialoga līmeni un informācijas apmaiņu par stratēģijām, mērķiem un attiecīgajām ierosmēm, ar starptautiskajiem partneriem gan reģionālā, gan divpusējā līmenī risinot dialogus par narkotiku jautājumiem. Ir apzināti galvenie partneri, pamatojoties uz to sadarbības statusu ar ES un to nozīmi, vēršoties pret nelikumīgu narkotiku parādību globālā mērogā, vienlaikus ņemot vērā jaunus partnerus, kas ir iesaistījušies, izmainoties situācijai narkotiku jomā. Ar politisko dialogu vajadzētu papildināt un tam vajadzētu būt saskaņotam ar citām ārējām sadarbības struktūrām un to ietekmi un, attiecīgā gadījumā, nodrošināt forumu, kur apspriesties par sadarbības prioritātēm un progresu ES finansētos projektos.

                           30.8.

                           Nodrošināt atbilstošu finansējuma un ekspertīzes līmeni (ko sniedz ES un tās dalībvalstis), tajā skaitā pastiprinot finansiālā un tehniskā atbalsta koordināciju, uzraudzību un izvērtēšanu – vienlaikus tiecoties panākt sinerģijas – un nepārtraukti nodrošinot līdzsvaru starp pārredzamu sadarbības, resursu, finansiālās un tehniskās palīdzības un sadarbības nodrošināšanu un narkotiku pieprasījuma un narkotiku piedāvājuma samazināšanas pasākumiem, kas atspoguļo ES pieeju. ES būtu jācenšas panākt, lai ES delegācijām būtu attiecīgās zināšanas, lai atbalstītu uz trešām valstīm vērstu pasākumu īstenošanu narkotiku apkarošanas jomā. Šīs ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas starpposma pārskatā un galīgajā izvērtējumā būtu jāatspoguļo ietekme, ko atstāj ES tēriņi trešās valstīs, un Komisijai un EĀDD attiecīgā gadījumā vajadzētu sniegt dalībvalstīm jaunāko informāciju par prioritātēm un progresu attiecībā uz ES tēriņiem ārzemēs.

                           30.9.

                           Sniedzot finansiālu un tehnisku atbalstu izcelsmes valstīm, ES un dalībvalstis jo īpaši nodrošina, ka alternatīvās attīstības programmas

                                       —

                                       ir beznosacījumu, nediskriminējošas un, ja paredzēta izskaušana, ir skaidri secīgas;

                                       —

                                       nosaka reālus ar lauku attīstību saistītus mērķus un panākumu rādītājus, nodrošinot līdzatbildību starp mērķa grupām;

                                       —

                                       atbalsta attīstību vietējā līmenī, vienlaikus ņemot vērā mijiedarbību ar tādiem faktoriem kā cilvēka drošība, pārvaldība, vardarbība, cilvēktiesības, attīstība un pārtikas nodrošinājums.

                           30.10.

                           Nodrošināt, ka, risinot politiskos dialogus un īstenojot un ieviešot attiecīgās programmas un projektus narkotiku apkarošanas jomā, tiek pilnībā iekļauta cilvēktiesību aizsardzība.

         VI.   Vispārēja tēma – informācija, pētniecība, uzraudzība un izvērtēšana

               31.

               ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas 2013.–2020. gadam mērķis informācijas, pētniecības, uzraudzības un izvērtēšanas jomā ir sniegt labāku izpratni par visiem narkotiku parādības aspektiem un pasākumu ietekmi, lai sniegtu pamatotus un visaptverošus pierādījumus, uz kā balstīt politiku un darbības. Turklāt ES Narkomānijas apkarošanas stratēģija 2013.–2020. gadam tiecas veicināt labāku uzraudzības, pētniecības un izvērtēšanas rezultātu izplatīšanu ES un valstu līmenī, nodrošinot sinerģiju pastiprināšanu, līdzsvarotu finanšu resursu piešķiršanu, un izvairoties no centienu dublēšanās. To var panākt ar saskaņotām metodēm, sakaru veidošanu un ciešāku sadarbību.

               32.

               Informācijas, pētniecības, uzraudzības un izvērtēšanas jomā ir noteiktas šādas prioritātes (nav uzskaitītas prioritārā secībā):

                           32.1.

                           ES un tās dalībvalstīm gan valstu, gan ES līmenī būtu jāturpina sekmēt informācijas apmaiņu, datu vākšanu un uzraudzību, kā arī narkotiku situācijas pētniecību un izvērtēšanu, un atbildes rīcību. Tam būtu jāaptver visi attiecīgie narkotiku parādības aspekti, tostarp narkotiku pieprasījums un piedāvājums. Īpaši būtu jāuzsver datu vākšanas un ziņošanas saglabāšana un turpmāka uzlabošana, ko veic atbilstīgi EMCDDA galvenajiem rādītājiem saistībā ar narkotiku pieprasījuma samazināšanu.

                           32.2.

                              EMCDDA tās pilnvaru ietvaros būtu jāturpina pastiprināt zināšanu infrastruktūras un būtu jāturpina tās būtiskā loma visā ES centrāli veicinot, sniedzot un atbalstot informāciju, pētniecību, uzraudzību un novērtēšanu saistībā ar nelikumīgām narkotikām. Tai būtu jāturpina sniegt savlaicīga, holistika un visaptveroša analīze par narkomānijas situāciju Eiropā un par atbildes rīcību saistībā ar šo situāciju, un jāsadarbojas ar citām attiecīgām aģentūrām, tostarp – ja nepieciešams un ir piemēroti, ar Eiropas Slimību profilakses un kontroles centru (ECDC), Eiropas Zāļu aģentūru (EMA) un PVO.

                           32.3.

                           Eiropolam būtu jāturpina centieni attiecībā uz informācijas apkopošanu un analizēšanu ar narkotikām saistītas organizētās noziedzības jomā, tajā pašā laikā dalībvalstīm būtu aģentūrai jāsniedz būtiska informācija. Aģentūrai būtu jāturpina regulāri iesniegt augstas kvalitātes draudu izvērtējumu ziņojumus (piemēram, ES SOCTA) par organizēto noziedzību, kas ES pastāv saistībā ar narkotikām.

                           32.4.

                           Dalībvalstīm, ES iestādēm un aģentūrām būtu jāpastiprina informācijas un datu vākšana par visiem narkotiku piedāvājuma aspektiem, tostarp par narkotiku tirgiem, ar narkotikām saistītiem noziegumiem un par narkotiku piedāvājuma samazināšanu, lai uzlabotu analīzes veikšanu un uz informāciju balstītu lēmumu pieņemšanu. Dalībvalstīm, Komisijai, EMCDDA, Eiropolam un vajadzības gadījumā citām ES aģentūrām būtu jāstrādā kopā, lai uzlabotu datu vākšanu un ar politikas jomu saistītu un zinātniski pamatotu rādītāju izstrādi.

                           32.5.

                           ES iestādēm, struktūrām un dalībvalstīm būtu jāuzlabo spēja konstatēt, izvērtēt un ātri un efektīvi reaģēt uz jaunu psihoaktīvo vielu parādīšanos, narkotiku lietošanas paradumu izmaiņām un epidēmiskiem uzliesmojumiem, kā arī citām jaunām tendencēm, kas rada risku sabiedrības veselībai un drošībai. To var panākt, cita starpā pastiprinot spēkā esošos ES tiesību aktus, veicot informācijas, izlūkošanas datu, zināšanu un labākās prakses apmaiņu.

                           32.6.

                           Dalībvalstīm, ES iestādēm un aģentūrām vajadzētu veicināt un atbalstīt pētniecību, tostarp lietišķo pētniecību, jauno psihoaktīvo vielu jomā un nodrošināt sadarbību un koordināciju starp valsts un ES līmeņa tīkliem, lai stiprinātu izpratni par šo parādību. Uzraudzība šajā jomā būtu jāpalielina ciešā sadarbībā ar EMCDDA. Uzsvars it īpaši būtu jāliek uz tiesu medicīnas un toksikoloģisko spēju uzlabošanu, kā arī uz epidemioloģiskās informācijas pieejamības uzlabošanu.

                           32.7.

                           Dalībvalstīm būtu jāturpina centieni saglabāt panākumus, kas gūti ES attiecībā uz uzraudzību un informācijas apmaiņu, tostarp izmantojot Reitox valstu kontaktpunktu tīklu, vienlaikus atbalstot ES standartizētas datu vākšanas un analīzes turpmāku attīstīšanu narkotiku pieprasījuma un narkotiku piedāvājuma jomās.

                           32.8.

                           Nodrošināt atbilstošu finansējumu ar narkomāniju saistītiem pētījumu un attīstības projektiem ES un valstu līmenī saskaņā ar finanšu resursiem, tostarp izmantojot ES finansējuma programmas laikposmam no 2014.–2020. gadam. Projektos, ko atbalsta ES līmenī, būtu jāņem vērā stratēģijas prioritātes un tās rīcības plāni, un tiem jāsniedz skaidra ES pievienotā vērtība, nodrošinot konsekvenci un sinerģijas, vienlaikus izvairoties no dublēšanās programmu un ES struktūru ietvaros.

                           32.9.

                           ES iestādēm, struktūrām un dalībvalstīm politikas un iejaukšanās pasākumu zinātniskās izvērtēšanas nozīme (koncentrējoties uz panāktajiem rezultātiem) būtu jāatzīst kā viens no galvenajiem elementiem, lai pastiprinātu ES pieeju narkomānijas apkarošanai, un būtu jāveicina tās izmantošana gan valsts, gan ES un starptautiskā mērogā.

                           32.10.

                           Nodrošināt un pastiprināt apmācību tiem speciālistiem, kas iesaistīti narkotiku apkarošanas jautājumu risināšanā – gan narkotiku pieprasījuma, gan narkotiku piedāvājuma samazināšanas jomā.

      (1)  ANO Vienotā Konvencija par narkotiskajām vielām (1961), kurā grozījumi izdarīti ar 1972. gada protokolu, Konvencija par psihotropām vielām (1971) un Konvencija pret narkotisko un psihotropo vielu nelegālu apriti (1988).

      (2)  Ziņojums par ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas un tās rīcības plānu neatkarīgu izvērtējumu atrodams http://ec.europa.eu/justice/anti-drugs/files/rand_final_report_eu_drug_strategy_2005-2012_en.pdf

      (3)  LES, 4. pants.