title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Slovēnijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovēnijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/77

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Slovēnijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Slovēnijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/23
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Slovēnijas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza savu atzinumu par Slovēnijas atjaunināto stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija, balstoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2012. gada 14. februārī pieņēma brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā tā noteica Slovēniju kā vienu no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā arī aicināja dalībvalstis, kuras piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi paziņot par savām saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (9)

               Slovēnija 2012. gada 26. aprīlī iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2015. gadam, un 2012. gada 13. aprīlī – valsts reformu programmu 2012. gadam. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību. Komisija padziļinātajā pārskatā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu ir izvērtējusi arī to, vai Slovēniju ir skārusi makroekonomiskā nelīdzsvarotība. Komisija padziļinātajā pārskatā secināja, ka Slovēnijā ir iekšējā nelīdzsvarotība, kas jo īpaši ietekmē korporatīvā sektora bilances un banku stabilitāti. Šī iekšējā nelīdzsvarotība un jebkura iespējamā ārējā nelīdzsvarotība būtu cieši jāuzrauga un jāatspoguļo ekonomikas politikas apsvērumos, lai tādējādi samazinātu iespējamo negatīvo ietekmi uz ekonomikas darbību. Lielākās bankas rekapitalizācija un pārdošana un cieša apņemšanās novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2013. gada termiņam ir divi būtiski un lietderīgi elementi šobrīd apsvērtajos iespējamajos risinājumos. Pārmērīgas nelīdzsvarotības apdraudējumu var samazināt ar ātru un pilnīgu īstenošanu šajās jomās.

               (10)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka stabilitātes programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs salīdzinājumā ar Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozēm ir optimistisks. Programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir panākt, lai vispārējās valdības budžeta deficīts būtu mazāks par 3 % no IKP 2013. gadā, kas ir Padomes noteiktais termiņš, un pēc tam turpināt samazināt budžeta deficītu, lai tādējādi līdz 2015. gadam sasniegtu Slovēnijas vidēja termiņa budžeta mērķi (VTM). VTM ir definēts kā līdzsvarots budžets strukturālā izteiksmē, kas kopš iepriekšējās stabilitātes programmas nav mainījies, taču to nevar uzskatīt par piemērotu saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, jo, balstoties uz pašreizējo politiku un prognozēm, tas nenodrošina pietiekami ātru progresu attiecībā uz ilgtspējību ilgtermiņā.
               Pastāv risks, ka budžeta deficīta rādītāji varētu būt sliktāki par plānotajiem, jo i) īpaši 2014.–2015. gada laikposmam paredzētie pasākumi nav pietiekami konkrēti; ii) primārie kārtējie izdevumi ir bijuši pārsniegti jau iepriekš; iii) ieņēmumi ir mazāki, ņemot vērā salīdzinoši optimistisko makroekonomisko scenāriju un neskaidrību par nesen pieņemto nodokļu pasākumu ietekmi; un iv) iespējamas papildu kapitāla atbalsta darbības un garantiju izmantošana. Balstoties uz (pārrēķinātu) strukturālo bilanci (5), vidējie gada fiskālie pasākumi 2010.–2013. gadā ir plānoti gandrīz 1 % apmērā no IKP, kas ir nedaudz virs Padomes ieteiktā rādītāja. Tomēr saskaņā ar Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozēm 2013. gadā būs jāveic papildu pasākumi, lai visā korekcijas laikposmā ievērotu šo ieteikumu. Pēc plānotās pārmērīga budžeta deficīta novēršanas ikgadējais progress attiecībā uz VTM sasniegšanu saskaņā ar Stabilitātes programmu atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktajam 0,5 % rādītājam 2015. gadā, bet 2014. gadā ir zem šā rādītāja, savukārt valsts izdevumu pieauguma rādītājs, ņemot vērā diskrecionāros ieņēmumu pasākumus, atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktajam izdevumu rādītājam abos gados, līdz ar to Stabilitātes programma kopumā paredz atbilstošu pielāgošanas stratēģiju VTM sasniegšanai. Ņemot vērā iepriekšminētos riskus, progress saistībā ar VTM sasniegšanu abos gados varētu būt lēnāks, nekā nepieciešams.
               Ir paredzēts, ka vispārējās valdības kopējais parāds, kas 2011. gadā bija aptuveni 48 % no IKP, līdz 2013. gadam būs visaugstākais, proti, 53 % (tādējādi joprojām esot zem atsauces vērtības, t. i., 60 % no IKP), pirms tas līdz programmas beigām nedaudz samazināsies. Parāds var palielināties, jo iespējams lielāks budžeta deficīts, nekā iepriekš minēts, un lielākas krājumu plūsmas korekcijas. Slovēnijas vidēja termiņa budžeta plāns un noteikums par izdevumiem joprojām nav pietiekami saistoši un nepietiekamā mērā koncentrējas uz to, lai sasniegtu VTM un nodrošinātu ilgtspējību ilgtermiņā.

               (11)

               Valdība līdz šim nav spējusi veikt nekādas sistēmiskas izmaiņas pensiju sistēmā, ņemot vērā 12 mēnešu moratoriju attiecībā uz tiesību aktiem pēc tam, kad 2011. gada jūnija referendumā tika noraidīta iepriekšējā pensiju reforma. Taču 2011. gada decembrī un 2012. gada maijā īstermiņa pasākumi izmaksu samazināšanai tika pagarināti un stiprināti. Lai arī šie robu aizpildīšanas pasākumi īstermiņā ir būtiski un dod labumu, ir skaidrs, ka ar tiem nepietiek, lai risinātu ilgtermiņa problēmas. Valdība paredz līdz 2013. gada beigām īstenot jaunu pensiju reformu, kas būtu balstīta uz daudzpīlāru sistēmu un faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanu. Lai arī nav sniegta nekāda sīkāka informācija, šie plāni ambīciju ziņā šķiet pieticīgi. Ņemot vērā problēmas apmēru, ir vajadzīga visaptveroša reforma, kas risinātu šādus jautājumus: zems likumā noteiktais pensionēšanās vecums, atšķirības likumā noteiktajā pensionēšanās vecumā vīriešiem un sievietēm, plašas priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas un izdevīgi indeksācijas noteikumi pensijām. Līdz šim nav īstenoti nekādi konkrēti pasākumi, lai palielinātu gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības līmeni, lai arī pamatnostādnes aktīvas darba tirgus politikas pasākumu īstenošanai 2012.–2015. gadā un 2012. gada plāns aktīvas nodarbinātības politikas pasākumu īstenošanai gados vecākus bezdarbniekus uzskata par īpašu mērķa grupu.

               (12)

               Situācija Slovēnijas banku nozarē tagad šķiet pat vēl sarežģītāka nekā 2011. gada izvērtējuma laikā. Nozares kopējie zaudējumi 2011. gadā bija ievērojami, un, raugoties uz priekšu, ekonomikas izaugsmes tempa samazināšanās radīs turpmākus aizdevumu zaudējumus, jo aizvien vairāk uzņēmumiem ir grūtības nodrošināt parādu apkalpošanu. Līdz šim ieviestie vai paziņotie pasākumi nav pietiekami, ņemot vērā problēmas apmēru. Par lielākās bankas (NLB) steidzamo otro rekapitalizāciju joprojām tiek risinātas sarunas ar privātiem un starptautiskiem ieguldītājiem. Jaunā valdība ir paudusi savu nolūku lielākajās bankās samazināt savu akciju paketi līdz bloķējošam mazākumam. Ir nepieciešams noskaidrot saistību starp šiem ilgtermiņa pasākumiem un tūlītējo un steidzamo vajadzību pēc jauna kapitāla gadījumos, ja valstij kā lielākajam īpašniekam nepārprotami ir galīgā atbildība. Skaidra privatizācijas stratēģija, ko atbalsta ar laicīgiem kapitāla ieguldījumiem zaudējumu segšanai, labas pārvaldības nodrošināšana un profesionāla un politiski neitrāla pārvaldība šo politiku un šo banku iespējamo pārdošanu padarītu ticamāku.

               (13)

               Pagājušajā gadā netika iesniegti nekādi konkrēti priekšlikumi atšķirību samazināšanai starp aizsardzību, kāda tiek piešķirta pastāvīgajiem darba ņēmējiem salīdzinājumā ar pagaidu darba ņēmējiem. 2011. gadā tika sāktas sarunas ar sociālajiem partneriem par Likumu par darba attiecībām, taču netika panākta ne vienošanās, ne arī pieņemti grozījumi. Valsts reformu programmā norādīti daži pasākumi, kam jāpalielina elastdrošība un jārisina segmentācijas jautājums, taču nav norādīts grafiks to pieņemšanai. Ar nesen pieņemto Likumu par publisko finanšu līdzsvarošanu tiek ieviesta ievērojami augstāka maksa (koncesijas maksas) par “studentu darbu”, lai samazinātu šā statusa pievilcību darba tirgū, taču šobrīd nav paredzēti nekādi papildu pasākumi.

               (14)

               Izglītības un apmācības sistēmas atbilstība darba tirgus vajadzībām joprojām ir nepietiekama, lai arī visā izglītības ciklā šobrīd tiek ievesti profesionālās orientācijas pakalpojumi un tiek īstenoti pasākumi, lai sniegtu informāciju par karjeras perspektīvām. Nav veikti nekādi konkrēti pasākumi, lai izveidotu sistēmu, kas spētu prognozēt darba tirgus pieprasījumu nākotnē. Daži Eiropas Sociālā fonda līdzfinansētie projekti tika sākti nolūkā sekmēt profesijas, pēc kurām darba tirgū ir liels pieprasījums. Šie pasākumi ir būtiski, bet kopumā tie nav pietiekami šīs problēmas risinājumam. Slovēnijas valsts nodarbinātības dienesta vispārējās efektivitātes ārējo ekspertu novērtējums nav pieejams izvērtējumam.

               (15)

               Lai arī 2011. gada aprīlī tiesību aktos tika veiktas izmaiņas, lai Konkurences aizsardzības biroju (KAB) ar 2012. gada 1. janvāri pārveidotu par neatkarīgu aģentūru, KAB vēl nav neatkarīga struktūra, jo vispirms ir jāizpilda vairāki procesuālie nosacījumi. Turklāt KAB resursi 2011. gadā tika samazināti. Šāda notikumu attīstība ietekmē tā spēju veikt vairāk īstenošanas pasākumu un ar savu iestāžu īpatsvaru stiprināt konkurenci sekmējošu reformu. Tikko ir pabeigts pētījums par profesiju deregulāciju, taču konkrēta politiskā rīcība šajā nozarē joprojām ir neskaidra. Vispārīgi runājot, daži tiesiskā regulējuma aspekti pakalpojumu sniedzēju uzņēmējdarbības veikšanai var radīt problēmas attiecībā uz saderību ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (6). Vispārējo uzņēmējdarbības vidi raksturo trūkumi, kas attur vietējos un ārvalstu ieguldītājus un kavē banku bilanču ātru uzlabošanu, piemēram, valsts tieša un netieša iesaistīšanās ekonomikā un parādniekiem labvēlīgas un dažreiz problemātiskas maksātnespējas procedūras. Visbeidzot, tā kā Slovēnija kļūst par aizvien būtiskāku elektroenerģijas plūsmu tranzīta valsti, valsts pārvades tīkls sāk kļūt par problemātisko posmu.

               (16)

               Pēc tam, kad minimālā alga 2010. gada martā tika ievērojami palielināta, 2011. gadā procentuāli no vidējās algas tā bija augstākā Eiropas Savienībā, lai arī minimālā alga ir tikai nedaudz zem nabadzības sliekšņa. Saistībā ar indeksāciju turpmākajos divos gados nominālais pieaugums bija vēl 4 %. Šie notikumi samazina darbietilpīgu nozaru konkurētspēju un palielina strukturālo bezdarbu.

               (17)

               Slovēnija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Šīs saistības un 2011. gadā izklāstīto saistību īstenošana attiecas uz nodarbinātības sekmēšanu, konkurētspējas uzlabošanu, publisko finanšu ilgtspējības veicināšanu un finanšu stabilitātes stiprināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu. Šā izvērtējuma rezultāti ir ņemti vērā ieteikumos.

               (18)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija ir veikusi Slovēnijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi. Tā ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu un ir iesniegusi padziļinātu pārskatu. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Slovēnijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomisko pārvaldību, kas panākams, turpmākajos valsts lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Tās ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 7. ieteikumā turpmāk.

               (19)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (7) ir īpaši atspoguļots turpmāk izklāstītajā 1. ieteikumā.

               (20)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir jo īpaši atspoguļoti 3., 6. un 7. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Slovēnijai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot 2012. gada budžetu un stiprināt budžeta stratēģiju 2013. gadam ar pietiekami precizētiem strukturāliem pasākumiem, būt gatavai veikt papildu pasākumus, lai līdz 2013. gadam nodrošinātu pārmērīgā budžeta deficīta novēršanu ilgtspējīgā veidā un saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru īstenotu Padomes ieteikumos noteiktos strukturālās korekcijas pasākumus. Pēc tam nodrošināt piemērotu strukturālās korekcijas pasākumu, lai īstenotu pietiekamu progresu attiecībā uz budžeta stāvokļa VTM, tostarp izdevumu kritērija sasniegšanu. Stiprināt vidēja termiņa budžeta struktūru, tostarp noteikumu par izdevumiem, to padarot saistošāku un pārredzamāku.

               2.

               Veikt steidzamus pasākumus ar mērķi nodrošināt pensiju sistēmas ilgtspējību ilgtermiņā, vienlaikus saglabājot pienācīgas pensijas, i) vienādojot likumā noteikto pensionēšanās vecumu vīriešiem un sievietēm; ii) nodrošinot faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanu, tostarp sasaistot likumā noteikto pensionēšanās vecumu ar dzīves ilguma pieaugumu; iii) samazinot priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas; un iv) pārskatot pensiju indeksācijas sistēmu. Palielināt gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības līmeni, turpinot pilnveidot aktīva darba tirgus politiku un mūžizglītības pasākumus.

               3.

               Veikt vajadzīgos pasākumus, lai veidotu pietiekamas kapitāla rezerves banku nozarē un sekmētu bilanču uzlabošanu tā, lai varētu atsākt ienesīgu darbību atbilstīgu kreditēšanu. Saņemt pilntiesīgu trešo personu apstiprinājumu par sistēmiski svarīgu banku aizdevumu zaudējumu aplēsēm, pamatojoties uz stresa testiem.

               4.

               Apspriežoties ar sociālajiem partneriem un saskaņā ar valstī pieņemto praksi pielāgot nodarbinātības aizsardzību reglamentējošos tiesību aktus, kas attiecas uz pastāvīgajiem līgumiem, lai samazinātu darba tirgus segmentāciju. Turpināt risināt jautājumu par paralēlo darba tirgu, ko rada studentu darbs.

               5.

               Uzlabot prasmju, jo īpaši mazkvalificētu darba ņēmēju un augstskolu absolventu, pielāgošanu darba tirgus pieprasījumam un turpināt profesionālās izglītības un apmācības reformas.

               6.

               Veikt turpmākus pasākumus tirgus atvēršanas stiprināšanai un profesionālo pakalpojumu reorganizācijas paātrināšanai. Uzlabot uzņēmējdarbības vidi, i) īstenojot Konkurences aizsardzības biroja reformu; ii) izveidojot satvaru valstij piederošiem uzņēmumiem, ar ko tiek nodrošināta tieša pārvalde un augsti uzņēmumu pārvaldības standarti; un iii) uzlabojot bankrota procedūras, jo īpaši attiecībā uz to termiņiem un efektivitāti.

               7.

               Pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem un saskaņā ar valstī pieņemto praksi nodrošināt, ka algu pieaugums, tostarp minimālās algas pielāgojums, sekmē konkurētspēju un darba vietu radīšanu.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (4)  OV C 217, 23.7.2011., 1. lpp.

      (5)  Cikliski koriģēta bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.

      (6)  OV L 376, 27.12.2006., 36. lpp.

      (7)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


				|

		52012DC0306

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Austrijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Austrijas 2011.-2016. gada stabilitātes programmu /* COM/2012/0306 final */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Austrijas 2012. gada valsts reformu
programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Austrijas 2011.-2016. gada
stabilitātes programmu
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par
budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas
uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1] un jo īpaši tās
5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[3],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
pēc apspriešanās ar Ekonomikas un
finanšu komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu
izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju „Eiropa 2020”,
kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada
13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un
Savienības vispārējām ekonomikas politikas
pamatnostādnēm (2010.–2014. gadam), bet 2010. gada
21. oktobrī — lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm[4], kas kopā veido
“integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika
aicinātas šīs integrētās pamatnostādnes ņemt
vērā savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.
(3)       Padome 2011. gada
12. jūlijā pieņēma ieteikumu par Austrijas valsts
reformu programmu 2011. gadam un sniedza atzinumu par Austrijas
atjaunināto stabilitātes programmu 2011.-2014. gadam.
(4)       Komisija 2011. gada
23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes
pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex-ante
un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju "Eiropa 2020". Komisija 2012. gada
14. februārī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011,
pieņēma Brīdinājuma mehānisma ziņojumu[5], kurā Austriju
nenorādīja starp dalībvalstīm, par kurām tiks veikts
padziļināts pārskats.
(5)       Eiropadome 2012. gada
2. martā apstiprināja prioritātes finanšu stabilitātes
nodrošināšanai, fiskālajai konsolidācijai un izaugsmes
sekmēšanai. Tā uzsvēra nepieciešamību īstenot diferencētu,
izaugsmei labvēlīgu fiskālo konsolidāciju, ekonomikā
atjaunot normālus kreditēšanas nosacījumus, veicināt
izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba un krīzes
sociālo seku problēmas un modernizēt valsts pārvaldi.
(6)       Eiropadome 2012. gada 2.
martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā
"Euro plus", savlaicīgi nākt klajā ar savām
saistībām, lai tās varētu ietvert stabilitātes vai
konverģences programmās un valsts reformu programmās.
(7)       Austrija 2012. gada
24. aprīlī iesniedza 2012. gada stabilitātes programmu
2011.‑2016. gadam un 2012. gada 25. aprīlī —
2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(8)                   Pamatojoties uz
2012. gada stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā
ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas budžeta
prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs 2012. un
2013. gadam ir piesardzīgs. Scenārijs
2014.-2016. gadam kļūst optimistiskāks, prognozējot
vidējo IKP izaugsmi par 2,1 %, un tas pastāvīgi
pārsniedz potenciālās izaugsmes pašreizējās
aplēses. Programmā ieskicētās budžeta
stratēģijas uzdevums ir līdz 2013. gadam novērst
pārmērīgu budžeta deficītu un līdz 2016. gadam
īstenot vidēja termiņa budžeta mērķi (VTM).
Programmā VTM no mērķa panākt līdzsvarotu budžetu
uzņēmējdarbības ciklā mainīts par mērķi
panākt strukturālo deficītu 0,45 % no IKP, un tas
attiecīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta
prasības. Prognozētā pārmērīga budžeta
deficīta novēršana atbilst termiņam, kas noteikts Padomes
ieteikumā, kurš pārmērīga budžeta deficīta
novēršanas procedūrā izdots 2009. gada decembrī.
Tomēr, pamatojoties uz (pārrēķināto) strukturālo
budžeta bilanci[6],
plānotais gada vidējais fiskālo pasākumu apjoms 0,5 %
no IKP 2011.-2013. gadam ir mazāks nekā Padomes ieteiktie
0,75 % no IKP. Paredzētais strukturālais progress VTM
sasniegšanā 2015. gadā ir pietiekams, bet 2014. un
2016. gadā mazāks nekā Stabilitātes un izaugsmes
paktā noteiktais kritērijs 0,5 % no IKP gadā. Tomēr
2014.-2015. gadam prognozētais valsts izdevumu pieauguma temps,
ņemot vērā diskrecionārus ieņēmumu
pasākumus, atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu
kritērijam. Neraugoties uz to, fiskālo mērķu
īstenošanu apdraud riski gan budžeta ieņēmumu, gan izdevumu
pusē. Piemēram, ir sarežģīti skaitliski izteikt dažu pasākumu
ietekmi uz budžetu, jo tā atkarīga no atsevišķiem
īstenošanas aspektiem. Pagaidām nav pieejama sīkāka
informācija par finanšu darījumu nodokli, jo lēmums par
tiesību aktu vēl nav pieņemts. Nav izvirzītas prognozes par
izdevumu samazināšanu vietējā mērogā. Programmā
izteiktas prognozes, ka parāda attiecība pret IKP, kas
2011. gada beigās bija 72,2 %, augstāko punktu 75,3 %
apmērā sasniegs 2013. gadā un pēc tam pakāpeniski
nokritīsies līdz 70,6 % 2016. gadā.
Attiecībā uz Stabilitātes un izaugsmes pakta parāda
samazināšanas kritēriju Austrijā 2014.-2016. gadā
būs pārejas laikposms, un programmā izklāstītie
plāni varētu nodrošināt pietiekamu progresu parāda
samazināšanas kritērija sasniegšanā. Tomēr šo prognozi
apdraud riski, kas saistīti ar ārpus vispārējās
valdības sektora klasificētu valstij piederošu uzņēmumu
pieaugošo parādu un iespējamiem turpmākiem
apgrūtinājumiem, kas izriet no valdības atbalsta banku nozarei.
(9)                   Pieņemot
jaunāko fiskālās konsolidācijas pasākumu kopumu,
Austrija ir nospraudusi virzienu uz ilgtspējīgāku valsts finanšu
nodrošināšanu. Tomēr šo kopumu veidojošie pasākumi neietver
pietiekamu fiskālo attiecību pilnveidošanu starp federālo
valdību un reģionālajām un vietējām
pašvaldībām, kas plaši atzīta par nozīmīgu
iespējamo ietaupījumu avotu. Starp federālo valdību un
reģionālajām pašvaldībām ir panākta
principiāla vienošanās par veselības aprūpes
finansējuma centralizāciju, tomēr vēl jāveic sarunas par
konkrētākiem vienošanās aspektiem.
(10)                 Lai
palielinātu faktisko pensionēšanās vecumu, Austrija veikusi
reformas, kuru galvenais mērķis ir ierobežot invaliditātes
pensiju shēmas pieejamību. Nav izskatīts jautājums par
ātrāku likumā noteiktā pensionēšanās vecuma saskaņošanu
starp vīriešiem un sievietēm, kas pašlaik paredzēta 2024.-2033. gadā.
Vēl vairāk jāpaplašina vecāka gadagājuma
strādājošo nodarbināmība un jāuzlabo aktīvu
vecumdienu kultūra uzņēmumos. Ierosinātie pasākumi var
izrādīties nepietiekami tālejoši, lai ilgtspējīgi
palielinātu faktisko pensionēšanās vecumu.
(11)                 Austrijas darba
tirgus ir darbojies ļoti labi, kā liecina zemākais bezdarba
līmenis ES 2010. un 2011. gadā. Tomēr tiek prognozēts,
ka valsts darbaspēka potenciāls pēc 2020. gada
samazināsies. Tāpēc Austrijai būs jātiecas
pilnvērtīgi izmantot darbspējīgā vecuma
iedzīvotāju potenciālu, risinot problēmas, kas
saistītas ar vecāka gadagājuma strādājošo zemo
nodarbinātības rādītāju un plaši izplatīto
priekšlaicīgas pensionēšanās un invaliditātes pensijas
shēmu izmantošanu, nodokļu un sociālās nodrošināšanas
lielo slogu, kas gulstas uz darbaspēka ienākumiem, un sieviešu
samērā lielo īpatsvaru zemu atalgota un nepilnas slodzes darba
sektoros. Turklāt nepietiekama izglītības līmeņa vai
ārvalstīs gūto prasmju atzīšanas sarežģījumu
dēļ netiek pilnībā izmantots migrantu izcelsmes
iedzīvotāju potenciāls. Kā liecina Starptautiskās
skolēnu novērtēšanas programmas (PISA)
rādītāji, izglītības rezultāti ir zem ES
vidējā līmeņa un sociālekonomisko apstākļu
ietekme uz izglītības līmeni ir īpaši liela.
Pastāvīgi pieaugošais studentu skaits lielas ienākošās
mobilitātes ("masu augstskola") un augsta nepabeigtas
izglītības rādītāja (aptuveni 40 %) dēļ
līdz ar ievērojamu finansējuma trūkumu aizvien ir
galvenās problēmas.
(12)                 Austrijā ir
labvēlīga situācija konkurētspējas un ražīguma
ziņā. Tomēr vairākās jomās to skar dažas
strukturālas nepilnības, kas var kaitēt ilgtermiņa
izaugsmes potenciālam. Konkurence pakalpojumu nozarē nav spējusi
īpaši atbalstīt iekšzemes pieprasījumu. Nav risinātas
problēmas, kuras saistītas ar augstajām cenām par
piekļuvi tīklam un nostabilizējušos uzņēmumu
traucējošo darbību, kas liek šķēršļus iekļuvei
tirgū un kavē konkurenci un inovāciju. Vēl aizvien
pastāv nepamatoti liberālo profesiju ierobežojumi. Regulēto
profesiju skaits, ko Austrija paziņojusi Komisijai, krietni pārsniedz
ES vidējo rādītāju. Jāvērtē šo profesiju
regulējuma pamatotība un samērīgums. Nav bijis manāmu
panākumu saistībā ar Austrijas apņemšanos nostiprināt
federālo konkurences iestādi. Pieņemot
"horizontālu" tiesību aktu un veicot tiesību aktu
grozījumus provinču līmenī, beidzot ir īstenota
Pakalpojumu direktīva saskaņā ar Padomes 2011. gadā
pausto ieteikumu.
(13)     Austrijas finanšu sektors
saskaras ar īpaši lielām grūtībām, kas saistītas
ar Austrijas banku lielo risku Viduseiropas, Austrumeiropas un
Dienvidaustrumeiropas valstīs, jo dažās no šīm ekonomikām
aktīvu kvalitāte vēl joprojām var pasliktināties.
Pirms pieņemt politiskus lēmumus ar pārrobežu ietekmi,
jāveic informācijas apmaiņa un koordinācija ar
uzņēmējvalsts uzraudzības iestādēm.
Atbildīgajām iestādēm arī turpmāk
rūpīgi jāuzrauga un jārestrukturē bankas, kuras
saņem valsts sektora atbalstu, jo sevišķi nacionalizētās
kredītiestādes.
(14)                 Austrija
uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu
"Euro plus". Šīs saistības un 2011. gadā pausto
saistību īstenošana prasa veicināt nodarbinātību un
uzlabot konkurētspēju un valsts finanšu ilgtspēju. Komisija ir
novērtējusi pakta "Euro plus" saistību īstenošanu.
Šā novērtējuma rezultāti ņemti vērā
ieteikumos.
(15)                 Eiropas
pusgada kontekstā Komisija veikusi Austrijas ekonomikas politikas
visaptverošu analīzi. Tā novērtējusi stabilitātes
programmu un valsts reformu programmu. Komisija ņēmusi vērā
ne tikai šo programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās
un sociālekonomiskās politikas izveidē Austrijā, bet
arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot
vērā nepieciešamību nostiprināt Eiropas Savienības
vispārējo ekonomisko pārvaldību, tālab dodot ES ieguldījumu
turpmākajos valstu lēmumos. Komisijas ieteikumi Eiropas pusgada
kontekstā atspoguļoti turpmāk 1. līdz
7. ieteikumā.
(16)                 Ņemot
vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi Austrijas
stabilitātes programmu, un tās atzinums[7] ir īpaši atspoguļots
turpmāk 1. ieteikumā,
IESAKA Austrijai laikposmā no
2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.
1.           Īstenot 2012. gada
budžetu, kā paredzēts, un nostiprināt un strikti īstenot
budžeta stratēģiju 2013. gadam un pēc tam; pietiekami
precizēt pasākumus (it sevišķi vietējā
līmenī), kuru mērķis ir nodrošināt
pārmērīga budžeta deficīta savlaicīgu novēršanu
un īstenot Padomes ieteikumos saskaņā ar
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru
norādīto gada vidējo strukturālo korekciju. Pēc tam
nodrošināt attiecīgu strukturālo korekciju, lai pietiekami
pietuvinātos vidēja termiņa budžeta mērķim (VTM),
tostarp izpildītu izdevumu kritēriju.
2.           Veikt turpmākus
pasākumus valsts budžeta sistēmas nostiprināšanai,
sakārtojot atbildību federālās valdības un
reģionālo un vietējo pašvaldību līmenī, jo
īpaši īstenojot konkrētas reformas, kuru mērķis ir
uzlabot veselības aprūpes un izglītības organizāciju,
finansēšanu un efektivitāti.
3.           Ātrāk veikt
likumā noteiktā pensionēšanās vecuma saskaņošanu starp
vīriešiem un sievietēm; paplašināt vecāka gadagājuma
strādājošo nodarbināmību un rūpīgi uzraudzīt,
kā tiek īstenotas nesenās reformas, ar kurām ierobežo
iespējas agrāk iziet no darba tirgus, un tādējādi
nodrošināt, ka likumā noteiktais un faktiskais
pensionēšanās vecums palielinās līdz ar paredzamo mūža
ilgumu.
4.           Veikt pasākumus, ar ko
mazina nodokļu un sociālās nodrošināšanas faktisko slogu,
kas gulstas uz darbaspēku, it sevišķi attiecībā uz
strādājošajiem ar zemiem ienākumiem, lai tādējādi
palielinātu vecāka gadagājuma personu un sieviešu
nodarbinātības rādītājus, ņemot vērā
nepieciešamību līdzsvarot demogrāfisko izmaiņu ietekmi uz
darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaitu. Budžetam neitrālā veidā
novirzīt nodokļu slogu uz nekustamā īpašuma nodokļiem
un vides nodokļiem. Mazināt
vīriešu un sieviešu darba samaksas lielo atšķirību un
paplašināt pilnas slodzes nodarbinātības iespējas sievietēm,
it sevišķi gādājot par papildu aprūpes pakalpojumiem
apgādībā esošajiem.
5.           Veikt turpmākus
pasākumus izglītības rezultātu uzlabošanai, jo īpaši
nelabvēlīgākā situācijā esošu jauniešu vidū.
Veikt pasākumus, ar ko mazina nepabeigtas izglītības rādītājus
augstākās izglītības sistēmā.
6.           Veikt turpmākus
pasākumus konkurences veicināšanai pakalpojumu nozarēs,
novēršot šķēršļus iekļuvei sakaru, transporta un
enerģētikas mazumtirdzniecības tirgos. Novērst nepamatotus
ierobežojumus piekļuvē liberālajām profesijām.
Paplašināt konkurences iestāžu pilnvaras un paātrināt
konkurences likuma reformu īstenošanu.
7.           Paātrināt valsts
atbalstu saņēmušo banku restrukturizāciju, vienlaikus
izvairoties no aizņemto līdzekļu īpatsvara
samazināšanas. Turpmāk uzlabot sadarbību un valsts politikas
lēmumu saskaņošanu ar citu valstu finanšu sektora uzraudzības
iestādēm.
Briselē,
                                                                       Padomes vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               COM(2012) 306 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 un P7_TA(2012)0047.
[4]               Padomes 2012. gada 26. aprīļa
Lēmums 2012/238/ES.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               Cikliski koriģēta bilance bez
vienreizējiem un pagaidu pasākumiem, kuru Komisijas dienesti,
izmantojot vispāratzītu metodiku, pārrēķinājuši,
pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.
[7]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2006. gada 6. februāris ), par dioksīnu, furānu un polihlorbifenilu ( PCB ) klātbūtnes samazināšanu dzīvnieku barībā un pārtikā  (izziņots ar dokumenta numuru K(2006) 235)   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               14.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 42/26

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2006. gada 6. februāris),
   par dioksīnu, furānu un polihlorbifenilu (PCB) klātbūtnes samazināšanu dzīvnieku barībā un pārtikā
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2006) 235)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2006/88/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. panta otro ievilkumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas 2002. gada 4. marta Ieteikums 2002/201/EK par dioksīnu, furānu un polihlorbifenilu (PCB) klātbūtnes samazināšanu dzīvnieku barībā un pārtikā (1) ir daļa no vispārējās stratēģijas, kā samazināt dioksīnu, furānu un polihlorbifenilu (PCB) klātbūtni vidē, dzīvnieku barībā un pārtikā. Tā nolūks ir dzīvnieku barībai un pārtikai ieteikt iedarbības līmeņus, bet ar laiku arī mērķa līmeņus.

               (2)

               Lai gan no toksikoloģijas viedokļa visiem līmeņiem būtu jāattiecas gan uz dioksīniem, gan dioksīniem līdzīgajiem PCB, maksimāli pieļaujamais saturs pārtikas produktos 2001. gadā Komisijas 2001. gada 8. marta Regulā (EK) Nr. 466/2001, ar ko nosaka atsevišķu piesārņotāju maksimālos pieļaujamos līmeņus pārtikas produktos (2) noteikts tikai dioksīniem, ņemot vērā, ka tajā laikā par dioksīniem līdzīgajiem PCB bija visai ierobežota informācija. Tieši tāpat 2001. gadā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. maija Direktīvu 2002/32/EK par nevēlamām vielām dzīvnieku barībā (3) maksimāli pieļaujamais saturs lopbarībā tika noteikts tikai dioksīniem, nevis dioksīniem līdzīgajiem PCB.

               (3)

               Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 466/2001 Komisijai līdz 2004. gada beigām noteikumi par dioksīniem pārtikā jāpārskata, ņemot vērā jaunākos datus par dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB klātbūtni, jo īpaši tāpēc, lai vielām, kurām jānosaka maksimāli pieļaujamais saturs, pieskaitītu arī dioksīniem līdzīgos PCB. Attiecībā uz dioksīniem dzīvnieku barībā līdzīga pārskatīšanas klauzula ir arī Direktīvā 2002/32/EK.

               (4)

               Šajā laikā iegūti pilnīgāki dati par dioksīniem līdzīgo PCB klātbūtni dzīvnieku barībā un pārtikā. Tāpēc noteikts maksimāli pieļaujamais dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB kopīgais saturs, ko izsaka Pasaules Veselības organizācijas toksiskuma ekvivalentos, izmantojot tās pieņemtos toksiskuma ekvivalences koeficientus WHO-TEF kā piemērotākā pieeja no toksikoloģijas viedokļa. Lai nodrošinātu pakāpenisku pāreju, papildus no jauna pieņemtajam dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB kopīgajam saturam pārejas periodā jāturpina piemērot dioksīniem jau noteiktais maksimāli pieļaujamā satura līmenis.

               (5)

               Iedarbības līmeņi dioksīniem noteikti ar 2002. gada 4. marta Ieteikumu 2002/201/EK, lai rosinātu aktīvu pieeju dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB piesārņojuma līmeņa samazināšanai dzīvnieku barībā un pārtikā. Šie iedarbības līmeņi kompetentajām institūcijām un uzņēmējiem ir līdzeklis, ar ko pievērst uzmanību gadījumiem, kad būtu ieteicams identificēt piesārņojuma avotu, un veikt pasākumus tā ietekmes samazināšanai vai novēršanai. Ņemot vērā, ka dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB piesārņojumam ir atšķirīgi avoti, iedarbības līmeņi tiek noteikti atsevišķi dioksīniem un atsevišķi dioksīniem līdzīgajiem PCB. Tāpēc ir lietderīgi aizstāt Ieteikumu 2002/201/EK.

               (6)

               Turklāt iedarbības līmeņi periodiski jāpārskata, ņemot vērā dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB klātbūtnes samazināšanās tendences un aktīvo pieeju, kas vērsta uz to radītā dzīvnieku barības un pārtikas piesārņojuma samazināšanu.

               (7)

               Direktīvā 2002/32/EK paredzētas iespējas noteikt iedarbības līmeņus. Tāpēc ir ieteicams dioksīniem un dioksīniem līdzīgajiem PCB noteiktos iedarbības līmeņus pārcelt uz Direktīvu 2002/32/EK.

               (8)

               Mērķa līmenis norāda dzīvnieku barības un pārtikas piesārņojuma līmeni, kas jāpanāk, lai dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB kopīgās uzņemtās nedēļas devas (TWI) kaitīgo iedarbību uz iedzīvotāju lielāko daļu samazinātu līdz Pārtikas zinātniskās komitejas (PZK) noteiktajam līmenim. Tie jānosaka, ņemot vērā precīzāku informāciju par vides aizsardzības pasākumu ietekmi un pasākumiem, kas vērsti pret piesārņojuma avotiem dzīvnieku barības un pārtikas līmenī, lai samazinātu dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB klātbūtni dažādos dzīvnieku barības līdzekļos, lopbarībā un pārtikas produktos. Ņemot vērā, ka paredzot mērķa līmeņus, jāņem vērā daudz dažādu faktoru, šo mērķa līmeņu noteikšana jāatliek līdz 2008. gada beigām,

         AR ŠO IESAKA.

               (1)

               Dalībvalstīm veikt regulāru dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB izlases veida kontroli atbilstoši dzīvnieku barības līdzekļu, lopbarības ražošanas un izmantošanas apjomam, kā arī pārtikas patēriņam, un ja iespējams, – arī to PCB izlases veida kontroli dzīvnieku barības līdzekļos, lopbarībā un pārtikas produktos, kas netiek pieskaitīti dioksīniem līdzīgajiem PCB. Šī kontrole jāveic saskaņā ar Komisijas 2004. gada 11. oktobra Ieteikumu 2004/704/EK par dioksīnu un dioksīnu tipa polihlordifenilu (PCB) fona līmeņu kontroli dzīvnieku barībā (4) un Komisijas 2004. gada 11. oktobra Ieteikumu 2004/705/EK par dioksīnu un dioksīnu tipa polihlordifenilu (PCB) fona līmeņu uzraudzību pārtikas produktos (5).

               (2)

               Gadījumos, kad netiek ievēroti Direktīvas 2002/32/EK un Regulas (EK) Nr. 466/2001 noteikumi un (saskaņā ar 3. punktu) gadījumos, kad dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB piesārņojuma līmenis pārsniedz šā ieteikuma I pielikumā norādītos iedarbības līmeņus attiecībā uz pārtiku un II pielikumā Direktīvā 2002/32/EK attiecībā uz dzīvnieku barību, sadarbībā ar uzņēmējiem:

                           a)

                           sākt izpēti piesārņojuma avota identificēšanai,

                           b)

                           veikt pasākumus konkrētā piesārņojuma avota radītā piesārņojuma samazināšanai vai likvidēšanai,

                           c)

                           pārbaudīt to PCB klātbūtni, kas netiek pieskaitīti dioksīniem līdzīgajiem PCB.

               (3)

               Dalībvalstīm, kurās dioksīnu un dioksīniem līdzīgo PCB piesārņojuma fona līmenis ir īpaši augsts, noteikt valsts iedarbības līmeņus uz vietas pašu valstī ražotajiem dzīvnieku barības līdzekļiem, lopbarībai un pārtikai līmenī, kādā ir apmēram 5 % no rezultātiem, kas iegūti 1. punktā minētajā kontrolē, veikt izpēti piesārņojuma avota identificēšanai.

               (4)

               Dalībvalstīm informēt Komisiju un pārējās dalībvalstis par izpētes rezultātiem un pasākumiem, kas veikti piesārņojuma avota samazināšanai vai likvidēšanai.

               (5)

               Katru gadu vēlākais līdz 31. martam dalībvalstis sniedz 4. punktā minēto informāciju attiecībā uz pārtikas produktiem, un attiecībā uz dzīvnieku barību kā daļu no gadskārtējā pārskata, kas jāiesniedz Komisijai saskaņā ar 22. panta 2. punktu Padomes Direktīvā 95/53/EK (6), izņemot gadījumus, kad pārējām dalībvalstīm šī informācija ir vajadzīga nekavējoties, tā jāsniedz tūlīt. Pēc daudzgadu dalībvalstu kontroles plānu īstenošanas, kas minēti 41. un 42. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (7), informāciju var sniegt kā tā gada pārskata daļu, kas jānosūta Komisijai saskaņā ar 44. pantu Regulā (EK) Nr. 882/2004.
               Ar šo no 2006. gada 14. novembra tiek atcelts Komisijas Ieteikums 2002/201/EK.

      Briselē, 2006. gada 6. februārī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Markos KYPRIANOU

      (1)  OV L 67, 9.3.2002., 69. lpp.

      (2)  OV L 77, 16.3.2001., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1822/2005 (OV L 293, 9.11.2005., 11. lpp.).

      (3)  OV L 140, 30.5.2002., 10. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2005/87/EK (OV L 318, 6.12.2005., 19. lpp.).

      (4)  OV L 321, 22.10.2004., 38. lpp.

      (5)  OV L 321, 22.10.2004., 45. lpp.

      (6)  OV L 265, 8.11.1995., 17. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/46/EK (OV L 234, 2.9.2001., 55. lpp.).

      (7)  OV L 165, 30.4.2004., 1. lpp. Labots ar OV L 191, 28.5.2004., 1. lpp.

      PIELIKUMS
      Dioksīni (polihlordibenz-para-dioksīnu (PCDD) un polihlordibenzfurānu (PCDF) kopīgais saturs, izteikts Pasaules Veselības organizācijas (WHO) toksiskuma ekvivalentos, izmantojot WHO-TEF (toksiskuma ekvivalences koeficientus, 1997)), un dioksīniem līdzīgo PCB (polihlorbifenilu kopīgais saturs, izteikts Pasaules Veselības organizācijas (WHO) toksiskuma ekvivalentos, izmantojot WHO-TEF (toksiskuma ekvivalences koeficientus, 1997))

                  Pārtikas produkts

                  Iedarbības līmenis dioksīniem + furāniem (WHO-TEQ) (1)

                  Iedarbības līmenis dioksīniem līdzīgajiem PCB (WHO-TEQ) (1)

                  Mērķa līmenis (dioksīnu, furānu un dioksīniem līdzīgo PCB kopīgais saturs) (WHO-TEQ) (1)

                  Gaļa un gaļas izstrādājumi (2)

                              —

                              atgremotāju dzīvnieku (liellopu, aitas)

                  1,5 pg/g tauku (3)

                  1,0 pg/g tauku (3)

                      (4)

                              —

                              mājputnu un saimniecībā audzētu medījumu

                  1,5 pg/g tauku (3)

                  1,5 pg/g tauku (3)

                      (4)

                              —

                              cūkas

                  0,6 pg/g tauku (3)

                  0,5 pg/g tauku (3)

                      (4)

                  Sauszemes dzīvnieku aknas un atvasinātie produkti

                  4,0 pg/g tauku (3)

                  4,0 pg/g tauku (3)

                      (4)

                  Zivs muskuļu gaļa, zvejniecības produkti un to izstrādājumi, izņemot zušus (5)
                      (6)
                      (7)

                  3,0 pg/g svaiga svara

                  3,0 pg/g svaiga svara

                      (4)

                  Zušu muskuļu gaļa (Anguilla anguilla) un tās izstrādājumi (5)
                      (6)
                      (7)

                  3,0 pg/g svaiga svara

                  6,0 pg/g svaiga svara

                      (4)

                  Piens (8) un piena produkti, ieskaitot sviesta taukus

                  2,0 pg/g tauku (3)

                  2,0 pg/g tauku (3)

                      (4)

                  Vistu olas un olu izstrādājumi (9)

                  2,0 pg/g tauku (3)

                  2,0 pg/g tauku (3)

                      (4)

                  Eļļas un tauki

            –   Dzīvnieku tauki

                              – –

                              atgremotājdzīvnieku

                  1,5 pg/g tauku

                  1,0 pg/g tauku

                      (4)

                              – –

                              mājputnu un saimniecībā audzētu medījumu

                  1,5 pg/g tauku

                  1,5 pg/g tauku

                      (4)

                              – –

                              cūku

                  0,6 pg/g tauku

                  0,5 pg/g tauku

                      (4)

                              – –

                              jaukti dzīvnieku tauki

                  1,5 pg/g tauku

                  0,75 pg/g tauku

                      (4)

                              –

                              Augu eļļas un tauki

                  0,5 pg/g tauku

                  0,5 pg/g tauku

                      (4)

                              –

                              jūras dzīvnieku eļļa (zivju eļļa, zivju aknu eļļa un citas cilvēku pārtikai paredzētas jūras organismu eļļas)

                  1,5 pg/g tauku

                  6,0 pg/g tauku

                      (4)

                  Augļi, dārzeņi un labība

                  0,4 ng/kg produkta

                  0,2 ng/kg produkta

                      (4)

         (1)  Augstākā pieļaujamā koncentrācija: augstāko pieļaujamo koncentrāciju aprēķina, pieņemot, ka ar kvantitatīvās noteikšanas robežu vienādas visas tās radniecīgo vielu koncentrācijas, kuras ir zem kvantitatīvās noteikšanas robežas.

         (2)  Liellopu gaļa, aitas gaļa, cūkgaļa, mājputnu un saimniecībā audzētu medījumu gaļa saskaņā ar I pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 853/2004, ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus par dzīvnieku izcelsmes pārtiku (OV L 139, 30.4.2004. Labojums publicēts OV L 226, 25.6.2004., 22. lpp.), bet izņemot minētajā pielikumā definētos subproduktus.

         (3)  Iedarbības līmeņi neattiecas uz pārtikas produktiem, kuru tauku saturs < 1 %.

         (4)  Mērķa līmeņus noteiks līdz 2008. gada beigām.

         (5)  Zivju un zvejniecības produktu muskuļu gaļa, kā definēts Padomes Regulas (EK) Nr. 104/2000 1. panta a), b), c), e) un f) kategorijā (OV L 17, 21.1.2000., 22. lpp.). Regulā izdarīti grozījumi ar 2003. gada Pievienošanās aktu. Iedarbības līmeņi attiecas uz vēžveidīgajiem, izņemot krabju brūno gaļu un omāru un līdzīgu lielo vēžveidīgo dzīvnieku (Nephropidae un Palinuridae) galvas un krūškurvja gaļu, un galvkājiem bez iekšējiem orgāniem.

         (6)  Ja zivs paredzēta ēšanai veselā veidā, maksimāli pieļaujamā koncentrācija attiecas uz visu zivi.

         (7)  Ja iedarbības līmeņi tiek pārsniegti, ne vienmēr ir jāveic izpēte attiecībā uz piesārņojuma avotu, jo vairākās teritorijās dažām zivju sugām piesārņojuma fona koncentrāciju līmenis ir tuvu iedarbības līmenim, vai pat to pārsniedz. Tomēr šādos gadījumos, kad iedarbības līmeņi tiek pārsniegti, ieteicams reģistrēt visu informāciju, piemēram, paraugu ņemšanas laiku, ģeogrāfisko izcelsmi, zivju sugas …, ņemot vērā turpmākos pasākumus, kas saistīti ar dioksīnu un dioksīniem līdzīgo savienojumu klātbūtni zivīs un zvejniecības produktos.

         (8)  Piens (svaigs piens, piens, kas paredzēts piena produktu ražošanai uz piena bāzes, termiski apstrādāts piens, kā definēts Regulas (EK) Nr. 853/2004 I pielikumā).

         (9)  Vistu olas un olu izstrādājumi kā definēts I pielikumā Regulā (EK) Nr. 853/2004.


title: Komisijas Ieteikums ( 2010. gada 2. marts) par etilkarbamāta piesārņojuma kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā profilaksi un samazināšanu un par etilkarbamāta satura uzraudzību šajos dzērienos (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               3.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 52/53

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2010. gada 2. marts)
   par etilkarbamāta piesārņojuma kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā profilaksi un samazināšanu un par etilkarbamāta satura uzraudzību šajos dzērienos
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2010/133/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EPNI) zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē, 2007. gada 20. septembrī pieņēma zinātnisku atzinumu par etilkarbamātu un ciānūdeņražskābi pārtikā un dzērienos (1). Minētajā atzinumā ekspertu grupa izstrādāja etilkarbamāta iedarbības slieksni (MOE) dažādiem pārtikas un dzērienu patēriņa scenārijiem. Pamatojoties uz šiem MOE, grupa secināja, ka etilkarbamāts alkoholisko dzērienu sastāvā var radīt veselības problēmas, jo īpaši tas attiecas uz kauleņu brendijiem, un ieteica veikt riska mazināšanas pasākumus, lai samazinātu etilkarbamāta saturu šajos dzērienos. Tā kā ciānūdeņražskābe ir svarīgs etilkarbamāta veidošanās prekursors kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā, grupa secināja, ka, lai novērstu etilkarbamāta veidošanos šo produktu glabāšanas laikā, šiem pasākumiem jākoncentrējas uz ciānūdeņražskābi un citiem etilkarbamāta prekursoriem.

               (2)

               Maksimālais ciānūdeņražskābes saturs kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā ir noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Regulā (EK) Nr. 110/2008 par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu, marķējumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1576/89 (2). Šī regula paredz, ka kauleņu čagu spirtā ciānūdeņražskābes daudzums vienā hektolitrā 100 % alkohola nav lielāks par septiņiem gramiem (70 mg/l).

               (3)

               Prakses kodeksu etilkarbamāta piesārņojuma kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā profilaksei un samazināšanai uzskata par piemērotu instrumentu EPNI ieteikumu īstenošanai. Šis kodekss iesaka labu ražošanas praksi (LRP), par kuru ir pierādīts, ka, to piemērojot, var sasniegt zemāku etilkarbamātu līmeni. Piemērojot labu praksi, etilkarbamāta mērķa līmenis 1 mg/l lietošanai gatavos spirtotos dzērienos ir reāls un sasniedzams.

               (4)

               Trīs gadus jākontrolē etilkarbamāta līmenis kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā, un rezultāti tiks izmantoti, lai novērtētu šā prakses kodeksa ietekmi pēc trīs īstenošanas gadiem. Turklāt jāizvērtē iespēja noteikt maksimālo līmeni,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Dalībvalstīm tiek ieteikts:

               1.

               Veikt nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka visi uzņēmumi, kas iesaistīti kauleņu spirta un kauleņu čagu spirta ražošanā, iepakošanā, pārvadāšanā, glabāšanā un uzglabāšanā, īsteno Prakses kodeksu etilkarbamāta piesārņojuma kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā profilaksei un samazināšanai, kā aprakstīts šā ieteikuma pielikumā.

               2.

               Nodrošināt, ka tiek veikti visi attiecīgie pasākumi, lai sasniegtu iespējami zemu etilkarbamāta līmeni kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā, ar mērķi sasniegt līmeni 1 mg/l.

               3.

               Kontrolēt etilkarbamāta līmeni kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā 2010., 2011. un 2012. gada laikā, lai novērtētu šā ieteikuma pielikumā izklāstītā prakses kodeksa ietekmi.

               4.

               Iepriekšējā gada uzraudzības datus ziņot EPNI līdz katra gada 1. jūnijam, informāciju sniedzot EPNI noteiktajā formātā.

               5.

               Ievērot uzraudzības programmas paraugu ņemšanas procedūras, kā noteikts pielikuma B daļā Komisijas 2007. gada 28. marta Regulā (EK) Nr. 333/2007, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes svina, kadmija, dzīvsudraba, neorganiskās alvas, 3-MHPD un benzopirēna koncentrācijas oficiālajai kontrolei pārtikas produktos (3).

               6.

               Veikt etilkarbamāta analīzes atbilstoši kritērijiem, kas paredzēti III pielikuma 1. un 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 888/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (4).

      Briselē, 2010. gada 2. martā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         John DALLI

      (1)  Zinātnes ekspertu grupas jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē, atzinums pēc Eiropas Komisijas pieprasījuma par etilkarbamātu un ciānūdeņražskābi pārtikā un dzērienos, The EFSA Journal (2007) Nr. 551, 1. lpp. http://www.efsa.europa.eu/en/scdocs/doc/Contam_ej551_ethyl_carbamate_en_rev.1,3.pdf

      (2)  OV L 39, 13.2.2008., 16. lpp.

      (3)  OV L 88, 29.3.2007., 29. lpp.

      (4)  OV L 165, 3.4.2004., 1. lpp.

      PIELIKUMS

         Prakses kodekss etilkarbamāta piesārņojuma kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā profilaksei un samazināšanai

      IEVADS

                  1.

                  Etilkarbamāts ir savienojums, kas dabiski rodas fermentētā pārtikā un alkoholiskajos dzērienos, piemēram, maizē, jogurtā, sojas mērcē, vīnā, alū, un īpaši kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā, galvenokārt tajā, kas izgatavots no ķiršiem, plūmēm, mirabelēm un aprikozēm.

                  2.

                  Etilkarbamāts var veidoties no dažādām vielām, ko satur pārtika un dzērieni, ieskaitot ciānūdeņradi (jeb ciānūdeņražskābi), karbamīdu, citrulīnu un citus N-karbamilsavienojumus. Vairumā gadījumu iespējams, ka cianāts ir galīgais prekursors, kas reaģē ar etanolu un veido etilkarbamātu.

                  3.

                  Kauleņu destilātos (kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirtā) etilkarbamāts var veidoties no cianogēniem glikozīdiem, kas dabiski ir kauliņu sastāvā. Kad augļus sasmalcina, kauliņi var sadrupt un cianogēnie glikozīdi no kauliņiem var nonākt saskarē ar enzīmiem augļu misā. Cianogēnie glikozīdi tad sadalās par ciānūdeņražskābi/cianīdiem. Raudzētas misas ilgākā glabāšanas laikā ciānūdeņražskābe var izdalīties arī no veseliem kauliņiem. Destilācijas procesa laikā ciānūdeņražskābi var bagātināt visās frakcijās. Gaismas iedarbībā cianīds oksidējas par cianātu, reaģējot ar etanolu un veidojot etilkarbamātu. Kad reakcija ir sākusies, to nevar apturēt.

                  4.

                  Būtisku etilkarbamāta koncentrācijas samazināšanos var sasniegt, izmantojot divas atšķirīgas pieejas. Pirmkārt, samazinot galveno prekursoru koncentrāciju. Otrkārt, samazinot šo vielu tendenci reaģēt, izveidojot cianātu. Galvenie ietekmējošie faktori ir prekursoru koncentrācija (piemēram, ciānūdeņražskābe un cianīdi) un glabāšanas apstākļi, piemēram, gaismas un temperatūras iedarbība.

                  5.

                  Lai gan līdz šim nav konstatēta spēcīga korelācija starp ciānūdeņražskābes līmeni un etilkarbamātu, ir skaidrs, ka noteiktos apstākļos augstas koncentrācijas ciānūdeņražskābe rada augstāku etilkarbamāta līmeni. Etilkarbamāta veidošanās varbūtēja palielināšanās ir saistīta ar ciānūdeņražskābes līmeņiem, kas ir augstāki par 1 mg/l destilāta galaproduktā (1)
                      (2).

                  6.

                  I daļā dota informācija par ražošanas procesu. II daļa satur īpašus ieteikumus, kas pamatojas uz labu ražošanas praksi (LRP).

            I.   RAŽOŠANAS PROCESA APRAKSTS

                  7.

                  Kauleņu spirtā un kauleņu čagu spirta ražošanas process ir saistīts ar veselo augļu sasmalcināšanu un fermentāciju, pēc tam seko destilācija. Parasti process ietver šādus posmus, kas uzskaitīti turpmāk:

                              —

                              veselu gatavu augļu sasmalcināšana,

                              —

                              misas raudzēšana nerūsējošā tērauda tvertnēs vai citās piemērotās raudzēšanas tilpnēs,

                              —

                              raudzētās misas pārvietošana uz destilācijas ierīci, kas parasti ir vara trauks,

                              —

                              raudzētās misas sildīšana ar piemērotu metodi tā, lai spirts lēni pārtvaicētos,

                              —

                              alkohola tvaika dzesēšana piemērotā (piemēram, nerūsējošā tērauda) kolonnā, kur tas kondensējas un tiek savākts,

                              —

                              alkohola trīs dažādo frakciju atdalīšana: vieglo, pamata un smago.

                  8.

                  Destilācijas laikā vieglās frakcijas atdalās pirmās. Tās parasti var atpazīt pēc to šķīdinātāja vai lakas smaržas. Šī frakcija parasti nav derīga patēriņam un ir jāizmet.

                  9.

                  Destilācijas procesa vidū atdalās galvenais spirts (“pamatfrakcijas”), kas ir visos stiprajos alkoholiskajos dzērienos – etilspirts (etanols). Šī destilāta daļa, kurā gaistošo vielu, izņemot etanolu, saturs ir vismazākais un jūtama vistīrākā augļu smarža, vienmēr tiek savākta.

                  10.

                  Smagās destilāta frakcijas ir etiķskābe un fūzeļeļļas, ko parasti atpazīst pēc nepatīkamas etiķa un augu smaržas. Tos arī izmet, taču tos var atkārtoti destilēt, jo starp smagajām frakcijām vienmēr ir mazliet etanola.

            II.   IETEICAMĀ PRAKSE, KURAS PAMATĀ IR LABA RAŽOŠANAS PRAKSE (LRP)

         Izejvielas un augļu misas sagatavošana

                  11.

                  Izejvielām un augļu misas sagatavošanai jābūt piemērotai, lai novērstu ciānūdeņražskābes izdalīšanos.

                  12.

                  Kauleņiem jābūt augstas kvalitātes, bez mehāniskiem un mikrobioloģiskiem bojājumiem.

                  13.

                  Ieteicams augļus atbrīvot no kauliņiem.

                  14.

                  Ja augļi nav atbrīvoti no kauliņiem, tos smalcina uzmanīgi, lai nesasmalcinātu kauliņus.

         Fermentēšana

                  15.

                  Augļu misai pievieno spirta ražošanai izraudzītus rauga celmus saskaņā ar lietošanas instrukcijām.

                  16.

                  Ar raudzēto augļu misu rīkojas, ievērojot augstus higiēnas standartus, un samazina gaismas iedarbību uz to. Pirms destilācijas raudzēto augļu misu uzglabā tik īsu laiku, cik iespējams, jo ilgākā misas uzglabāšanas laikā ciānūdeņražskābe var izdalīties arī no veseliem kauliņiem.

         Destilācijas iekārta

                  17.

                  Destilācijas iekārtām un destilācijas procesam jābūt piemērotam, lai nodrošinātu, ka ciānūdeņražskābe nav pārnesta uz destilātu.

                  18.

                  Destilācijas iekārtām jābūt ar automātiskām skalošanas ierīcēm un vara katalītisko konvertoru. Automātiskās skalošanas ierīces uztur destilatoru tīru, kamēr vara katalītiskais konvertors saistīs ciānūdeņražskābi, pirms tā nonāk destilātā.

                  19.

                  Automātiskās skalošanas ierīces nav vajadzīgas, ja destilācija notiek ar pārtraukumiem. Destilācijas iekārtas tīrīšanai jāizstrādā sistemātiskas un rūpīgas tīrīšanas procedūras.

                  20.

                  Dažos gadījumos, kad nelieto vara katalītisko konvertoru vai citu īpašu cianīdu separatoru, pirms destilācijas raudzētai augļu misai jāpievieno vara preparāti. Vara preparātu mērķis ir saistīt ciānūdeņražskābi. Vara preparāti tiek pārdoti specializētos veikalos, un tie jālieto ļoti uzmanīgi saskaņā ar ražotāja norādījumiem.

         Destilācijas process

                  21.

                  Kauliņus, kas nosēdušies zem raudzētās misas, nedrīkst iesūknēt destilācijas ierīcē.

                  22.

                  Destilācija jāveic tā, lai spirtu iztvaicētu lēnām (piemēram, kā siltuma avotu izmantojot tvaiku, nevis tiešu liesmu).

                  23.

                  Vieglās destilāta frakcijas, ko sauc par “galvām”, jāatdala uzmanīgi.

                  24.

                  Vidus daļa, ko sauc par “pamatfrakciju”, jāsavāc un jāuzglabā tumsā. Kad uztvērējā spirta saturs sasniedz 50 % tilpuma, sākas smago frakciju savākšana, lai viss etilkarbamāts, kas var būt izveidojies, tiktu atdalīts līdz ar smagajām frakcijām.

                  25.

                  Atdalītās smagās frakcijas, kuras, iespējams, satur etilkarbamātu, savāc un, ja tās izmanto atkārtotai destilācijai, tās atkārtoti destilē atsevišķi.

         Destilāta pārbaudes, atkārtota destilācija un uzglabāšana

         Ciānūdeņražskābe

                  26.

                  Destilātu ciānūdeņražskābes līmenis regulāri jāpārbauda. Noteikšanu veic ar attiecīgiem testiem, izmantojot komplektus ciānūdeņražskābes līmeņa ātrai pārbaudei, vai arī specializētā laboratorijā.

                  27.

                  Ja ciānūdeņražskābes koncentrācija destilātā pārsniedz līmeni 1 mg/l, ja nepieciešams, ieteicama atkārtota destilācija ar katalizatoru vai vara preparātiem (sk. 18. un 20. punktu).

                  28.

                  Destilātus ar ciānūdeņražskābes līmeni tuvu 1 mg/l ideālā gadījumā arī atkārtoti destilē vai, ja tas nav iespējams, uzglabā gaismas drošās pudelēs vai slēgtās kastēs ar iespējami īsu uzglabāšanas laiku, lai izvairītos no etilkarbamāta veidošanās uzglabāšanas laikā.

         Etilkarbamāts

                  29.

                  Etilkarbamāta testēšana ieteicama destilātiem, kuros šī sastāvdaļa var būt izveidojusies (piemēram, destilāti ar nezināmu ražošanas vēsturi, augstāku cianīda līmeni, uzglabāti gaismā). Etilkarbamāta līmeni var pārbaudīt tikai specializētā laboratorijā.

                  30.

                  Ja destilāts uzrāda, ka etilkarbamāta koncentrācija pārsniedz mērķa līmeni 1 mg/l, vajadzības gadījumā destilāts jādestilē atkārtoti.

         (1)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (I), Kleinbrennerei 1998; 11: 9.–13. lpp.

         (2)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (II), Kleinbrennerei 1999; 1: 5.–13. lpp.


title: Komisijas Ieteikums ( 2006. gada 23. oktobris ), ar ko pielāgo Ieteikumu 2000/473/ Euratom par Euratom līguma 36. panta piemērošanu, pārbaudot radioaktivitātes līmeni vidē, lai izvērtētu, kādai radioaktivitātei sabiedrība ir pakļauta, saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos (izziņots ar dokumenta numuru K(2006) 4931)

text:
               24.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 293/17

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2006. gada 23. oktobris),
   ar ko pielāgo Ieteikumu 2000/473/Euratom par Euratom līguma 36. panta piemērošanu, pārbaudot radioaktivitātes līmeni vidē, lai izvērtētu, kādai radioaktivitātei sabiedrība ir pakļauta, saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2006) 4931)
   (2006/715/Euratom)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās līgumu, un jo īpaši tā 4. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās aktu, un jo īpaši tā 56. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Pievienošanās akta 56. pantu, ja tiesību akti ir spēkā pēc 2007. gada 1. janvāra un tiem ir vajadzīgi pielāgojumi saistībā ar pievienošanos, un vajadzīgie pielāgojumi nav paredzēti Pievienošanās aktā vai tā pielikumos, vajadzīgos tiesību aktus pieņem Komisija visos gadījumos, kad Komisija ir pieņēmusi sākotnējo aktu.

               (2)

               Konferences, kura sagatavoja Pievienošanās līgumu, nobeiguma aktā ir norādīts, ka Augstās līgumslēdzējas puses ir panākušas politisku vienošanos par vairākiem iestāžu pieņemto aktu pielāgojumiem, kas vajadzīgi sakarā ar pievienošanos, un aicina Padomi un Komisiju pieņemt šos pielāgojumus pirms pievienošanās, tos vajadzības gadījumā papildinot un atjaunojot, lai ņemtu vērā Savienības tiesību attīstību.

               (3)

               Tādēļ attiecīgi ir jāgroza Komisijas 2000. gada 8. jūnija Ieteikums 2000/473/Euratom par Euratom līguma 36. panta piemērošanu, pārbaudot radioaktivitātes līmeni vidē, lai izvērtētu, kādai radioaktivitātei sabiedrība ir pakļauta (1),

         IESAKA:

               1)

               Ieteikumu 2000/473/Euratom groza, kā noteikts Pielikumā.

               2)

               Šis ieteikums stājas spēkā, ja stājas spēkā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās līgums, tā spēkā stāšanās datumā.

               3)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 23. oktobrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Olli REHN

      (1)  OV L 191, 27.7.2000., 37. lpp. Ieteikumā grozījumi izdarīti ar 2003. gada Pievienošanās aktu.

      PIELIKUMS
      VIDE
      AIZSARDZĪBA PRET RADIĀCIJU
      32000 H 0473: Komisijas 2000. gada 8. jūnija Ieteikums 2000/473/Euratom par Euratom līguma 36. panta piemērošanu, pārbaudot radioaktivitātes līmeni vidē, lai izvērtētu, kādai radioaktivitātei sabiedrība ir pakļauta (OV L 191, 27.7.2000., 37. lpp.), kuru groza:

                  —

                  12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos – Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.).

            II pielikuma tabulu papildina ar šādu tekstu:

                     “BG

                     Bulgārija

                     RO

                     Rumānija”

      un karti aizstāj ar šādu karti:

         “Ģeogrāfiskā reģiona noteikšana

            ”.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2005. gada 20. maijs) — Eiropas Savienības Padomei par De Nederlandsche Bank ārējo revidentu (ECB/2005/9)

text:
               22.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/29

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS

   (2005. gada 20. maijs)
   Eiropas Savienības Padomei par De Nederlandsche Bank ārējo revidentu
   (ECB/2005/9)
   (2005/C 151/08)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un Eurosistēmas valstu centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

                  De Nederlandsche Bank (turpmāk tekstā — “DNB”) pašreizējā ārējā revidenta pilnvaru laiks ir beidzies un tas netiks pagarināts. Tādēļ vajadzīgs iecelt ārējo revidentu laika posmam, kas sākas 2005. finanšu gadā.

               (3)

               DNB par savu ārējo revidentu no 2005. gada ir izvēlējusies Josephus Andreas Nijhuis, reģistrētu grāmatvedi un PricewaterhouseCoopers BV valdes priekšsēdētāju, kurš rīkojas savā vārdā, un ECB uzskata, ka izvēlētais revidents atbilst apstiprināšanai vajadzīgajām prasībām.

               (4)

               Ārējais revidents ir pilnvarots uz nenoteiktu laiku, bet pilnvaras jāapstiprina katru gadu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts Josephus Andreas Nijhuis, reģistrētu grāmatvedi un PricewaterhouseCoopers BV valdes priekšsēdētāju, kurš rīkojas savā vārdā, apstiprināt par DNB ārējo revidentu uz nenoteiktu laika posmu, kas sākas 2005. finanšu gadā un kas jāpastiprina katru gadu.

      Frankfurtē pie Mainas, 2005. gada 20. maijā.

            ECB priekšsēdētājs

         Jean-Claude TRICHET


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 4. decembris ) par kritērijiem radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas eksportam uz trešām valstīm (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 7570)

text:
               17.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 338/69

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 4. decembris)
   par kritērijiem radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas eksportam uz trešām valstīm
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 7570)
   (2008/956/Euratom)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 33. panta otro daļu un 124. panta otro ievilkumu,
   ņemot vērā Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/117/Euratom par radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas pārvadājumu uzraudzību un kontroli (1) un jo īpaši tās 16. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Starptautiski pieņemti aizsardzības pret starojumu principi veido to pasākumu pamatu, kas veicami aizsardzībai pret jonizējošo starojumu, ko rada radioaktīvie atkritumi vai lietotā kodoldegviela.

               (2)

               Lai šādi principi būtu efektīvi, tiem jābūt iekļautiem katras valsts normatīvajā sistēmā.

               (3)

               Saskaņā ar Kopienā dominējošo drošības kultūru attiecībā uz darbībām ar radioaktīvajām vielām ir nepieciešama efektīva neatkarīgu lomu sadale valsts pārvaldes iestāžu un operatoru starpā, lai nodrošinātu atbilstīgu radioaktīvo atkritumu vai lietotās kodoldegvielas pārvaldību.

               (4)

               Lēmums par radioaktīvo atkritumu vai lietotās kodoldegvielas pārvadājumu uz trešām valstīm atļaušanu ir eksportētājas dalībvalsts kompetento iestāžu atbildībā.

               (5)

               Eksportētājas dalībvalsts kompetentajām iestādēm jāpieņem atzinums saskaņā ar Direktīvas 2006/117/Euratom 16. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajiem kritērijiem attiecībā uz trešās valsts radioaktīvo atkritumu un izlietotās degvielas pārvaldības administratīvo un tehnisko kapacitāti, kā arī šo valstu pārvaldes struktūru atbilstību.

               (6)

               Īstenojot minētos kritērijus, dalībvalstīm jāņem vērā hierarhijas princips attiecībā uz šiem kritērijiem.

               (7)

               Kopīgā lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošas pārvaldības konvencija ir atbilstīgs starptautisks juridisks pamata instruments lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošai pārvaldībai.

               (8)

               Piešķirot atļaujas radioaktīvo atkritumu vai lietotās kodoldegvielas pārvadājumiem uz trešām valstīm, papildus atbilstībai noteiktajiem kritērijiem var tikt ņemti vērā vēl citi apsvērumi kā, piemēram, politiski, ekonomiski, sociāli, ētiski, zinātniski un sabiedriskās drošības aspekti.

               (9)

               Direktīvas 2006/117/Euratom 2. pantā ir aplūkotas dalībvalsts vai tāda dalībvalstī esoša uzņēmuma tiesības, uz kuru jānogādā radioaktīvie materiāli apstrādei, vai ir jānogādā citi materiāli ar mērķi reģenerēt radioaktīvos atkritumus, lai pēc pārstrādes radioaktīvos atkritumus nogādātu atpakaļ uz to izcelsmes valsti. Šajā pantā noteikts arī, ka Direktīva 2006/117/Euratom neietekmē dalībvalsts vai dalībvalstī esoša uzņēmuma, uz kuru pārstrādei ir jāved lietotā kodoldegviela, tiesības nogādāt atpakaļ pēc pārstrādes reģenerētos radioaktīvos atkritumus uz to izcelsmes valsti.

               (10)

               Šā ieteikuma noteiktie kritēriji ir saskaņā ar Padomdevējas komitejas atzinumu, kas pieņemts atbilstīgi Direktīvas 2006/117/Euratom 21. pantam,

         IESAKA.

               1)

               Galvenajām prasībām Direktīvas 2006/117/Euratom 16. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajam radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas eksportam uz trešām valstīm jābūt šādām:

                           a)

                           jāpieņem un jāievieš atbilstīgi valsts noteikumi darbinieku, kā arī visas sabiedrības radioloģiskajai drošībai; tiem jāatbilst starptautiski atzītiem aizsardzības pret starojumu standartiem;

                           b)

                           jārada saskaņots tiesiskais pamats noteikumiem attiecībā uz tādām darbībām, kas saistītas ar radioaktīvo vielu, tostarp radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas, bīstamību;

                           c)

                           jānodibina efektīvas un neatkarīgas pārvaldes iestādes, kuras būtu kompetentas atļauju piešķiršanā un to pārskatīšanā, pieprasījumu novērtēšanā, kā arī atbildētu par pārbaudi un izpildi un kurām būtu pienācīgi resursi;

                           d)

                           ir skaidri jānosaka atbildības sadalījums starp tām iestādēm, kuras ir iesaistītas lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu pārvaldības dažādos posmos;

                           e)

                           jārada sistēma attiecībā uz ziņošanu šīm iestādēm vai atļaujas saņemšanu no tām radioaktīvo atkritumu vai lietotās kodoldegvielas pārvaldības organizēšanai;

                           f)

                           ir jānodrošina, ka galvenā atbildība par lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu pārvaldības drošību ir attiecīgas atļaujas īpašniekam un katrs atļaujas īpašnieks uzņemas šādu atbildību;

                           g)

                           jānodrošina kvalificētu darbinieku pieejamība, lai tie veiktu ar drošību saistītas darbības, strādājot ar lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu pārvaldības iekārtām visā to ekspluatācijas laikā, un pietiekami finansiālie resursi, lai atbalstītu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu pārvaldības iekārtu drošību ekspluatācijas, kā arī to ekspluatācijas pārtraukšanas laikā;

                           h)

                           jāizveido un jāīsteno pienācīgs trešās personas atbildības režīms valstī;

                           i)

                           jāizveido un jāīsteno atbilstīgas kvalitātes nodrošināšanas programmas attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu pārvaldība;

                           j)

                           jāveic atbilstīgi aizsardzības un korektīvi pasākumi, ieskaitot attiecīgo iedzīvotāju grupu informēšanu, kā arī tādu operatīvās rīcības plānu pārbaudi, kuri tiks izmantoti starojumavārijas gadījumā, lai kontrolētu izplūdi un mazinātu tās radītas sekas.

               2)

               Lai novērtētu, vai iepriekš minētās prasības attiecībā uz radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas eksportu uz trešām valstīm ir ievērotas, dalībvalstīm jāņem vērā trešo valstu atbilstība šādiem kritērijiem:

                           a)

                           galvenie kritēriji:

                                       —

                                       piederība SAEA un no tās izrietoša atbilstība attiecīgiem Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras drošības standartiem,

                                       —

                                       šīm valstīm jābūt parakstījušām un ratificējušām Kopīgo lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošas pārvaldības konvenciju, tādējādi izrādot vēlēšanos izpildīt prasības, kas izriet no kopīgās konvencijas, kā arī apliecinot atbilstību noteikumiem attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu pārvaldības drošību,

                                       —

                                       šīm valstīm jābūt parakstījušām un ratificējušām Konvenciju par kodolmateriālu fizisko aizsardzību un tās grozījumus, tādējādi uzņemoties saistības attiecībā uz tādu pārkāpumu, kas saistīti ar kodolmateriāliem, novēršanu, atklāšanu un sodīšanu,

                                       —

                                       šīm valstīm jābūt parakstījušām un ratificējušām Konvenciju par kodoldrošību (CNS), vienu no svarīgākajiem juridiskajiem instrumentiem kodoldrošības sfērā, kas ietver arī svarīgus noteikumus attiecībā uz sagatavotību avārijas gadījumiem un aizsardzību pret starojumu,

                                       —

                                       lietotās kodoldegvielas iekārtu pakļaušana SAEA drošības nolīgumam saistībā ar Kodolieroču neizplatīšanas līguma (KNL) un tā papildu protokolu parakstīšanu un ratificēšanu, lai apliecinātu, ka lietotās kodoldegvielas paredzētais pielietojums miermīlīgiem mērķiem nav mainījies,

                                       —

                                       šīm valstīm jābūt parakstījušām un ratificējušām Vīnes konvenciju par civilo atbildību par kodolkaitējumiem vai protokolu par grozījumiem Vīnes konvencijā par civilo atbildību par kodolkaitējumiem, vai Konvenciju par papildu kompensāciju kodolkaitējuma gadījumā vai 1960. gada 29. jūlija Konvenciju par trešās puses atbildību kodolenerģijas jomā, kas grozīta ar 1964. gada 28. janvāra papildu protokolu un 1982. gada 16. novembra protokolu (Parīzes konvencija), lai apliecinātu, ka atļaujas īpašnieks ir galvenais atbildīgais kodolkaitējuma gadījumā;

                           b)

                           papildu kritēriji:

                                       —

                                       šīm valstīm jābūt parakstījušām un ratificējušām Konvenciju par palīdzību situācijā, kad notikusi kodolkatastrofa vai starojumavārija (AC), un Konvenciju par agrīno brīdināšanu kodolavārijas gadījumā (ENC), lai apliecinātu, ka starojumavārijas gadījumā tiks informētas attiecīgās iedzīvotāju grupas un tiks veikti atbilstīgi aizsardzības un korektīvi pasākumi, tostarp tādu operatīvās rīcības plānu sagatavošana un pārbaude, kuri tiks izmantoti starojumavārijas gadījumā, lai kontrolētu izplūdi un mazinātu tās radītās sekas,

                                       —

                                       atbilstība starptautiskiem tiesību aktiem attiecībā uz bīstamas kravas pārvadāšanas drošību, īpaši atbilstība SOLAS konvencijai un Čikāgas konvencijai, lai apliecinātu, ka faktiski tiek veiktas bīstamas kravas pārbaudes jūras un gaisa transporta pārvadājumos.

               3)

               Neskarot 1. punktu, lēmumu pieņemšanā attiecībā uz radioaktīvo atkritumu pārvadājumu uz trešām valstīm dalībvalstu kompetentās iestādes var ņemt vērā vēl citus apsvērumus kā, piemēram, politiskus, ekonomiskus, sociālus, ētiskus, zinātniskus un sabiedriskās drošības jautājumus.

               4)

               Dalībvalstu kompetentās iestādes sadarbojas, veicot informācijas apmaiņu attiecībā uz šā ieteikuma piemērošanu.

      Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.
      Briselē, 2008. gada 4. decembrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Andris PIEBALGS

      (1)  OV L 337, 5.12.2006., 21. lpp.