title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Bulgārijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Bulgārijas 2019. gada konverģences programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/8

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Bulgārijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Bulgārijas 2019. gada konverģences programmu
      (2019/C 301/02)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Bulgārija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2019. gada ziņojums par Bulgāriju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Bulgārija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Bulgārijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2019. gada 27. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Bulgārijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Proti, konstatētas nepilnības finanšu sektorā, kā arī liels uzņēmumu parādu līmenis un ienākumus nenesošu aizdevumu apjoms. Lai gan ir gūti panākumi nelīdzsvarotības cēloņu novēršanā, izšķiroša nozīme būs neseno reformu, kuru mērķis ir banku un nebanku finanšu sektoru uzraudzība un pārvaldība, pilnīgai īstenošanai un uzraudzībai.

                  (3)

                  Bulgārija savu 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada konverģences programmu iesniedza 2019. gada 24. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Bulgārija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā, sākot no nominālā pārpalikuma 2 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2018. gadā, tiecas uz deficītu 0,3 % apmērā no IKP 2019. gadā un uz pārpalikumu 0,4 % apmērā no IKP 2020. gadā, 0,2 % 2021. gadā un 0,1 % 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 1 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē – visā programmas periodā būs pārsniegts. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies no 22,6 % no IKP 2018. gadā līdz 16,7 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,7 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,6 % apmērā no IKP 2020. gadā – tādējādi tiktu pārsniegts vidēja termiņa budžeta mērķis. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Bulgārija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.

                  (6)

                  Nodokļu ieņēmumi un nodokļu saistību izpilde uzlabojas, un ir ieviestas vairākas iniciatīvas. Tomēr šķiet, ka nodokļu iekasēšana ne visur uzlabojas tādā pašā tempā. Tas jo īpaši attiecas uz darbaspēka nodokļiem un sociālās apdrošināšanas iemaksām un dažām akcīzes nodokļa kategorijām. Ir arī pierādījumi, ka nedeklarēts darbs un nelikumīga degvielas tirdzniecība joprojām ir problēma. Lai vēl vairāk samazinātu joprojām lielo ēnu ekonomiku, ir ārkārtīgi svarīgi saglabāt centienus uzlabot nodokļu iekasēšanu un veikt papildu mērķtiecīgus pasākumus nolūkā risināt problēmas konkrētās nodokļu sistēmas jomās.

                  (7)

                  Valdība ir veikusi pasākumus, lai uzlabotu publisko izdevumu efektivitāti. Pasaules Banka pabeidza izdevumu pārskatu attiecībā uz vairākām publiskām iestādēm (ministrijām un pašvaldībām) un divus izmēģinājuma pētījumus – vienu par policijas darbību un ugunsdzēsību un vienu par atkritumu apsaimniekošana – un sniedza arī rokasgrāmatu turpmākai valdības veiktai pārskatīšanai. 2018. gada vidēja termiņa fiskālajā stratēģijā valdība ieviesa vairākus darbības rādītājus, lai novērtētu izdevumu ietekmi dažādās politikas jomās laika gaitā un sniegtu informāciju budžeta novērtēšanai un plānošanai. Tiek sagaidīts, ka ar šīm iniciatīvām tiks uzlabota publisko izdevumu kvalitāte, efektivitāte un pārredzamība un līdz ar to sabiedrisko labumu kvantitāte un kvalitāte.

                  (8)

                  Valsts uzņēmumi cieš no vājas korporatīvās pārvaldības, kas arī lielā mērā atspoguļojas to ekonomikas sniegumā. Sadarbībā ar Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) un ar Komisijas Strukturālo reformu atbalsta dienestu tiek īstenota valsts uzņēmumu korporatīvās pārvaldības tiesiskā regulējuma reforma. Reformas mērķis ir novērst pašreizējos trūkumus, saskaņojot valsts tiesību aktus ar ESAO korporatīvās pārvaldības pamatnostādnēm attiecībā uz valsts uzņēmumiem. Regulējuma pieņemšana un efektīva īstenošana nodrošinās nepārtrauktību, un tai būs izšķiroša nozīme, lai reforma būtu veiksmīga.

                  (9)

                  Labvēlīgā ekonomikas vidē banku kapitāla un likviditātes rādītāji vidēji uzlabojās. Vienlaikus samazinājās nefinanšu sabiedrību ienākumus nenesoši aizdevumi, lai gan tie joprojām ir lieli. Ienākumus nenesošo aizdevumu sekundārais tirgus ir kļuvis dinamiskāks. Bulgārijas Nacionālā banka 2019. gada 30. maijā pieņēma lēmumu īstenot Eiropas Banku iestādes pamatnostādnes par ienākumus nenesošu un pārstrukturētu riska darījumu pārvaldību. Turpmāki pasākumi, kas izriet no finanšu sektora pārskatiem, ir nostiprinājuši banku sektoru, taču joprojām saglabājas dažas nepilnības. Jaunas regulatīvās iniciatīvas 2018. gadā ietvēra noteikumus par lieliem riska darījumiem un saistītu klientu noteikšanu, pretciklisko kapitāla rezervju palielināšanu un makroprudenciālo instrumentu ieviešanu attiecībā uz pasākumiem, kas orientēti uz aizņēmējiem. Turpinot likumdošanas iniciatīvas attiecībā uz saistīto pušu riska darījumiem, lai atbalstītu stabilu uzņēmējdarbības praksi, izšķiroša nozīme ir ilgstošiem uzraudzības centieniem ierobežot aizdevumus saistītām personām un sodīt par nodrošinājuma noteikumu pārkāpumiem. Banku noregulējuma režīma uzlabošana ir vēl viens pasākums, kas tiek īstenots un kas veicinās finanšu sektora noturību.

                  (10)

                  Maksātnespējas reformas pabeigšana varētu palīdzēt samazināt lielo privātā sektora nenokārtoto parādu un joprojām lielo ienākumus nenesošu aizdevumu īpatsvaru. Daži trūkstošie elementi mazina maksātnespējas regulējuma efektivitāti un lietderību, kā rezultātā maksātnespējas procedūras ir lēnas un dārgas. Tajā pašā laikā atbilstošu uzraudzības instrumentu trūkums neļauj pienācīgi analizēt pašreizējās un jaunās pirmsmaksātnespējas un maksātnespējas procedūras un neļauj konstatēt konkrētus trūkumus vai nepilnības. Bulgārija 2018. gada oktobrī lūdza Komisijas Strukturālo reformu atbalsta dienestu palīdzēt tai veicināt maksātnespējas regulējuma reformu. Šā projekta rezultātā identificēti trūkumi maksātnespējas regulējumā un tiks sagatavots ceļvedis to novēršanai. Ir svarīgi saglabāt reformu tempu un īstenot gaidāmo ceļvedi.

                  (11)

                  Bulgārija ir pieņēmusi tiesību aktu grozījumus 2018. gadā un pēc tam 2019. gadā un strādā pie tā, lai pilnībā un konsekventi tiktu transponēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/849 (6) (Ceturtā direktīva par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu). Būtu jāvelta uzmanība šo pasākumu efektīvai īstenošanai. Iestādes joprojām nav pabeigušas un paziņojušas valsts riska novērtējumu, kas ir pamats, lai izstrādātu atbilstīgas valsts politikas cīņai pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un teroristu finansēšanu. Turklāt nesenie notikumi banku sektorā liecina, ka ir jāuzlabo starptautisko finanšu darījumu valsts uzraudzība un jānodrošina nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas (AML) regulējuma efektīva izpilde. Ir labāk jānovērš korupcijas risks, jo tas ir predikatīvs nodarījums nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai. Bulgārijas iestādēm būs jāsniedz konkrēti rezultāti un jāpanāk sasniegumi, ko apliecinātu galīgie lēmumi augsta līmeņa korupcijas lietās. Finanšu izmeklēšanas izmantošana un finanšu profilēšana ir ierobežota.

                  (12)

                  Tiek reformēta nebanku uzraudzība. Finanšu uzraudzības komisija sadarbībā ar Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādi 2017. gada septembrī pieņēma rīcības plānu nebanku finanšu uzraudzības reformēšanai. Joprojām notiekošā rīcības plāna pilnīga un laicīga īstenošana un izpilde palīdzēs pienācīgi uzraudzīt nebanku finanšu sektoru. Ir ieviesti grozījumi sekundārajos tiesību aktos, kuru mērķis ir uzlabot vērtēšanas noteikumus un to piemērošanu. To efektīva īstenošana un izpilde atrisinātu atlikušos vērtēšanas jautājumus, kas ir apzināti iepriekš. Visbeidzot, grupas līmeņa uzraudzība joprojām ir problēma, lai nodrošinātu uz risku balstītas apdrošināšanas pietiekamu uzraudzību.

                  (13)

                  Automobiļu apdrošināšanas nozarē ir dažas nepilnības. Sīki izstrādāti noteikumi par kompensāciju atvieglotu saskaņotāku pieeju, tiesnešiem lemjot par atsevišķiem gadījumiem. Ilgākā termiņā šāda metodika palīdzētu samazināt izmaksas, svārstīgumu un parakstīšanas risku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas jomā. Nozares ilgtspējai nāktu par labu arī labāka cenu noteikšana, ņemot vērā klientu braukšanas vēsturi. Finanšu uzraudzības komisija ir ierosinājusi bonus-malus sistēmu, par kuru notiek plašas publiskas debates. Visbeidzot, “Zaļās kartes biroja” likviditāte ir radījusi būtiskas bažas, galvenokārt sakarā ar viena Bulgārijas apdrošinātāja nenomaksātiem prasījumiem. Lai nodrošinātu sistēmas uzticamību un efektivitāti, izšķiroša nozīme ir visu tās locekļu pienākumu stingrai izpildei.

                  (14)

                  Infrastruktūra cieš no lieliem ieguldījumu trūkumiem. Transporta infrastruktūras pārklājums un kvalitāte ir uzlabojusies, tomēr joprojām ir zem Savienības vidējā rādītāja. Bulgārijā joprojām ir nepilnīgs Eiropas transporta tīkls. Turklāt autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējo piecu gadu laikā ir ievērojami palielinājušās. Ir jāturpina attīstīt dzelzceļa un autoceļu posmus un attiecīgās Eiropas dzelzceļa satiksmes vadības sistēmas un intelektiskas transporta sistēmas. Bulgārijā ir zems komunālo notekūdeņu savienojumu un attīrīšanas līmenis, augsts gaisa piesārņojuma līmenis, sadzīves atkritumu apglabāšanas līmenis un pārstrādes līmenis ir ievērojami zemāks par Savienības vidējo rādītāju. Ir vajadzīgi ieguldījumi, lai veicinātu ilgtspējīgu ūdens apsaimniekošanu, resursu efektīvu izmantošanu un pāreju uz aprites ekonomiku. Turklāt ievērojamas ieguldījumu vajadzības ir tādās jomās kā enerģētika un klimata pārmaiņu mazināšana un pielāgošanās tām. Ekonomikas augstā energointensitāte un lēnais progress virzībā uz energoefektivitātes mērķu sasniegšanu, jo īpaši ēku sektorā, kavē uzņēmumu produktivitāti un konkurētspēju valstī. Tāpēc ir jāpastiprina centieni, lai nodrošinātu ievērojamu enerģijas ietaupījumu sasniegšanu, veicot mērķtiecīgus ieguldījumus rūpniecības, transporta un ēku sektorā. Lielāki ieguldījumi tīras enerģijas infrastruktūrā (piemēram, tīras un mazoglekļa enerģijas ražošana, starpsavienojumi un viedtīkli) saskaņā ar prioritātēm, kas izklāstītas Bulgārijas valsts klimata un enerģētikas plāna projektā, palīdzētu vēl vairāk uzlabot ekonomikas vispārējo konkurētspēju un cilvēku dzīves kvalitāti.

                  (15)

                  Neraugoties uz publiskā pētniecības budžeta palielinājumu 2018. gadā, pētniecības un izstrādes izdevumi joprojām ir ļoti nelieli gan privātajā, gan publiskajā sektorā. Privātus ieguldījumus pētniecībā un izstrādē galvenokārt veic lieli starptautiski uzņēmumi, un tie koncentrējas galvaspilsētas reģionā. Lēnā reformu īstenošana un liela sadrumstalotība pētniecības, izstrādes un inovācijas sistēmā kavē pētniecības un izstrādes ieguldījumu lomu produktivitātē un izaugsmē. Daudzu universitāšu un pētniecības institūtu rezultāti augstas kvalitātes zinātnisko pētījumu jomā joprojām ir vāji. Zinātnes un uzņēmējdarbības saites joprojām ir ļoti vājas, un cilvēkkapitāla pieejamība pētniecības un izstrādes sistēmā rada nopietnas bažas. Kopas un to potenciāls Bulgārijā ir nepietiekami attīstīti, jo tām bieži trūkst kritiskās masas. Turpmākas reformas apvienojumā ar efektīvu pārvaldību un efektīvākiem publiskiem ieguldījumiem var palielināt ietekmi uz produktivitāti un uzlabot ekonomikas konkurētspēju. Turklāt uzņēmumu digitalizācijas palielināšana un jaunu uzņēmējdarbības modeļu ieviešana ir ļoti svarīga valsts produktivitātei.

                  (16)

                  Valsts pārvaldes un e-pārvaldes reformas joprojām ir lēnas un nesniedz pietiekamus uzlabojumus, savukārt uzņēmējdarbības vide joprojām ir vāja. Ir pieņemti vairāki reformu pasākumi, bet to praktiskā īstenošana kavējas. Iestāžu trūkumi, regulējuma nenoteiktība, korupcija un nepietiekama darbaspēka pieejamība joprojām ir galvenie šķēršļi ieguldījumiem. Publiskā sektora pārvaldībai varētu nākt par labu vairāk pārredzamības, skaidrāki noteikumi un ilgtermiņa perspektīva. Nepilnības vērojamas arī produktu testēšanas un drošuma jomā, jo finanšu resursi un cilvēkresursi ir ierobežoti. Turklāt, lai gan lielākā daļa valsts iepirkuma stratēģijā iekļauto pasākumu ir pieņemti, to īstenošanai ir vajadzīga pastāvīga uzraudzība, kontrole un novērtējums. Biežais tiešas līgumu piešķiršanas izmantojums un lielais atsevišķo piedāvājumu skaits apdraud sistēmas pārredzamību un efektivitāti. Publiskā iepirkuma sektora administratīvā spēja ir pastāvīgi risināms uzdevums, tāpat kā publisko pircēju profesionalizācija un kopēji pirkumi. Ievērojamā kavēšanās ar elektroniskā iepirkuma ieviešanu kavē vēl vairāk uzlabot publiskā iepirkuma procesu pārredzamību un efektivitāti.

                  (17)

                  Situācija darba tirgū ir uzlabojusies, taču vēl joprojām ir problēmas. Nodarbinātības līmenis ir sasniedzis augstāko līmeni, kopš Bulgārija pievienojās Savienībai, un bezdarba līmenis ir zemāks par Savienības vidējo rādītāju. Neraugoties uz šo pozitīvo attīstību, dažas grupas, piemēram, mazkvalificēti darba ņēmēji, jaunieši, romi un personas ar invaliditāti, joprojām saskaras ar grūtībām atrast darbu. Tiek īstenoti īpaši pasākumi, lai atbalstītu ilgtermiņa bezdarbniekus, kuri 2018. gadā veidoja 3 % no ekonomiski aktīvajiem iedzīvotājiem. Efektīvu un ilgtspējīgu informēšanas pasākumu, aktīvas darba tirgus politikas un integrētas nodarbinātības un sociālo pakalpojumu apvienojums varētu uzlabot nelabvēlīgā situācijā esošo grupu nodarbināmību un darba atrašanas iespējas.

                  (18)

                  Bulgārijas prasmju trūkuma pieaugums attaisno ievērojamus ieguldījumus. Jauniešiem, iespējams, būtu vieglāk atrast darbu, ja tiktu uzlabota stažēšanās un māceklības kvalitāte un efektivitāte. Turklāt pieaugušo iedzīvotāju līdzdalība prasmju pilnveides un pārkvalificēšanas pasākumos ir ļoti zema. Neraugoties uz pasākumiem, kas uzsākti, lai veicinātu digitālo prasmju attīstību, Bulgārijas digitālo pamatprasmju līmenis (29 % cilvēku ir digitālās pamatprasmes, salīdzinot ar Savienības vidējo rādītāju 57 %) joprojām ir viens no zemākajiem Savienībā.

                  (19)

                  Neraugoties uz Starptautiskās Darba organizācijas konvencijas ratificēšanu attiecībā uz minimālās algas noteikšanu un vairākām sarunu kārtām 2018. gadā, darba devējiem un arodbiedrībām joprojām ir atšķirīgi viedokļi par kritērijiem, kas jāpiemēro, nosakot minimālo algu. Iespējams panākt lielāku vienprātību par objektīvu un pārredzamu atalgojuma noteikšanas mehānismu. Lai gan sociālo partneru iesaiste politikas un reformu izstrādē un īstenošanā, šķiet, ir palielinājusies, joprojām ir nepieciešams pastāvīgs atbalsts pastiprinātam sociālajam dialogam.

                  (20)

                  Izglītības rezultāti joprojām ir zemi, un tos joprojām spēcīgi ietekmē vecāku sociālekonomiskais statuss. Tas atspoguļo problēmas, kas saistītas ar izglītības un apmācības sistēmas kvalitāti un iekļautības līmeni. Bulgārija veic nepietiekamus ieguldījumus izglītībā, jo īpaši pirmsskolas un sākumskolas izglītībā – divas jomas, kas ir noderīgas, lai no agrīna vecuma radītu vienlīdzīgas iespējas. Līdzdalība kvalitatīvā agrīnā pirmsskolas izglītībā un aprūpē ir zema, jo īpaši attiecībā uz romiem un bērniem no citām nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas rādītājs joprojām ir augsts, un tas negatīvi ietekmē turpmākās nodarbinātības iespējas un darba tirgus rezultātus. Profesionālās izglītības un apmācības atbilstība darba tirgus vajadzībām un duālās profesionālās izglītības un apmācības pieejamība joprojām ir nepietiekama. Lai arī tiek veikti daži pasākumi, ir vajadzīgi turpmāki centieni, lai nodrošinātu, ka augstākās izglītības iestāžu absolventu prasmju kopums var konsekventi novērst īstermiņa un vidēja termiņa prasmju trūkumu. Ir ieviesti daži pasākumi skolotāju pārkvalificēšanai un profesijas pievilcīguma palielināšanai. Tomēr skolotāju sākotnējās izglītības un tālākizglītības programmas ir vēl vairāk jāpastiprina, un joprojām ir jāpieliek pūles, lai uzlabotu izglītības darbinieku darba apstākļus.

                  (21)

                  Bulgārijā joprojām ir liela ienākumu nevienlīdzība un augsts nabadzības vai sociālās atstumtības risks. Lai gan nabadzības vai sociālās atstumtības līmenis samazinās, 2018. gadā tas bija 32,8 %, kas joprojām ievērojami pārsniedz Savienības vidējo rādītāju. Sociālā nodrošinājuma sistēma neattiecas uz visiem nodarbinātajiem, un sociālās aizsardzības sistēma nav pietiekama, lai risinātu nozīmīgās sociālās problēmas. Tas atspoguļo sociālo izdevumu zemo līmeni, sociālo pakalpojumu nevienmērīgo pieejamību visā teritorijā un nodokļu sistēmas ierobežoto pārdales ietekmi. 2018. gadā bagātāko 20 % iedzīvotāju ienākumi bija 7,7 reizes lielāki nekā nabadzīgāko 20 % iedzīvotāju ienākumi, kas joprojām ir viens no augstākajiem rādītājiem Savienībā. Neraugoties uz dažiem pasākumiem, minimālo ienākumu atbilstība un aptvērums joprojām ir ierobežots un joprojām trūkst objektīva mehānisma, lai to regulāri atjauninātu. Sociālos dienestus kavē zema kvalitāte, integrētas pieejas trūkums attiecībā uz aktīvu iekļaušanu. Joprojām pastāv atšķirības piekļuvē sociālajiem pakalpojumiem, veselības aprūpei un ilgtermiņa aprūpei. Tas mazina viņu spēju sniegt visaptverošu atbalstu visneaizsargātākajām iedzīvotāju grupām, piemēram, romiem, bērniem, vecāka gadagājuma cilvēkiem, personām ar invaliditāti un lauku iedzīvotājiem. Daļai iedzīvotāju ir grūtības atrast cenas ziņā pieejamu mājokli. Tāpēc ir jāpieliek pūles, lai veicinātu aktīvu iekļaušanu, sekmētu neaizsargāto grupu, tajā skaitā romu, sociālekonomisko integrāciju, uzlabotu piekļuvi kvalitatīviem pakalpojumiem un novērstu materiālo nenodrošinātību.

                  (22)

                  Veselības aprūpes nozarei joprojām ir zems publisko izdevumu līmenis. Bulgārijas iedzīvotāji saskaras ar ierobežotu piekļuvi veselības aprūpei, ko rada ierobežotu resursu nevienādais sadalījums un zems veselības apdrošināšanas segums. Personīgie maksājumi ir ievērojami, jo tiem ir jākompensē zemais publisko izdevumu līmenis. Ģimenes ārstu nelielā pieejamība ierobežo primārās veselības aprūpes sniegšanu. Ir ievērojams medmāsu trūkums, kuru skaits uz vienu iedzīvotāju ir viens no zemākajiem Savienībā. Valsts veselības stratēģijas ātrāka un efektīvāka īstenošana palīdzētu novērst šos trūkumus.

                  (23)

                  Saskaņā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu Komisija turpina uzraudzīt tiesu iestāžu reformu un cīņu pret korupciju un organizēto noziedzību Bulgārijā. Tādēļ šīs jomas nav iekļautas Bulgārijai adresētajos ieteikumos, taču tās ir būtiskas, lai valstī attīstītu pozitīvu uzņēmējdarbības vidi. 2018. gada novembra sadarbības un pārbaudes mehānisma ziņojumā tika norādīts, ka Bulgārija ir turpinājusi īstenot centienus, kuru mērķis ir reformēt tiesu sistēmu un novērst trūkumus cīņā pret korupciju un organizēto noziedzību, bet ir vajadzīgi turpmāki centieni vairākās jomās. Komisija 2019. gada rudens sākumā plāno atkārtoti novērtēt progresu.

                  (24)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Bulgārijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Svarīgs priekšnoteikums šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai ir tas, ka tiek uzlabotas valsts administratīvās spējas pārvaldīt minētos līdzekļus.

                  (25)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Bulgārijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada konverģences programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Bulgārijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Bulgārijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (26)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada konverģences programmu, un tās atzinumā (7) ir norādīts, ka sagaidāms, ka Bulgārija Stabilitātes un izaugsmes paktu būs ievērojusi.

                  (27)

                  Padome ir izskatījusi 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada konverģences programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu. Padomes ieteikumi, kas sagatavoti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu, ir atspoguļoti 2. ieteikumā,

            AR ŠO IESAKA Bulgārijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Uzlabot nodokļu iekasēšanu, veicot mērķtiecīgus pasākumus tādās jomās kā degviela un darbaspēka nodokļi. Uzlabot valsts uzņēmumu korporatīvo pārvaldību, pieņemot un īstenojot turpmākos tiesību aktus.

         2.

            Nodrošināt banku sektora stabilitāti, pastiprinot uzraudzību, veicinot aktīvu, tostarp banku nodrošinājumu, atbilstošu novērtēšanu un veicinot ienākumus nenesošu aizdevumu sekundārā tirgus darbību. Nodrošināt AML regulējuma efektīvu uzraudzību un izpildi. Stiprināt nebanku finanšu sektoru, efektīvi īstenojot uz risku balstītu uzraudzību, nesen pieņemtās vērtēšanas pamatnostādnes un grupas līmeņa uzraudzību. Īstenot gaidāmo ceļvedi, lai novērstu nepilnības, kas konstatētas maksātnespējas regulējumā. Veicināt automobiļu apdrošināšanas nozares stabilitāti, risinot tirgus problēmas un novēršot atlikušos strukturālos trūkumus.

         3.

            Ar ieguldījumiem saistītu ekonomikas politiku koncentrēt uz pētniecību un inovāciju, transportu, jo īpaši uz tā ilgtspēju, ūdens, atkritumu un enerģētikas infrastruktūru un energoefektivitāti, ņemot vērā reģionālās atšķirības, un uzņēmējdarbības vides uzlabošanu.

         4.

            Uzlabot nodarbināmību, stiprinot prasmes, tostarp digitālās prasmes. Uzlabot izglītības un apmācības kvalitāti, atbilstību darba tirgus vajadzībām un iekļautības līmeni, jo īpaši attiecībā uz romiem un citām nelabvēlīgā situācijā esošām grupām. Risināt sociālās iekļaušanas jautājumus, izmantojot uzlabotu piekļuvi integrētiem nodarbinātības un sociālajiem pakalpojumiem un efektīvāku minimālo ienākumu atbalstu. Uzlabot piekļuvi veselības aprūpes pakalpojumiem, tajā skaitā samazinot personīgos maksājumus un risinot veselības aprūpes speciālistu trūkuma problēmu.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 320, 10.9.2018.,7. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV L 141, 5.6.2015., 73. lpp.).

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Čehijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Čehijas 2019. gada konverģences programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/15

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Čehijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Čehijas 2019. gada konverģences programmu
      (2019/C 301/03)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Čehija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2019. gada ziņojums par Čehiju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Čehija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Čehijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (3)

                  Čehija savu 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada konverģences programmu iesniedza 2019. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Čehija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā paredz, ka budžeta pārpalikums 0,3 % apmērā no iekšējā kopprodukta (IKP) 2019. gadā mainīsies uz deficītu 0,2 % apmērā 2020. gadā, kas saskaņā ar prognozēm līdz 2022. gadam pakāpeniski palielināsies līdz 0,5 %. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), vidēja termiņa budžeta mērķis, kas ir mainīts no strukturālā deficīta 1 % apmērā 2019. gadā līdz 0,75 % no IKP, sākot no 2020. gada, visā programmas periodā joprojām tiek pārsniegts. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies līdz 29,7 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Riski, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu, kopumā šķiet līdzsvaroti, un ir sagaidāms publiskā sektora algu un sociālo pārvedumu turpmāks pieaugums, kas kontrastē ar kopējo ieņēmumu kā daļas no IKP nelielu samazinājumu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance 2019. gadā pasliktināsies līdz aptuveni –0,1 % no IKP un 2020. gadā – līdz –0,4 % no IKP, kas joprojām pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Čehija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.

                  (6)

                  Čehija saskaras ar vidēji augstiem riskiem publisko finanšu fiskālās stabilitātes jomā ilgtermiņā, galvenokārt saistībā ar novecošanas radītajām izmaksām. Galvenais faktors, kas negatīvi ietekmē ilgtermiņa stabilitāti, ir pensiju izdevumi, jo paredzams, ka līdz 2070. gadam tie pieaugs par aptuveni 2 procentpunktiem no IKP. Ilgtermiņa riski izriet no nelabvēlīgas demogrāfiskās situācijas apvienojumā ar maksimālo likumā noteikto pensionēšanās vecumu, proti, 65 gadi. Tādējādi vecumatkarības koeficients, ar ko izsaka vecāka gadagājuma cilvēku skaita attiecību pret ekonomiski aktīvo iedzīvotāju skaitu, gandrīz divkāršosies un 2070. gadā sasniegs aptuveni 50 %. Nesen veiktie pasākumi uzlabo pensiju adekvātumu. Līdz ar dāsnāku pensijas pabalstu indeksāciju valdība palielināja pensijas pamatsummu un gados vecāku pensionāru pensijas. Tomēr šos pasākumus nepapildina politika, kas uzlabotu stabilitāti. Piemēram, paredzamā mūža ilguma pieauguma sasaiste ar likumā noteikto pensionēšanās vecumu nav automātiska. Pašlaik valdībai ir jāierosina un parlamentam ir jāapstiprina jebkādas (likumā noteiktā un priekšlaicīgas) pensionēšanās vecuma izmaiņas. Šādus pasākumus var arī apvienot ar tādu darba tirgus politiku, kas atbalsta ilgāku profesionālo karjeru un nepietiekami pārstāvēto grupu līdzdalību darba tirgū. Tiek prognozēts, ka ar novecošanu saistīto valsts izdevumu pieaugums veselības aprūpes jomā līdz 2070. gadam sasniegs 1,1 procentpunktu no IKP, un arī tas mazina ilgtermiņa fiskālo stabilitāti. Šajā saistībā veselības aprūpes sistēmas izmaksu lietderību varētu uzlabot turpmāka slimnīcu nozares konsolidācija un ieguldījumi primārajā un integrētajā veselības aprūpē un sociālajā aprūpē.

                  (7)

                  Čehijas Valsts banka var noteikt rekomendējošus makroprudenciālus hipotekāro aizdevumu limitus, taču saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem tās sankciju piemērošanas pilnvaras ir ierobežotas, jo tai nav oficiālu pilnvaru tās izpildīt. Lai gan Čehijas bankas kopumā ievēro ieteikumus, saistoši tiesību aktos paredzēti limiti, visticamāk, palielinātu līmeni, kādā Čehijas bankas un citi hipotekāro aizdevumu izsniedzēji ievēro noteikumus, un tas nodrošinātu finanšu stabilitāti un samazinātu risku aizņēmējiem. Vēl joprojām tiek apspriests tiesību akta priekšlikums, ar ko groza Likumu par Čehijas Valsts banku.

                  (8)

                  Neraugoties uz nelieliem uzlabojumiem, korupcija joprojām satrauc uzņēmējus un var kavēt saimniecisko darbību. Pozitīvi ir tas, ka pašlaik tiek īstenotas 2017. gadā iesāktās reformas, tostarp publiskā iepirkuma jomā, un valdība beidzot ir pieņēmusi dažus plānotos pasākumus, kas tagad ir nosūtīti parlamentam turpmākai apspriešanai. Tie ietver priekšlikumus par Augstākās revīzijas iestādes funkciju paplašināšanu, attiecinot tās uz reģioniem un pašvaldībām, un par kandidātu izvirzīšanu amatiem valsts uzņēmumos – jomu, kurā var rasties interešu konflikti un kurā regulējums ir ļoti svarīgs. Tomēr priekšlikumi par trauksmes cēlēju aizsardzību un lobēšanu vēl nav pieņemti.

                  (9)

                  Čehijā ir labi darba tirgus rādītāji. Nodarbinātības līmenis pēdējo septiņu gadu laikā ir nemitīgi pieaudzis, un bezdarba līmenis ir ievērojami sarucis. Taču joprojām netiek pilnībā izmantots sieviešu, kurām ir mazi bērni, mazkvalificētu cilvēku un personu ar invaliditāti potenciāls darba tirgū. Ņemot vērā darbaspēka trūkumu, nenoliedzami pastāv iespējas palielināt viņu līdzdalību darba tirgū. Neraugoties uz nesen veiktajiem pasākumiem, kuru rezultātā vecāku atvaļinājumi kļuva elastīgāki un pieauga bērnu aprūpes iestāžu skaits, joprojām pastāv lielas nodarbinātības līmeņa atšķirības un vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības. Nodarbinātības rādītājs sieviešu vidū joprojām ir krietni zemāks nekā vīriešu vidū. Vājā piekļuve cenas ziņā pieejamai bērnu aprūpei, tiesības uz gariem vecāku atvaļinājumiem un tas, ka maz tiek izmantots elastīgs darbalaika režīms un trūkst ilgstošas aprūpes iestāžu, joprojām spēcīgi ietekmē līdzdalību darba tirgū. 2017. gadā tikai 6,5 % bērnu, kas ir jaunāki par trim gadiem, bija uzņemti formālā bērnu aprūpē (salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju, kas ir 34,2 %). Lai arī mazkvalificēti cilvēki veido tikai nelielu daļu no iedzīvotājiem, to nodarbinātības līmenis ir krietni zemāks nekā to cilvēku vidū, kas ir vidēji un augsti kvalificēti. Tāpat arī personu ar invaliditāti nodarbinātības līmenis joprojām ir zems. Valsts nodarbinātības dienestu spējas ir ierobežotas, līdz ar to tie pašlaik nespēj nodrošināt darba meklētājiem individuālu un pastāvīgu atbalstu. Valsts nodarbinātības dienestu spēju palielināšana informēšanas un aktivizācijas jomās, apvienojot to ar efektīvu un pienācīgi mērķorientētu aktīvu darba tirgus politiku, palīdzētu palielināt nelabvēlīgākā situācijā esošu grupu līdzdalību darba tirgū.

                  (10)

                  Darbaspēka un demogrāfiskie ierobežojumi ekonomikā ar intensīvu ražošanu prasa lielākus ieguldījumus izglītībā un apmācībā, tostarp attiecībā uz nodarbinātiem pieaugušajiem, lai nodrošinātu, ka valsts ir gatava izaicinājumiem, kas izriet no strukturālām pārmaiņām ekonomikā, piemēram, tehnoloģiskām pārmaiņām nākotnē. Varētu rasties kvalitatīvu prasmju neatbilstība, tostarp nākotnes automatizācijas un robotizācijas dēļ, jo īpaši digitālajā nozarē. Jaunajām darbvietām būs vajadzīgas jaunas kompetences un ievērojami ieguldījumi, jo īpaši augstāka līmeņa profesionālajās tehniskajās prasmēs un digitālajās prasmēs, kas, sagaidāms, būs vajadzīgas pēc pašreizējo mehānisko darbvietu automatizācijas. Lai gan pēdējos gados ir īstenotas dažādas iniciatīvas nolūkā ieviest visaptverošu prasmju stratēģiju, tās vēl nav pārtapušas par patiesi visaptverošu sistēmu.

                  (11)

                  Izglītības rezultātus joprojām spēcīgi ietekmē izglītojamo sociālekonomiskie apstākļi. 2016. gadā ar Eiropas Sociālā fonda atbalstu tika sākta reforma, kuras mērķis ir padarīt izglītību iekļaujošāku. Tas, cik šī reforma būs veiksmīga, būs atkarīgs no pietiekama un ilgtspējīga valsts finansējuma pieejamības, turpmākas skolotāju un skolotāju asistentu apmācības un sabiedrības informētības palielināšanās par to, kādi ir ieguvumi no iekļaujošas izglītības. Lai gan kopumā iekļaujošas izglītības reformas ietekme uz romu bērnu līdzdalību vispārējā izglītībā ir pozitīva, līdzdalība joprojām ir ierobežota. Zems ieguldījumu līmenis, skolotāja profesijas ierobežotā pievilcība un sociāli ekonomiskā nevienlīdzība kavē iegūtā izglītības līmeņa pieaugumu. Zemā profesijas prestiža, zemā atalgojuma salīdzinājumā ar citām profesijām (neraugoties uz nesenajiem palielinājumiem) un ierobežotu karjeras attīstības iespēju dēļ trūkst skolotāju. Skolotāja profesija jauniem, talantīgiem cilvēkiem joprojām ir samērā nepievilcīga. Ņemot vērā šos apstākļus, kvalificētu skolotāju trūkums līdz ar prognozēto nelabvēlīgo demogrāfisko attīstību liecina, ka nākotnē varētu kļūt vēl grūtāk pieņemt un saglabāt darbā skolotājus.

                  (12)

                  Neraugoties uz to, ka Čehija ir tranzītvalsts, Eiropas transporta tīkli, tostarp TEN-T koridori, nebūt nav pabeigti. Arī piepilsētas transporta infrastruktūra joprojām ir nepilnīga, un tas ierobežo mājokļu pieejamību cenas ziņā un cilvēku iespējas mērot ceļu uz darbu un atpakaļ. Vāji transporta savienojumi arī kavē uzņēmējdarbību, jo īpaši attālos reģionos. Lai gan lielpilsētu teritorijās notiek piepilsētu attīstība, piepilsētu transporta tīkli atpaliek, un tas jo īpaši attiecas uz dzelzceļa infrastruktūru. Valstij ir vāji mazoglekļa aspektu rādītāji, jo īpaši attiecībā uz atjaunojamo energoresursu īpatsvaru transporta nozarē un elektrotransportlīdzekļu izplatību. Turklāt plānotā elektrotransportlīdzekļiem domātās uzlādes infrastruktūras attīstība var nebūt pietiekama, lai apmierinātu pieprasījumu nākotnē. Lielāki ieguldījumi ilgtspējīgā transportā varētu arī samazināt gaisa un trokšņa piesārņojumu, kas mazinātu tā ietekmi uz sabiedrības veselību, jo īpaši pilsētu teritorijās. Digitālā infrastruktūra uzlabojas, taču joprojām ir plaisa starp pilsētu un lauku teritorijām, jo ātrdarbīgas platjoslas tīkli aptver tikai 59 % lauku mājsaimniecību. Vecāku tīklu, kuru pamatā ir vara kabeļu infrastruktūra, atjaunināšana un fiksētas bezvadu piekļuves risinājumi, nebūs pietiekama, lai sasniegtu 2025. gada savienojamības mērķus. Lai apmierinātu nākotnes savienojamības vajadzības, ir vajadzīgi ieguldījumi ļoti augstas veiktspējas tīklos (t. i., optiskajās šķiedrās) un piemēroti pieprasījuma puses pasākumi.

                  (13)

                  Čehijas ekonomikas energointensitāte joprojām ir viena no augstākajām Savienībā, jo energoefektivitāte uzlabojas tikai lēnām, jo īpaši ēku sektorā. Visaugstākā energointensitāte ir rūpniecības un dzīvojamo ēku sektorā. Energoefektivitātes uzlabošana ir iespēja palielināt Čehijas konkurētspēju, samazinot enerģijas izmaksas mājsaimniecībām un uzņēmumiem, attīstot tīrāku rūpniecību un virzoties uz augšu vērtības ķēdē. Elektroenerģijas nozarē pārsvarā tiek izmantotas ogles, un tās ir lielākais oglekļa emisiju avots, kas rada būtisku apdraudējumu vietējai gaisa kvalitātei. Autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējo piecu gadu laikā ir ievērojami palielinājušās. Tādās jomās kā pielāgošanās klimata pārmaiņām un risku novēršana trūkst pienācīgas rīcības attiecībā uz piemērotu prevenciju, sagatavotību un noturību pret katastrofām.

                  (14)

                  Administratīvais un regulatīvais slogs var kavēt ieguldījumus. Daudzi Čehijas uzņēmumi uzskata administratīvo un regulatīvo slogu par būtisku šķērsli ieguldījumiem. Strauji mainīgie tiesību akti un sarežģītās administratīvās procedūras joprojām ir galvenie šķēršļi uzņēmējdarbības veikšanai. Izmaksas saistībā ar līgumu izpildes panākšanu, biežās izmaiņas noteikumos nodokļu un darba jomā un grūtības saņemt būvatļaujas, iespējams, var atturēt no ieguldījumu veikšanas valstī. Turklāt administratīvā sloga apmērs dažādos reģionos ievērojami atšķiras. Neseno priekšlikumu mērķis ir mazināt plānošanas procedūru sarežģītību, jo īpaši attiecībā uz lieliem infrastruktūras projektiem. Turklāt valdība gatavojas līdz 2021. gadam izstrādāt jaunu būvniecības likumu, iesaistot sociālos partnerus. Atbildība par produktu tirgus uzraudzību ir sadalīta starp dažādām organizācijām, tai ir raksturīga pārklāšanās, un līdz ar to efektīva koordinācija un sadarbība kļūst problemātiskas.

                  (15)

                  Lai gan publisko iepirkumu praksē uzlabojas pārredzamība un apmācību nodrošināšana, konkurences līmenis joprojām atpaliek, jo ir liels īpatsvars tādu procedūru, kurās ir saņemts tikai viens piedāvājums, turklāt zema ir arī kvalitātes kritēriju izmantošana un uzticēšanās publiskajām iestādēm. Lielākā daļa publiskā iepirkuma lēmumu joprojām balstās uz zemāko cenu, jo stratēģiskā pieeja vēl nav pieņemta. Lielāks uzsvars tika likts uz centralizētu iepirkumu un uz kopīgu zināšanu izmantošanu, bet to ieviešana ir samērā lēna, lai gan to potenciāls ir pierādīts.

                  (16)

                  Čehija vēl nav izveidojusi pilnībā funkcionējošu inovācijas ekosistēmu, kuras pamatā būtu iekšzemes pētniecība un izstrāde. Neraugoties uz pētniecības un izstrādes intensitātes pieaugumu, valsts joprojām ir viduvēja novatore Savienības līmenī. Šis rādītājs varētu būt saistīts ar to, ka publiskajos ieguldījumos trūkst pilnīgi saskaņotas stratēģijas, kas palielinātu pieticīgos pētniecības rezultātus un uzlabotu sadarbību starp privāto sektoru un akadēmiskajām aprindām. Ražīguma pieaugumu galvenokārt virza lieli ārvalstu uzņēmumi, savukārt iekšzemes uzņēmumi atpaliek attiecībā uz pievienotās vērtības radīšanu. Turklāt kopējā faktoru produktivitāte – rādītājs, kas parāda, cik efektīvi kapitāla un darbaspēka resursi tiek izmantoti ražošanā, – ir palielinājusies samērā lēnām. Lielāks uzsvars uz iekšzemes inovāciju varētu veicināt ražīguma pieaugumu visa veida uzņēmumos, tostarp mazos un vidējos uzņēmumos.

                  (17)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Čehijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības. Svarīgs priekšnoteikums šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai ir tas, ka tiek uzlabotas valsts administratīvās spējas pārvaldīt minētos līdzekļus.

                  (18)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Čehijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada konverģences programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Čehijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Čehijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (19)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada konverģences programmu, un tās atzinumā (6) ir norādīts, ka sagaidāms, ka Čehija Stabilitātes un izaugsmes paktu būs ievērojusi,

            AR ŠO IESAKA Čehijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Uzlabot pensiju un veselības aprūpes sistēmu ilgtermiņa fiskālo stabilitāti. Pieņemt vēl nepieņemtos korupcijas apkarošanas pasākumus.

         2.

            Veicināt sieviešu, kurām ir mazi bērni, nodarbinātību, tostarp uzlabojot piekļuvi cenas ziņā pieejamai bērnu aprūpei, kā arī nelabvēlīgākā situācijā esošu grupu nodarbinātību. Palielināt izglītības un apmācības sistēmu kvalitātes un iekļautības līmeni, tostarp veicinot tehniskās un digitālās prasmes un uzlabojot skolotāju profesijas pievilcīgumu.

         3.

            Ņemot vērā reģionālās atšķirības, uz ieguldījumiem vērstu ekonomikas politiku koncentrēt uz transportu, jo īpaši tā ilgtspēju, digitālo infrastruktūru, pāreju uz mazoglekļa ekonomiku un enerģētikas pārkārtošanu, tostarp attiecībā uz energoefektivitāti. Samazināt administratīvo slogu ieguldījumu veikšanai un publiskajā iepirkumā atbalstīt konkurenci, kas vairāk balstītos uz kvalitāti. Novērst šķēršļus, kas kavē pilnībā funkcionējošas inovācijas ekosistēmas izveidi.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997.,1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 320, 10.9.2018.,12. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Dānijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Dānijas 2019. gada konverģences programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/20

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Dānijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Dānijas 2019. gada konverģences programmu
      (2019/C 301/04)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1176/2011 (2) pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Dānija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

                  (2)

                  2019. gada ziņojums par Dāniju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Dānija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (3), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Dānijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

                  (3)

                  Dānija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 15. martā un 2019. gada konverģences programmu – 2019. gada 10. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (4)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (5)

                  Dānija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā plāno panākt nominālo deficītu 0,1 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. un 2020. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – joprojām tiek pārsniegts visā programmas periodā līdz 2025. gadam. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā samazināsies līdz 33,4 % no IKP un 2020. gadā saglabāsies stabila, bet pēc tam līdz 2025. gadam tā palielināsies līdz 37,8 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs programmas periodā ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,9 % apmērā no IKP 2019. gadā un 1,0 % apmērā no IKP 2020. gadā – tādējādi tiktu pārsniegts vidēja termiņa budžeta mērķis. Riski ir saistīti ar ieņēmumu samazinājumu, ko izraisa svārstīgi komponenti, jo īpaši pensiju peļņas nodoklis. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Dānija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.

                  (6)

                  Dānijas pētniecības un inovācijas sistēmai ir raksturīgs augsts ieguldījumu līmenis, spēcīga cilvēkresursu bāze un zinātnes izcilība. Tomēr Dānijas pētniecības un inovācijas vidē ir koncentrēts salīdzinoši neliels skaits tādu dalībnieku kā lielie uzņēmumi un fondi – galvenokārt farmācijas un biotehnoloģijas nozarēs –, kas padara pētniecības un inovācijas sistēmu potenciāli neaizsargātu pret ārējiem satricinājumiem. Tāpēc šķiet, ka ir iespējams veikt uzlabojumus, veicot ieguldījumus izteikti inovatīvu uzņēmumu izvēršanā.

                  (7)

                  Lai Dānijā veicinātu ilgtspējīgu un iekļaujošu izaugsmi, svarīgi ir nodrošināt darbaspēka piedāvājumu demogrāfisku un tehnoloģisku pārmaiņu laikā un risināt darbaspēka, jo īpaši kvalificētu darbinieku un IKT speciālistu, trūkuma problēmu. Reformas un ieguldījumi, kas uzlabo profesionālās izglītības un apmācības pievilcību un tādējādi palielina līdzdalības profesionālajā izglītībā un apmācībā rādītājus, varētu pozitīvi ietekmēt kvalificētu darbinieku piedāvājumu. Šo problēmu varētu risināt arī ar pastāvīgiem ieguldījumiem pieaugušo izglītībā, mūžizglītībā un digitālajās prasmēs. Turklāt lietderīgi būtu koncentrēties uz atstumto un nelabvēlīgā situācijā esošo grupu labāku integrāciju darba tirgū. Tas jo īpaši attiecas uz jauniešiem ar zemu izglītības līmeni, migrantu izcelsmes personām, cilvēkiem ar ierobežotu darbspēju un invaliditāti. Turklāt problēma joprojām ir migrantu izcelsmes bērnu izglītības rādītāji.

                  (8)

                  Neraugoties uz augstas kvalitātes ceļiem, pieaug autoceļu satiksmes pārslogotība, jo īpaši ap lielajām pilsētām. Turklāt ir nepieciešams dekarbonizēt transporta nozari, kas norāda uz iespējām veikt ieguldījumus ilgtspējīgā transporta infrastruktūrā, lai dekarbonizētu transporta nozari un novērstu autoceļu pārslogotību, tostarp, ieviešot alternatīvo degvielu infrastruktūru. Aizejošā valdība ir nākusi klajā ar plānu, kā samazināt autoceļu pārslogotību ap lielajām pilsētām. Minētais plāns, saskaņā ar kuru no 2020. gada līdz 2030. gadam tiks piešķirti 112 miljardi DKK (gandrīz 6 % no IKP), vēl nav pieņemts.

                  (9)

                  Lai gan produktivitātes līmenis Dānijas ekonomikā joprojām ir viens no augstākajiem Savienībā, produktivitātes pieaugums gadu desmitiem ir samazinājies. Eksportētāji uzrāda labākus ražīguma pieauguma rādītājus nekā uzņēmumi, kas ir aizsargāti pret ārvalstu uzņēmumu konkurenci. Lai gan Dānija ir veikusi pasākumus, lai atbalstītu uzņēmumu ražīguma pieaugumu uz iekšzemi orientēto pakalpojumu nozarēs, ražīguma pieaugums un konkurence šajās nozarēs joprojām atpaliek. Dānija ir īstenojusi pasākumus, lai uzlabotu konkurenci finanšu nozarē, un ir turpinājusi īstenot sabiedrisko pakalpojumu stratēģiju.

                  (10)

                  Pēc vairākiem straujas izaugsmes gadiem mājokļu cenas, šķiet, ir novērtētas pārāk augstu, jo īpaši galvenajās pilsētu teritorijās. Tomēr mājokļu cenu pieaugums 2018. gadā kļuva mērenāks. Turklāt, neraugoties uz nepārtraukto lejupslīdi, mājsaimniecību parāda attiecība pret izmantojamo ienākumu joprojām ir visaugstākā Savienībā. Hipotekāro aizdevumu ar mainīgām procentu likmēm un atliktu maksājuma saistību termiņu īpatsvars pakāpeniski samazinās, tomēr joprojām ir augsts. Šķiet, ka jauni makroprudenciālie pasākumi ir ļāvuši ierobežot tādu jaunu hipotekāro aizdevumu apjoma pieaugumu, kuriem ir ļoti augsta parāda attiecība pret ienākumiem un aizdevuma un ķīlas vērtības attiecība. Dānijas iestādes pēdējos gados ir arī aktivizējušas pretcikliskās kapitāla rezerves un īstenojušas pasākumus, kas paredzēti, lai palielinātu banku noturību, turklāt tās ir pieņēmušas īpašuma nodokļa reformu (stāsies spēkā no 2021. gada), lai izbeigtu prociklisko īpašuma nodokļa sistēmu. Tomēr ļoti liela aizdevumu attiecība pret ienākumiem apvienojumā ar lielu parādu, kam ir liels procentu likmju jutīgums, un pārāk augstu novērtētajām mājokļu cenām rada risku ekonomikas un finanšu stabilitātei, tāpēc ir nepieciešama pastāvīga uzraudzība.

                  (11)

                  Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršana ir kļuvusi par Dānijas prioritāti, ņemot vērā lielu skandālu saistībā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, kurā iesaistīta lielākā finanšu iestāde Dānijā. Dānijas parlaments ir noslēdzis politiskus nolīgumus par uzraudzības stiprināšanu un jauno tiesību aktu kopumu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas jomā, kas ietver stratēģiju cīņai pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu. Stratēģija balstās uz astoņiem pīlāriem, kas ietver sadarbības stiprināšanu starp uzraudzības iestādēm, finanšu ziņu vākšanas vienību un citām attiecīgajām ieinteresētajām personām. Tomēr joprojām pastāv problēmas, un finanšu uzraudzības iestādei vēl ir jāpieņem papildu pasākumi un pamatnostādnes par to, kā stiprināt uzraudzību šajās jomās. Tiklīdz šie pasākumi būs pieņemti, būtu jāvelta uzmanība to efektīvai īstenošanai.

                  (12)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Dānijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

                  (13)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Dānijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada konverģences programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Dānijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Dānijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (14)

                  Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada konverģences programmu, un tās atzinumā (6) ir norādīts, ka sagaidāms, ka Dānija Stabilitātes un izaugsmes paktu būs ievērojusi,

            AR ŠO IESAKA Dānijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Uz ieguldījumiem vērsto ekonomikas politiku koncentrēt uz izglītību un prasmēm, pētniecību un inovāciju, lai paplašinātu inovācijas bāzi, iekļaujot tajā vairāk uzņēmumu, un uz ilgtspējīgu transportu, lai risinātu ceļu pārslogotības problēmu.

         2.

            Nodrošināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas regulējuma efektīvu uzraudzību un izpildi.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

         (3)  OV C 320, 10.9.2018., 16. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums (2019. gada 9. jūlijs) par Vācijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2019. gada stabilitātes programmu

text:
               5.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/24

      PADOMES IETEIKUMS
      (2019. gada 9. jūlijs)
      par Vācijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Vācijas 2019. gada stabilitātes programmu
      (2019/C 301/05)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
      ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
      ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
      ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
      ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
      ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Vācija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (3) (“eurozonai adresētais 2019. gada ieteikums”), kurā izklāstīti pieci ieteikumi eurozonai (“ieteikumi eurozonai”), Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

                  (2)

                  Ņemot vērā to, ka Vācija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā ekonomikas ir savstarpēji cieši saistītas, Vācijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots 2019. gada eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļots turpmāk sniegtajā 1. un 2. ieteikumā. Konkrēti, ieguldījumu pasākumi un atbalsts algu pieaugumam palīdzēs īstenot pirmo eurozonas ieteikumu attiecībā uz eurozonas līdzsvara atjaunošanu, un nodokļu novirzīšana no darbaspēka palīdzēs īstenot trešo eurozonas ieteikumu attiecībā uz darba tirgus darbību.

                  (3)

                  2019. gada ziņojums par Vāciju tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā tika izvērtēts, kā Vācija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā (4), turpmākie pasākumi, kas veikti pēc tai adresētajiem ieteikumiem, kuri pieņemti iepriekšējos gados, un Vācijas virzība uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2019. gada 27. februārī. No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Vācijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Konkrēti, lēni sarūkošais tekošā konta pārpalikums joprojām ir liels, un tam ir pārrobežu nozīme. 2018. gadā pārpalikums nedaudz saruka saistībā ar iekšzemes pieprasījuma pieaugumu, un paredzams, ka turpmākajos gados tas turpinās pakāpeniski samazināties, tomēr pārsniegs makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūrā noteikto robežvērtību. Pārpalikums atspoguļo to, ka iekšzemes ieguldījumu līmenis – salīdzinājumā ar uzkrājumiem – gan privātajā, gan publiskajā sektorā ir pieticīgs. Ir veikti pasākumi, lai veicinātu privātos un publiskos ieguldījumus, un tā rezultātā ieguldījumi ir ievērojami palielinājušies. Tas ir veicinājis to, ka izaugsmi lielākā mērā virza iekšzemes pieprasījums. Tomēr, ņemot vērā labvēlīgos finansēšanas nosacījumus, neīstenotos publiskos ieguldījumus, jo īpaši pašvaldību līmenī, un pieejamo fiskālo telpu, varēja gaidīt, ka ieguldījumi un patēriņš kā daļa no iekšzemes kopprodukta (IKP) pieaugs vairāk. Algu pieaugums nedaudz palielinājās līdz ar kāpjošo pieprasījumu pēc darbarokām, tomēr reālais algu pieaugums joprojām ir pieticīgs.

                  (4)

                  Vācija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 16. aprīlī un 2019. gada stabilitātes programmu – 2019. gada 17. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

                  (5)

                  Attiecīgie valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (5) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri ESI fondu efektivitāti saista ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

                  (6)

                  Vācija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā plāno budžeta pārpalikumu no ½ līdz ¾% no IKP laikposmā no 2019. līdz 2023. gadam. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – visā programmas periodā būs pārsniegts. Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā nokritīsies zem Līgumā noteiktās atsauces vērtības 60 % apmērā no IKP un pakāpeniski samazināsies līdz 51¼ % 2023. gadā. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir labvēlīgs. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 1,1 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,8 % apmērā no IKP 2020. gadā – tādējādi tiktu pārsniegts vidēja termiņa budžeta mērķis. Prognozēts, ka vispārējās valdības parāds turpināsies stabili samazināties. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Vācija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem. Tomēr vienlaikus būtu svarīgi, nepārkāpjot vidēja termiņa budžeta mērķi, izmantot fiskālo un strukturālo politiku, lai panāktu noturīgu augšupejošu tendenci privātajos un publiskajos ieguldījumos, jo īpaši reģionālajā un pašvaldību līmenī.

                  (7)

                  Publiskie un privātie ieguldījumi 2018. gadā ievērojami palielinājās, bet ieguldījumu attiecība joprojām ir zem eurozonas vidējā rādītāja. Publiskie ieguldījumi 2018. gadā pieauga par 7,7 % nominālā izteiksmē un par 3,8 % reālā izteiksmē, tomēr ir jāpieliek lielākas pūles, lai novērstu lielo neīstenoto ieguldījumu problēmu, jo īpaši attiecībā uz ieguldījumiem infrastruktūrā un izglītībā. Pēc negatīvu izaugsmes rādītāju laikposma reālā publisko ieguldījumu izaugsme pēdējo trīs gadu laikā ir bijusi pozitīva. Nominālie ieguldījumi pašvaldību līmenī tikai 2018. gadā vien ir pieauguši gandrīz par vienu piektdaļu. Tas atspoguļo valdības centienus palielināt ieguldījumus. Tomēr ieguldījumi pašvaldību līmenī joprojām bija mazāki par nolietojumu. Atsaucoties uz KfW 2019. gada pašvaldību pētījumu, konstatētais neīstenoto ieguldījumu apmērs līdz 2018. gadam bija sasniedzis 4 % no IKP. Kopā ar labvēlīgo budžeta stāvokli tas liecina, ka ieguldījumus ir iespējams palielināt visos pārvaldības līmeņos, jo īpaši reģionālajā un pašvaldību līmenī. Ieguldījumus publiskajā infrastruktūrā joprojām kavē jaudas un plānošanas ierobežojumi pašvaldību līmenī. Ir ieviesti pasākumi, lai pārvarētu šos ierobežojumus, bet tie vēl nav devuši stabilus, konkrētus rezultātus. Turklāt ir iespējams uzlabot digitālos publiskos pakalpojumus un publisko iepirkumu. Privātie ieguldījumi ir ievērojami palielinājušies, bet ne visos aktīvu veidos. Stabili ir palielinājušies ieguldījumi iekārtās, jo šajā jomā jauda ir izmantota rekordlielā apjomā. Ieguldījumi mājokļu jomā turpina ievērojami pieaugt. Tomēr pašlaik būvniecības nozare uzrāda jaudas ierobežojumus un cenu pieaugumu. Nedzīvojamo ēku būvniecība reālā izteiksmē ir pieaugusi lēni, kas liecina par to, ka nozīmīga infrastruktūra, iespējams, nav gājusi kopsolī ar ekonomikas vajadzībām.

                  (8)

                  Publiskie izdevumi izglītības jomā (4,1 % no IKP 2017. gadā) nesasniedza Savienības vidējo rādītāju (4,6 %). No kopējiem valdības izdevumiem 9,3 % tika izdoti izglītības jomā; arī šis rādītājs ir zem Savienības vidējā rādītāja, kas ir 10,2 %. Izdevumi izglītības un pētniecības jomā 2017. gadā saglabājās 9 % apmērā no IKP, nesasniedzot valsts izvirzīto mērķi – 10 % no IKP. Kaut arī izglītības izdevumi reālā izteiksmē palielinājās, lielā neīstenoto ieguldījumu problēma ir palielinājusies vēl vairāk, ņemot vērā demogrāfiskās attīstības tendences. Izmaiņas tiesību aktos, kas ļauj federālajai valdībai veikt tiešus ieguldījumus digitālajā izglītībā papildus federālo zemju piešķirtajiem resursiem (DigitalPakt), ir daudzsološas, bet vēl nav uzrādījušas rezultātus. Lai risinātu tādas problēmas kā studentu skaita pieaugums, skolotāju trūkums, digitalizācija un agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes turpmāka izvēršana, būs vajadzīgs pienācīgs publiskais finansējums. Papildu izdevumiem izglītības un pētniecības un inovācijas jomā ir izšķiroša nozīme attiecībā uz Vācijas potenciālo izaugsmi un pielāgošanos tehnoloģiskajām pārmaiņām.

                  (9)

                  Vācija pēdējo gadu gaitā ir guvusi panākumus pētniecības un izstrādes intensitātes palielināšanā, galvenokārt tāpēc, ka palielinājās lielu uzņēmumu izdevumi pētniecībai un izstrādei, jo īpaši vidējo un augsto tehnoloģiju ražošanas nozarēs un konkrēti autobūves nozarē. Mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) pētniecības un izstrādes intensitāte ir ievērojami zemāka par ES vidējo līmeni un turpina atpalikt. MVU parasti gūst mazāku labumu no sadarbības ar publiskiem pētniecības institūtiem nekā lielie uzņēmumi. Šie divi faktori kaitē inovācijai uzņēmējdarbībā, kam ilgtermiņā ir tendence samazināties. Papildu ieguldījumi pētniecībā un izstrādē ir būtiski ne tikai tādēļ, lai palielinātu inovācijas spējas visā ekonomikā un vairotu produktivitāti, bet arī lai atvieglotu pāreju uz mazoglekļa un aprites ekonomiku, jo īpaši attiecībā uz ilgtspējīgu transportu, videi nekaitīgām enerģijas tehnoloģijām, ekoinovāciju un atkritumu reciklēšanu, un lai vēl vairāk uzlabotu publiskās pētniecības nozares darbību un tās devumu šo mērķu sasniegšanā.

                  (10)

                  Vācijas ekonomikas digitalizācija notiek lēni, un MVU joprojām lēni ievieš digitālās tehnoloģijas. Vācija atpaliek no lieljaudas platjoslas (gigabitu ātruma) izvēršanas valsts līmenī, jo īpaši lauku apvidos, kur lielāki ieguldījumi varētu uzlabot ražīguma pieaugumu. Tikai 9 % no Vācijas mājsaimniecībām (2018. gada vidū) ir nodrošināti ar augstas veiktspējas optiskās šķiedras kabeļu tīkliem salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju – 30 %. Tā vietā dominējošā operatora vēlamais tehnoloģiskais risinājums joprojām bija esošo vara kabeļu tīklu uzlabošana (vektorēšana). Lai gan daudzi pakalpojumi ir atkarīgi no ļoti ātrdarbīgas savienojamības, 23 700 uzņēmējdarbības parki 2017. gadā nebija savienoti ar optiskās šķiedras kabeļu tīklu, un 28 % no visiem uzņēmumiem nebija piekļuves tīkliem ar pārraides ātrumu vismaz 50 megabiti sekundē. Šādas savienojamības trūkums kavē ieguldījumus, jo īpaši MVU ieguldījumus, no kuriem daudzi atrodas lauku un piepilsētu apvidos. Joprojām ļoti būtiska ir publiskā sektora intervence, lai lauku apvidos izvērstu īpaši ātrdarbīgu (≥ 100 Mb/s) platjoslas infrastruktūru, un būtu iespējams izpētīt dažādas citas iespējas, ne tikai subsīdijas. Arī digitālo publisko pakalpojumu un e-veselības sniegums stipri atpaliek no Savienības vidējā rādītāja. Tikai 43 % Vācijas interneta lietotāju 2018. gadā izmantoja e-pārvaldes pakalpojumus (salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 64 %). Attiecībā uz e-veselību 7 % vāciešu ir izmantojuši veselības un aprūpes pakalpojumus, kas sniegti tiešsaistē (salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 18 %). E-recepti izmanto 19 % ģimenes ārstu (salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 50 %).

                  (11)

                  Vācijā ir vajadzīgi lielāki ieguldījumi transporta infrastruktūrā un tīras mobilitātes risinājumos, lai risinātu mobilitātes un gaisa kvalitātes problēmas, kā arī lai atbalstītu klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām. Autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējo piecu gadu laikā ir palielinājušās. Gaisa kvalitāte Vācijā rada nopietnas bažas, jo īpaši pilsētu teritorijās, kur satiksme veido aptuveni 60 % no kaitīgo NOx emisiju apjoma. Kravu pārvadājumi varētu gūt labumu no attīstītākiem intermodalitātes risinājumiem. Automobiļi joprojām ir visvairāk izmantotie transporta veidi ikdienas satiksmē, un vidējais laiks, kas tiek pavadīts satiksmes sastrēgumā, ir aptuveni 30 stundas gadā. Tiek lēsts, ka sastrēgumi un stāvvietu meklēšana gadā izmaksā 110 miljardus EUR jeb aptuveni 4 % no Vācijas IKP. Lai gan transportlīdzekļiem, kurus darbina ar alternatīvo degvielu, ir vislielākais jauno reģistrāciju pieaugums, šie skaitļi joprojām ir mazi. Automobiļu koplietošana un līdzbraukšana joprojām tiek izmantota ļoti maz. Būs vajadzīgi arī ievērojami publiskie un privātie ieguldījumi, ņemot vērā jaunas akumulatoru un kritiski svarīgo izejvielu piegādes ķēdes.

                  (12)

                  Vācijas elektrotīkli lēnām pielāgojas atjaunojamās enerģijas ražošanai, un joprojām ir vajadzīgi ievērojami ieguldījumi pārvades un sadales tīklos. Būtiska kavēšanās daudzu projektu īstenošanā ir radījuši ievērojamas izmaksas Vācijas un Eiropas elektrotīkliem un elektroenerģijas tirgiem. No 1 800 km gara tīkla projektiem, kas noteikti 2009. gada Energotīkla paplašināšanas likumā, daļēji sabiedrības pretestības dēļ, līdz 2018. gada otrajam ceturksnim ir ieviesti tikai aptuveni 800 km. Kavēšanās ar tīkla paplašināšanu izraisīs lielākas sastrēgumu izmaksas un radīs lielākus tirgus darbības traucējumus gan Vācijā, gan kaimiņvalstīs. Ieguldījumi energotīklos, kas veicina nozaru sasaisti, dažādošanu un piemērotu tīkla infrastruktūru, ir ļoti būtiski energosistēmas elastīguma nodrošināšanai un labākai integrācijai dažādās ekonomikas nozarēs, ņemot vērā enerģētikas un klimata mērķrādītāju sasniegšanu.

                  (13)

                  Cenu ziņā pieejamu mājokļu skaits Vācijā ir samazinājies. Kopš 2015. gada gan īres, gan mājokļu cenas ir palielinājušās straujāk nekā to ilgtermiņa vidējie rādītāji, jo īpaši lielajās pilsētās. 2017. gadā 20 % cilvēku vecumā virs 65 gadiem Vācijā saskārās ar pārmērīgi lielu mājokļa izmaksu slogu (t. i., kopējās mājokļu izmaksas veidoja vairāk nekā 40 % no viņu rīcībā esošajiem ienākumiem) salīdzinājumā ar 10 % Eiropas iedzīvotāju vecumā virs 65 gadiem. Iedzīvotājiem ar zemākajiem ienākumiem pārmērīgu ar mājokli saistītu izmaksu rādītājs bija par 10 procentpunktiem augstāks nekā Savienības vidējais rādītājs – 35,3 %. Valdība reaģēja, pieņemot konkrētus pasākumus, tostarp “cenu bremzēšanu”, kas ierobežoja īres maksu pieaugumu (Mietpreisbremse), atbalsta shēmu jauna īpašuma iegādei (Baukindergeld), kā arī izmaiņās pamatlikumā, lai federālā līmenī būtu iespējams sniegt finansiālu atbalstu sociālo mājokļu celtniecībai. Tomēr jaunu mājokļu būvniecības pabeigšana joprojām ievērojami atpaliek no pieprasījuma un ir krietni zem valdības noteiktā mērķrādītāja 375 000 jaunu mājokļu gadā. Iespējams, būs vajadzīgi turpmāki pasākumi, piemēram, sociālo mājokļu būvniecības paātrināšana, transporta iespēju uzlabošana, kā arī zemes izmantošanas un apbūves noteikumu reforma.

                  (14)

                  Vācija ir īpaši guvusi labumu no integrācijas iekšējā tirgū, un tai ir nozīmīga loma tā turpmākajā attīstībā. Tomēr salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm Vācijā joprojām pastāv lieli konkurences šķēršļi uzņēmējdarbības pakalpojumu nozarē. Tas attiecas uz dažādām jomām, tostarp reglamentētām profesijām, piemēram, arhitektūru, inženierzinātnēm un juridiskajiem pakalpojumiem, kur reglamentējoši ierobežojumi, piemēram, darbību rezerve un regulējums attiecība uz cenām un maksām, ierobežo konkurenci. Tomēr, salīdzinot ar citām dalībvalstīm, arī nereglamentēti uzņēmējdarbības pakalpojumi saskaras ar lielākiem uzņēmējdarbības vides ierobežojumiem. Izmaiņas uzņēmējdarbības pakalpojumu regulējumā, lai palielinātu konkurenci, uzlabotu ieguldījumu un saimnieciskās darbības efektivitāti un lietderību.

                  (15)

                  Pēc dažiem uzlabojumiem pēdējos gados ir panākts neliels progress iepriekšējā gadā, lai reformētu Vācijas nodokļu sistēmu nolūkā veicināt iekšzemes privātos ieguldījumus un izaugsmi. Nodokļu sistēma joprojām ir sarežģīta, tā kropļo lēmumu pieņemšanu, piemēram, par līdzdalību darba tirgū, ieguldījumiem un finansējumu, un tā varētu sniegt efektīvākus stimulus ieguldījumiem un patēriņam. Vislielākais progress tika panākts darbaspēka nodokļu jomā, bet tas vēl nav redzams datos. Joprojām pastāv iespējas samazināt kropļojošus darbaspēka nodokļus, novirzot nodokļus no darbaspēka uz ienākumu avotiem, kas vairāk atbalsta iekļaujošu un ilgtspējīgu izaugsmi. Nodokļu slogs darbaspēkam 2018. gadā (nodokļu ķīlis) joprojām bija viens no augstākajiem Savienībā gan vidēji, gan zemu atalgotiem darba ņēmējiem. Darba ņēmēju sociālā nodrošinājuma iemaksas ir īpaši lielas salīdzinājumā ar citām valstīm, un sociālā nodrošinājuma iemaksas kopumā veido aptuveni divas trešdaļas no nodokļu ķīļa, savukārt ienākuma nodoklis veido vienu trešdaļu. Savukārt ieņēmumi no vides nodokļiem kā daļa no IKP ir vieni no zemākajiem Savienībā. Kapitāla izmaksas un faktiskā vidējā uzņēmumu ienākuma nodokļa likme, kas katrā reģionā atšķiras, ir viena no augstākajām Savienībā. Vidējā faktiskā nodokļu likme bija 28,8 % (valsts kopējais rādītājs) salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 20 %. Ņemot vērā mijiedarbību starp uzņēmumu ienākuma nodokli, vietējo tirdzniecības nodokli un solidaritātes papildnodokli, uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēma ir sarežģīta, saistīta ar augstām nodokļu administrācijas izmaksām un kropļo ieguldījumu līmeni un vietu. Turklāt uzņēmumu ienākuma nodoklis kropļo finansēšanas lēmumus, jo tas rada stimulus aizņēmuma finansējuma izmantošanai, un saskaņā ar 2017. gada datiem tas tiek lēsts kā trešais augstākais Savienībā. Tas, ka tiktu pazeminātas kapitāla izmaksas pašu kapitālam, varētu palielināt privātos ieguldījumus un stiprināt salīdzinoši pārāk maz attīstīto riska kapitāla tirgu.

                  (16)

                  Darba tirgus joprojām ir spēcīgs, bet atsevišķu grupu darba tirgus potenciāls netiek pietiekami izmantots. Nodarbinātības līmenis vecuma grupā no 20 līdz 64 gadiem 2018. gada ceturtajā ceturksnī sasniedza 79,9 %, kas ir viens no augstākajiem rādītājiem Savienībā. Bezdarba līmenis 2019. gada sākumā noslīdēja līdz rekordzemam rādītājam, proti, 3,2 %. Augstais brīvo darbvietu rādītājs un darbaspēka trūkums kļūst arvien redzamāks, un dažos reģionos un nozarēs tas ievērojami ierobežo ražošanu. Tomēr tādu personu grupu kā, piemēram, sievietes un migrantu izcelsmes personas, darba tirgus potenciāls netiek pietiekami izmantots. Vācijā ir ļoti augsts procentuālais īpatsvars sievietēm, kas strādā nepilnas slodzes darbu, – 46,7 %. Darbaspēka nodokļi Vācijā joprojām ir salīdzinoši augsti, tostarp zemu atalgotiem darba ņēmējiem. Īpašie noteikumi, kas reglamentē kopīgu ienākumu aplikšanu ar nodokļiem laulātiem pāriem (Ehegattensplitting), bremzē stimulus otrajam pelnītājam strādāt, īpaši vairāk stundu. Cilvēkiem ar migrantu izcelsmi ir ievērojami zemāks nodarbinātības līmenis nekā vietējas izcelsmes cilvēkiem, un šī atšķirība īpaši liela ir sievietēm. Ir veikti pasākumi, lai atbalstītu bēgļu integrāciju darba tirgū, taču joprojām pastāv problēmas, tostarp trūkstošas vācu valodas prasmes, neesošas vai nepārvedamas kvalifikācijas, aprūpes pienākumi pret bērniem un radiniekiem, kā arī pieredzes trūkums attiecībā uz neoficiāliem noteikumiem Vācijas darba tirgū.

                  (17)

                  “Demogrāfiskā sprādziena” paaudzes aiziešana pensijā Vāciju skar vairāk nekā citas dalībvalstis. Ilgtermiņā šīs demogrāfiskās pārmaiņas noslogos Vācijas publiskās finanses, un tās varētu apdraudēt pensiju adekvātumu un palielināt pašlaik ierobežoto vecāka gadagājuma iedzīvotāju īpatsvaru (vecumā virs 65 gadiem), kuri ir pakļauti nabadzības riskam vai sociālajai atstumtībai. Paredzams, ka līdz 2040. gadam valsts saskarsies ar vienu no lielākajiem valsts pensiju izdevumu palielinājumiem attiecībā pret IKP Savienībā (par 1,9 procentpunktiem no IKP), savukārt saskaņā ar 2018. gada ziņojumu par novecošanu (Eiropas Komisija, 2018) paredzams, ka valsts pensiju pabalstu līmenis samazināsies par 4,4 procentpunktiem – līdz 37,6 %. Nesen veikto pensiju reformu rezultātā ir palielināti pabalsti noteiktām iedzīvotāju grupām, tomēr nav skaidrs, vai gūtie sociālie ieguvumi ir samērīgi ar to ievērojamajām fiskālajām izmaksām. Valdība arī noteica divas “stoplīnijas” (doppelte Haltelinie) – maksimālo pensiju iemaksu likmi 20 % apmērā un minimālo ienākumu aizvietojuma rādītāju 48 % apmērā līdz 2025. gadam. Ir sagaidāms, ka šo ierobežojumu saglabāšana prasīs ievērojamus fiskālos pārvedumus, vēl vairāk palielinot slogu jaunākām paaudzēm. Turklāt joprojām ir aktuāls jautājums par pensiju ienākumu adekvātumu darba ņēmējiem ar zemiem ienākumiem.

                  (18)

                  Neraugoties uz aizvien pieaugošo darbaspēka trūkumu, reālo algu pieaugums joprojām ir pieticīgs, savukārt nominālā peļņa 2018. gadā pieauga par 3,1 %. Turklāt nodarbinātības pieauguma koncentrācija labāk apmaksātās pilnas slodzes darbvietās un marginālā nepilnas slodzes darba īpatsvara samazinājums kopējā nodarbinātībā 2018. gadā sekmēja kopējo algu pieaugumu, arī nedaudz apsteidzot ražīguma pieaugumu. Daba koplīgumu slēgšanas sarunu tvērums turpināja samazināties (par 2 procentpunktiem no 2016. līdz 2017. gadam) līdz 49 % valsts rietumu daļā un 34 % valsts austrumu daļā. Pastāv ievērojamas atšķirības attiecībā uz tvērumu dažādās nozarēs, labākam tvērumam esot publiskajā sektorā un rūpniecībā, savukārt pakalpojumu nozarē tvērums ir daudz mazāks. Zemu atalgotie darba ņēmēji kopumā ir guvuši labumu no minimālās algas ieviešanas 2015. gadā. Būtiski palielinājās stundas likmes algu sadalījuma skalas apakšējā daļā, jo īpaši divās zemākajās algu decilēs. Tomēr zemu atalgoto darba ņēmēju īpatsvars 2017. gadā bija 22,5 %, kas joprojām ievērojami pārsniedz Savienības vidējo rādītāju. To cilvēku skaits, kuri nodarbināti tikai “minidarbos”, 2010.–2018. gadā samazinājās par 6,8 %, un nodarbinātība, uz kuru attiecas sociālā apdrošināšana, tajā pašā laikposmā palielinājās par aptuveni 18,1 %. Stiprinot nosacījumus algu pieauguma veicināšanai, tiktu sekmēts iekšzemes pieprasījums un veicināta līdzsvarošana eurozonā.

                  (19)

                  Augšupejošā sociālā mobilitāte izglītības jomā Vācijā ir zema. Arī valsts avoti apliecina, ka progress, kas panākts sociālekonomiskās izcelsmes ietekmes samazināšanā uz izglītības rezultātiem, ir neliels. Vācija ir guvusi labus rezultātus attiecībā uz nesen ieradušos migrantu un bēgļu integrāciju izglītībā un apmācībā. Tomēr cilvēki ar migrantu izcelsmi parasti saskaras ar lielākām problēmām nekā vietējas izcelsmes studenti (piemēram, izglītības priekšlaicīgas pamešanas īpatsvars un grūtības atrast mācekļa vietu). Tā kā klases skolās kļūst aizvien neviendabīgākas, ir jāpieliek lielas pūles, lai stiprinātu skolotāja profesiju laikā, kad jau tā pastāv ievērojams skolotāju trūkums. Darba ņēmēju dalība pieaugušo izglītībā rada bažas par turpmākiem darba ņēmēju darba tirgus rādītājiem, jo īpaši attiecībā uz 6,2 miljoniem cilvēku, kuriem trūkst lasīšanas un rakstīšanas pamatprasmju.

                  (20)

                  Lai gan to cilvēku skaits, kurus apdraud nabadzība vai sociālā atstumtība, kopš tā augstākā līmeņa sasniegšanas 2014. gadā ir samazinājies, joprojām pastāv problēmas ar iespēju vienlīdzību. Konkrētāk, nabadzības vai sociālās atstumtības risks 2017. gadā mazkvalificēto vecāku bērniem bija par 67 procentpunktiem augstāks nekā augsti kvalificēto vecāku bērniem. Šī atšķirība ir ievērojami lielāka nekā vidējā atšķirība (53,9 procentpunkti) Savienībā.

                  (21)

                  Savienības līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažus no ieteikumos konstatētajiem trūkumiem, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas 2019. gada ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Vācijai pēc iespējas labāk izmantot minētos līdzekļus konkrētajās nozarēs, ņemot vērā reģionālās atšķirības.

                  (22)

                  Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Vācijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu, 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Vācijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Vācijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

                  (23)

                  Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un tās atzinumā (7) ir norādīts, ka sagaidāms, ka Vācija Stabilitātes un izaugsmes paktu būs ievērojusi.

                  (24)

                  Padome ir izskatījusi 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. Padomes ieteikumi, kas sagatavoti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. un 2. ieteikumā. Minētie ieteikumi arī sekmē eurozonai adresētā 2019. gada ieteikuma, jo īpaši pirmā ieteikuma eurozonai, īstenošanu. Turpmāk 1. ieteikumā minētā fiskālā politika cita starpā sekmē ar tekošā konta pārpalikumu saistītās nelīdzsvarotības novēršanu,

            AR ŠO IESAKA Vācijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi:

         1.

            Nepārkāpjot vidēja termiņa budžeta mērķi, izmantot fiskālo un strukturālo politiku, lai panāktu noturīgu augšupejošu tendenci privātajos un publiskajos ieguldījumos, jo īpaši reģionālajā un pašvaldību līmenī. Ar ieguldījumiem saistītu ekonomikas politiku, ņemot vērā reģionālās atšķirības, orientēt uz izglītību; pētniecību un inovāciju; digitalizāciju un lieljaudas platjoslu; ilgtspējīgu transportu, kā arī enerģijas tīkliem un cenas ziņā pieejamiem mājokļiem. Novirzīt nodokļus no darbaspēka uz avotiem, kas mazāk kaitē iekļaujošai un ilgtspējīgai izaugsmei. Stiprināt konkurenci uzņēmējdarbības pakalpojumu un reglamentēto profesiju jomā.

         2.

            Samazināt faktorus, kas demotivē strādāt vairāk stundu, tostarp augstu nodokļu ķīli, jo īpaši zemi atalgotiem darba ņēmējiem un otrajiem pelnītājiem. Veikt pasākumus, lai nodrošinātu pensiju sistēmas ilgtermiņa ilgtspēju, vienlaikus saglabājot pensiju līmeņa adekvātumu. Stiprināt nosacījumus, kas atbalsta lielāku algu pieaugumu, un vienlaikus ievērot sociālo partneru lomu. Uzlabot nelabvēlīgā situācijā esošu grupu izglītības rezultātus un prasmju līmeni.

         Briselē, 2019. gada 9. jūlijā

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

            M. LINTILÄ

         (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

         (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

         (3)  OV C 136, 12.4.2019., 1. lpp.

         (4)  OV C 320, 10.9.2018., 19. lpp.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

         (6)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, kuru Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

         (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.