title: Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 66. sesija Eiropas Parlamenta 2011. gada 8. jūnija ieteikums Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 66. sesiju (2011/2030(INI))

text:
               11.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               CE 380/140

         Trešdiena, 2011. gada 8. jūnijsApvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 66. sesija
   P7_TA(2011)0255
   Eiropas Parlamenta 2011. gada 8. jūnija ieteikums Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 66. sesiju (2011/2030(INI))
   2012/C 380 E/22

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību (LES), it īpaši tā 34. pantu,

               —

               ņemot vērā priekšlikumu ieteikumam Padomei par ES prioritātēm Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 66. sesijā (B7-0072/2011), kuru iesniedzis Alexander Graf Lambsdorff ALDE grupas vārdā,

               —

               ņemot vērā 2010. gada 25. marta ieteikumu Padomei par Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 65. sesiju (1),

               —

               ņemot vērā ES prioritātes Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 65. sesijai, kuras Padome pieņēma 2010. gada 25. maijā (2),

               —

               ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 65. sesiju, it īpaši šīs ANO struktūras rezolūcijas „Starptautiskā sadarbība humānās palīdzības sniegšanā dabas katastrofu gadījumos, pārejot no palīdzības uz attīstību” (3), „Cilvēktiesību situācija Irānas Islāma Republikā” (4), „Cilvēktiesību situācija Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā” (5), „Demokrātiskas un taisnīgas starptautiskās kārtības veicināšana” (6), „Miera kā būtiska priekšnoteikuma veicināšana, lai visi pilnībā baudītu visas cilvēktiesības” (7), „Starptautiskās sadarbības veicināšana cilvēktiesību jomā” (8), „Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmas operatīvā darbība attīstības jomā” (9), „Apvienoto Nāciju Organizācijas nozīme attīstības veicināšanā globalizācijas un savstarpējas atkarības apstākļos” (10), „Mērķis — jauna starptautiska ekonomiskā kārtība” (11), „Apvienoto Nāciju Organizācijas, valstu parlamentu un Parlamentu savienības sadarbība” (12), „Apvienoto Nāciju Organizācija globālajā pārvaldībā” (13), „Ceļā uz pasauli bez kodolieročiem — kodolatbruņošanās saistību īstenošanas paātrināšana” (14), „Apvienoto Nāciju Organizācijas miera veidošanas struktūras pārskatīšana” (15) un „Ievērot solījumu: vienoti, lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus” (16),

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2010. gada 14. septembra projektu rezolūcijai (17) un 2011. gada 3. maija rezolūciju (18) par Eiropas Savienības līdzdalību Apvienoto Nāciju Organizācijas darbā,

               —

               ņemot vērā Kodolieroču neizplatīšanas līguma (KNL) pušu 2010. gada pārskatīšanas konferenci, kā arī pārskatus par Tūkstošgades attīstības mērķiem (TAM), Miera veidošanas komisiju (MVK) un Cilvēktiesību padomi (CTP),

               —

               ņemot vērā ziņojumu, ko iesnieguši Miera veidošanas komisijas pārskata „Apvienoto Nāciju Organizācijas miera veidošanas struktūras pārskatīšana” līdzkoordinatori (19),

               —

               ņemot vērā ANO jauno dzimumu līdztiesības struktūru (ANO struktūra dzimumu līdztiesības un pilnvērtīgu iespēju nodrošināšanai sievietēm — UN Women),

               —

               ņemot vērā ANO Cilvēktiesību padomes 2011. gada 24. martā pieņemto rezolūciju „Cilvēktiesību un pamatbrīvību veicināšana, gūstot labāku izpratni par cilvēces tradicionālajām vērtībām” un ES negatīvo viedokli par šo rezolūciju,

               —

               ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas kārtējās 66. sesijas pagaidu darba kārtībā iekļaujamo tematu sākotnējo sarakstu (20),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2011. gada 10. marta rezolūciju par prioritātēm attiecībā uz ANO Cilvēktiesību padomes 16. sesiju un 2011. gada pārskatu (21),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 15. decembra rezolūciju par ES un Āfrikas stratēģiskās partnerības turpmāko nākotni pēc ES un Āfrikas trešās augstākā līmeņa sanāksmes (22),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 25. novembra rezolūciju par Klimata pārmaiņu konferenci Kankunā (COP 16) (23),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 25. novembra rezolūciju par desmito gadadienu ANO Drošības padomes rezolūcijai Nr. 1325 (2000) par sievietēm, mieru un drošību (24),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2010. gada 23. novembra rezolūciju par civilmilitāro sadarbību un civilo un militāro spēju attīstīšanu (25),

               —

               ņemot vērā Parlamenta 2005. gada 9. jūnija rezolūciju par Apvienoto Nāciju Organizācijas reformu (26),

               —

               ņemot vērā Reglamenta 121. panta 3. punktu un 97. pantu,

               —

               ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu un Attīstības komitejas atzinumu (A7-0189/2011),

               A.

               tā kā, notiekot nozīmīgām starptautiskās kārtības pārmaiņām, Eiropas Savienībai aktīvāk jāsadarbojas ar pašreizējām un topošajām pasaules lielvarām, kā arī ar divpusējiem un daudzpusējiem partneriem, lai palīdzētu efektīvi risināt problēmas, kas skar gan ES iedzīvotājus, gan visu pasauli;

               B.

               tā kā Eiropas Savienībai būtu proaktīvi jādarbojas tādas Apvienoto Nāciju Organizācijas veidošanā, kas spēj efektīvi rast pasaules mēroga risinājumus, sekmēt mieru, drošību, demokrātiju un tiesiskumu, kura pamatā ir starptautiskās tiesības; tā kā saskaņā ar LES 21. pantu ES ir oficiāli apņēmusies veicināt efektīvu daudzpusējību, kuras pamatā ir stipra ANO un kura ir būtiski svarīga, lai risinātu pasaules mēroga problēmas, piemēram, klimata pārmaiņas un vides degradāciju, cilvēktiesību universālumu un nedalāmību, nabadzības samazināšanu un attīstības iespējas visiem, demogrāfisko pārmaiņu un migrācijas sekas, kā arī starptautisko organizēto noziedzību;

               C.

               tā kā ES strauji mainīgajā pasaulē saskaras ar daudziem izaicinājumiem, uz kuriem ir jāreaģē saskaņoti un starptautiskā mērogā; tā kā ES, lai to panāktu, var izmantot efektīvu daudzpusējību, universālās cilvēktiesību vērtības, atvērto pasaules ekonomiku, kuras pamatā ir starptautiski saskaņoti pārredzami un taisnīgi noteikumi, kā arī unikālo ES instrumentu klāstu;

               D.

               tā kā ar Lisabonas līgumu ir izveidotas jaunas pastāvīgas struktūras ES ārējai pārstāvībai un tālab ir nepieciešama jauna ES pārstāvniecība, kas pārņemtu funkcijas, ko agrāk rotācijas kārtībā veica ES prezidentvalsts;

               E.

               tā kā LES 34. pantā ir noteikts pienākums ES dalībvalstīm koordinēt savu darbību starptautiskās organizācijās un starptautiskās konferencēs un turklāt ir noteikts, ka dalībvalstis, kuras ir arī ANO Drošības padomes locekles, „vienojas un pilnībā informē pārējās dalībvalstis un Augsto pārstāvi”, kā arī „nodrošina Savienības nostājas un interešu aizstāvību”; tā kā dalībvalstis, kas patlaban ir ANO Drošības padomes locekles (Francija, Apvienotā Karaliste, Portugāle un Vācija), nav spējušās darboties saskaņoti un paust vienotu nostāju par militāro intervenci Lībijā, it īpaši saistībā ar balsošanu par ANO Drošības padomes rezolūciju Nr. 1973;

               F.

               tā kā LES 47. pantā ir noteikts, ka Savienība ir tiesību subjekts, un no tā izriet tiesības un pienākumi saskaņā ar starptautiskajām tiesībām; tā kā ES atbalsta Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtos noteiktos mērķus un ievēro tajos minētos principus; tā kā Lisabonas līgums kopumā dod iespēju Savienībai starptautiskajā arēnā ieņemt savam vadošajam ekonomiskajam statusam un augstajiem mērķiem atbilstīgu vietu un, kā uzsvērts 2003. gada Eiropas drošības stratēģijā, darboties kā pasaulē ietekmīgam partnerim, kurš spēj saliedētāk uzņemties daļu atbildības par drošību pasaulē un uzņemties vadību, kad tiek izstrādāti kopēji daudzpusīgi saskaņoti kopīgo problēmu risinājumi; tā kā Savienībai, lai tā spētu rīkoties efektīvi, ir skaidri jānosaka savas stratēģiskās intereses un mērķi;

               G.

               tā kā globālā partnerība ir noderīga, lai sasniegtu kopīgi noteiktus pasaules mēroga mērķus; tā kā ES ir pasaulē lielākā attīstības palīdzības sniedzēja un nozīmīga ANO partnere visās trijās šīs organizācijas darba jomās, tostarp krīzes un pēckrīzes situācijās, un tā kā dalībvalstu iemaksas ir sasniegušas 38 % no ANO pastāvīgā budžeta; tā kā stingra un stabila ES un ANO partnerība ir ļoti svarīga ANO darbā un tas ir galvenais veids, kā Eiropas Savienībai nodrošināt savu pasaules mēroga partnera lomu;

               H.

               tā kā Eiropas Ārējās darbības dienesta izveidei vajadzētu būtiski veicināt ANO Drošības padomes rezolūciju Nr. 1325 un Nr. 1820, kā arī turpmāko rezolūciju īstenošanu, izmantojot gan šā dienesta iekšējo struktūru, gan tā ārējās darbības un politikas virzienus;

               I.

               tā kā 2011. gada 1. martā saskaņā ar ANO Cilvēktiesību padomes ieteikumu ANO Ģenerālā asambleja nobalsoja par to, ka Lībijas dalība Cilvēktiesību padomē ir jāaptur;

               J.

               tā kā pasaulē aizvien neatlaidīgāk cenšas apkarot terorismu un tāpēc ir nepieciešams biežāk risināt drošības jautājumus, vienlaikus pilnībā ievērojot cilvēktiesības un pamatbrīvības,

         1.   iesniedz Padomei šādus ieteikumus:

         Eiropas Savienība Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmā

               a)

               sekmēt efektīvu daudzpusējību kā īpaši svarīgu Savienības stratēģisko uzdevumu un stiprināt ES kā pasaules mēroga partnera vienotību un pamanāmību Apvienoto Nāciju Organizācijā, cita starpā labāk koordinējot ES iekšējās apspriedes par ANO jautājumiem un veicinot plašāku aprindu iesaistīšanu diskusijās par plašu problēmu spektru; pilnvarot Komisijas priekšsēdētāja vietnieci / augsto pārstāvi sagatavot pamatnostādnes regulārām dalībvalstu vēstnieku apspriedēm ar ES vēstniekiem, it īpaši starp tiem vēstniekiem, kas strādā daudzpusējā līmenī tādās vietās kā Ženēva un Ņujorka, lai šādā veidā ES varētu sekmīgi īstenot savu ANO programmu un apmierināt ANO dalībvalstu cerības attiecībā uz ES rīcībspēju; ne tikai veicināt lielāku vienotību ANO sistēmā, bet arī tuvināt ES dalībvalstu, kā arī kandidātvalstu un potenciālo kandidātvalstu nostājas, lai tādējādi maksimāli palielinātu potenciālu, kas radīts ar Lisabonas līgumu ES ietekmes stiprināšanai, koordinēti un stratēģiski izmantojot savus daudzos un atšķirīgos (ES un dalībvalstu) kontaktpunktus; uzlabot ES spēju laikus risināt sarunas ar citām reģionālajām grupām; nodrošināt ES pārstāvniecībai pienācīgas pilnvaras efektīvi risināt sarunas dalībvalstu vārdā;

               b)

               pilnībā izmantot noteikumus, kas paredzēti ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcijā A/RES/65/276 par ES līdzdalību Apvienoto Nāciju Organizācijas darbā, jo šajā rezolūcijā ir atrunāta nepieciešamā kārtība, lai ES varētu efektīvi piedalīties ANO Ģenerālās asamblejas darbā; no jauna apstiprināt savu nostāju, ka ES ārpolitikā liela uzmanība tiek pievērsta ANO, un atkārtoti apliecināt viedokli, ka sekmīga piedalīšanās ANO darbā ir ne tikai viena no ES stratēģiskajām prioritātēm, bet tā arī palīdz sasniegt ANO mērķus un līdz ar to atbilst visu ANO dalībvalstu interesēm; labāk koordinēt ES dalībvalstu darbību ANO Drošības padomē un mudina dalībvalstis, kas ir arī ANO Drošības padomes pastāvīgās locekles, saskaņā ar LES 34. panta 2. punktu aicināt Komisijas priekšsēdētāja vietnieci / augsto pārstāvi pārstāvēt Eiropas Savienību ANO Drošības padomē ikreiz, kad ir izstrādāta kopēja nostāja;

               c)

               meklēt labākus prioritāšu noteikšanas un komunikācijas kanālus starp Briseli un ES pārstāvniecību Ņujorkā, cita starpā panākt ciešāku sadarbību ar Politikas un drošības komiteju, kā arī skaidrāku un strukturētāku sistēmu atbalstam, ko sniedz Briselē esošās ES iestādes;

               d)

               ANO sistēmā sadarboties ar ES stratēģiskajiem partneriem; turklāt stratēģisko partnerību padarīt daudzpusīgu, iekļaujot globālus jautājumus ES divpusējo un daudzpusējo augstākā līmeņa sanāksmju darba kārtībā;

         ES un globālā pārvaldība

               e)

               uzlabot globālo pārvaldību un meklēt drošus risinājumus problēmai par G valstu veidoto struktūru un ANO sistēmas attiecībām, proti, uz kāda pamata šīs grupas varētu efektīvi diskutēt par tematiskiem jautājumiem un apsvērt ekonomiskos aspektus, taču ar nosacījumu, ka ANO saglabā savu galveno lomu un joprojām ir likumīga globālas pārvaldības struktūra; tajā pašā laikā uzskatīt G7 un G20 par nozīmīgiem forumiem, kuros lemt par pasaules mēroga pasākumiem un kuros Eiropas Savienībai aktīvi jādod savs ieguldījums, izklāstot saskaņotu nostāju; atbalstīt ANO Ģenerālās asamblejas priekšsēdētāja ierosmi Ģenerālās asamblejas debates ar G20 prezidentūru organizēt pirms un pēc G20 augstākā līmeņa sanāksmēm;

               f)

               palīdzēt darboties jaunajai vienotajai dzimumu līdztiesības kopstruktūrai, kas atbilstoši patlaban īstenotajam sistēmas saskaņošanas procesam aizstāj četras pašreizējās ANO struktūras, kuras nodarbojas ar dzimumu līdztiesības jautājumiem; pilnībā atbalstīt un propagandēt atbilstoša budžeta nepieciešamību struktūrai UN Women, lai tā varētu īstenot savu uzdevumu veicināt dzimumu līdztiesību, kā arī aizsargāt sievietes un radīt viņām jaunas iespējas, arī konfliktu un pēckrīzes apstākļos, cieši sadarbojoties ar citām ANO sistēmas struktūrām, un uzturēt ciešus kontaktus ar šo organizāciju; piemērot dzimumu līdztiesības principu visām stabilitātes instrumenta darbībām, kuru mērķis ir sagatavoties krīzes situācijām;

               g)

               veicināt ANO efektivitātes un tās darbības pārredzamības uzlabošanu, kā arī ANO finanšu resursu labāku pārvaldību;

               h)

               patiešām pirmo sarunu dokumentu par ANO Drošības padomes reformu izmantot kā iespēju pievērst lielāku uzmanību punktiem, par kuriem var vienoties, un kā iespēju panākt jūtamu progresu ANO Drošības padomes kompetences noskaidrošanā attiecībā uz citām ANO struktūrām, jaunu locekļu iekļaušanā, lai tādējādi uzlabotu ANO Drošības padomes pārstāvību un leģitimitāti, kā arī ANO Drošības padomes darba metožu pārskatīšanā; uzsvērt, ka nepieciešama vispusīga ANO Drošības padomes reforma, lai nostiprinātu tās leģitimitāti, reģionālo pārstāvību un efektivitāti; sekmēt reformu procesu, ko var neatgriezeniski uzsākt ES dalībvalstis, ja saskaņā ar Lisabonas līguma mērķiem nostiprināt ES ārpolitiku un ES lomu globālajā miera, drošības un regulējuma nodrošināšanā tās pieprasa Eiropas Savienībai pastāvīgu vietu paplašinātā un reformētā ANO Drošības padomē; steidzami uzņemties iniciatīvu, lai panāktu, ka dalībvalstis šajā nolūkā izstrādā kopēju nostāju; kamēr šāda kopēja nostāja nav pieņemta, vienoties, ka ANO Drošības padomē nekavējoties jāievieš rotācijas sistēma, lai tādējādi nodrošinātu, ka ANO Drošības padomē Eiropas Savienībai ir pastāvīga pārstāvība;

               i)

               padarīt nozīmīgāku Starptautiskās Krimināltiesu un starptautiskās krimināljurisdikcijas sistēmu, paaugstināt atbildību, izskaust nesodāmību un arī turpmāk veicināt Starptautiskās Krimināltiesas nozīmīgo darbu, jo tā ir vienīgā pastāvīgā un neatkarīgā tiesu iestāde, kuras jurisdikcijā ietilpst vissmagākie starptautiska mēroga noziegumi saistībā ar genocīdu, noziegumi pret cilvēci un kara noziegumi; sekmēt noturīgas un ciešas attiecības starp Starptautisko Krimināltiesu un ANO atbilstīgi Romas statūtu 2. pantam un mudināt visas ANO dalībvalstis ratificēt Romas statūtus;

         Miers, drošība un tiesiskums

      Krīžu novēršana un pārvarēšana, starpniecība, miera uzturēšana un miera veidošana

               j)

               Apvienoto Nāciju Organizācijas Attīstības programmā nostiprināt krīžu novēršanas struktūras un palielināt to efektivitāti, lai padarītu ANO par pasaules līderi krīžu novēršanā un stāvokļa stabilizēšanā; nostiprināt ES struktūras, kuru uzdevums ir konfliktu novēršana, un šajā jomā uzlabot sadarbību ar ANO, Eiropas Drošības un sadarbības organizāciju, Āfrikas Savienību (ĀS) un citām starptautiskām un reģionālām organizācijām, kā arī ar pilsonisko sabiedrību, tirgus dalībniekiem, privātiem uzņēmumiem, fiziskām personām un ekspertu organizācijām;

               k)

               censties panākt vienprātību un izstrādāt vieglāk piemērojamu pieeju, īstenojot doktrīnu „Pienākums aizsargāt” (PA); uzsverot tās nozīmi konfliktu novēršanā un mierīgā risināšanā ar starpnieku palīdzību, vienlaikus veicināt PA īstenošanu, cita starpā turpinot uzlabot PA piemērošanas mehānismus un stiprinot reģionālo organizāciju, piemēram, ĀS un Arābu valstu līgas, nozīmi, stiprinot ANO agrīnās brīdināšanas mehānismus un precīzāk nosakot attiecīgo ANO struktūru pienākumus; ņemt vērā ANO Drošības padomes 2011. gada 26. februāra rezolūciju Nr. 1970 (2011), kurā visi ANO Drošības padomes pastāvīgie locekļi pirmo reizi piekrita aicināt Starptautisko Krimināltiesu sākt pret attiecīgo valdību izmeklēšanu par iespējamiem noziegumiem pret cilvēci un darīt to atbilstoši PA doktrīnai saistībā ar izvērsušos krīzi; ņemt vērā arī ANO Drošības padomes 2011. gada 17. marta rezolūciju Nr. 1973 (2011), kurā uzsvērta starptautiskās sabiedrības apņemšanās nodrošināt cilviliedzīvotāju un viņu apdzīvoto teritoriju aizsardzību, kas būtu pirmais PA doktrīnas praktiskās īstenošanas pasākums saskaņā ar nepārprotamu ANO mandātu un reaģējot uz izvērsušos krīzi;

               l)

               atzinīgi novērtēt ANO starpniecības struktūru, piemēram, Politikas lietu departamenta Starpniecības atbalsta nodaļas, veikto darbu un atbalstīt darbinieku skaita palielināšanu šajās struktūrās; atbalstīt ES partnerību ar Starpniecības atbalsta nodaļu un nodrošināt, ka šajā sakarībā nozīmīgu darbu veic Eiropas Ārējās darbības dienests;

               m)

               veicināt drošību un stabilizāciju krīzes skartajās teritorijās, novēršot konfliktus, uzņemoties starpniecību, sekmējot dialogu, vietējo iestāžu veiktspējas palielināšanu un pēckonfliktu ekonomisko atlabšanu, atjaunošanas un miera veidošanas stratēģijas, kas sekmē stabilus risinājumus, izmantojot pakāpenisku pāreju no īstermiņa un vidēja termiņa centieniem uz ilgtermiņa attīstības stratēģijām; nodrošināt, ka miera veidošanas un attīstības politiku gan plāno, gan īsteno saskaņā ar visaptverošu vienotu ANO stratēģiju, kurā ņemta vērā nepieciešamība veidot mieru un paredzamā pāreja uz ilgāka termiņa stratēģiju jau agrīnā plānošanas un īstenošanas posmā un ar kuru ES pamato savus pasākumus; tā kā, lai panāktu konfliktu plosītas valsts stabilitāti, ir vajadzīga daudzpusīgāka rīcība un integrēta pieeja, ne tikai karaspēks, ar šo stratēģiju nodrošināt nepieciešamo veiktspēju, lai atbilstoši novērstu konflikta pamatcēloņus, jo pusē valstu, kurās veiktas miera uzturēšanas operācijas, desmit gadus pēc miera uzturēšanas spēku atsaukšanas konflikti ir atsākušies;

               n)

               uzstāt, ka jāizdara secinājumi, ņemot vērā nesenos notikumus Japānā, un jāierosina priekšlikumi; paaugstināt pašreizējo kodolelektrostaciju drošības standartus, it īpaši seismiski aktīvos reģionos; lai iespējami samazinātu radioaktīvā piesārņojuma ietekmi uz cilvēkiem un vidi, prasīt ciešāk sadarboties gadījumos, kad notiek līdzīgas cilvēka izraisītas vai dabas katastrofas;

               o)

               izstrādāt skaidri definētu stratēģisku koncepciju par ES instrumentiem krīžu novēršanas un pārvarēšanas jomā un, atzīstot, ka krīžu novēršanai un pārvarēšanai ir liela nozīme ES ārējās darbības kontekstā, izpētīt praktiskas projektu pārvaldības jomu, izmantojot jaunizveidoto Eiropas Ārējās darbības dienestu;

               p)

               pievērst uzmanību valstu līdzdalībai miera veidošanas stratēģijās no sākotnējās izstrādes līdz īstenošanai attiecīgajā vietā, apkopojot paraugpraksi un panākumu piemērus; izstrādāt plašu attīstības programmu, uz kuru pamatojoties, valsts veidošanu atbalsta ar skaidriem miera veidošanas un attīstības centieniem, kuros liela nozīme ir ekonomikas aspektiem;

               q)

               vairāk uzmanības veltīt uzdevumam stiprināt mieru pēckonflikta apstākļos, sniedzot stratēģiskas konsultācijas un izmantojot zināšanas un finansējumu no visas pasaules, lai atbalstītu atjaunošanas projektus; piesaistīt resursus un jaunus finansējuma avotus, kā arī finansēt pirmos atjaunošanas darbus, lai sāktu pēckonflikta rekonstrukciju;

               r)

               palīdzēt biežāk izmantot sievietes civilo ekspertu lomā un atbalstīt valstu rīcības plānus atbilstoši ANO Drošības padomes rezolūcijai Nr. 1325 un ANO ģenerālsekretāra rīcības plānam, kuru mērķis ir nodrošināt sieviešu līdzdalību miera veidošanā;

      Partnerattiecībās iekļauta globālā sadarbība krīžu pārvarēšanai

               s)

               uzskatīt, ka stratēģiska ES prioritāte ir nostiprināt starptautisku partnerību krīžu pārvarēšanas jomā un uzlabot dialogu ar citiem galvenajiem krīžu pārvarēšanas spēkiem, piemēram, ANO, NATO un ĀS, kā arī trešām valstīm, piemēram, ASV, Turciju, Norvēģiju un Kanādu; saskaņot pasākumus uz vietas, apmainīties ar informāciju un apvienot miera uzturēšanas un veidošanas resursus, tostarp attiecībā uz sadarbību krīžu pārvarēšanā un it īpaši jūras satiksmes drošībā un cīņā pret terorismu saskaņā ar starptautiskajām tiesībām; šajā nolūkā uzlabot koordināciju ar starptautiskajām finanšu iestādēm un divpusējiem līdzekļu devējiem;

               t)

               apzinoties, ka ANO Drošības padomes galvenais uzdevums ir uzturēt starptautisko mieru un drošību, uzsvērt, ka ir vajadzīga cieša ES un ANO sadarbība civilo un militāro krīžu pārvarēšanas jomā, it īpaši rīkojot humānās palīdzības operācijas; pielikt lielākas pūles, lai nodrošinātu, ka ES dalībvalstis sniedz pienācīgu atbalstu ANO misijām un ka tas notiek koordinēti; apsvērt papildu iespējas, kā ES kopumā varētu labāk atbalstīt ANO vadītos pasākumus, piemēram, nodrošinot ES ātrās reaģēšanas „pārejas maiņu” vai tā dēvētās pārhorizonta operācijas vai ES piedaloties plašākā ANO misijā;

               u)

               veidot plašāku stratēģisku shēmu, kas ietver krīžu pārvarēšanas partnerību starp ES un reģionālajām un apakšreģionālajām organizācijām, piemēram, ĀS, Arābu valstu līgu vai Rietumāfrikas valstu ekonomikas kopienu (ECOWAS) un ANO, un īpaši stiprināt trīspusējas attiecības starp ĀS Miera un drošības padomi, ANO Drošības padomi un ES Politikas un drošības komiteju, lai palīdzētu nodrošināt ĀS atbalstam paredzēto pasākumu saskaņotību un savstarpēju papildināmību; padarīt prognozējamāku, ilgtspējīgāku un elastīgāku to miera uzturēšanas operāciju finansēšanu, kuras saskaņā ar ANO mandātu veic ĀS; meklēt risinājumus, kā veidot ciešāku ES un ĀS sadarbību abu pušu īpašajās darbības jomās, tādējādi uzlabojot agrīnās brīdināšanas un konfliktu novēršanas spējas, kā arī labākās prakses un pieredzes apmaiņu krīžu pārvarēšanas jomā;

               v)

               stiprināt sasniegumus, kas panākti, ieviešot Āfrikas miera un drošības sistēmu, lai risinātu miera un drošības problēmas Āfrikas kontinentā; uzsvērt, ka ir svarīgi nodrošināt paredzamu un ilgtspējīgu finansējumu miera atbalsta operācijām Āfrikā, kā arī uzsvērt, ka jāattīsta vietējo iedzīvotāju spējas pārvarēt sarežģījumus un jāveicina apņēmība aizsargāt civiliedzīvotājus bruņotu konfliktu gadījumā;

               w)

               ņemot vērā konfliktu reģionālo raksturu Āfrikas kontinentā, pielikt pūles, lai padziļinātu attiecības ar apakšreģionālajām organizācijām, tostarp ar ECOWAS, Dienvidāfrikas attīstības kopienu (SADC) un Starpvaldību attīstības iestādi (IGAD), kā arī iesaistīt tās un reģiona valstis krīžu pārvarēšanā;

      Miera veidošanas struktūras pārskatīšana, ko veikusi Miera veidošanas komisija (MVK)

               x)

               īstenojot MVK pārskatīšanas procesā paustos ieteikumus, palīdzēt risināt uzdevumu, kā ANO miera veidošanas struktūru padarīt atbilstošu cerībām, ar kādām tā tika dibināta, kā arī palīdzēt sasniegt mērķi — vēl vairāk uzlabot MVK efektivitāti; atbalstīt pārdomātas un visaptverošas miera veidošanas struktūras radīšanu, pamatojoties uz jaunattīstības valstu un rūpnieciski attīstīto valstu partnerību, tajā pašā laikā īpašu uzmanību pievēršot labākai pasākumu izpildei uz vietas, attiecību uzlabošanai ar starptautiskajām finanšu iestādēm, lai radītu darbvietas un risinātu ekonomikas problēmas, un ciešāku miera uzturēšanas un miera veidošanas attiecību sekmēšanai; veicināt izvērstākas attiecības starp MVK, Eiropas Ārējās darbības dienesta Globālo un daudzpusējo jautājumu izpilddirektorātu, it īpaši tā Konfliktu novēršanas un drošības politikas direktorātu, un ANO Ģenerālo asambleju, starp ANO Drošības padomi un Ekonomikas un sociālo lietu padomi, lai radītu miera uzturēšanas un miera veidošanas labāku sinerģiju ar attīstības pasākumiem uz vietas; meklēt iespējas nostiprināt MVK padomdevējas lomu ANO Drošības padomē, kuras pakļautībā tā darbojas, un nostiprināt šo lomu, uzlabojot MVK sadarbību ar Miera uzturēšanas atbalsta biroju un stiprinot saites ar reģionālajām organizācijām un starptautiskajām finanšu iestādēm; turklāt uzlabot MVK un ES Miera veidošanas partnerības pašreizējās partnerattiecības, izmantojot konfliktu risināšanas augšupēju pieeju, kurā ņemtas vērā nevalstisku miera veidošanas dalībnieku darbības;

               y)

               censties atraisīt MVK spējas, stiprinot tās saikni ar konkrētiem notikumiem, lai MVK un ANO grupām būtu pēc iespējas vairāk atšķirīgu kontaktpunktu uz vietas, jo ieguvums varētu būt MVK stratēģiskā vadība un politiskā autoritāte, it īpaši kad ir jāveido iestādes;

      Kodolatbruņošanās un kodolieroču neizplatīšana, SAEA reforma, KNL pārskatīšana, cīņa pret terorismu un organizēto noziedzību

               z)

               ņemot vērā Japānā notikušās kodolkatastrofas sekas, pārdomāti reformēt Starptautisko Atomenerģijas aģentūru (SAEA), atsakoties no tās divējādām funkcijām, proti, gan uzraudzīt, gan sekmēt kodolenerģijas izmantošanu, kā arī noteikt, ka SAEA pienākums būs tikai pārraudzīt kodolenerģētikas nozari un pārbaudīt Kodolieroču neizplatīšanas līguma (KNL) ievērošanu; turklāt censties nodrošināt, ka drošības standartus turpmāk izstrādā un uzrauga Pasaules Veselības organizācija (PVO), tie dalībvalstīm būs juridiski saistoši, un PVO būs jānodrošina ar darbiniekiem, kas vajadzīgi papildu uzdevumu veikšanai;

               aa)

               veicināt to ieteikumu īstenošanu, kuri formulēti 2010. gada KNL pārskatīšanas konferencē, it īpaši ieteikumus padarīt pasauli visiem drošāku un kā ilgtermiņa mērķi panākt mieru un drošību pasaulē, kurā nav kodolieroču, turpināt uzlabot pārredzamību, lai tādējādi palielinātu savstarpēju uzticību, straujāk panākt patiesu virzību kodolatbruņošanās jomā, ieviest efektīvus kodolatbruņošanās pasākumus, kas atbilst galvenajiem pārredzamības, kontroles un neatgriezeniskuma principiem, mudināt kodolbruņojuma valstis regulāri ziņot par savu saistību ievērošanu, kā arī izvērtēt to īstenošanu;

               ab)

               arī turpmāk pilnveidot kanālus un mehānismus sadarbībai ar ES ārējiem partneriem, īpaši ar ASV, terorisma apkarošanas jomā, it sevišķi lai īstenotu ANO Vispārējo pretterorisma stratēģiju, piedaloties G8 Romas grupā, Lionas grupā un terorisma apkarošanas rīcības grupā, nostiprinot attiecīgās globālās vienošanās un pieliekot lielākas pūles, lai noslēgtu vispusīgu starptautiskā terorisma apkarošanas konvenciju; ar šiem partneriem sadarboties efektīvāk un plašāk gan stratēģiski, gan praktiski; uzņemties vadību un rādīt piemēru, stingri ievērojot pamattiesības un tiesiskumu kā galvenos principus, uz kuriem balstās ES pretterorisma koncepcija;

         Attīstība

               ac)

               uzstājīgi pieprasīt koordinēt dažādu ANO struktūru centienus, lai visā pasaulē efektīvāk un lietderīgāk risinātu attīstības un sociālās jomas jautājumus; īstenot solījumus, kas izteikti Tūkstošgades attīstības mērķiem veltītajā augstākā līmeņa sanāksmē par to resursu apvienošanu, kuri nepieciešami šo mērķu sasniegšanai līdz 2015. gadam, it īpaši izpildot ES saistības attiecībā uz oficiālo attīstības palīdzību; stingri atbalstīt finansiālo ieguldījumu palielināšanu, lai izpildītu TAM, un strauji paplašināt un izplatīt pārbaudītas novatoriskās programmas un politiskās nostādnes, kuru mērķis ir vispārēja attīstība un ekonomikas un sociālās jomas pārmaiņas;

               ad)

               īpašu uzmanību pievērst TAM sasniegšanai tieši visvairāk atpalikušajos reģionos un valstīs, it īpaši Subsahāras Āfrikā un vismazāk attīstītajās valstīs, kā arī nestabilās vai konfliktu plosītās valstīs;

      Vismazāk attīstītās valstis

               ae)

               nodrošināt efektīvus uzraudzības un revīzijas mehānismus, kas saistīti ar tās ANO rīcības programmas īstenošanu, kura paredzēta vismazāk attīstītajām valstīm;

               af)

               nodrošināt, ka ilgtermiņa un ilgtspējīga attīstība arī turpmāk ir iekļauta vismazāk attīstīto valstu un to partneru rīcības plānos kā vispusīgs un saskaņots mērķis;

      Nevienlīdzības izskaušana

               ag)

               nodrošināt, ka valstis ar vidējiem iedzīvotāju ienākumiem un lielu nevienlīdzību turpina saņemt atbalstu un finansējumu nabadzības samazināšanai un sociālās kohēzijas uzlabošanai, jo vairākums nabadzīgo ļaužu dzīvo valstīs ar vidējiem ienākumiem;

               ah)

               atbalstīt dzimumu nevienlīdzības mazināšanu un jaunu iespēju radīšanu sievietēm attīstības jomā, jo sieviešu īpatsvars nabadzīgo ļaužu vidū ir nesamērīgi augsts;

      Atbalsta efektivitāte

               ai)

               noskaidrot, kā atbalsta efektivitātes programmu iespējams pārveidot par attīstības efektivitātes programmu, šajā sakarībā plānojot konkrētas stratēģijas attiecībā uz nestabilām valstīm un pēckonflikta situācijām;

               aj)

               īstenot visus Akras rīcības programmas mērķus, pamatojoties uz parlamentu, pilsoniskās sabiedrības organizāciju un pašvaldību efektīvu līdzdalību;

               ak)

               nodrošināt, ka sociālās, politiskās, ekonomiskās un vides problēmas tiek risinātas saskaņoti;

      Tiesības uz attīstību

               al)

               atbalstīt ANO 1986. gada deklarāciju par tiesībām uz attīstību, kurā ir noteikts, ka „valstu pienākums ir sadarboties vienai ar otru attīstības nodrošināšanā un attīstības šķēršļu novēršanā, (…) jāīsteno savas tiesības un jāpilda savi pienākumi tādā veidā, lai veicinātu jauno starptautisko ekonomisko kārtību, kas balstīta uz suverēnu vienlīdzību, savstarpēju atkarību un savstarpēju ieinteresētību”;

               am)

               saglabāt tiesības uz attīstību kā svarīgu darba kārtības jautājumu, jo šogad mēs atzīmējam 25. gadskārtu, kopš pieņemta ANO Deklarācija par tiesībām uz attīstību;

               an)

               ieteikt konsolidēt augsta līmeņa darba grupas konstatējumus, lai nodrošinātu, ka tiesības uz attīstību tiek efektīvi īstenotas;

               ao)

               veikt atbilstošus pasākumus, lai tiesības uz attīstību padarītu par neatņemamu sastāvdaļu attīstības politikā, vispārējā regulārajā pārskatā, kā arī ANO cilvēktiesību līgumu struktūrās un mehānismos;

      Starptautiskā humānā palīdzība

               ap)

               izstrādāt starptautisku humānās palīdzības plānu, lai risinātu visas humanitārās problēmas, aizvien lielākās humanitārās vajadzības un sarežģītās humanitārās situācijas;

               aq)

               palielināt humāno darbību finansējumu pasaulē un uzlabot humānās palīdzības sistēmas darbību un efektivitāti;

               ar)

               uzņemties kopīgas starptautiskas iniciatīvas, lai stiprinātu mijiedarbību starp humāno palīdzību un attīstību, kā arī saikni starp neatliekamo palīdzību, atjaunošanu un attīstību;

         Cilvēktiesības

      Institucionālie jautājumi

               as)

               panākt, ka Eiropas Ārējās darbības dienests ir pietiekami nodrošināts ar personālu un resursiem un ka tas sekmīgi apvieno un saskaņo savu darbību ar citām starptautiskām un reģionālām organizācijām un to veikto darbu cilvēktiesību veicināšanā; nodrošināt, ka ANO sistēmā un citās starptautiskās iestādēs pieņemtos ieteikumus un rezolūcijas un noteiktās prioritātes ņem vērā, izstrādājot ES politiskās nostādnes un instrumentus, it īpaši cilvēktiesību jomā;

               at)

               arī turpmāk aktīvi piedalīties ANO Cilvēktiesību padomes darbības novērtēšanā Ņujorkā un šajā sakarībā veicamajos pasākumos, kā arī veicināt tai piešķirto pilnvaru ievērošanu; izvērtēt ANO Cilvēktiesību padomes spēju risināt ārkārtas situācijas, kad notiek nopietni cilvēktiesību pārkāpumi, piemēram, nesenajos notikumos Lībijā un Kotdivuārā, un uzlabot šīs padomes spēju īstenot spēkā esošās starptautiskās normas un standartus; augstu novērtēt ANO Ģenerālās asamblejas 2011. gada 1. marta lēmumu apturēt Lībijas dalību ANO Cilvēktiesību padomē; apņēmīgi turpināt darboties un izmantot īpašās procedūras, lai pārveidotu ANO Cilvēktiesību padomi un lai tā nebūtu struktūra, kas tikai reaģē uz notikušo, bet ir agrīnas brīdināšanas un preventīvas rīcības mehānisms, kurš spēj noteikt galvenos cilvēktiesību pārkāpumu pamatcēloņus un novērst tos, lai nepieļautu jaunus cilvēktiesību pārkāpumus un apturētu esošo pārkāpumu saasināšanos, cita starpā atbalstot cilvēktiesību valsts iestāžu veiktspējas palielināšanu;

               au)

               meklēt iespējas uzlabot ANO Cilvēktiesību padomes vēlēšanu procedūras, lai risinātu jautājumu par ANO Cilvēktiesību padomes locekļu piemērotību; apsvērt iespēju izstrādāt skaidrus kritērijus dalībai ANO Cilvēktiesību padomē, lai nepieļautu, ka par ANO Cilvēktiesību padomes loceklēm kļūst valstis, kurās bieži notiek cilvēktiesību pārkāpumi un tie ir plaši izplatīti; veicot pārskatīšanu, saglabāt Augstā cilvēktiesību komisāra biroja neatkarību un nepieļaut nekādus mēģinājumus mainīt Augstā cilvēktiesību komisāra biroja statusu, jo tas varētu nelabvēlīgi ietekmēt biroja finansējumu un līdz ar to arī neatkarību;

               av)

               veidot pastāvētspējīgas darba attiecības starp ANO Cilvēktiesību padomi un Trešo komiteju, starp ANO Cilvēktiesību padomi un ANO augsto komisāru bēgļu jautājumos, kā arī pievērst uzmanību aizvien lielākām dalībvalstu domstarpībām, kad tās balso ANO Cilvēktiesību padomē;

               aw)

               vienoties par kopēju nostāju attiecībā uz 2011. gada septembrī paredzēto Durbanas pārskatīšanas konferenci (Durbanu 3), lai pierādītu dalībvalstu gatavību un spēju paust vienotu viedokli pasaules forumos, apliecināt ES ietekmi ANO sistēmā un atkārtoti apstiprināt tās apņēmību līdzsvaroti un bez diskriminācijas apkarot rasismu, ksenofobiju un fanātismu;

      Cilvēktiesību jautājumi

               ax)

               turpināt darbu ANO Ģenerālās asamblejas Trešajā komitejā daudzu rezolūciju sagatavošanā, it īpaši saistībā ar rezolūciju par nāvessoda piemērošanas moratoriju, kuru ir atbalstījušas daudzas valstis, rezolūcijām par bērnu tiesībām, nacionālajām un lingvistiskajām minoritātēm, vārda brīvību un brīviem plašsaziņas līdzekļiem, par reliģiskās neiecietības novēršanu un atteikšanos no spīdzināšanas, kā arī saistībā ar rezolūcijām par konkrētām valstīm — Birmu/Mjanmu, Ziemeļkoreju un Irānu; atbalstīt jebkurus centienus izskaust spīdzināšanu; īpaši veicināt fakultatīvā protokola pieņemšanu, kas pievienojams ANO Konvencijai par spīdzināšanu;

               ay)

               starptautiskajā arēnā turpināt centienus, lai panāktu, ka visas cilvēktiesības tiek uzskatītas par vispārējām, nedalāmām, savstarpēji atkarīgām un savstarpēji saistītām; šajā sakarībā pielikt pūles, lai nepieļautu tāda grūti definējama jēdziena izmantošanu kā „cilvēces tradicionālās vērtības”, kas grauj saskaņā ar starptautiskajām cilvēktiesībām noteiktās normas un var kalpot, lai attaisnotu nepieļaujamus cilvēktiesību pārkāpumus, kā pamatojumu minot, ka tie izriet no tradicionālajām vērtībām, normām vai parašām;

               az)

               atbalstīt struktūras UN Women finansēšanu, izmantojot konkrētas budžeta apropriācijas, un tās veiktspēju, pārskatatbildību un efektivitāti, lai tā efektīvāk koordinētu attiecīgos pasākumus, iekļaut dzimumu līdztiesības principu visās ANO politiskajās nostādnēs un uzlabot iestāžu darba saskaņotību un/vai sinerģiju; savā darbā visus centienus — arī sekmējot labāku stratēģisko plānošanu — veltīt tam, lai īstenotu ANO Drošības padomes rezolūciju Nr. 1325, it sevišķi attiecībā uz sieviešu līdzdalību miera sarunās, tādējādi dodot viņām iespēju kļūt par vidutājām, uzlabojot viņu prasmes, pilnvarojot viņas pieņemt lēmumus un tādējādi sievietes iesaistot attīstības veicināšanā;

               ba)

               noteikt stratēģiju attiecībā uz valstīm, kuras atsakās pilnībā sadarboties ar ANO struktūrām, un nodrošināt neatkarīgo ANO ekspertu un īpašo referentu piekļuvi, lai pārliecinātu šīs valstis ļaut viņiem neierobežoti iekļūt savā teritorijā un netraucēti strādāt; censties arī turpmāk ievērot īpašo procedūru neatkarību;

               bb)

               politikā un diplomātijā par galveno prioritāti noteikt un attiecīgi vislielākajā mērā dažādos divpusējos un daudzpusējos forumos, kuros ES aktīvi darbojas, atbalstīt jebkuru iniciatīvu, kuras mērķis ir:

                           —

                           visā pasaulē noteikt moratoriju sieviešu dzimumorgānu kropļošanai;

                           —

                           visā pasaulē noteikt, ka homoseksualitāte nav krimināli sodāma;

         Klimata pārmaiņas

               bc)

               uzņemties līdera lomu globālajā klimata pārvaldībā un starptautiskajā sadarbībā klimata pārmaiņu jomā; pievērst uzmanību stingrām politiskajām saistībām attiecībā uz trešām valstīm un turpināt dialogu ar citiem ietekmīgiem spēkiem, piemēram, ASV, Krieviju, topošajām pasaules lielvarām (Ķīnu, Brazīliju, Indiju) un jaunattīstības valstīm, ņemot vērā, ka klimata pārmaiņas ir kļuvušas par svarīgu starptautisko attiecību elementu un galveno riska faktoru TAM sasniegšanā; veicināt tādas institucionālas sistēmas veidošanu, kura būtu visaptveroša, pārredzama un taisnīga, kā arī nodrošinātu gan jaunattīstības valstīm, gan rūpnieciski attīstītajām valstīm līdzsvarotu pārstāvību attiecīgajās pārvaldības struktūrās; izveidot stabilu pamatu nākamās sanāksmes sarunām, kas notiks 2011. gada beigās Dienvidāfrikā (COP 17), pamatojoties uz klimata pārmaiņu konferencē Kankunā (COP 16) panākto progresu un paturot prātā Kopenhāgenas konferences COP 15 neapmierinošo iznākumu;

               bd)

               sadarboties stratēģiskāk un izturēties atbildīgāk pret trešo valstu vajadzībām, vienlaikus turpinot attīstīt Eiropas Ārējās darbības dienesta spējas veidot „klimata diplomātijas politiku”; atbalstīt Komisijas aktīvu dalību notiekošajās diskusijās par aizsardzības trūkumiem un reaģēšanu, kuru ierosināja ANO augstais komisārs bēgļu jautājumos, risinot augstā komisāra 2010. gada dialogu par aizsardzības grūtībām, kura mērķis ir uzlabot pašreizējo starptautisko sistēmu piespiedu kārtā pārvietoto personu un bezvalstnieku aizsardzībai; aktīvi piedalīties debatēs par terminu „klimata bēglis” — ar to paredzēts raksturot cilvēkus, kas klimata pārmaiņu dēļ spiesti atstāt mājas un meklēt patvērumu citur, — cita starpā piedalīties iespējamā šā termina juridiskā definēšanā, kurš vēl nav atzīts starptautiskajās tiesībās vai kādā juridiski saistošā starptautiskā nolīgumā;

         Nobeiguma ieteikumi

               be)

               atbalstīt debates gan par parlamentu un reģionālo asambleju nozīmi ANO sistēmā, kas, kā gaidāms, būs iekļautas ANO Ģenerālās asamblejas 66. sesijas darba kārtībā, gan par ANO Parlamentārās asamblejas izveidi; turklāt veicināt valdību un parlamentu sadarbību pasaules mēroga jautājumos;

               bf)

               atbalstīt ANO Parlamentārās asamblejas izveidi ANO sistēmas ietvaros, lai pilnveidotu globālās pārvaldības demokrātisko raksturu, demokrātisko atbildību un pārredzamību, un paredzēt iedzīvotāju plašāku līdzdalību ANO darbībā, apzinoties, ka šī Parlamentārā asambleja papildinās jau esošās struktūras, tostarp Parlamentu savienību;

         *
   * *
   2.   uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Komisijas priekšsēdētāja vietniecei / Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos un Padomei, kā arī informēšanas nolūkā Komisijai.

      (1)  OV C 4 E, 7.1.2011., 49. lpp.

      (2)  Eiropas Savienības Padome, 10170/2010.

      (3)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/264.

      (4)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/226.

      (5)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/225.

      (6)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/223.

      (7)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/222.

      (8)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/218.

      (9)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/177.

      (10)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/168.

      (11)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/167.

      (12)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/123.

      (13)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/94.

      (14)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/59.

      (15)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/7.

      (16)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/1.

      (17)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcijas projekts A/RES/64/L.67.

      (18)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/RES/65/276.

      (19)  ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija A/64/868-S/2010/393, pielikums.

      (20)  ANO Ģenerālās asamblejas dokuments A/66/50.

      (21)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2011)0097.

      (22)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2010)0482.

      (23)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2010)0442.

      (24)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2010)0439.

      (25)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2010)0419.

      (26)  OV C 124 E, 25.5.2006., 549. lpp.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums (2017. gada 31. marts) Eiropas Savienības Padomei par Nationale Bank van België / Banque Nationale de Belgique ārējiem revidentiem (ECB/2017/8)

text:
               13.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 120/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2017. gada 31. marts)
   Eiropas Savienības Padomei par Nationale Bank van België / Banque Nationale de Belgique ārējiem revidentiem
   (ECB/2017/8)
   (2017/C 120/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 27.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Centrālās bankas (ECB) un dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nacionālo centrālo banku pārskatus revidē neatkarīgi ārējie revidenti, kurus ieteikusi ECB Padome un apstiprinājusi Eiropas Savienības Padome.

               (2)

                  Nationale Bank van België / Banque Nationale de Belgique pašreizējo ārējo revidentu Ernst & Young Bedrijfsrevisoren / Réviseurs d’Entreprises pilnvaras beidzās pēc 2016. finanšu gada revīzijas pabeigšanas. Tādēļ jāieceļ ārējie revidenti laika posmam, kas sākas 2017. finanšu gadā.

               (3)

                  Nationale Bank van België / Banque Nationale de Belgique par saviem ārējiem revidentiem 2017.–2022. finanšu gadā izvēlējusies Mazars Réviseurs d’entreprises / Mazars Bedrijfsrevisoren SCRL/CVBA,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   Tiek ieteikts par Nationale Bank van België / Banque Nationale de Belgique ārējiem revidentiem 2017.–2022. finanšu gadā iecelt Mazars Réviseurs d’entreprises / Mazars Bedrijfsrevisoren SCRL/CVBA.

      Frankfurtē pie Mainas, 2017. gada 31. martā

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI


Avis juridique important

|

52004SC0826

Komisijas atzinums par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu Polijā- Eiropas Kopienas dibināsanas līguma 104(5)panta piemērosana  /* SEC/2004/0826 galīgā redakcija */

KOMISIJAS ATZINUMS par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu Polijā- Eiropas Kopienas dibināsanas līguma 104(5)panta piemērosanaPASKAIDROJOŠAIS MEMORANDS2004.gada 7.aprīlī Komisija publicēja savas 2004.gada Pavasara prognozes [1]. Saskaņā ar sīm prognozēm, kurās tika ņemti vērā Polijas 2004.gada martā paziņotie dati, vispārējais valsts budzeta deficīts Polijā palielinājās no 3,6% IKP 2002.gadā [2] līdz 4,1% IKP 2003.gadā, tādējādi pārsniedzot Līgumā noteikto 3% IKP slieksni.[1]  Komisijas 2004.gada Pavasara prognoze ir pieejama sajā mājaslapā: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.[2]  Saskaņā ar konverģences programmu, ko 17.maijā iesniedz Polijas varas iestādes, budzeta deficīts 2002.gadam bija labots uz 4,0% IKP.Pamatojoties uz so prima facie pierādījumu, Komisija 2004.gada 12.maijā uzsāka pret Poliju pārmērīga budzeta deficīta novērsanas procedūru, pieņemot ziņojumu, kas paredzēts Līguma 104(3) pantā [3]. 2004.gada 17.maijā, Komisija saņēma Polijas konverģences programmu, kas 2003.gadam apstiprināja budzeta deficīta skaitli 4,1% IKP.[3]  Šī ziņojuma pilns teksts ir pieejams sajā mājaslapā: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/procedures_en.htm.Pārmērīga budzeta deficīta novērsanas procedūras piemērosanu (PDP) regulē Līguma 104.pants un padomes Regula (EK) Nr. 1467/97 "par pārmērīga budzeta deficīta novērsanas procedūras ieviesanas paātrināsanu un skaidrojumu", kas ir Stabilitātes un attīstības pakta daļa [4]. Valstis, kas pievienojās ES 2004.gada 1.maijā, ir dalībvalstis ar novirzi, un tām ir jāizvairās no pārmērīga budzeta deficīta, tomēr tām nevar piemērot sankcijas saskaņā ar 104.panta (9) un (11) daļu.[4]  OV L 209, 2.8.1997.Komisijas ziņojums saskaņā ar Līguma 104(3) pantu secināja, ka budzeta deficīta pārsniegumu 2003.gadā virs Līgumā noteiktā 3% IKP slieksņa neizraisīja neparasts notikums, kas ir ārpus Polijas varas iestāzu kontroles, un to arī neizraisīja nopietna ekonomiska lejupslīde Stabilitātes un attīstības pakta nozīmē, jo faktiski IKP pieaugums 2003.gadā sasniedza 3,7%. Attiecībā uz 2004.gada notikumiem ziņojums secināja, ka vispārējam valsts budzeta deficītam ir tendence samazināties, tomēr palikt virs 3% IKP. Konkrēti, Komisijas 2004.gada Pavasara prognozes 2004.gadā paredz vispārējo valsts budzeta deficītu 6,0% IKP, kas ir virs 5,7% IKP, ko paredzēja Polijas varas iestādes konverģences programmā.Pamatojoties uz Komisijas 2004.gada Pavasara prognozēm, Komisijas ziņojums arī secināja, ka valsts parāda attiecības pret IKP koeficients, kas 2003.gadā bija sasniedzis 45,4%, 2004.gadā saglabāsies zem Līgumā noteiktā 60% slieksņa. Konkrēti, Komisijas 2004.gada Pavasara prognozes paredzēja, ka parāda attiecība 2004.gadā sastādīs 49,1% IKP, kas atbilst 49% IKP, ko paredzēja Polijas varas iestādes konverģences programmā. Budzeta deficīta un parāda skaitļus būs jālabo uz augsu, ja atvērtos pensiju fondus izslēgs no valsts sektora pēc EUROSTAT lēmuma par finansēto pensiju shēmu klasifikāciju.Līguma 104(4) pants nosaka, ka "114.pantā paredzētā Komiteja (t.i. Ekonomikas un finansu komiteja) izstrādā atzinumu par Komisijas ziņojumu". Komiteja sniedza savu atzinumu 2004.gada 24.maijā, piekrītot Komisijas ziņojumā izdarītajam novērtējumam. Sevisķi Komisija secināja, ka budzeta situācija Polijā norāda uz to, ka pārmērīgs budzeta deficīts pastāv saskaņā ar pirmo no diviem 104(2) pantā sādu budzeta deficītu identificēsanai paredzētajiem kritērijiem. Citu būtisku faktoru izvērtēsana, sevisķi budzeta situācija un valsts investīciju koeficients vidējā termiņā, nemainīja novērtējumu, pamatojoties uz siem kritērijiem kā tādiem. Komiteja arī uzskatīja, ka ir ticams, ka vispārējais valsts budzeta deficīts 2004.gadā turpinās pārsniegt Līgumā noteikto slieksni un ka bruto valsts parāds 2004.gadā saglabāsies zem Līgumā noteiktā 60% IKP slieksņa.Komisija, izskatījusi būtiskos faktorus, kas ņemti vērā tās ziņojumā, un ņemot vērā Komitejas viedokli, uzskata, ka Polijā pastāv pārmērīgs valsts budzeta deficīts. Šis atzinums, ko Komisija pieņēmusi 2004.gada 24.jūnijā, ir adresēts Padomei, saskaņā ar Līguma 104(5)pantu. Komisija rekomendē Padomei lemt attiecīgi atbilstosi 104(6)pantam. Bez tam, Komisija iesniedz Padomei rekomendāciju Padomes rekomendācijai, kas adresējama Polijai, ar mērķi izbeigt pārmērīga valsts budzeta deficīta situāciju, saskaņā ar Līguma 104(7)pantu.KOMISIJAS ATZINUMS par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu Polijā- Eiropas Kopienas dibināsanas līguma 104(5)panta piemērosanaVISPĀRĒJIE APSVĒRUMISaskaņā ar Līguma 104.pantu dalībvalstīm ir jāizvairās no pārmērīga valsts budzeta deficīta. Tas attiecas arī uz dalībvalstīm ar novirzi, kas ir visu valstu gadījumā, kas pievienojās ES 2004.gada 1.maijā. Lēmumus par pārmērīga budzeta deficīta pastāvēsanu regulē pārmērīga budzeta deficīta novērsanas procedūra (PDP), kas noteikta Līguma 104.pantā un Padomes Regulā (EK) Nr. 1467/97, kas ir daļa no Stabilitātes un attīstības pakta [5].[5]  OV L 209, 2.8.1997.Līguma 104(2)pants nosaka, ka Komisijai jāuzrauga budzeta un valsts parāda situācijas attīstība dalībvalstīs ar mērķi identificēt lielas kļūdas. Sevisķi Komisijai ir jāpārbauda budzeta disciplīnas ievērosana, pamatojoties uz diviem kritērijiem: viens kritērijs par plānotā un faktiskā valsts budzeta deficīta attiecību pret iekszemes kopproduktu (IKP) un viens kritērijs par valsts parāda attiecību pret IKP. Statistiskos datus par siem mainīgajiem Komisijai uz ziņojumu pamata sniedz dalībvalstis.Līguma104(3)pants prasa Komisijai sagatavot ziņojumu, ja prasības saskaņā ar vienu vai abiem 104(2)panta kritērijiem netiek izpildītas vai ja, par spīti prasību izpildei saskaņā ar kritērijiem, Komisija uzskata, ka dalībvalstī pastāv pārmērīga budzeta deficīta risks. Komisijas ziņojums arī ņem vērā to, vai valsts budzeta deficīts pārsniedz valsts investīciju izdevumus un visus citus būtiskos faktorus, ieskaitot dalībvalsts ekonomisko un budzeta situāciju vidējā termiņā, kā to nosaka Līguma 104(3)pants. Pamatojoties uz 2004.gada Pavasara prognozēm, kurās tika ņemta vērā dati, par kuriem Polija ziņoja 2004.gada martā, Komisija ir pieņēmusi sādu ziņojumu Polijai 2004.gada 12.maijā.Pēc tam un saskaņā ar 104(4)pantu, Ekonomikas un finansu komiteja 2004.gada 24.maijā ir izstrādājusi atzinumu par Komisijas ziņojumu.Līguma 104(5)pants prasa Komisijai sniegt atzinumu Padomei, ja tā uzskata, ka dalībvalstī pastāv vai var rasties pārmērīgs budzeta deficīts. Komisija uzskata, ka, lai nonāktu pie secinājuma par to, vai pārmērīgs budzeta deficīts pastāv vai var rasties, ir jāņem vērā sekojosais: (i) sava ziņojuma secinājumi un (ii) Ekonomiskās un finansu komitejas atzinums par to. Pamatojoties uz siem elementiem, Komisija izstrādājusi virkni apsvērumu Polijai.APSVĒRUMI PAR POLIJU1. Vispārējais valsts budzeta deficīts Polijā 2003.gadā bija 4,1% IKP, kas ir ievērojami virs Līgumā noteiktā slieksņa 3% IKP. Tas saglabājās aptuveni 2002.gada budzeta deficīta līmenī (4.0 % IKP, kas 2004.gada maija konverģences programmās tika labots uz augsu no 3,6% IKP 2004.gada marta fiskālajā paziņojumā).2. To, ka budzeta deficīts 2003.gadā palielinājās virs 3% IKP slieksņa, neizraisīja nedz neparasts notikums ārpus Polijas varas iestāzu kontroles, nedz ievērojama ekonomiska lejupslīde Stabilitātes un attīstības pakta nozīmē. 2003.gadā faktiskais IKP palielinājums sasniedza 3,8% saskaņā ar pēdējiem aprēķiniem.3. Valsts budzeta deficīta iznākums 2003.gadā bija augstāks nekā plānots 2002.gada augustā, kad tika pieņemta pirms pievienosanās ekonomiskā programma. Izdevumi, kas bija augstāki nekā bija paredzēts, radās no papildus izdevumiem par dazādiem sociālajiem pabalstiem (piem., bērnu un ģimeņu pabalsti) un ārvalstu parādu atdosanas. Par spīti augstākai attīstībai un dazādiem pasākumiem ar mērķi uzlabot nodokļu administrēsanu, ieņēmumi 2003.gadā bija zemāki, nekā sākotnēji paredzēts. Personu ienākumu nodokļa ieņēmumi bija pārvērtēti, atspoguļojot optimistiskas algas un nodarbinātības prognozi. Netieso nodokļu ieņēmumi bija zemāki, nekā paredzēts.4. Bruto valsts investīcijas 2003.gadā sastādīja 3,5% IKP, salīdzinot ar vispārējo valsts budzeta deficītu 4,1% IKP.5. Visticamāk, ka vispārējais valsts budzeta deficīts 2004.gadā turpinās pārsniegt Līgumā noteikto slieksni. Konkrēti, Komisijas 2004.gada Pavasara prognozes paredz, ka vispārējais valsts budzeta deficīts Polijā 2004.gadā sasniegs 6,0% IKP, kas ir virs 5,7% IKP, ko paredzēja Polijas varas iestādes konverģences programmā.6. Bruto valsts parāda pret IKP attiecība Polijā, kas 2003.gadā sasniedza 45,4% IKP, visticamāk 2004.gadā saglabāsies zem Līgumā noteiktā 60% IKP slieksņa. Konkrēti Komisijas 2004.gada Pavasara prognozes paredz, ka bruto valsts parāds 2004.gadā sasniegs 49.1% IKP, kas atbilst 49% IKP, ko Polijas varas iestādes paredzēja konverģences programmā.SECINĀJUMSBudzeta situācijas uzraudzīsana Polijā un, jo sevisķi, atbilstības pārbaude 104(2)pantā noteiktajiem kritērijiem ir likusas Komisijai sagatavot ziņojumu saskaņā ar Līguma 104(3)pantu. Komisija, izskatījusi būtiskos faktorus, kas ņemti vērā sajā ziņojumā, un ņemot vērā Ekonomikas un finansu komitejas atzinumu, uzskata, ka Polijā pastāv pārmērīgs budzeta deficīts.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the Netherlandsand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of the Netherlands 2011-2015

text:
            EIROPAS KOMISIJA
                                             Briselē, 7.6.2011
                                             SEC(2011) 813 galīgā redakcija
                                  Ieteikums
                         PADOMES IETEIKUMS
           par Nīderlandes 2011. gada valsts reformu programmu
                     un ar ko sniedz Padomes atzinumu
   par atjaunināto Nīderlandes stabilitātes programmu 2011.–2015. gadam
                      {SEC(2011) 727 galīgā redakcija}
LV                                                                          LV
 ---pagebreak---                                                  Ieteikums
                                        PADOMES IETEIKUMS
                       par Nīderlandes 2011. gada valsts reformu programmu
                                    un ar ko sniedz Padomes atzinumu
             par atjaunināto Nīderlandes stabilitātes programmu 2011.–2015. gadam
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un
   148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa
   uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu1 un jo īpaši
   tās 5. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu2,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:
   (1)     Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt
           jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju „Eiropa 2020”, kam pamatā būtu ciešāka
           ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
           kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un
           konkurētspēju.
   (2)     Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
           vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), bet 2010. gada
           21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm3, kas
           kopā veido „integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas
           un nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes.
   1
           OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
   2
           OV C, …lpp.
   3
           Saglabātas 2011. gadam ar Padomes 2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
LV                                                    2                                        LV
 ---pagebreak---    (3) Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi
       uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
       integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju „Eiropa 2020”.
   (4) Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
       reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta
       secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome
       uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai,
       bezdarba samazināšanai ar darbaspēka tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem
       stiprināt izaugsmi.     Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos
       pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmās un
       valstu reformu programmās.
   (5) Eiropadome 2011. gada 25. martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā ,,Euro plus”,
       laicīgi nākt klajā ar savām saistībām, lai šīs saistības iekļautu attiecīgo valstu
       stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.
   (6) Nīderlande 2011. gada 29. aprīlī iesniedza savas 2011. gada stabilitātes programmas
       atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2015. gadu, un savu 2011. gada valsts reformu
       programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo
       saistību.
   (7) Neraugoties uz līdzšinējo labo ekonomikas attīstību, Nīderlandes ļoti atvērtā
       ekonomika saskārās ar ievērojamām grūtībām, krīzei ejot plašumā – reālais IKP
       2009. gadā samazinājās par gandrīz 4 %. Ekonomikas atveseļošanās sākās 2009. gada
       otrajā pusē, galvenokārt pateicoties ārējā pieprasījuma pieaugumam, un pastiprinājās
       2010. gada pirmajā pusē, IKP izaugsmei sasniedzot 1,8 %. Krīzes ietekme uz darba
       tirgu bija samērā ierobežota. Paredzams, ka bezdarba līmenis nākamajos divos gados
       pakāpeniski samazināsies – no 4,5 % 2010. gadā līdz 4 % 2012. gadā. Krīze smagi
       skāra Nīderlandes publiskās finanses, proti, vispārējais valsts budžeta deficīts
       2009. gadā palielinājās līdz 5,5 % no IKP un 2010. gadā līdz 5,4 %. Valdības
       pasākumi ar mērķi atbalstīt finanšu iestādes un stabilizēt finanšu tirgus izraisīja valsts
       parāda attiecības pieaugumu par 15 procentu punktiem no IKP, kā rezultātā valsts
       parāda attiecība 2009. gadā sasniedza 60,8 % no IKP.
   (8) Balstoties uz atjauninātās stabilitātes programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes
       Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka makroekonomiskais scenārijs, kura
       pamatā ir stabilitātes programmā izklāstītās budžeta prognozes, ir ticams. Programmas
       pamatā ir nedaudz piesardzīgākas izaugsmes prognozes 2011. un 2012. gadam nekā
       Komisijas dienestu izstrādātajā 2011. gada pavasara prognozē. Stabilitātes programmā
       ir plānots samazināt 2012. gadā vispārējo valsts budžeta deficītu zem 3 % atsauces
       vērtības, kas būtu vienu gadu pirms pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrā
       noteiktā termiņa. Balstoties uz stabilitātes programmā iekļautajiem datiem, vidēja
       termiņa mērķis (VTM), proti, strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP, tiks gandrīz
       panākts līdz programmas laikposma beigām, jo Komisijas aprēķinātā strukturālā
       bilance 2015. gadā sasniedz -0,8 % no IKP. Budžeta stratēģija ir pilnībā pamatota līdz
       2015. gadam ar pietiekami konkrētiem pasākumiem, kaut arī to īstenošana ir pakļauta
       zināmam riskam, galvenokārt saistībā ar spēju izlīdzināt izdevumu pārsniegumus
       veselības aprūpes nozarē un uzraudzīt pašvaldību izdevumus. 2011.–2013. gadā
       fiskālie pasākumi vidēji gadā ir 0,75 % no IKP, kas atbilst Padomes 2009. gada
       2. decembra ieteikumam saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru.
LV                                              3                                                 LV
 ---pagebreak---         Attiecībā uz gadiem pēc pārmērīga budžeta deficīta novēršanas termiņa (2014. un
        2015. gads) ir minams, ka pārrēķinātā strukturālā bilance 2014. gadā uzlabosies par
        0,25 % un 2015. gadā par 0,5 %, tādējādi gandrīz panākot pieprasīto strukturālās
        bilances uzlabojumu (0,5 %) līdz VTM sasniegšanai.
   (9)  Nīderlandes iestāžu plānotā un īstenotā budžeta konsolidācija ievērojamā mērā balstās
        uz strukturālo izdevumu lielu samazinājumu, kas veido apmēram 3 % no IKP līdz
        programmas laikposma beigām (2015. gads) salīdzinājumā ar atsauces līmeni. Uz tā
        rezultātā panāktās korekcijas pamata ir paredzēts samazināt vispārējo valsts budžeta
        deficītu no 3,8 % no IKP 2011. gadā līdz 2,4 % no IKP 2012. gadā, deficītam turpinot
        kristies 2013.–2015. gadā par apmēram 0,5 % ik gadus. Nīderlande ir stingri
        apņēmusies sasniegt šos mērķus. Pasargājot izaugsmi veicinošas politikas jomas,
        piemēram, izglītības nozari, no budžeta samazinājumiem, netiktu kavēts ekonomikas
        izaugsmes nākotnes potenciāls un tiktu veicināta pārmērīga budžeta deficīta ilgtspējīga
        novēršana.
   (10) Papildus īstermiņa konsolidācijai viens no galvenajiem uzdevumiem ir uzlabot
        publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju, ko negatīvi ietekmē ar novecošanu saistīto
        izmaksu straujš pieaugums. Ar novecošanu saistītās ilgtermiņa izmaksas skaidri
        pārsniedz ES vidējo rādītāju, jo īpaši attiecībā uz ilgtermiņa aprūpi un pensijām.
        Paredzamais ilgtermiņa aprūpes izdevumu pieaugums ir lielākais Eiropā, kā liecina
        Komisijas 2009. gada ziņojums par novecošanu. Galvenais iemesls šai situācijai ir tas,
        ka šobrīd pastāv visaptveroša formālās ilgtermiņa aprūpes sistēma (piemēram, valsts
        ilgtermiņa apdrošināšana sedz izmaksas par personas aprūpi, medmāsām, palīdzību,
        ārstēšanu un uzturēšanos ārstniecības iestādē), savukārt neformālai aprūpei Nīderlandē
        ir mazāka nozīme.
   (11) Nīderlandes darba tirgu raksturo samērā augsti līdzdalības rādītāji, augsts darba
        ražīgums par nostrādāto stundu un zems bezdarba līmenis. Tomēr galvenais uzdevums
        attiecībā uz darba tirgu būs pastiprināt neizmantotā darbaspēka potenciāla
        izmantošanu, jo īpaši lai kompensētu prognozējamo darbspējīgā vecuma iedzīvotāju
        skaita samazināšanos sabiedrības novecošanas rezultātā. Kā liecina jaunākie pieejamie
        dati, vidējais gadā nostrādāto stundu skaits ir mazākais Eiropas Savienībā. Mazā
        nostrādāto stundu skaita iemesls ir ļoti lielais to cilvēku, īpaši sieviešu, īpatsvars, kuri
        strādā nepilnu slodzi (tādējādi atspoguļojot viņu personīgo izvēli), kā arī finansiāli
        šķēršļi attiecībā uz iesaistīšanos darba tirgū vai darba stundu skaita palielināšanu.
        Pašlaik viens no galvenajiem šķēršļiem, kas Nīderlandē kavē cilvēkus, kuri
        mājsaimniecībā ir otrie pelnītāji, iesaistīties darba tirgū vai strādāt vairāk stundu, ir
        augstā otrajiem ienākumiem piemērojamā nodokļu robežvērtība, kas dažos gadījumos
        var pārsniegt 80 %; šīs situācijas iemesls cita starpā ir vispārējais nodokļu kredīts un
        no ienākumiem atkarīgu pabalstu, piemēram, bērnu aprūpes pabalsta, samazinājums.
   (12) Attiecībā uz arvien lielāko un neviendabīgo personu grupu, kuru veido cilvēki ar
        daļēju invaliditāti un ilgstoši bezdarbnieki un kurus arvien lielākā mērā apdraud
        strukturālais bezdarbs, ir minams, ka aktīvas darba tirgus politikas īstenošana
        acīmredzami nav sniegusi pozitīvus rezultātus. Trešo valstu pilsoņi saskaras ar īpašām
        grūtībām, tādējādi palielinot esošās atšķirības nodarbinātības un bezdarba jomā.
   (13) Nīderlandes pētniecības un inovāciju sistēma ir saglabājusi savas inovatīvās spējas,
        taču mazais privātā sektora īpatsvars pētniecības un attīstības ieguldījumos varētu
        negatīvi ietekmēt turpmāko ekonomikas izaugsmi un Nīderlandes ekonomikas
LV                                              4                                                    LV
 ---pagebreak---         konkurētspēju. Valdības mērķis ir radīt pievilcīgu vidi pētniecības un inovāciju jomā
        strādājošiem uzņēmumiem (tostarp no ārvalstīm) fiskālo stimulu, uzņēmējdarbības
        telpu un izcilas pētniecības veidā. Tomēr šogad notiekošās budžeta konsolidācijas dēļ
        dažas uzņēmumiem paredzētās subsīdijas, iespējams, tiks pārtrauktas, savukārt citas
        tiks racionalizētas un mērķtiecīgi novirzītas uz ,,svarīgākajām ekonomikas jomām” un
        pārvestas uz vispārīgāka rakstura nodokļu instrumentiem.
   (14) Satiksmes pārslogotības līmenis uz autoceļiem un dzelzceļa transportā negatīvi
        ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Šis satiksmes pārslogotības līmenis ir viens no
        augstākajiem Eiropas Savienībā. Samērā neefektīvā transporta infrastruktūra šajā
        saistībā negatīvi ietekmē darba ņēmēju mobilitāti un tādējādi ar ražīguma palīdzību
        sasniedzamo iespējamo izaugsmi. Darba ņēmējiem ir jāpārvar lieli attālumi starp
        dzīves un darba vietu, un viņi saskaras ar neprognozējamu ceļā pavadāmo laiku un
        lielām sastrēgumu izraisītām izmaksām. Paredzams, ka līdz 2020. gadam šīs izmaksas
        palielināsies vēl vairāk, ja netiks veiktas pārmaiņas politikā. Uzlabojumi ar mērķi
        panākt infrastruktūras efektīvu izmantošanu, piemēram, ieviešot ceļu nodevas,
        palīdzētu palielināt darba ņēmēju mobilitāti un ražīgumu un tādējādi arī izaugsmes
        potenciālu.
   (15) Nīderlande 2011. gada 4. aprīlī paziņoja vairākas saistības atbilstoši paktam ,,Euro
        plus”4. Tās cita starpā aptver pasākumus, lai veicinātu konkurētspēju (ieviest jaunu
        uzņēmējdarbības politiku, kas balstās uz nodokļu un administratīvā sloga vispārīgāka
        rakstura samazinājumu) un nodarbinātību (sasaistīt sociālo drošību ar attiecīgo
        personu lielāku aktivitāti un samazināt atkarību no bezdarbnieka pabalstiem), lai
        turpinātu veicināt publisko finanšu ilgtspēju (iekļaut Stabilitātes un izaugsmes paktu
        valsts tiesību aktos) un pastiprinātu finanšu stabilitāti (piešķirt vairāk pilnvaru
        uzraudzības iestādēm). Šīs saistības attiecas uz visām pakta jomām. Saistības veido
        turpinājumu plašākam reformu plānam, kas izklāstīts stabilitātes programmā un valsts
        reformu programmā. Tomēr trūkst sīkākas informācijas par saistību grafiku un
        pasākumiem, kas būs vajadzīgi to īstenošanai. Šīs saistības ir izvērtētas un ņemtas vērā
        ieteikumos.
   (16) Komisija ir novērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, tostarp
        saistības, ko Nīderlande uzņēmās saskaņā ar paktu ,,Euro plus”5. Komisija ir ņēmusi
        vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē
        Nīderlandē, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka
        jānostiprina Eiropas Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams,
        turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Komisija uzskata, ka
        pilnībā precizētā Nīderlandes budžeta konsolidācijas stratēģija ir jāīsteno atbilstoši
        paredzētajam, vienlaikus saglabājot izdevumus jomās, kuras visvairāk veicina
        ilgtermiņa izaugsmi. Jāveic turpmāki pasākumi, lai uzlabotu publisko finanšu
        ilgtermiņa ilgtspēju (jo īpaši pensiju un ilgtermiņa aprūpes jomā), palielinātu
        līdzdalību un integrāciju darba tirgū un risinātu satiksmes pārslogotības izraisītos
        jautājumus.
   (17) Ņemot vērā šo novērtējumu un Padomes 2009. gada 2. decembra ieteikumu saskaņā ar
        Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta 7. punktu, Padome ir izskatījusi
   4
        Sīkāka informācija par saistībām saskaņā ar paktu ,,Euro plus” ir pieejama dokumentā SEC(2011) 727.
   5
        SEC(2011) 727.
LV                                                    5                                                     LV
 ---pagebreak---           Nīderlandes stabilitātes programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums6 ir
          atspoguļots jo īpaši Padomes ieteikuma 1. un 2. punktā turpmāk. Ņemot vērā
          Eiropadomes 2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi Nīderlandes
          valsts reformu programmu.
   AR ŠO IESAKA Nīderlandei laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.
   (1)      Īstenot budžeta stratēģiju 2012. gadam un turpmākiem gadiem atbilstoši
            paredzētajam. Nodrošināt, ka pārmērīgs budžeta deficīts tiek novērsts ilgtspējīgā un
            izaugsmi veicinošā veidā, saglabājot izdevumus jomās, kas tieši saistītas ar izaugsmi,
            piemēram, pētniecībā un inovācijā, izglītībā un apmācībā.
   (2)      Īstenot pasākumus, lai palielinātu likumā noteikto pensijas vecumu, sasaistot to ar
            paredzamo mūža ilgumu, un atbalstīt šos pasākumus ar citiem pasākumiem, kuru
            mērķis ir palielināt faktisko pensijas vecumu un uzlabot publisko finanšu ilgtermiņa
            ilgtspēju. Izstrādāt projektu ilgtermiņa aprūpes reformai, ņemot vērā iedzīvotāju
            novecošanu.
   (3)      Palielināt līdzdalību darba tirgū, samazinot finansiālos šķēršļus, kas kavē cilvēkus,
            kuri mājsaimniecībā ir otrie pelnītāji, uzsākt darbu, un izstrādāt pasākumus, lai
            atbalstītu vismazāk aizsargātās iedzīvotāju grupas un palīdzētu viņiem reintegrēties
            darba tirgū.
   (4)      Veicināt inovāciju, privātos ieguldījumus pētniecībā un attīstībā un ciešākas saites
            starp zinātni un uzņēmumiem, sniedzot piemērotus stimulus jaunās uzņēmumu
            politikas (,,Naar de top”) kontekstā.
   (5)      Turpināt samazināt satiksmes pārslogotības izraisītās lielās izmaksas transporta
            tīklos, pārejot no fiksētiem uz mainīgiem ceļu transporta maksājumiem, mērķtiecīgi
            paplašinot dzelzceļa tīklu un ieviešot ceļu izmantošanas nodevas.
   Briselē,
                                                     Padomes vārdā –
                                                     priekšsēdētājs
   6
           Paredzēts 5. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97.
LV                                                      6                                          LV


title: Padomes Ieteikums ( 2011. gada 15. februāris ) attiecībā uz Komisijas atbrīvošanu no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (devītais EAF) darbību īstenošanu 2009. finanšu gadā

text:
               11.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 265/28

         PADOMES IETEIKUMS
   (2011. gada 15. februāris)
   attiecībā uz Komisijas atbrīvošanu no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (devītais EAF) darbību īstenošanu 2009. finanšu gadā
   (2011/668/ES)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Partnerattiecību nolīgumu starp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu grupas locekļiem, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses, kas parakstīts Kotonū 2000. gada 23. jūnijā (1) un grozīts ar Luksemburgā 2005. gada 25. jūnijā (2) parakstīto nolīgumu,
   ņemot vērā Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Iekšējo nolīgumu par Kopienas atbalsta finansēšanu un administrēšanu saskaņā ar Finanšu protokolu pie Partnerattiecību nolīguma starp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīm un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, kas parakstīts Kotonū (Beninā) 2000. gada 23. jūnijā, un finansiālas palīdzības piešķiršanu aizjūras zemēm un teritorijām, kam piemēro EK līguma ceturto daļu (3) (“Iekšējais nolīgums”), ar ko izveido, cita starpā, devīto Eiropas Attīstības fondu (devītais EAF), un jo īpaši tā 32. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Finanšu regulu (2003. gada 27. marts), ko piemēro 9. Eiropas Attīstības fondam (4), un jo īpaši tās 96. līdz 103. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar devītā EAF darbībām laikposmā līdz 2009. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas Gada pārskatu par darbībām, ko finansē no astotā, devītā un desmitā Eiropas Attīstības fonda (EAF) (5), attiecībā uz 2009. finanšu gadu kopā ar minētajā gada pārskatā iekļautajām Komisijas atbildēm,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 32. panta 3. punktu Eiropas Parlaments pēc Padomes ieteikuma atbrīvo Komisiju no atbildības par devītā EAF finanšu pārvaldību.

               (2)

               Devītā EAF darbības 2009. finanšu gadā Komisija ir kopumā īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA Eiropas Parlamentam atbrīvot Komisiju no atbildības par devītā EAF darbību īstenošanu 2009. finanšu gadā.

      Briselē, 2011. gada 15. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         MATOLCSY Gy.

      (1)  OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp.

      (2)  OV L 287, 28.10.2005., 4. lpp.

      (3)  OV L 317, 15.12.2000., 355. lpp.

      (4)  OV L 83, 1.4.2003., 1. lpp.

      (5)  OV C 303, 9.11.2010., 243. lpp.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52006SC0111

Ieteikums Padomes atzinums saskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu 2005.-2008. gadam  /* SEC/2006/0111 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 1.2.2006SEC(2006) 111 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu 2005.-2008. gadam(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSVispārēja informācijaStabilitātes un izaugsmes pakta, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, pamatmērķis ir nodrošināt sakārtotas valsts finanses kā līdzekli, lai nostiprinātu nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai un ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Paktā pirmoreiz grozījumus izdarīja 2005. gadā. Ar reformu, atzīstot pakta lietderību fiskālās disciplīnas nodrošināšanā, tika meklēta iespēja stiprināt tā efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī saglabāt valsts finanšu ilgtspēju ilgtermiņā.Padomes Regula (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir pakta sastāvdaļa, paredz, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējās atjauninātās programmas (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Pirmā Luksemburgas stabilitātes programma tika iesniegta 1999. gada 16. februārī. Saskaņā ar minēto regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 1999. gada 15. martā sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekš minētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.Šajās programmās dalībvalstīm ir jāprecizē budžeta stāvokļa vidējā termiņa mērķis un jāparedz politikas pasākumi šā mērķa sasniegšanai un īstenošanai, tostarp attiecīgās ekonomiskās prognozes. Saskaņā ar pakta reformu vidējā termiņa mērķi atsevišķām dalībvalstīm ir jādiferencē, ņemot vērā ekonomikas un budžeta neviendabīgumu Eiropas Savienībā, tostarp fiskālo risku, kas apdraud ilgtspējību. Citas reformas sastāvdaļas ir šādas: cikla laikā jāpanāk simetriskāka pieeja fiskālajai politikai, pastiprinot budžeta disciplīnu labvēlīgas ekonomiskās attīstības periodā, lai gan attiecībā uz īslaicīgu novirzi no vidējā termiņa mērķa vai korekciju virzības uz to jāņem vērā „nozīmīgākās strukturālās reformas” ar pierādāmu ietekmi uz ilgtermiņa ilgtspēju.Komisija ir izskatījusi šo nesen iesniegto atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozi, rīcības kodeksu[2], kopīgi saskaņoto metodiku potenciālā produkcijas apjoma un cikliski koriģēto bilanču aplēsei, kā arī integrētajās pamatnostādnēs ietvertās ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes 2005.-2008. gadam, un, pamatojoties uz tās tālāk minēto novērtējumu, ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to.Novērtējums(1) Luksemburga 2005. gada 28. novembrī iesniedza Komisijai septīto atjaunināto stabilitātes programmu. Tā aptver laika posmu no 2005. gada līdz 2008. gadam. Programma kopumā atbilst jaunajā rīcības kodeksā dotajam stabilitātes un konverģences programmu struktūras paraugam un datu sniegšanas prasībām[3].(2) Pēdējos 20 gadus Luksemburgai ir raksturīgi ļoti augsti ekonomiskās izaugsmes rādītāji ar reālā IKP pieaugumu gadā vidēji par 5½% un iekšzemes nodarbinātības pieaugumu par 3¼%. Pieauguma tempi 2001. gadā jūtami palēninājās, bet ātri uzlabojās, sasniedzot 4,4% 2004. gadā. Luksemburgas valsts finanšu stāvoklis kopš divdesmitā gadsimta deviņdesmito gadu sākuma tradicionāli bija ļoti stabils ar regulāriem pārpalikumiem un ļoti zemu valsts parādu. Taču izdevumu ļoti spēcīgā pieauguma dēļ šie pārpalikumi kopš šīs desmitgades sākuma strauji samazinājās, 2004. gadā nonākot deficītā.(3) Saskaņā ar programmas makroekonomisko scenāriju reālā IKP pieauguma tempam būtu jāpaātrinās no prognozētajiem 4,0% 2005. gadā līdz 4,4% 2006. gadā un 4,9% 2007. un 2008. gadā. Šis pieauguma scenārijs šķiet ticams, lai gan programmas darbības perioda pēdējiem gadiem mazliet optimistiskāks, salīdzinot ar Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozēm un šo prognožu netiešajām norādēm par potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu. Programmā izklāstītās inflācijas perspektīvas šķiet ticamas. Tā ir ievērojami zemāka, nekā to paredz Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozes, un pamatojas uz atšķirīgiem pieņēmumiem, jo sevišķi uz zemākām naftas cenām. Naftas produktiem ir neparasti liela ietekme uz Luksemburgas SPCI sakarā ar automobiļu degvielas lielajiem apjomiem, ko pērk nerezidenti.(4) Padome 2005. gada 18. janvāra atzinumā apstiprināja iepriekšējā atjaunotajā stabilitātes programmā iekļauto budžeta stratēģiju laika posmam no 2004. gada līdz 2007. gadam. Attiecībā uz budžeta izpildi 2005. gadā Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozē vispārējais valsts budžeta deficīts patlaban plānots -2,3% apmērā no IKP pretstatā iepriekšējā atjauninātajā stabilitātes programmā noteiktajam -1,0% no IKP. Valsts ieņēmumi, kuru pieaugums iepriekšējā atjauninātajā programmā tika prognozēts 1,2 procentu punktu apmērā no IKP, faktiski pieauga tikai par 0,2 procentu punktiem no IKP, bet valsts izdevumi daļēji sakarā ar lielajām un negaidītajām PVN atmaksām palielinājās par 1,4 procentu punktiem no IKP (no kuriem 0,8 procentu punkti bija valsts ieguldījumi) plānoto 0,8 procentu punktu no IKP vietā.(5) Programmas mērķis ir samazināt vispārējo valsts budžeta deficītu no -2,3% no IKP 2005. gadā līdz -0,2% no IKP 2008. gadā, lai sasniegtu vidējā termiņa mērķi (še turpmāk „VTM”), proti, -0,8% no IKP, tajā pašā gadā. Laika plānojums un primārās bilances līmenis ir līdzīgs kopsavilkuma bilancei un ietver uzlabojumu no primārā deficīta -2,1% apmērā no IKP 2005. gadā līdz sabalansētam budžetam darbības perioda beigās. Budžeta stratēģija ir pielāgota jau kopš iepriekšējās programmas iesniegšanas, kas pamatojās uz mazāk optimistiskiem, kaut arī joprojām spēcīgiem makroekonomiskajiem pieņēmumiem, un prognozēja vispārējā valsts budžeta deficīta uzlabošanos no -1,4% no IKP 2004. gadā līdz -1,0% 2005. gadā, pie kam ar tendenci saglabāties tajā pašā līmenī arī 2006. un 2007. gadā. Kaut arī IKP pieaugums 2005. gadā bija pat nedaudz labāks par plānoto, deficīts tā vietā, lai uzlabotos, pieauga no koriģētā līmeņa -1,2% apmērā no IKP 2004. gadā līdz -2,3% 2005. gadā. Tādējādi pašreizējā programmā iekļautā budžeta stratēģija ir pielāgota, lai tiktu galā ar šo negaidīto situācijas pasliktināšanos. Plānotās budžeta korekcijas programmā pamatojas uz izdevumiem, jo tiek prognozēts, ka valsts kopējie izdevumi darbības perioda laikā kritīsies par 2,5 procentu punktiem no IKP, bet ieņēmumu attiecība samazināsies par 0,4 procentu punktiem no IKP. Izdevumu attiecības samazināšanās galvenokārt saistīta ar kārtējiem izdevumiem, īpaši ar kolektīvo patēriņu un sociālajiem pabalstiem. Korekcijas ir atliktas, jo plāno, ka prognozētās nominālā un cikliski koriģētā deficīta samazināšanās tendences 2007. gadā ievērojami pieaugs.(6) Plāno, ka cikliski koriģētā budžeta bilance (atbilstoši Komisijas dienestu aprēķiniem, kas veikti, izmantojot kopīgi saskaņoto metodoloģiju un pamatojoties uz programmā ietverto informāciju) uzlabosies no 1½% no IKP deficīta 2005. gadā līdz visumā sabalansētam budžeta stāvoklim 2008. gadā. Ja nav vienreizēju un citu pagaidu pasākumu, strukturālā bilance ietver tādu pašu virzību. Budžeta stāvokļa uzlabojumi notiek uz potenciālā un faktiskā produkcijas apjoma negatīvās starpības fona, un šai starpībai ir tendence samazināties (no -1¾% no IKP 2005. gadā līdz -0,5% 2008. gadā), ņemot vērā Luksemburgai prognozēto ļoti augsto potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu. Programmas VTM ir strukturālais (t.i., cikliski koriģētais, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) deficīts -0,8% apmērā no IKP, kas ir apmēram tāds pats kā aprēķinātais minimālais kritērijs, kura mērķis ir nodrošināt pietiekamu drošības rezervi, lai garantētu to, ka netiek pārsniegts vispārējā valsts budžeta deficītam noteiktais 3% robežlielums. Tādējādi šā mērķa sasniegšana ļautu nodrošināt minēto drošības rezervi. Turklāt var uzskatīt, ka VTM saskaņā ar pašreizējo novērtējumu ir nosprausts atbilstīgā līmenī, jo tas atrodas diapazonā, kāds noteikts euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un vidējo potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu ilgtermiņā.(7) Programmā noteiktie budžeta mērķi ir saistīti ar negatīviem riska faktoriem: pirmkārt, programmā iekļautās makroekonomiskās prognozes programmas darbības pēdējiem gadiem varētu izrādīties nedaudz optimistikākas nekā reālā situācija. Otrkārt, izziņotie izdevumu samazināšanas pasākumi 2007. un 2008. gadam vēl joprojām nav skaidri noteikti. Tādējādi programmas budžeta prognožu piepildīšanās ir atkarīga no tā, vai tiks noteikti un pareizi īstenoti pasākumi, kas veicami 2007. un 2008. gadā.(8) Ņemot vērā šo riska novērtējumu, programmā izklāstītā budžeta stratēģija ir pietiekama, lai nodrošinātu programmas VTM sasniegšanu līdz programmas darbības perioda beigām ar nosacījumu, ka tiks noteikti un pareizi īstenoti 2007. un 2008. gadā veicamie pasākumi. Nevar izslēgt arī budžeta deficītam noteiktā 3% no IKP robežlieluma pārsniegšanas risku 2006. gadā, jo cikliski koriģētais deficīts (atbilstoši Komisijas dienestu aprēķiniem, kas veikti, pamatojoties uz programmu un kopīgi saskaņoto metodoloģiju) joprojām būs 1¼% no IKP, kas ir lielāks par minimālo kritēriju. Kaut arī, sākot no 2007 gada, plānotais strukturālais deficīts būs zemāks par minimālo kritēriju, drošības rezerve var izrādīties nepietiekama, ja netiek noteikti un īstenoti izziņotie izdevumu samazināšanas pasākumi minētajam gadam. Visbeidzot, korekciju virzība (strukturālā izteiksmē) uz programmas VTM ir atbilstīga, izņemot varbūt 2006. gadu, kad cikliski koriģētā deficīta samazinājums ir tikai 0,3% no IKP. Tas ir mazāks par 0,5 procentu punktiem no IKP gada vidējā uzlabojuma strukturālajā bilancē, ko nosaka pakts, kaut arī, neskatoties uz negatīvo, bet izzūdošo potenciālā un faktiskā produkcijas apjoma starpību, vispārējie ekonomiskie apstākļi uzskatāmi par labiem.(9) Valsts parāds 2005. gadā tiek lēsts 6,4% apmērā no IKP. Programmā tiek prognozēts, ka tas palielināsies līdz 10,2% no IKP 2008. gadā, pie kam lielākais pieaugums sagaidāms 2006. gadā. Galvenie ar šo pieaugumu saistītie faktori ir plānotā jaunu aizdevumu izsniegšana ar mērķi nodrošināt finansējumu ceļu un dzelzceļu infrastruktūras izdevumiem, kā arī dažiem lieliem ieguldījumu projektiem, pamatojoties uz valsts un privātā sektora partnerattiecībām, saskaņā ar kurām Luksemburgas valdība sniedz finanšu garantijas veicinātājam.(10) Attiecībā uz valsts finanšu ilgtspēju Luksemburgai, šķiet, ir vidējs risks sakarā ar prognozētajām iedzīvotāju novecošanās budžeta izmaksām. Pašreizējais parāda līmenis, protams, ir ļoti zems, un vidējā termiņā plānotā konsolidācija varētu daļēji mazināt risku, kas apdraud valsts finanšu ilgtspēju. Taču Luksemburga pēdējās divās desmitgadēs ir pieredzējusi ārkārtīgi lielu nodarbinātības pieaugumu, kas pakāpeniski pārvērtīsies atbilstošā pensionāru skaita pieaugumā, kā arī lielā pensiju izdevumu pieaugumā. Lai gan tas ievērojami veicina valsts finanšu ilgtspēju, pašreizējais pensiju fondu līdzekļu apjoms būs nepietiekams, un, kā norādīts programmā, pensiju programmās kādā brīdī būs nepieciešamas izmaiņas, lai ierobežotu pieaugumu valsts izdevumos nākotnē un mazinātu ilgtermiņa ilgtspējai radīto risku.(11) Programmas stratēģija valsts finanšu jomā kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam. Jo īpaši tā atbilst integrētajai pamatnostādnei par ekonomiskās stabilitātes nodrošināšanu, īstenojot vidējā termiņa budžeta mērķi ekonomiskā cikla laikā, un, kamēr šis mērķis vēl nav sasniegts, veicot visus nepieciešamos korektīvos pasākumus atbilstoši Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Tā atbilst arī integrētajai pamatnostādnei par ekonomiskās ilgtspējas saglabāšanu, ņemot vērā prognozētās iedzīvotāju novecošanās izmaksas.(12) Luksemburgas valsts reformu programmā, kas iesniegta 2005. gada 17. novembrī atjaunotās Lisabonas stratēģijas kontekstā par izaugsmi un darbavietām, ekonomiskās stabilitātes nodrošināšana un ekonomiskās ilgtspējas saglabāšana ir minētas kā problēmas ar būtisku ietekmi uz valsts finansēm. Tajā atzīmētas problēmas arī citās jomās, kurām ir būtiska ietekme uz valsts finansēm, jo īpaši nepieciešamība ievērojami palielināt valsts finansējumu pētniecībai un attīstībai. Valsts reformu programmā minēto darbību ietekme uz budžetu atspoguļota stabilitātes programmas budžeta prognozēs, un stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā atbilst valsts reformu programmā paredzētajiem pasākumiem. Stabilitātes programma papildina šos pasākumus ar izmaiņām valsts finanšu institucionālajās iezīmēs, jo īpaši pārceļot budžeta iesniegšanu no augusta uz oktobri, lai palielinātu datu pieejamību un uzlabotu budžeta prognožu kvalitāti. Programma informē arī par ieguldījumu projektu izmaksu padziļinātas analīzes ieviešanu, tostarp par to darbības izmaksu izskatīšanu no pirmās plānošanas fāzes.Ņemot vērā šo novērtējumu, ja ir pieņemama deficīta samazināšanas kopējā stratēģija, izmantojot programmā izklāstītos izdevumu ierobežojumus, Luksemburgas iestādēm būtu:-  jāpastiprina budžeta koriģēšanas pasākumi 2006. gadā un jānosaka un jāīsteno pasākumi, kas veicami 2007. un 2008. gadā; kā arī-  jārisina jautājums par iedzīvotāju novecošanās ietekmi uz budžetu ilgtermiņā.IeteikumsPADOMES ATZINUMSsaskaņā ar 5. panta trešo punktu Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulā (EK) Nr. 1466/97 par atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu 2005.-2008. gadamEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[4] un jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.1.  Pēdējos 20 gadus Luksemburgai ir raksturīgi ļoti augsti ekonomiskās izaugsmes rādītāji ar reālā IKP pieaugumu gadā vidēji par 5½% un iekšzemes nodarbinātības pieaugumu par 3¼%. Pieauguma tempi 2001. gadā jūtami palēninājās, bet ātri uzlabojās, sasniedzot 4,4% 2004. gadā. Luksemburgas valsts finanšu stāvoklis kopš divdesmitā gadsimta deviņdesmito gadu sākuma tradicionāli bija ļoti stabils ar regulāriem pārpalikumiem un ļoti zemu valsts parādu. Taču izdevumu ļoti spēcīgā pieauguma dēļ šie pārpalikumi kopš šīs desmitgades sākuma strauji samazinājās, 2004. gadā nonākot deficītā.2.  Padome 2005. gada 18. janvāra atzinumā apstiprināja iepriekšējā atjaunotajā stabilitātes programmā iekļauto budžeta stratēģiju laika posmam no 2004. gada līdz 2007. gadam.3.  Attiecībā uz budžeta izpildi 2005. gadā Komisijas dienestu 2005. gada rudens prognozē vispārējais valsts budžeta deficīts patlaban plānots -2,3% apmērā no IKP pretstatā iepriekšējā atjauninātajā stabilitātes programmā noteiktajam -1,0% no IKP. Valsts ieņēmumi, kuru pieaugums iepriekšējā atjauninātajā programmā tika prognozēts 1,2 procentu punktu apmērā no IKP, faktiski pieauga tikai par 0,2 procentu punktiem no IKP, bet valsts izdevumi daļēji sakarā ar lielajām un negaidītajām PVN atmaksām palielinājās par 1,4 procentu punktiem no IKP (no kuriem 0,8 procentu punkti bija valsts ieguldījumi) plānoto 0,8 procentu punktu no IKP vietā.4.  Padome [2006. gada 14. februārī] izskatīja atjaunināto Luksemburgas stabilitātes programmu laika posmam no 2005. gada līdz 2008. gadam. Programma kopumā atbilst jaunajā rīcības kodeksā dotajam stabilitātes un konverģences programmu struktūras paraugam un datu sniegšanas prasībām[5].5.  Saskaņā ar programmas makroekonomisko scenāriju reālā IKP pieauguma tempam būtu jāpaātrinās no prognozētajiem 4,0% 2005. gadā līdz 4,4% 2006. gadā un 4,9% 2007. un 2008. gadā. Izvērtējot šo scenāriju atbilstoši šobrīd pieejamai informācijai, šķiet, ka tā pamatā ir ticami pieņēmumi par pieaugumu, lai gan programmas darbības perioda pēdējos gados nedaudz optimistiskāki. Programmas prognozes attiecībā uz inflāciju arī šķiet reālas.6.  Programmas mērķis ir panākt, lai vispārējais valsts budžeta deficīts programmas darbības perioda beigās būtu tuvu līdzsvara līmenim, tādējādi sasniedzot vidējā termiņa mērķi, proti, -0,8% no IKP, tajā pašā gadā. Laika plānojums un primārās bilances līmenis ir līdzīgs kopsavilkuma bilancei un ietver uzlabojumu no primārā deficīta -2,1% apmērā no IKP 2005. gadā līdz primārajam pārpalikumam 0,1% apmērā darbības perioda beigās. Deficīta samazināšanās pamatojas uz izdevumiem, jo tiek prognozēts, ka valsts kopējie izdevumi darbības perioda laikā kritīsies par 2,5 procentu punktiem, bet ieņēmumu attiecība samazināsies par 0,4 procentu punktiem no IKP. Lai tiktu galā ar negaidīto situācijas pasliktināšanos saistībā ar valsts bilanci 2005. gadā, budžeta stratēģija ir pielāgota jau kopš iepriekšējās atjauninātās programmas iesniegšanas, kas pamatojās uz mazāk optimistisku makroekonomisko scenāriju, prognozējot, ka pēc uzlabojuma no plānotajiem -1,4% no IKP 2004. gadā līdz progonozētajam -1,0% 2005. gadā vispārējais valsts budžeta deficīts kopumā saglabāsies tajā pašā līmenī arī 2006. un 2007. gadā.7.  Paredzēts, ka programmas darbības laikā strukturālā bilance (t.i., cikliski koriģētā budžeta bilance, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), kas aprēķināta, izmantojot kopīgi saskaņoto metodoloģiju, uzlabosies gadā vidēji par nedaudz vairāk nekā 0,5% no IKP. Korekcijas ir atliktas, un ievērojams pieaugums gaidāms 2007. gadā gan nominālajā, gan strukturālajā izteiksmē. Programma nosaka vidējā termiņa mērķi (VTM) budžeta stāvoklim – strukturālo deficītu 0,8% apmērā no IKP, ko paredzēts sasniegt līdz 2008. gadam. Programmas VTM ir līdzīgs minimālajam kritērijam, kura mērķis ir nodrošināt pietiekamu drošības rezervi, lai garantētu to, ka netiek pārsniegts vispārējam valsts budžeta deficītam noteiktais 3% robežlielums. Tādējādi šā mērķa sasniegšana ļautu nodrošināt minēto drošības rezervi. Turklāt var uzskatīt, ka VTM saskaņā ar pašreizējo novērtējumu ir nosprausts atbilstīgā līmenī, jo tas atrodas diapazonā, kāds noteikts euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un vidējo potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu ilgtermiņā.8.  Budžeta izpilde varētu būt sliktāka nekā paredzēts programmā. Pirmkārt, programmā iekļautās makroekonomiskās prognozes programmas darbības pēdējiem gadiem varētu izrādīties nedaudz optimistiskākas nekā reālā situācija. Turklāt programmā izziņotie pasākumi ar mērķi turpināt korekcijas 2007. un 2008. gadā vēl nav noteikti. Programmas budžeta mērķu sasniegšana ir atkarīga no šo pasākumu noteikšanas un pareizas īstenošanas.9.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, budžeta nostādne programmā liekas pietiekama, lai nodrošinātu VTM sasniegšanu vēlākais līdz 2008. gadam, kā paredzēts programmā, ar nosacījumu, ka tiks noteikti un pareizi īstenoti 2007. un 2008. gadā veicamie pasākumi. Saskaņā ar Komisijas dienestu aprēķiniem 2006. gadā arī parastu makroekonomisku svārstību apstākļos nevar izslēgt vispārējam valsts budžeta deficītam noteiktā 3% robežlieluma pārsniegšanas risku. Kaut arī, sākot no 2007. gada, plānotais strukturālais deficīts būs zemāks par minimālo kritēriju, drošības rezerve var izrādīties nepietiekama, ja netiek noteikti un īstenoti izziņotie izdevumu samazināšanas pasākumi minētajam gadam. Koriģēšanas temps attiecībā uz VTM kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā noteikts, ka euro zonas un VKM II dalībvalstīm strukturālās bilances gada uzlabojumam jābūt 0,5% apmērā no IKP kā kritērijam. Taču programmā plānotais strukturālā deficīta uzlabojums 2006. gadā ir tikai 0,3 procentu punkti no IKP, kaut arī, neskatoties uz negatīvo, bet izzūdošo potenciālā un faktiskā produkcijas apjoma starpību, vispārējie ekonomiskie apstākļi uzskatāmi par labiem.10.  Valsts parāds 2005. gadā tiek lēsts 6,4% apmērā no IKP. Programmā tiek prognozēts, ka tas palielināsies līdz 10,2% no IKP 2008. gadā, pie kam lielākais pieaugums sagaidāms 2006. gadā.11.  Attiecībā uz valsts finanšu ilgtspēju Luksemburgai, šķiet, ir vidējs risks sakarā ar prognozētajām iedzīvotāju novecošanās budžeta izmaksām. Pašreizējais parāda līmenis, protams, ir ļoti zems, un vidējā termiņā plānotā konsolidācija varētu daļēji mazināt risku, kas apdraud valsts finanšu ilgtspēju. Taču Luksemburga pēdējās divās desmitgadēs ir pieredzējusi ārkārtīgi lielu nodarbinātības pieaugumu, kas pakāpeniski pārvērtīsies atbilstošā pensionāru skaita pieaugumā, kā arī lielā pensiju izdevumu pieaugumā. Lai gan tas ievērojami veicina valsts finanšu ilgtspēju, pašreizējais pensiju fondu līdzekļu apjoms būs nepietiekams, un, kā norādīts programmā, pensiju programmās kādā brīdī būs nepieciešamas izmaiņas, lai ierobežotu valsts izdevumu pieaugumu nākotnē un mazinātu ilgtermiņa ilgtspējai radīto risku.12.  Programmas stratēģija valsts finanšu jomā kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas iekļautas integrētajās pamatnostādnēs laika posmam no 2005. līdz 2008. gadam, jo īpaši integrētajai pamatnostādnei par ekonomiskās stabilitātes nodrošināšanu, īstenojot vidējā termiņa budžeta mērķi ekonomiskā cikla laikā, un, kamēr šis mērķis vēl nav sasniegts, veicot visus nepieciešamos korektīvos pasākumus atbilstoši Stabilitātes un izaugsmes paktam, kā arī integrētajai pamatnostādnei par ekonomiskās ilgtspējas saglabāšanu, ņemot vērā plānotās iedzīvotāju novecošanās izmaksas.13.  Luksemburgas valsts reformu programmā, kas iesniegta 2005. gada 17. novembrī, ir konstatētas šādas problēmas ar būtisku ietekmi uz valsts finansēm: i) ekonomiskās stabilitātes nodrošināšana un ii) ekonomiskās ilgtspējas saglabāšana. Tajā atzīmētas problēmas arī citās jomās, kurām ir būtiska ietekme uz valsts finansēm, jo īpaši nepieciešamība ievērojami palielināt valsts finansējumu pētniecībai un attīstībai. Valsts reformu programmā minēto darbību ietekme uz budžetu atspoguļota stabilitātes programmas budžeta prognozēs, un stabilitātes programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā atbilst valsts reformu programmā paredzētajiem pasākumiem.Ja ir pieņemama deficīta samazināšanas kopējā stratēģija, izmantojot programmā izklāstītos izdevumu ierobežojumus, Padome uzskata, ka Luksemburgas iestādēm būtu:-  jāpastiprina budžeta koriģēšanas pasākumi 2006. gadā un jānosaka un jāīsteno pasākumi, kas veicami 2007. un 2008. gadā; kā arī-  jārisina jautājums par iedzīvotāju novecošanās ietekmi uz budžetu ilgtermiņā.Nozīmīgāko makroekonomisko un budžeta prognožu salīdzinājums2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Reālais IKP (izmaiņas %) | SP 2005. g. dec. | 4,4 | 4,0 | 4,4 | 4,9 | 4,9 |KOM 2005. g. nov. | 4,5 | 4,2 | 4,4 | 4,5 | n.p. |SP 2004. g. dec. | 4,4 | 3,8 | 3,3 | 4,3 | n.p. |SPCI inflācija (%) | SP 2005. g. dec. | 3,2 | 3,7 | 2,6 | 2,0 | 1,8 |KOM 2005. g. nov. | 3,2 | 4,1 | 4,4 | 2,2 | n.p. |SP 2004. g. dec. | 2,6 | 3,2 | 1,5 | 1,7 | n.p. |Starpība starp potenciālo un faktisko produkcijas apjomu (% no potenciālā IKP) | SP 2005. g. dec.1 | -1,7 | -1,7 | -1,3 | -0,7 | -0,6 |KOM 2005. g. nov.2 | -1,8 | -1,6 | -1,3 | -1,2 | n.p. |SP 2004. g. dec.1 | -1,2 | -2,2 | -3,8 | -5,0 | n.p. |Vispārējā valsts bilance (% no IKP) | SP 2005. g. dec. | -1,2 | -2,3 | -1,8 | -1,0 | -0,2 |KOM 2005. g. nov. | -1,2 | -2,3 | -2,0 | -2,2 | n.p. |SP 2004. g. dec. | -1,4 | -1,0 | -0,9 | -1,0 | n.p. |Primārā bilance (% no IKP) | SP 2005. g. dec. | -0,9 | -2,1 | -1,7 | -0,7 | 0,1 |KOM 2005. g. nov. | -0,9 | -2,1 | -1,8 | -2,0 | n.p. |SP 2004. g. dec. | -1,2 | -0,9 | -0,8 | -0,9 | n.p. |Cikliski koriģētā bilance= Strukturālā bilance3 (% no IKP) | SP 2005. g. dec.1 | -0,3 | -1,5 | -1,2 | -0,6 | 0,1 |KOM 2005. g. nov. | -0,4 | -1,5 | -1,4 | -1,6 | n.p. |SP 2004. g. dec.1 | -0,7 | 0,3 | 1,4 | 2,0 | n.p. |Valsts bruto parāds (% no IKP) | SP 2005. g. dec. | 6,6 | 6,4 | 9,6 | 9,9 | 10,2 |KOM 2005. g. nov. | 6,6 | 6,8 | 7,1 | 7,3 | n.p. |SP 2004. g. dec. | 5,0 | 5,0 | 4,6 | 4,5 | n.p. |Piezīmes: 1Komisijas dienestu aprēķini, pamatojoties uz programmā iekļauto informāciju. 2Pamatojoties uz attiecīgi 4,1%, 4,0%, 4,1% un 4,3% aplēsto potenciālo pieaugumu 2004.-2007. gadā. 3Tā kā programmā nav paredzēti vienreizēji un citu pagaidu pasākumi, cikliski koriģētā bilance un strukturālā bilance ir identiskas. Avots: Stabilitātes programma (SP); Komisijas dienestu 2005. gada rudens ekonomiskās prognozes (KOM); Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šajā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko Ekonomikas un finanšu padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[3] Programmā nav iekļauti visi obligātie un fakultatīvie dati, ko paredz jaunais rīcības kodekss.[4] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] Programmā nav iekļauti visi obligātie un fakultatīvie dati, ko paredz jaunais rīcības kodekss.