title: Komisijas Ieteikums (ES) 2021/1749 (2021. gada 28. septembris) par principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”: no principiem pie prakses – Vadlīnijas un piemēri principa ieviešanai lēmumu pieņemšanā enerģētikas nozarē un ārpus tās

text:
                  4.10.2021

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 350/9

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2021/1749
         (2021. gada 28. septembris)
         par principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”: no principiem pie prakses – Vadlīnijas un piemēri principa ieviešanai lēmumu pieņemšanā enerģētikas nozarē un ārpus tās
         EIROPAS KOMISIJA,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
         tā kā:

                     (1)

                     Paziņojumā par Eiropas 2030. gada klimatisko ieceru vēriena kāpināšanu (1) Komisija ierosinājusi 2030. gada klimata mērķrādītāja plānu – visaptverošu plānu, kas paredzēts, lai Eiropas Savienībā atbildīgā veidā palielinātu siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķrādītāju 2030. gadam līdz –55 % (salīdzinājumā ar 1990. gadu).

                     (2)

                     Eiropas Klimata akts (2) paredz, ka ne vēlāk kā līdz 2050. gadam Savienības mērogā ir jāpanāk līdzsvars starp Savienības tiesību aktos reglamentētajām siltumnīcefekta gāzu emisijām un piesaistījumiem, un tas nozīmē, ka līdz minētajam termiņam neto emisijas jāsamazina līdz nullei.

                     (3)

                     Paziņojumā par Eiropas zaļo kursu (3) norādīts, ka energoefektivitāte ir jāvirza pirmajā vietā, un noteikts, ka energoefektivitāte ir viens no galvenajiem risinājumiem dažādās nozarēs un tā palīdzēs sasniegt klimatneitralitāti ar mazākajām iespējamajām izmaksām.

                     (4)

                     Princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” (EE1) ir definēts Regulas par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību (4) 2. panta 18. punktā, un šajā regulā arī paredzēts, ka dalībvalstīm šis princips jāņem vērā integrētajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos (NEKP). Energoefektivitātes direktīva (5) veicina šā principa īstenošanu, taču tajā nav ietvertas īpašas prasības, kas paredz, kā šis princips būtu jāpiemēro.

                     (5)

                     ES Energosistēmas integrācijas stratēģijā (6) energoefektivitāte ir izvirzīta kā pamatelements un izteikts aicinājums piemērot EE1 principu visā energosistēmā. Tas nozīmē, ka ikreiz, kad rīcībpolitikas mērķus ir izmakslietderīgāk sasniegt ar pieprasījuma puses risinājumiem, nevis ar investīcijām energoinfrastruktūrā, tiem dodama priekšroka un ka pienācīgi jāatspoguļo dažādu enerģijas nesēju aprites cikla efektivitāte, tostarp enerģijas konversija, pārveide, pārvade, transportēšana un uzkrāšana, un atjaunīgo energoresursu īpatsvara pieaugums elektroapgādē.

                     (6)

                     EE1 ir arī viens no pamatprincipiem Renovācijas viļņa stratēģijā (7), un tas jāintegrē nacionālajās ilgtermiņa renovācijas stratēģijās.

                     (7)

                     EE1 kā horizontālam vadošajam principam Eiropas klimata un enerģētikas pārvaldībā un ārpus tās pilnībā jānodrošina, ka, tiecoties sasniegt klimata mērķus, tiek saražota tikai nepieciešamā enerģija un tiek novērstas investīcijas balasta aktīvos, vienlaikus pilnībā ņemot vērā piegādes drošību un tirgus integrāciju. Pieņemot lēmumus par energoefektivitātes pasākumiem, jāņem vērā arī apstākļi, ko varētu radīt klimata pārmaiņas, un to ietekme uz energoinfrastruktūru un materiālu izmantošanu.

                     (8)

                     Šā principa mērķis ir atzīt energoefektivitāti par “pirmo degvielu”, kas ir pilnvērtīgs energoresurss, kurā publiskais un privātais sektors var ieguldīt, pirms izmanto citus sarežģītākus vai dārgākus energoresursus (“ietaupīt un tikai pēc tam būvēt”). Tas paredz pāreju no tradicionālā enerģijas ražošanas un patēriņa modeļa, kurā darbojas lieli, pārsvarā fosilā kurināmā piegādātāji un pasīvi patērētāji, kas tikai samaksā noteikto cenu, uz elastīgāku sistēmu, kas ietver atjaunīgo energoresursu tehnoloģijas un lielākoties aktīvi iesaista enerģijas patērētājus.

                     (9)

                     EE1 princips nozīmē pieņemt holistisku pieeju, kurā tiek ņemta vērā integrētās energosistēmas kopējā efektivitāte un tiek veicināti visefektīvākie risinājumi klimatneitralitātei visā vērtību ķēdē (no enerģijas ražošanas un transportēšanas tīkla līdz enerģijas galapatēriņam), lai nodrošinātu efektivitāti gan enerģijas primārajā patēriņā, gan galapatēriņā. Šīs pieejas pamatā ir sistēmas sniegums un dinamiska enerģijas izmantošana, kur pieprasījuma puses resursi un sistēmas elastība tiek uzskatīti par efektivitātes risinājumiem. Vienlaikus šo principu var piemērot arī zemākā aktīvu līmenī, kad ir jānosaka konkrētu risinājumu energoefektivitātes rādītāji un jāpielāgo risinājumi, lai dotu priekšroku tiem risinājumiem, kas nodrošina labāku enerģijas koeficientu.

                     (10)

                     Izmaksu un ieguvumu pareiza analīze ir minētā principa pamatelements. Piemērojot šo principu, kad dažādu alternatīvu ietekmes novērtēšanā tiek analizēta izmaksu lietderība un plašāki ieguvumi, ko nodrošina ietaupītā enerģija, tad novērtējumu veic no sabiedrības perspektīvas. Tomēr ekspluatācijas un subnacionālā līmenī īstenošanas lēmumos būtu jāņem vērā energoefektivitātes izmaksu lietderība no investoru un tiešo izmantotāju perspektīvas.

                     (11)

                     Šis princips nenozīmē, ka energoefektivitāte vienmēr ir vēlamais risinājums. EE1 principa galvenais mērķis ir izvērtēt darbības, ko veic energoefektivitātes un enerģijas pieprasījuma pārvaldības jomā, kā līdzvērtīgas alternatīvām darbībām, lai reaģētu uz konkrētu vajadzību vai mērķi, jo īpaši, ja tiek apdraudēta energoapgāde vai investīcijas energoinfrastruktūrā. Līdz ar to ir gaidāms, ka šis princips ļaus noteikt un ieviest izmakslietderīgus energoefektivitātes risinājumus, vienlaikus sasniedzot iecerētos mērķus.

                     (12)

                     Piemērojot šo principu, tiks atbalstīti ieguldījumi jeb investīcijas, kas veicina Taksonomijas regulā (8) uzskaitītos vides mērķus. Tas nozīmē, ka energoefektīviem risinājumiem, kas tiek izskatīti saskaņā ar EE1 principu, jāatbilst vides ziņā ilgtspējīgiem investīciju kritērijiem visos enerģētikas vērtību ķēdes posmos.

                     (13)

                     Šā principa piemērošana neskar dalībvalstu pienākumus saskaņā ar Atjaunojamo energoresursu direktīvu (9). Primārās energoefektivitātes jomā EE1 princips atbalsta arī atjaunīgo energoresursu izmantošanu un to efektīvu integrāciju energosistēmā. Pastāv arī būtiska sinerģija starp investīcijām energoefektivitātē un atjaunīgo energoresursu risinājumiem siltumapgādes un aukstumapgādes jomā.

                     (14)

                     Pētniecība un inovācijas ir atzītas par galveno veicinātāju, kas izmantojams, lai radītu un izmantotu jaunu sinerģiju energosistēmā – izmantojot tīrus un novatoriskus procesus un instrumentus, ceļš uz sistēmas integrāciju sekmēs arī jaunas investīcijas, darbvietas un izaugsmi, kā arī pasaules līmenī nostiprinās ES vadošās pozīcijas rūpniecības jomā, tādējādi veicinot arī klimatneitralitātes sasniegšanu jaunietekmes valstīs. EE1 principa piemērošana ir saderīga ar sabiedrības problēmu novatoriskiem risinājumiem un atbalsta to ieviešanu. “Inovācijas princips” ir instruments, kas palīdz sasniegt ES rīcībpolitikas mērķus, nodrošinot, ka tiesību akti tiek izstrādāti tā, lai radītu labākos iespējamos apstākļus inovāciju uzplaukumam (10), un attiecīgā gadījumā tas jāpiemēro kopā ar EE1 principu.

                     (15)

                     Šis princips papildina Aprites ekonomikas rīcības plānu (11). Izstrādājot produktus un veidojot infrastruktūras ilgākam darbmūžam vai atkārtoti izmantojot un reciklējot izejvielas, tiek samazināts enerģijas patēriņš un SEG emisijas visā šo produktu un infrastruktūru aprites ciklā. Aprites principu piemērošana ēku renovācijai var radīt lielus līdzieguvumus arī saistībā ar energoefektivitāti un resursefektivitāti, dekarbonizāciju un piesārņojuma novēršanu.

                     (16)

                     Neatkarīgi no tā, vai tiek veikti ar energoefektivitāti saistīti pasākumi, vienmēr ir jāspēj pierādīt, ka ir veikts energoefektīvu risinājumu rūpīgs novērtējums. Variants samazināt pilnu energoefektivitātes ieviešanas potenciālu būtu jāpamato. EE1 principa nepiemērošana rada risku, ka būs jāizvēlas dārgāki risinājumi ar lielāku negatīvo ārējo ietekmi. Jo īpaši gadījumos, kad enerģijas pieprasījums tiek pārvērtēts, investīcijas var izraisīt nepietiekamu jaudas izmantošanu un radīt balasta aktīvus.

                     (17)

                     Galvenais EE1 principa virzītājspēks ir neizkropļotas energopreču un transportēšanas cenas, maksimāli internalizējot vides un klimata izmaksas, ko rada enerģijas alternatīvas.

                     (18)

                     Šis princips attiecas uz plānošanas, politikas un investīciju lēmumiem, kas ietekmē enerģijas patēriņu un energoapgādi. Tas ir piemērojams dažādiem lēmumiem dažādās nozarēs, ko pieņem politikas veidotāji, regulatori, valsts un privātie uzņēmumi vai investori. Rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem ir arī īpaša atbildība par šā principa pienācīgas piemērošanas atbalstīšanu un veicināšanu.

                     (19)

                     Principa piemērošana pozitīvi ietekmēs enerģētiskās nabadzības novēršanu. Energoefektivitātes uzlabojumi var samazināt rēķinus par enerģiju un vispozitīvākajā veidā ietekmēt veselību un ērtības mājsaimniecībās ar maziem ienākumiem.

                     (20)

                     Tas, cik daudz ir jādara, lai lēmuma pieņemšanas procesā pareizi piemērotu EE1 principu, jo īpaši nosakot un analizējot energoefektivitātes izvēles iespējas, galvenokārt ir atkarīgs no lēmuma konteksta un tā, cik liela ietekme rodas uz enerģijas patēriņu.

                     (21)

                     EE1 princips jāpiemēro, pamatojoties uz pierādījumiem, kas prasa pieņemto lēmumu pienācīgu pārbaudi, uzraudzību un ietekmes novērtējumu, jo īpaši attiecībā uz enerģijas patēriņu. Vajadzīga arī detalizēta un pareiza informācija un dati. Daudzos gadījumos nav pieejama ar enerģiju saistīta informācija, lai varētu pieņemt apzinātākus lēmumus. Datu vākšanai un statistikas apkopošanai jānodrošina atbilstoši resursi, kuriem jābūt pieejamiem attiecīgajām vienībām. Lēmumi jānovērtē arī, ņemot vērā turpmāko tehnoloģiju attīstību, un tiem jāveicina inovācijas, kas palīdz īstenot ES vides, sociālos un ekonomiskos mērķus.

                     (22)

                     Ieteiktās vadlīnijas varētu papildināt mērķorientētākas nacionāla, vietēja un nozaru līmeņa rokasgrāmatas. Tās būtu jāpielāgo reģionālajiem klimatiskajiem un sociālajiem apstākļiem (12). Nākamajos gados Komisija varētu sniegt detalizētākus un konkrētākus ieteikumus.

                     (23)

                     Vadlīniju mērķis ir atbalstīt dalībvalstis EE1 principa piemērošanā dažādos lēmumu pieņemšanas procesos, kas saistīti ne tikai ar energosistēmām, bet arī ar citām nozarēm, kurās var tikt ietekmēts enerģijas patēriņš. Tās sniedz dažādus precizējumus un ieteikumus praktiskiem risinājumiem, kuriem jāpalīdz padarīt minēto principu vieglāk izmantojamu. Vajadzības gadījumā vēlāk var izstrādāt konkrētākus norādījumus katrai nozarei,

               AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:

                     1)

                     nodrošināt, ka princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” tiek piemērots rīcībpolitikas, plānošanas un investīciju lēmumos dažādos lēmumu pieņemšanas līmeņos, ja tie ietekmē enerģijas pieprasījumu vai energoapgādi. Princips ir jāpiemēro proporcionāli, atkarībā no attiecīgā lēmuma konteksta, mērķiem un ietekmes. Esošajai kārtībai, kādā piemēro principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, ir jāpiešķir prioritāte, un to nevajadzētu dublēt;

                     2)

                     principu “energoefektivitāte pirmajā vietā” uzskatīt par visaptverošu principu, kas jāpiemēro plašākā rīcībpolitikas kontekstā, nevis par galīgo mērķi samazināt enerģijas patēriņu. Principu piemēro kopā ar citiem rīcībpolitikas mērķiem, un tas šos mērķus papildina. To nedrīkst automātiski diskvalificēt, pat ja citi rīcībpolitikas mērķi ir noteicošie;

                     3)

                     piemērojot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, izmantot sistēmisku pieeju un vienlaikus pievērst uzmanību piegādes drošībai un pārejai uz klimatneitralitāti. Pieņemot stratēģiskus lēmumus, izstrādājot tiesisko regulējumu un plānojot turpmākās investīciju shēmas, novērtē energoefektivitātes pasākumu izmakslietderīgumu un plašākus ieguvumus no sabiedrības perspektīvas. Pieprasījuma puses resursus un elastību, raugoties no sistēmas efektivitātes viedokļa, uzskata par daļu no energoefektivitātes risinājumiem. Aktīvu līmenī šis princips nozīmē to, ka tiek atlasīti energoefektīvi risinājumi, ja vien tie nodrošina arī izmakslietderīgu dekarbonizāciju;

                     4)

                     nodrošināt, ka principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” piemērošanu attiecīgās vienības verificē tajos gadījumos, kad uz rīcībpolitikas, plānošanas un investīciju lēmumiem attiecas apstiprināšanas un uzraudzības prasības. Apzina un nosaka šo attiecīgo vienību kompetences un nosaka kārtību, kādā uzraugāma rīcībpolitikas un investīciju lēmumu ietekme uz enerģijas patēriņu. Vajadzības gadījumā un nedublējot esošos novērtējumus, izstrādā jaunas papildu verifikācijas procedūras projektiem, kuriem var būt būtiska ietekme uz enerģijas pieprasījumu vai energoapgādi, jo īpaši to rakstura, lieluma vai atrašanās vietas dēļ;

                     5)

                     nodrošināt pamatnosacījumus, kas ļauj piemērot minēto principu, un likvidēt šķēršļus, kas kavē ieviest principu “energoefektivitāte pirmajā vietā” visās relevantajās rīcībpolitikas jomās un sektoros. Princips tiek piemērots roku rokā ar pietiekamiem stimuliem un pasākumiem, ar kuriem risina distributīvo ietekmi un nodrošina maksimālus ieguvumus sabiedrībai;

                     6)

                     sniegt informāciju, norādījumus un palīdzību attiecīgajām vienībām, jo īpaši vietējā līmenī, attiecībā uz to, kā jāpiemēro princips “energoefektivitāte pirmajā vietā”. Šajā sakarā, ja nav sistēmas, kas nodrošinātu principa piemērošanu, attiecīgā valsts regulatīvā iestāde izstrādā, nodrošina un veicina tādas izmaksu un ieguvumu novērtēšanas metodikas piemērošanu, kas ļautu aplēst enerģijas ietaupījuma blakusieguvumus. Šī metodika jāpielāgo un jāpiemēro ar enerģiju saistītajām nozarēm, jo īpaši enerģijas ražošanai, pārveidei, pārvadei un sadalei (saskaņā ar Energoefektivitātes direktīvas 15. pantu), un enerģiju patērējošajām nozarēm, piemēram, ēkām, rūpniecībai, transportam, informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) pakalpojumiem un lauksaimniecībai. Novērtējumā jāņem vērā klimata pārmaiņu turpmākā ietekme uz energosistēmu, tostarp arī uz energoefektivitātes risinājumiem kā tādiem. Šo metodiku publisko un dara pieejamu visām attiecīgajām vienībām;

                     7)

                     nodrošināt pietiekamu resursu piešķiršanu datu vākšanai, statistikas apkopošanai un energoefektivitātes norišu uzraudzībai. Visu statistiku, kas attiecas uz energoefektivitātes progresa uzraudzību, publisko un dara pieejamu visām attiecīgajām vienībām, ievērojot statistikas konfidencialitātes principus;

                     8)

                     piemērojot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, ievērot un veicināt šā ieteikuma pielikumā sniegtās vadlīnijas.

            Briselē, 2021. gada 28. septembrī

                  Komisijas vārdā –

                  Komisijas locekle

               Kadri SIMSON

            (1)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Eiropas 2030. gada klimatisko ieceru vēriena kāpināšana”, COM(2020) 562 final.

            (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/1119 (2021. gada 30. jūnijs), ar ko izveido klimatneitralitātes panākšanas satvaru un groza Regulas (EK) Nr. 401/2009 un (ES) 2018/1999 (“Eiropas Klimata likums”) (OV L 243, 9.7.2021., 1. lpp.).

            (3)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Eiropadomei, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Eiropas zaļais kurss”, COM(2019) 640 final.

            (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1999 (2018. gada 11. decembris) par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību (OV L 328, 21.12.2018., 1. lpp.).

            (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2018/2002 (2018. gada 11. decembris), ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES par energoefektivitāti (OV L 328, 21.12.2018., 210. lpp.), kā paredzēts 1. pantā.

            (6)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Klimatneitrālas ekonomikas dzinējspēks: ES Energosistēmas integrācijas stratēģija”, COM(2020) 299.

            (7)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Eiropas Renovācijas vilnis – par zaļākām ēkām, jaunām darbvietām un labāku dzīvi”, COM(2020) 662 final.

            (8)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/852 (2020. gada 18. jūnijs) par regulējuma izveidi ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai (OV L 198, 22.6.2020., 13. lpp.).

            (9)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2018/2001 (2018. gada 11. decembris) par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (OV L 328, 21.12.2018., 82. lpp.).

            (10)  https://ec.europa.eu/info/research-and-innovation/law-and-regulations/innovation-friendly-legislation_en.

            (11)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Jauns aprites ekonomikas rīcības plāns. Par tīrāku un konkurētspējīgāku Eiropu”, COM(2020) 98 final.

            (12)  Jo īpaši attiecībā uz ES tālāko reģionu specifiku, kura atzīta Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD 349. pants) un kura paredz īpašus pasākumus šo reģionu atbalstam (Gvadelupa, Francijas Gviāna, Martinika un Senmartēna, Reinjona un Majota, Kanāriju salas, Azoru salas un Madeira), tostarp pielāgotus nosacījumus ES tiesību aktu piemērošanai šajos reģionos.

            PIELIKUMS
            VADLĪNIJAS PAR PRINCIPU “ENERGOEFEKTIVITĀTE PIRMAJĀ VIETĀ”
            1.   IEVADS

            Šajās vadlīnijās paskaidrots, kā piemērot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā” (EE1). Vadlīniju ievērošana automātiski nenozīmē, ka tiek izpildītas kādas tiesību aktu prasības.
            Vadlīniju galvenā mērķauditorija ir rīcībpolitikas veidotāji un regulatori Eiropas, valstu un vietējā līmenī un noteiktā mērā arī tirgus dalībnieki un investori, kas pieņem lēmumus par ilgtspējīgām un efektīvām darbībām.
            Šo vadlīniju pamatā ir Komisijas pasūtītais pētījums “Analīze, kas veikta, lai atbalstītu principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” ieviešanu lēmumu pieņemšanā” (1) un papildu pētījumi ar mērķi padarīt šo principu vieglāk izmantojamu, jo īpaši projektu ENEFIRST (2) un sEEnergies (3) sākotnējie konstatējumi programmas “Apvārsnis 2020” ietvaros. Ievērojot atbalsta pētījumā izmantoto pieeju, vadlīnijās ir paredzēts sniegt plašāku ieskatu darbībās, kas rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem jāveic lēmumu pieņemšanas procesā, piemērojot EE1 principu (sk. 1. attēlu). Pēdējā iedaļā sniegtas dažas papildu norādes par apskatāmajām jomām un šā principa piemērošanas piemēri dažādās nozarēs.

               1. attēls Posmi, soļi un darbības, kas jāņem vērā rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem, piemērojot EE1 principu

               Avots: Eiropas Komisija, pamatojoties uz Ecorys pētījumu.

            2.   DEFINĒŠANA UN PIEMĒROŠANA ES LĪMENĪ

            2.1.   EE1 principa definēšana ES līmenī

            Princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” kā galvenais energoefektivitātes princips, viens no enerģētikas savienības pieciem pīlāriem, ES līmenī tika atzīts, 2015. gada februārī pieņemot Paziņojumu par enerģētikas savienību (COM(2015) 80). Līdz ar to un ņemot vērā arī Eiropas Parlamenta stingro atbalstu šim principam, tas tika iekļauts Regulā par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību (Regula (ES) 2018/1999) un Energoefektivitātes direktīvā (Direktīva (ES) 2018/2002) (EED).
            Pārvaldības regula ir pirmais tiesību akts, kurā minētais princips ir definēts un kurā izteikts aicinājums to piemērot ES līmenī. Regulas 2. panta 18. punktā ir noteikts:

               ““energoefektivitāte pirmajā vietā” nozīmē, ka enerģētikas plānošanā un politikā un investīciju lēmumos maksimāli tiek ņemti vērā alternatīvi izmaksefektīvi energoefektivitātes pasākumi, ar ko enerģijas pieprasījumu un energoapgādi padara efektīvāku, jo īpaši ar tādiem līdzekļiem kā izmaksefektīvs enerģijas galapatēriņa ietaupījums, pieprasījuma reakcijas iniciatīvas un efektīvāka enerģijas pārveide, pārvade un sadale, kas vienlaikus joprojām nodrošina minēto lēmumu mērķu sasniegšanu”.

            Turklāt 64. apsvērumā ir paskaidrots, ko nozīmē šā principa piemērošana:

                  “Dalībvalstīm būtu jāievēro princips “energoefektivitāte pirmajā vietā”, kas nozīmē, ka
                  pirms enerģētikas plānošanas un politikas un investīciju lēmumu pieņemšanas ir jāapsver
                  , vai paredzētos plānošanas, politikas un investīciju pasākumus kopumā vai daļēji var aizstāt ar izmaksefektīviem, tehniski, ekonomiski un videi nekaitīgiem alternatīviem plānošanas, politikas un investīciju pasākumiem, kas vienlaikus joprojām nodrošina attiecīgo lēmumu mērķu sasniegšanu. Tas jo īpaši ietver energoefektivitātes uzskatīšanu par vienu no izšķirīgiem elementiem un
                  vienu no būtiskākajiem apsvērumiem turpmākajos lēmumos par investīcijām Savienības energoinfrastruktūrā
                  . Šādas izmaksefektīvas alternatīvas ietver pasākumus, ar kuriem enerģijas pieprasījumu un energoapgādi padara efektīvāku, jo īpaši ar tādiem līdzekļiem kā izmaksefektīvs enerģijas galapatēriņa ietaupījums, pieprasījuma reakcijas iniciatīvas un efektīvāka enerģijas pārveide, pārvade un sadale. Turklāt dalībvalstīm būtu jāmudina minētā principa izplatīšana reģionālajā un vietējā pašpārvaldē, kā arī privātajā sektorā.”

            Daži papildu paskaidrojumi par to, kā jāievēro minētais princips, ir iekļauti Energoefektivitātes direktīvas 2018. gada grozījumā, kura 2. apsvērumā ir teikts:

               “Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/27/ES ir viens no soļiem ceļā uz enerģētikas savienību, un tā paredz, ka pret energoefektivitāti jāattiecas kā pret pilnvērtīgu energoresursu. Nosakot jaunus noteikumus attiecībā uz piegādes pusi un citām politikas jomām, vajadzētu ievērot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”. Komisijai būtu jānodrošina, ka energoefektivitāte un pieprasījuma reakcija var konkurēt ar ražošanas jaudām ar vienlīdzīgiem nosacījumiem. Kad tiek pieņemti lēmumi, kas skar energosistēmu plānošanu vai finansēšanu, jāņem vērā energoefektivitāte. Energoefektivitātes uzlabojumi ir jāveic, ja tie ir rentablāki par līdzvērtīgiem piegādes puses pasākumiem. Tam vajadzētu palīdzēt izmantot daudzskaitlīgos ieguvumus, ko energoefektivitāte sniedz Savienībai, īpaši iedzīvotājiem un uzņēmumiem.”

            Lai gan Savienības tiesību aktiem izvēlētā definīcija ir viena no daudzām un literatūrā var atrast arī citas definīcijas (4), ir svarīgi, lai neatkarīgi no tā, kāda ir precīzā definīcija, tās pamatā būtu ideja noteikt energoefektivitāti kā prioritāti.
            2.2.   EE1 principa piemērošana ES līmenī

            Papildus konkrētiem pasākumiem un mērķrādītājiem EED noteiktas arī īpašas prasības, lai analizētu energoefektivitātes risinājumus noteiktā kontekstā, tādējādi jau iepriekš paredzot konkrētus EE1 principa piemērošanas veidus. Piemēram, 6. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm, pērkot ražojumus, ēkas un pakalpojumus, jāņem vērā tas, vai ir augsts energoefektivitātes līmenis. Līdzīgi, 19. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jānovērš regulatīvie un neregulatīvie (“reglamentējošie un nereglamentējošie”) šķēršļi publiskajā iepirkumā, kā arī ikgadējā budžeta veidošanā un grāmatvedībā, kas publiskās struktūras attur no energoefektivitātes apsvērumu ņemšanas vērā investīciju lēmumos (5). Šim nolūkam 19. pantā noteikts, kādus pasākumus dalībvalstis var izmantot, lai novērstu šādus šķēršļus, piemēram, prasības normatīvajos aktos vai grozījumus tiesiskajā regulējumā, vienkāršotas administratīvās procedūras vai atbalsta pasākumus, piemēram, vadlīnijas un tehnisko palīdzību, kā arī informētības uzlabošanu un stimulus.
            Turklāt 14. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm jāapzina resursu un izmaksu ziņā efektīvākie risinājumi, lai nodrošinātu siltumapgādes un aukstumapgādes vajadzības, un īpaši jāņem vērā augstas efektivitātes koģenerācija kā energoefektīvs risinājums, veicot izmaksu un ieguvumu novērtējumu jaunām un būtiski modernizētām ražošanas iekārtām. Direktīvas 15. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai valstu energoregulatori, veicot regulatīvos uzdevumus, kas saistīti ar gāzes un elektroenerģijas infrastruktūras darbību, pienācīgu uzmanību pievērstu energoefektivitātei. Tas arī paredz stimulus tīklu operatoriem, lai viņi tīklu lietotājiem darītu pieejamus sistēmas pakalpojumus, ļaujot tiem īstenot energoefektivitātes uzlabošanas pasākumus viedo tīklu ieviešanas kontekstā.
            Priekšlikumā par EED pārskatīšanu (6) ieviests jauns pants par EE1 principu, dalībvalstīm uzliekot pienākumu nodrošināt, ka energoefektivitātes risinājumi tiek ņemti vērā energosistēmas un neenerģētikas nozaru plānošanas, rīcībpolitikas un investīciju lēmumos. Tajā arī noteikts, ka dalībvalstīm jāveicina un jānodrošina tādas izmaksu un ieguvumu metodikas piemērošana, kas ļauj pienācīgi novērtēt plašākus energoefektivitātes risinājumu ieguvumus. Tas arī paredz minētā principa piemērošanas pienācīgu uzraudzību, ko veic īpaša vienība, un ziņošanu.
            Pārvaldības regulā ir noteikts, ka pieprasījumreakcija (“pieprasījuma reakcija”) ir viens no EE1 principa elementiem, un tiesību aktos par elektroenerģijas tirgus modeli (7) ir paskaidrots, kā tīkla plānošanā un darbībā iekļaut decentralizētus energoresursus (sk. arī 4.1.1.2. iedaļu). Saskaņā ar Elektroenerģijas direktīvu pārvades sistēmu operatori (PSO) plānošanā “pilnībā ņem vērā pieprasījumreakcijas, enerģijas uzkrātuves vai citu resursu izmantošanas potenciālu kā alternatīvu sistēmas paplašināšanai papildus paredzamajam patēriņam un tirdzniecībai ar citām valstīm” (51. panta 3. punkts). Sadales tīkla plāni “paredz nodrošināt nepieciešamo elastības pakalpojumu pārredzamību vidējā termiņā un ilgtermiņā [..]. Tīkla attīstības plāns ietver arī pieprasījumreakcijas, energoefektivitātes, enerģijas uzkrātuvju vai citu tādu resursu izmantošanu, ko sadales sistēmas operators paredzējis izmantot kā alternatīvu sistēmas paplašināšanai.” (13. un 17. pants, 32. panta 1. un 3. punkts).
            Arī citos ES politikas virzienos tieši uzsvērta energoefektivitātes nozīme. ES Energosistēmas integrācijas stratēģijā (COM(2020) 299) energoefektivitāte ir izvirzīta kā pamatelements un izteikts aicinājums piemērot EE1 principu visā energosistēmā. Tas nozīmē, ka ikreiz, kad rīcībpolitikas mērķus izmaksu ziņā lietderīgāk ir sasniegt ar pieprasījuma puses risinājumiem, nevis ar investīcijām energoinfrastruktūrā, priekšroka dodama tiem. Šis princips ir saistīts ar apriti un resursu labāku izmantošanu, kā rezultātā jāsamazina kopējās investīciju vajadzības un izmaksas, kas saistītas ar enerģijas ražošanu, infrastruktūru un izmantošanu.
            Renovācijas viļņa stratēģijā (COM(2020) 662) princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” uzsvērts kā viens no galvenajiem principiem ēku renovācijai laikposmā līdz 2030. un 2050. gadam. Tas būs pamatprincips šīs stratēģijas īstenošanā, tostarp Ēku energoefektivitātes direktīvas (EPBD) pārskatīšanā, kas paredzēta 2021. gada beigās. Pirms tam EE1 princips tika uzsvērts arī Komisijas 2019. gada 8. maija Ieteikumā (ES) 2019/786 par ēku renovāciju (8), kas bija pamatdokuments ilgtermiņa renovācijas stratēģiju izstrādei, kā to prasa EPBD.
            Eiropas Komisijas 2020. gada 15. decembra priekšlikums par TEN-E regulas pārskatīšanu (9) arī nostiprina šo principu ar mērķi nodrošināt rīcībpolitikas konsekvenci un efektīvu infrastruktūras attīstību. Priekšlikums paredz iekļaut EE1 principu plānošanas un projektu novērtēšanas procesā, ieviešot obligātus noteikumus. Konkrētāk, priekšlikumā noteikts, ka Energoregulatoru sadarbības aģentūrai (ACER) jāiekļauj EE1 princips galvenajās vadlīnijās kopīgajiem scenārijiem, ko pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkls (ENTSO) izstrādās gāzes un elektroenerģijas jomā. Arī ENTSO īsteno EE1 principu, novērtējot infrastruktūras nepilnības, un prioritāri izskata visus attiecīgos ar infrastruktūru nesaistītos risinājumus.
            3.   EE1 PRINCIPA PIEMĒROŠANA LĒMUMU PIEŅEMŠANAS PROCESĀ

            3.1.   Vēlamā pieeja

            Lai gan energoefektivitātes rīcībpolitikas tiecas veicināt mērķus energoefektivitātes jomā un noteikt pasākumus, kas tieši izraisa enerģijas ietaupījumus, EE1 principa ideja ir rūpīgi ņemt vērā konkrētus enerģijas taupīšanas risinājumus kā iespējamās alternatīvas, tostarp izmaiņas iedzīvotāju un organizāciju rīcībā un energotaupību. Tas nozīmē, ka energoefektīva risinājuma ieviešana ir viens no iespējamiem minētā principa piemērošanas iznākumiem, taču tā ne vienmēr ir jābūt, ja to apstiprina variantu novērtējums.
            EE1 principa loģika ir tāda, ka tam jāizraisa dzīvotspējīgu energoefektivitātes risinājumu noteikšana saskaņā ar jaunākajām atziņām un jānodrošina to piemērošana un pareiza ieviešana, ja tie tiek izvēlēti turpmākai izmantošanai. Turklāt šis princips paredz ņemt vērā iespējamo negatīvo ietekmi uz energoefektivitāti, ko rada konkrēti lēmumi (piemēram, fosilās gāzes infrastruktūras paplašināšana, nosakot tai nolietojuma laikposmu līdz 50 gadiem), un tas var kavēt energoefektivitāti ilgtermiņā.
            EE1 kopā ar resursefektivitāti ir arī svarīgs veicinātājs ES ilgtermiņa dekarbonizācijas stratēģijā, kura paredz līdz gadsimta vidum būtiski izmainīt pašreizējo energosistēmu, kuras pamatā lielākoties ir fosilais kurināmais, veicot šajā energosistēmā liela mēroga elektrifikāciju, ko veicinās atjaunīgo energoresursu izmantošana, neatkarīgi no tā, vai tas notiks tiešo izmantotāju līmenī, vai lai ražotu bezoglekļa kurināmo un izejvielas rūpniecībai.
            Ir arī vērts uzsvērt, ka EE1 mērķis nav tikai samazināt fosilā kurināmā patēriņu. Pamatpieņēmums ir tāds, ka labākā enerģija ir tā, kas netiek saražota, jo nav vajadzības to izmantot. Tas arī nozīmē, ka priekšroka jādod pieprasījuma samazināšanai, nevis enerģijas ražošanai no klimatneitrāliem avotiem, arī tāpēc, ka tas palīdz kontrolēt investīciju līmeni, kas vajadzīgs pārejai uz atjaunīgajiem energoresursiem, un atbalsta ilgtspējīgāku pieeju resursiem, kuri jebkurā gadījumā ir ierobežoti.
            Lai izlemtu, vai energoefektivitātei jāpiešķir prioritāte salīdzinājumā ar citiem variantiem, nepietiek ar vienkāršu izmakslietderības analīzi un ir jāņem vērā dažādi aspekti.

                  Plašāks konteksts

            Energoefektivitātes pasākumi jāizskata plašākā kontekstā. Energoefektivitāte jo īpaši ir būtisks ES klimata un enerģētikas rīcībpolitikas elements, pārejot uz klimatneitralitāti līdz 2050. gadam. Tas nozīmē, ka šim principam jāatbalsta vides ziņā ilgtspējīgas investīcijas jeb ilgtspējīgi ieguldījumi saskaņā ar Taksonomijas regulu (10). Svarīgi ir arī citi rīcībpolitikas veidošanas pamatprincipi, piemēram, princips “nenodari būtisku kaitējumu” vai “inovācijas princips”. Turklāt šie principi ir kopīgi jāņem vērā, kad tiek apskatītas jaunās tehnoloģijas un apzinātas nākotnes prasībām atbilstošas pieejas. Prognozes par attiecīgajiem tirgiem un nākotnes tendencēm ir kritiski svarīgi elementi, kas šajā situācijā ir jāņem vērā.

                  Sabiedrības perspektīva

            Izmaksu efektivitāte, kas ir EE1 principa centrālais elements, jāizvērtē galvenokārt no plašas sabiedrības perspektīvas, nevis tikai no investora vai lietotāja izmaksu efektivitātes perspektīvas. Tādēļ ir jāņem vērā daudzie energoefektivitātes radītie ieguvumi sabiedrībai kopumā (11). Šī plašas sabiedrības perspektīva ir būtiska, lai varētu pienācīgi novērtēt energoefektivitātes uzlabošanas variantus. Turklāt izmaksu efektivitāte ir jāvērtē īstermiņa un ilgtermiņa aspektā, ņemot vērā amortizācijas un nolietojuma laikposmus.

                  Sistēmiska pieeja

            EE1 jāapskata efektivitātes uzlabojumi sistēmas līmenī. Tas nozīmē, ka minētā principa piemērošanas centrālais elements ir energosistēmas optimizācija un efektīva tīrās enerģijas risinājumu integrācija. Tam nepieciešams plašāks skatījums, kurā piegādes puses resursi (fosilais kurināmais, atjaunīgie energoresursi un infrastruktūra) tiek salīdzināti ar pieprasījuma puses resursiem (pieprasījuma elastība un pieprasījumreakcija, uzlabots konkrētu risinājumu energosniegums, enerģijas pietiekamība), aplūkojot izmaksas un ieguvumus no sabiedrības perspektīvas, kā minēts iepriekš. Šāda pieeja ir izstrādāta projektā ENEFIRST (12). Tas nozīmē, ka ir jāņem vērā visa enerģētikas ķēde – ražošana, transportēšana, sadale, patērēšana un darbmūža beigas.

                  Pieņemtā lēmuma līmenis

            Sistēmiska pieeja attiecas uz minētā principa piemērošanu lēmumiem par aktīvu izveidi un plānošanu. Šī pieeja var palielināt principa sarežģītību. Lēmumu pieņemšanas procesa zemākā līmenī šo principu var piemērot arī vienkāršotā veidā, ja lēmums attiecas uz konkrētu aktīvu izvēli. Šajā kontekstā liela uzmanība tiek pievērsta alternatīvu variantu energoefektivitātes (energosnieguma) novērtēšanai. Šīs pieejas mērķis ir nodrošināt piegādes puses efektivitātes uzlabojumus vai enerģijas pieprasījuma samazināšanu, izvēloties energoefektīvākus produktus un pakalpojumus, kā arī atbalstot uz nākotni vērstus, novatoriskus, resursefektīvus un uz apriti orientētus lēmumus. Citiem vārdiem, šim principam jāpiesaista investīcijas visefektīvākajai no efektīvajām alternatīvām.

                  Dažādi stimuli

            Ieguvumiem, ko gūst plaša sabiedrība, un energosistēmas efektivitātei jāpiešķir augstāka prioritāte, un ir nepieciešams, lai to ņemtu vērā arī individuālie investori. Tā kā no investora un tiešā izmantotāja viedokļa individuālie ieguvumi parasti ir vērtīgāki par plašāko ietekmi, ja par to netiek maksāta pietiekama cena, ir vajadzīgas konkrētas darbības un stimuli, lai nodrošinātu, ka dažādos lēmumu pieņemšanas līmeņos tiek pienācīgi ņemta vērā sistēmas efektivitāte.

                  Lēmumu veids un lēmumu pieņēmējs

            Principa piemērošanas veids ir atkarīgs no tā, kur, kad un kurš to piemēros. Šo principu piemēro dažāda veida lēmumiem, kas attiecas uz plānošanas darbībām, rīcībpolitikas izstrādi, investīciju projektu sagatavošanu un to finansēšanu. Minētie lēmumi neaprobežojas tikai ar enerģētikas nozari, bet energoefektivitātei var būt īpaši svarīga nozīme lēmumu pieņemšanā par energoinfrastruktūru, kur pieprasījuma puses risinājumi var papildināt vai aizstāt piegādes puses investīcijas, ja viens risinājums tiek izvirzīts kā prioritārs tā vispārējās efektivitātes dēļ, salīdzinot ar esošajām alternatīvām, vai ja var tikt ieviesti jauni komponenti (piemēram, kompresori, kas spēj atgūt atlikumsiltumu / pārpalikušo elektroenerģiju). Turklāt dažādiem lēmumu pieņēmējiem šī principa piemērošanā būs atšķirīga nozīme, atkarībā no nozares un lēmumu konteksta.

                  Attiecināmās darbības

            Šī principa mērķis ir ņemt vērā plašu energoefektivitātes pasākumu spektru pieprasījuma un piegādes pusē. Lai gan pieprasījuma puses risinājumi ir būtiski, lai samazinātu nepieciešamību pēc enerģijas vai labāk to izmantotu, izvēršot energoinfrastruktūru vai enerģiju patērējošas iekārtas, ir jāizvērtē arī tehnoloģijas un to izmantošanas veidi, kas var nodrošināt enerģijas ietaupījumus (13).

                  Veicinoši nosacījumi

            Lai gan šī principa piemērošana ir saistīta ar konkrētu elementu apsvēršanu, galvenais principa mērķis ir ieviest energoefektivitātes risinājumus ikreiz, kad tie tiek atzīti par pareiziem. Tas nozīmē, ka EE1 principa iekļaušanai rīcībpolitikas veidošanā vajadzētu arī novērst regulatīvos un neregulatīvos šķēršļus, kas kavē energoefektivitātes risinājumu dzīvotspēju un ieviešanu. Turklāt, lai varētu izskatīt visus energoefektivitātes uzlabošanas variantus, dažādiem dalībniekiem ir nepieciešams pietiekams informācijas līmenis par dažādu risinājumu radītajiem enerģijas ietaupījumiem un par veidiem, kā novērtēt to sociālo, vidisko un ekonomisko ietekmi, izmaksas un ieguvumus. Jāņem vērā arī klimata pārmaiņu turpmākā ietekme uz energosistēmu, tostarp uz pašiem energoefektivitātes risinājumiem. Turklāt, ņemot vērā plašākos ieguvumus no enerģijas ietaupījuma, kas sabiedrībai var būt lielāks nekā investoriem, var būt nepieciešami īpaši stimuli vai prasības, lai veicinātu energoefektīvu rīcību un investīcijas.
            3.2.   Veicamās darbības

            Kā norādīts iepriekš, darbības, kas jāveic, piemērojot principu, lielā mērā ir atkarīgas no lēmumu pieņemšanas procesa posma un lēmumu pieņēmēja veida. Turpmāk sniegtajā matricā (sk. 1. tabulu) dažādi soļi, kas saistīti ar EE1 principa piemērošanu lēmumu pieņemšanas procesā, sasaistīti ar dažādiem posmiem un lēmumu pieņēmēju veidiem (14).

               1. tabula

               Dažādu lēmumu pieņēmēju darbības, kas saistītas ar EE1 principu lēmumu pieņemšanas procesā

                        Posms

                        Rīcībpolitikas veidotāji

                        Regulatīvās iestādes

                        Tirgus vienības

                        Uzsākšana

                                    —

                                    Definē rīcībpolitikas mērķrādītājus

                                    —

                                    Nosaka/atjaunina tiesisko regulējumu

                                    —

                                    Analizē rīcībpolitikas ietekmi un alternatīvas

                                    —

                                    Energoefektivitātes vai pieprasījumreakcijas risinājumu vajadzībām paredz noteikumus par piekļuvi tirgum

                                    —

                                    Veic pārbaudi par uzņēmējdarbības/projekta mērķa atbilstību rīcībpolitikas mērķrādītājiem un noteikumiem par piekļuvi tirgum

                                    —

                                    Nosaka uzņēmējdarbības/projekta mērķi

                        Sagatavošanās

                                    —

                                    Izstrādā vispārīgu izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) metodi

                                    —

                                    Izstrādā konkrētam lietojumam domātu izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) metodi

                                    —

                                    Apkopo informāciju

                                    —

                                    Prognozē energopakalpojumu pieprasījumu

                                    —

                                    Nosaka citas izmaksas un risku

                                    —

                                    Veic sistemātisku novērtējumu, pamatojoties uz EE1 principu

                        Validēšana

                                    —

                                    Pārbauda īstenošanas plānu un attiecīgā gadījumā to apstiprina

                                    —

                                    Ierosina īstenošanas plānu

                        Īstenošana

                                    —

                                    Īsteno šo plānu, piemēram, sniedz īpaši izstrādātus pakalpojumus, apstiprina energoefektivitātes tehnoloģijas, pieņem investīciju lēmumus utt.

               Avots: Ecorys pētījums.
            Pamatojoties uz šo matricu, tika izveidots lēmumu pieņemšanas rīks kā lēmumu koks ar uzvedinošiem jautājumiem par katru no soļiem. Šis rīks sniedz ieskatu par dažādiem soļiem, identificējot vairākus uzvedinošus jautājumus par problēmām, kas jāizskata, piemērojot EE1 principu. Lai labāk ilustrētu minētā rīka izmantojamību, pētījumā tika sniegti arī četri piemēri no reālās dzīves (sk. 4. iedaļā).
            Iepriekš minētā lēmumu pieņemšanas procesa shematiskā attēlojumā dažādiem dalībniekiem ir dažādi pienākumi. Lielākajā daļā pētījumā analizēto rīcībpolitikas jomu un EE1 principa izmantojumu tirgus vienības piedalās plānu vai investīciju lēmumu sagatavošanā, tādēļ šis darbību grafiks ir piemērots norādītajām rīcībpolitikas jomām un izmantojumiem. Tomēr ir arī citas jomas, kurās rīcībpolitikas veidotāji (piemēram, izstrādājot nacionālos enerģētikas un klimata plānus (NEKP) un citus lēmumus par rīcībpolitikas veidošanu) vai regulatori (piemēram, apstiprinot prognozes vai scenārijus tīkla paplašināšanas plānam) ir galvenie dalībnieki, vismaz attiecībā uz sistemātisku novērtēšanu īstenošanas posmā. Tas nozīmē, ka veids, kādā EE1 principu piemēros dažādi dalībnieki, būs ļoti atkarīgs no konteksta. Lai gan daži soļi ir piemērojami visās situācijās, daži no tiem var būt nozarei specifiski un ietvert dažādas darbības, atkarībā no lēmuma veida, rīcībpolitikas jomas vai iesaistītajiem dalībniekiem. Dažos gadījumos var būt iesaistīti tikai viena veida lēmumu pieņēmēji.
            Neatkarīgi no nozares un lēmuma veida (rīcībpolitikas, plānošana vai investīcijas), vispārīgā pieeja minētā principa piemērošanai paliks nemainīga, taču dažādiem dalībniekiem būs jāīsteno atšķirīgi soļi.
            Rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem ir īpaša nozīme EE1 principa piemērošanas veicināšanā, pārdomātu noteikumu noteikšanā (uzsākšanas posmā) un piemērošanas validēšanā. Tie var būt arī dalībnieki, kas šo principu piemēro tieši, ievērojot sagatavošanas un īstenošanas posmā noteiktos soļus. Piemēram, rīcībpolitikas veidotājiem jāpiemēro EE1 princips, gatavojot stratēģiskos plānus vai nosakot rīcībpolitikas mērķrādītājus. Regulatoriem būs jāpiemēro šis princips, izvirzot noteikumus un normas, kas ietekmē energosistēmu, jo īpaši tirgus modeļa noteikumus, vai kas ietekmē enerģijas patēriņu. Tomēr lielākajā daļā gadījumu lēmumu sagatavošana un īstenošana notiek tirgus vienību līmenī.
            Tā kā šīs vadlīnijas galvenokārt ir paredzētas rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem, galvenā uzmanība tiek pievērsta vispārīgiem un universāliem minētā principa piemērošanas aspektiem. Šim nolūkam, pamatojoties uz pētījumā norādītajiem posmiem un soļiem, turpmākajās iedaļās noteiktas un izskaidrotas konkrētākas darbības, kas rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem jāņem vērā, galvenokārt par uzsākšanas posmu, kurā jānosaka pareizie pamatnosacījumi, un par sagatavošanas un validēšanas posmu regulatoriem, jo šīs darbības var veikt arī rīcībpolitikas veidotāji. Īpaša uzmanība tiek pievērsta darbībām, kas saistītas ar uzraudzību un ziņošanu, kā pieņemto lēmumu un veikto izvēļu turpinājumam.
            Lēmumu pieņemšanas procesa sagatavošanas un īstenošanas posmā veicamie soļi ir ļoti atkarīgi arī no konteksta. Ir iespējams norādīt dažas konkrētākas darbības un to, kādas ir prasības šo darbību pareizai veikšanai. Tomēr sīkāki paskaidrojumi par to, kā minētās darbības jāveic, pārsniedz šī dokumenta darbības jomu. Šīs darbības parasti veic tirgus vienības, kas darbojas dažādos apstākļos, un, lai ņemtu vērā visas īpatnības, ir vajadzīgas detalizētas nozaru rokasgrāmatas. Turpmāk tabulā ir sniegts pārskats par darbībām un to priekšnoteikumiem saistībā ar dažādiem sagatavošanas un īstenošanas posmu soļiem. Pētījumā sniegtie piemēri no reālās dzīves, kas iekļauti 4. iedaļā, identificē konkrētas darbības, kas jāveic attiecīgajiem dalībniekiem saistībā ar konkrētiem lēmumiem izvēlētajā nozarē. No rīcībpolitikas veidotāju viedokļa, veicot pienācīgu ietekmes novērtējumu, jānodrošina pareiza EE1 principa iekļaušana sagatavošanas un īstenošanas posmos.

               2. tabula

               Soļi, darbības un priekšnoteikumi, kas jāizpilda, lai īstenotāji varētu piemērot EE1 principu

                        Solis

                        Darbība

                        Priekšnoteikums

                        Nosaka uzņēmējdarbības/projekta mērķi

                                    —

                                    Ņem vērā energoefektivitāti kā daļu no risinājuma

                                    —

                                    Informācijas pieejamība

                                    —

                                    Piekļuve tehnoloģiskajai kompetencei

                        Izstrādā izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) metodiku

                                    —

                                    Ņem vērā plašākus ieguvumus, ko sniedz energoefektivitāte, un to kvantitatīvās izteiksmes

                                    —

                                    Nosaka kritērijus pareizā risinājuma izvēlei

                                    —

                                    Standartizēta metodika, ko var izmantot šim nolūkam

                                    —

                                    Datu pieejamība

                                    —

                                    Rīku/modeļu pieejamība

                        Apkopo informāciju

                                    —

                                    Analizē tirgus

                                    —

                                    Analizē novatoriskus risinājumus

                                    —

                                    Ņem vērā izmaiņas rīcībpolitikā

                                    —

                                    Iegūst kvalitatīvus datus IIA vajadzībām

                                    —

                                    Novērtē investīciju vajadzības un investīciju atdevi

                                    —

                                    Informācijas pieejamība

                                    —

                                    Datu pieejamība

                                    —

                                    Īpašas zināšanas

                        Prognozē energopakalpojumu pieprasījumu

                                    —

                                    Izvērtē pieprasījumu pēc enerģijas nākotnē

                                    —

                                    Novērtē alternatīvu ietekmi uz enerģijas patēriņu un attiecīgā gadījumā – uz slodzi

                                    —

                                    Dezagregētu enerģijas patēriņa datu pieejamība

                                    —

                                    Prognozes valsts/reģiona līmenī

                                    —

                                    Stabils rīcībpolitikas satvars

                        Nosaka citas izmaksas un risku

                                    —

                                    Izvērtē īstenošanas faktoru ietekmi

                                    —

                                    Izvērtē izmaiņas kurināmā un enerģijas cenās

                                    —

                                    Ņem vērā makroekonomikas attīstību

                                    —

                                    Ņem vērā atmaksāšanās laiku un turpmākās naudas plūsmas

                                    —

                                    Datu pieejamība

                                    —

                                    Skaidri rīcībpolitikas mērķi

                                    —

                                    Iepriekšējās pieredzes pieejamība

                                    —

                                    Riska mazināšanas risinājumu (piemēram, ESCO) pieejamība

                        Novērtē alternatīvas

                                    —

                                    Veic IIA (ietekmi izsaka naudā)

                                    —

                                    Novērtē izmaksu lietderību

                                    —

                                    Pārbauda, vai risinājumi ir nākotnes prasībām atbilstoši

                                    —

                                    Izvērtē publisko atbalstu un pieejamo finansējumu

                                    —

                                    Piekļuve pieejamajiem datiem un rīkiem/modeļiem un to ērta izmantošana

                                    —

                                    Zināšanas vajadzīgajā jomā

                                    —

                                    Finansēšanas shēmas un atbalsts energoefektivitātes projektiem

                        Īsteno

                                    —

                                    Iedala pietiekamus resursus un tehnoloģisko kompetenci

                                    —

                                    Izmanto atbalsta instrumentus

                                    —

                                    Nodrošina pareizu izmantošanu

                                    —

                                    Zināšanu un resursu pieejamība (darbaspēks un finansējums)

                                    —

                                    Viegla piekļuve atbalsta shēmām

                                    —

                                    Atgriezeniskās saites mehānismi starp īstenotājiem un lietotājiem

                        Veic uzraudzību un izvērtēšanu

                                    —

                                    Apkopo datus

                                    —

                                    Veic īstenošanas auditu

                                    —

                                    Izvērtē ietekmi un to, vai ir sasniegti mērķi

                                    —

                                    Iepriekš noteikti rādītāji

                                    —

                                    Piekļuve datiem

                                    —

                                    Datu analīzes un apstrādes rīku pieejamība

                                    —

                                    Resursu pieejamība

               Avots: Eiropas Komisija.
            3.3.   Galvenie dalībnieki

            Lai gan energoefektivitātes risinājumus var īstenot publiskais sektors, privātie uzņēmumi un patērētāji, EE1 principa piemērošanai ir arī noteikta plašāka ietekme uz rīcībpolitikas veidotājiem un regulatīvajām iestādēm, kam ir jānodrošina iespēja piemērot energoefektīvus risinājumus dažādās situācijās. Ja minētie dalībnieki piemēro EE1 principu, tirgus vienību un investoru rīcībā jābūt piemērotiem rīkiem un informācijai, kas nepieciešama, lai pienācīgi novērtētu un ieviestu energoefektīvus risinājumus.
            Tādējādi galvenie dalībnieki ir šādi.

                  Rīcībpolitikas veidotāji

            Tostarp:

                        a)

                        ES iestādes, kas iesaistītas ES standarta likumdošanas procedūrā, t. i., Eiropas Komisija, Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome;

                        b)

                        valdības, valstu parlamenti un administratīvie dienesti, kuru kompetence attiecas uz visu dalībvalsts teritoriju;

                        c)

                        reģionu, provinču un vietējās pašpārvaldes, parlamenti un administratīvie dienesti, kuru kompetence attiecas uz dalībvalsts reģioniem, provincēm un pašvaldībām.

                  Rīcībpolitikas veidotāju gadījumā EE1 principa piemērošana attiecas uz visiem aspektiem, kas ietekmē energoefektivitātes attiecināmību, īstenojamību un atbalstīšanu (te ietilpst arī pasākumi, kas veicina enerģijas taupīšanas paradumus), arī izmantojot publisko finansējumu un publisko iepirkumu. Ar satvara izstrādi rīcībpolitikas veidotājiem jācenšas uz energoefektīviem risinājumiem virzīt arī citas vienības. Piemēram, tiem ir jānosprauž mērķi, kas neliedz izmantot energoefektīvas alternatīvas, jālikvidē juridiskie un administratīvie šķēršļi un pienācīgi jānovērtē dažādas rīcībpolitikas iniciatīvas, to ietekme uz enerģijas patēriņu un enerģijas taupīšanas pasākumu iespējamie mīnusi, arī nākotnes perspektīvā.
            Rīcībpolitikas veidotājiem arī jānodrošina, ka tiek piedāvāti stimuli energoefektīviem risinājumiem, lai risinātu problēmu, ka no individuālā viedokļa energoefektivitātes pasākumi ne vienmēr tiek uzskatīti par izmaksu ziņā optimāliem (piemēram, ilgā atmaksāšanās perioda, saistīto risku vai nepietiekamās informētības dēļ), lai arī no sabiedrības viedokļa tie būtu vēlami. Lai aptvertu visus šos aspektus, energoefektivitātei jākļūst par politisku prioritāti gan stratēģiskā, gan operatīvā līmenī, tostarp attiecīgā gadījumā iesaistot finanšu iestādes.
            Vietējā līmenī publisko iestāžu pieņemtie lēmumi parasti ir tuvāk īstenošanai un var tieši ietekmēt risinājuma izvēli. Lēmumi par īpašiem pieejamo līdzekļu izdevumiem, kas atļauj pieņemt lēmumus par investīciju lokalizāciju, un sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas plānošana ir piemēri, kas apliecina, ka EE1 princips ir jāņem vērā visur, kur vien tas iespējams. Turklāt pašpārvaldēm ir vajadzīgs ilgtermiņa plānošanas horizonts, lai ieviestu EE1 principu, kad tās izvērtē dažādos variantus, un lai izvairītos no aprobežošanās ar noteiktām tehnoloģijām vai risinājumiem, kas atbilst vietējiem plānošanas cikliem.

                  Regulatori

            Šajā grupā ietilpst valstu regulatīvās iestādes vai aģentūras, kas izraudzītas valsts vai reģiona līmenī, lai pieņemtu noteikumus un nodrošinātu atbilstību, pārraudzītu tirgu darbību un kontrolētu tarifus regulētajos tirgus segmentos. Jo īpaši tie ir energoregulatori un aģentūras, kas pilda regulatīvus un uzraudzības pienākumus.
            Regulatoriem jāaizstāv noteikumi, kas nodrošina piekļuvi tirgum un energoefektīvus risinājumus. Tiem arī jānodrošina metodika un norādījumi par to, kā izmaksu un ieguvumu analīzē novērtēt dažādas alternatīvas, ņemot vērā plašākus ieguvumus, un visbeidzot – jāverificē īstenošana, lai noskaidrotu, vai EE1 princips tiek pareizi piemērots, apstiprinot, verificējot vai uzraugot tirgus uzņēmumu iesniegtos projektus. Attiecībā uz tirgus uzņēmumiem ir svarīgi paredzēt pienācīgus uzraudzības noteikumus un izvērtējumus, lai apkopotu informāciju par to, kā energoefektivitāte darbojas praksē.

                  Tirgus vienības

            Šajā grupā ietilpst uzņēmumi, iedzīvotāju energokopienas un investori, kuri ir atbildīgi par faktiski pieņemtajiem lēmumiem tirgū. Tajā ietilpst arī līgumslēdzējas iestādes un līgumslēdzēji (15), kas definēti publiskā iepirkuma noteikumos, ciktāl to lēmumi par preču vai pakalpojumu iegādi dažādos tirgos ietekmē enerģijas patēriņu. EE1 būtu jāpiemēro lēmumiem par publiskā iepirkuma kritērijiem vai lēmumiem par to ēku iegādi, nomu vai modernizāciju, kas šīm iestādēm pieder vai ko tās izmanto.
            Enerģētikas nozarē acīm redzami galvenā uzmanība tiek pievērsta enerģijas tirgus uzņēmumiem, uz kuriem attiecas īpaši noteikumi, jo īpaši:

                        a)

                        enerģijas piegādātājiem – elektroenerģijas, siltuma vai aukstuma un citu preču komerciāliem ražotājiem, kā arī juridiskām personām, kas patērētājiem pārdod enerģiju (piemēram, elektrību, siltumu/aukstumu vai dabasgāzi);

                        b)

                        tīkla operatoriem – vienībām, kas ir atbildīgas par sadales un pārvades sistēmas ekspluatāciju, tās uzturēšanas nodrošināšanu un, ja nepieciešams, tās attīstību noteiktā teritorijā, lai nodrošinātu šīs sistēmas ilgtermiņa spēju apmierināt pieprasījumu pēc elektroenerģijas, siltuma vai aukstuma un dabasgāzes; un

                        c)

                        pieprasījuma puses pārvaldības pakalpojumu sniedzējiem – vienībām, kas atbalsta patērētājus gan attiecībā uz uzlabotu energoefektivitāti, gan pieprasījumreakciju, kā arī uzlabo patērētāju reaģēšanas elastību, tostarp, piemēram, energosistēmas agregatoriem.

                  Salīdzinot ar komercsabiedrībām, kuru galvenais mērķis ir peļņas palielināšana, komunālo pakalpojumu uzņēmumiem var būt citi mērķi, kas tiek noteikti regulējumā. Tiem var uzdot īstenot ilgtspējības mērķus vai piemērot kādus ilgtspējības kritērijus, kad tie pieņem investīciju lēmumus. Šādās situācijās EE1 princips ir piemērojams, nosakot projekta mērķus, veicot izmaksu un ieguvumu analīzi, novērtējot dažādu alternatīvu ietekmi vai meklējot pareizo risinājumu īstenošanai.
            Tirgus vienību grupā ietilpst arī regulētie investori, kā arī publiskās un privātās finanšu iestādes, kas savu darbību ietvaros piemēros EE1 principu. EE1 principam jāpalīdz virzīt finanšu iestāžu darbības uz aktīvu un finanšu portfeļa ilgtspējību ilgtermiņā. Skatoties nākotnē, EE1 principam jāatbalsta novatorisku ieņēmumu modeļu izstrāde energoefektivitātes jomā (piemēram, energoefektivitāte kā pakalpojums) un nosacījumu izstrāde iespējamai privāto investīciju piesaistei.
            Kopumā, uzņēmuma līmenī energopārvaldības sistēmām, piemēram, standartam ISO 50001, ja to pareizi izmanto, jānodrošina tādu energoefektīvu risinājumu pieņemšana, kas uzlabo uzņēmumu energosniegumu. Arī energoauditiem un to turpmākiem pasākumiem jāveicina lielāka informētība un energoefektivitātes uzlabojumi, ja tie ir izmakslietderīgi no uzņēmuma darījumu viedokļa. Tas nenozīmē, ka EE1 princips ir pilnīgi neatbilstīgs. EE1 principa piemērošana var arī palīdzēt komercsabiedrībām noteikt energoefektīvus projektus un investīcijas, pienācīgi novērtēt izmaksas un ieguvumus, tostarp plašākus ieguvumus saviem darbiniekiem, un īstenot šos projektus un investīcijas pareizā veidā.
            3.4.   Rīcībpolitikas mērķrādītāju noteikšana

            Ir svarīgi, lai mērķrādītāji un mērķi iepriekš nenoteiktu, kuri risinājumi jāizmanto to sasniegšanai, ja vien tas nav nepieciešams. Ja energoefektivitātes pasākumi var būt daļa no risinājuma, rīcībpolitikas mērķi nedrīkst atturēt no šādiem pasākumiem. Tādēļ mērķi ir jānosaka, pamatojoties uz rezultātiem un vēlamo ietekmi, nevis uz ieguldītajiem resursiem. Viena acīm redzama pieeja ir noteikt visaptverošus mērķus, pamatojoties uz sistēmas veiktspēju, nevis mērķrādītājus konkrētiem risinājumiem, piemēram, noteikt energoapgādes piedāvājumu, kas atbilst pieprasījumam, nevis palielināt elektroenerģijas ražošanas jaudu par 5 %, lai apmierinātu gaidāmo pieprasījuma pieaugumu. Tas nozīmē, ka rīcībpolitikas mērķrādītājiem noteiktās situācijās jābūt diezgan konkrētiem, taču nevajadzētu aizmirst, ka energoefektīvus risinājumus var atbalstīt arī ar pārdomāti definētiem mērķrādītājiem. Tādēļ jau mērķrādītāju izvirzīšanas posmā attiecībā uz iniciatīvām, kas ietekmēs enerģijas patēriņu, ir svarīgi ņemt vērā ietekmi uz enerģijas patēriņu un kompromisus starp dažādiem risinājumiem, kas var nodrošināt šo mērķrādītāju sasniegšanu.
            Līdz ar to ir svarīgi pareizi noteikt mērķrādītāju uzraudzības rādītājus un metodiku. Ja enerģijas patēriņa samazināšana var veicināt izvirzīto mērķu sasniegšanu vai ja izvirzīto mērķu sasniegšana ietekmēs enerģijas patēriņu, ir jānovērtē saistība starp šiem mērķiem un paredzamo enerģijas patēriņa līmeni. Šajā lēmumu pieņemšanas procesa sākumposmā minētie aprēķini var būt sarežģīti, un ir nepieciešama zināma iepriekšēja pieredze un pierādījumi. Šī iemesla dēļ jau no paša sākuma ir jāparedz uzraudzība pār minēto mērķu sasniegšanai veikto darbību faktisko ietekmi uz enerģijas patēriņu, tostarp uzraudzības un izvērtēšanas protokoli.
            3.5.   Tiesiskā regulējuma noteikšana

            3.5.1.   Atbilstīgu noteikumu un tiesību aktu noteikšana

            Gan EE1 principam, gan energoefektīviem pasākumiem ir vajadzīgs atbilstīgs tiesiskais pamatregulējums, lai tos varētu īstenot praksē. Tiesību aktos ir jāparedz energoefektivitāte kā iespējamais risinājums, jārada iespēja to ieviest un jānodrošina pienācīgi turpmākie pasākumi. Vajadzības gadījumā tiem jānovērš arī šķēršļi energoefektīviem risinājumiem.
            Lai novērtētu, vai EE1 principu var piemērot kādai konkrētai rīcībpolitikas iniciatīvai, regulai vai projektam, var veikt sākotnējo pārbaudi, kuras pamatā ir jautājumu kopums (trīs jautājumi trijās grupās). Pirmā jautājumu grupa palīdz noteikt, vai energoefektivitāte ietilpst paredzētās iniciatīvas vai projekta darbības jomā. Otrā grupa palīdz noskaidrot, vai energoefektivitāti var piemērot praksē, un trešā grupa – vai energoefektivitāti var pareizi ieviest.
            Trīs jautājumu grupas ir šādas.

                        1.

                           Vai ir kāds variants, kā uzlabot energoefektivitāti?

                                    —

                                    Vai iniciatīva ietekmē enerģijas patēriņu, vai veicina energoapgādes paplašināšanos?

                                    —

                                    Vai energoefektivitāte var palīdzēt sasniegt iniciatīvas mērķus?

                                    —

                                    Vai ir tādi energoefektivitātes risinājumi, kurus var izskatīt saistībā ar iniciatīvu?

                              Šie jautājumi jāskata kopīgi, kaskādes secībā. Ja atbilde uz visiem jautājumiem ir pozitīva, jāizpēta citi EE1 principa aspekti, uz kuriem attiecas turpmākie jautājumi (arī tad, ja atbildes nav skaidras).
                        Negatīva atbilde uz pirmo jautājumu nozīmēs, ka EE1 principa piemērošana nav iespējama. Negatīva atbilde uz otrās aizzīmes jautājumu nozīmēs, ka energoefektivitāte nav atbilstīga pieeja mērķu sasniegšanai konkrētajā situācijā, un negatīva atbilde uz pēdējo jautājumu norādīs, ka šo mērķu sasniegšanai nav dzīvotspējīga energoefektīva risinājuma. Negatīva(-as) atbilde(-es) nozīmēs, ka nav nepieciešams skatīt pārējās jautājumu grupas.

                        2.

                           Vai energoefektivitātes uzlabošanas variantu ir iespējams realizēt?

                                    —

                                    Vai energosistēmas vai atsevišķu ierīču līmenī ir iespējams pienācīgi izvērtēt energoefektivitātes risinājumu sniegtos tiešos un plašākos ieguvumus?

                                    —

                                    Vai pastāv kādi šķēršļi, kas ietekmē iespējamā energoefektivitātes risinājuma īstenošanu?

                                    —

                                    Vai ir iespējams nodrošināt, ka energoefektivitātes risinājumi efektīvi sasniedz/veicina iniciatīvas mērķus?

                              Ja atbilde uz kādu no jautājumiem ir negatīva vai neskaidra, ir nepieciešama turpmāka darbība saskaņā ar EE1 principu, lai risinātu problēmas. Pozitīvas atbildes uz visiem jautājumiem nozīmē, ka konkrētajā kontekstā attiecīgajiem lēmumu pieņēmējiem jāspēj piemērot EE1 principu. Jebkurā gadījumā jāizskata arī trešā jautājumu grupa.

                        3.

                           Vai energoefektivitātes uzlabošanas variantu ir iespējams pienācīgi īstenot?

                                    —

                                    Vai par īstenošanu atbildīgās vienības zina, kā novērtēt energoefektivitātes risinājumus?

                                    —

                                    Vai ir pieejami pietiekami resursi un informācija energoefektivitātes risinājumu īstenošanai?

                                    —

                                    Vai ir izveidoti mehānismi, kas palīdzētu nodrošināt un verificēt īstenošanu?

                              Ja atbilde uz kādu no jautājumiem ir negatīva vai nepārliecinoša, jāveic papildu darbības, lai nodrošinātu šā principa turpmāko uzraudzību, pareizi izvēloties labākos risinājumus. Pozitīvas atbildes apstiprina, ka, piemērojot šo principu plānotās iniciatīvas kontekstā, attiecīgajām vienībām ir piemēroti apstākļi, lai tās pieņemtu pietiekami informētu lēmumu, kas būtu optimāls no rīcībpolitikas mērķu viedokļa.

                  Turpmāka darbība ne vienmēr nozīmē, ka tiesību aktos vai noteikumos ir jāiekļauj īpašas prasības. Dažus jautājumus var atrisināt ārpus tiesiskā regulējuma vai formālajām prasībām. Tomēr ir svarīgi, lai gadījumā, ja pirmais jautājumu kopums norāda, ka energoefektivitāte var būt daļa no risinājuma, prasības tiktu izvirzītas pareizi. Jo īpaši tām:

                        1)

                        skaidri jānorāda, ka energoefektivitāte ir iespējams risinājums, kas jāizskata un jānosaka par prioritāti, ja tas ir izmaksefektīvs un derīgs konkrētajiem nolūkiem;

                        2)

                        jāatzīst energoefektivitātes nozīme citu mērķu sasniegšanā, piemēram, SEG emisiju un piesārņotāju samazināšanā, neenerģētisko resursu izmantošanā, veselības un ērtību uzlabošanā, kā arī enerģētiskās nabadzības mazināšanā;

                        3)

                        jāpārliecinās, ka prasības nodrošina energoefektivitāti energoapgādes, pārvades, sadales un patēriņa jomā un jo īpaši pieprasījuma puses risinājumu izmantošanu. Tehniskās specifikācijas nedrīkst kavēt enerģētikas integrāciju vai energoefektivitātes izmantošanu;

                        4)

                        jādefinē veiktspēja, nevis konkrēts sasniedzamais risinājums. Uz veiktspēju balstīts regulējums nodrošinās energoefektivitāti līdzvērtīgos apstākļos kā citām alternatīvām;

                        5)

                        jāprecizē dažādu dalībnieku atbildība un pienākumi, novērtējot un verificējot energoefektivitātes risinājumus;

                        6)

                        jānodrošina skaidri kritēriji un metodika, lai novērtētu energoefektīvu risinājumu izmaksas un ieguvumus, kā arī to ietekmi uz enerģijas patēriņu;

                        7)

                        jāatsaucas uz informāciju (datiem), ko izmanto vai kas jāizmanto, lai novērtētu enerģijas ietaupījumu pašreizējo potenciālu, energoefektivitātes izmaksas un ieguvumus;

                        8)

                        jānodrošina, ka energoefektivitāte ir atbilstīga un pat vēlama, lai saņemtu publisko atbalstu un finansējumu;

                        9)

                        jāiekļauj ietekmes uz enerģijas patēriņu uzraudzība un citas energoefektīvu risinājumu ietekmes verifikācija.

                  Galvenais aspekts, kas saistīts ar noteikumiem un prasībām, ir uzlabota informētība par iespējamiem energoefektivitātes pasākumiem, to izmaksām un ieguvumiem un to optimālas īstenošanas veidiem. Var būt arī nepieciešams, lai tiesību normas novērstu šķēršļus, kas kavē EE1 principa un konkrētu energoefektivitātes risinājumu ieviešanu. Tas prasa pienācīgi apzināt šādus šķēršļus.
            3.5.2.   EE1 šķēršļu apzināšana

            Lemjot par to, vai energoefektīvs risinājums ir dzīvotspējīgs variants, lai varētu sasniegt izvirzītos mērķrādītājus, vispirms ir jānosaka, vai ir tādas energoefektivitātes darbības, kas var būt alternatīva piegādes puses paplašināšanai energosistēmā vai kas var samazināt enerģijas pieprasījumu galapatēriņa nozarēs. Zinot to, ko ir iespējams izdarīt, vēlāk varētu analizēt un salīdzināt energoefektīvos pasākumus ar citām alternatīvām.
            Tomēr šāda energoefektīvo risinājumu sākotnējā identificēšana un turpmākā atlase saskaņā ar EE1 principu saskaras ar dažādiem šķēršļiem. Vienā no projekta ENEFIRST (16) darbības virzieniem tika apzināti iespējamie šķēršļi un tie tika iedalīti šādās kategorijās:

                        —

                        politiskie šķēršļi, kas saistīti ar aizspriedumiem pret noteiktiem risinājumiem vai iepriekš pieņemtās pieejas turpināšanu,

                        —

                        regulatīvie šķēršļi – ja spēkā esošais regulējums traucē izvēlēties energoefektīvus risinājumus,

                        —

                        rīcībpolitiku mijiedarbības radītie šķēršļi (piemēram, pretrunīgi mērķi vai prioritātes), kas saistīti ar to, ka lēmumu pieņēmēji bieži vien aizstāv savas konkrētās rīcībpolitikas jomas un energoefektivitātes pasākumiem var būt savi plusi un mīnusi,

                        —

                        finansiālie šķēršļi, kad ir nepietiekami līdzekļi vai finansiālais atbalsts energoefektīviem risinājumiem, un tos var saistīt ar izvērtēšanas un novērtēšanas veidu,

                        —

                        tehniskie šķēršļi – energoefektīvu risinājumu var būt tehniski grūtāk novērtēt vai integrēt dzīvotspējīgā variantā,

                        —

                        informatīvie šķēršļi, kad nav pieejama informācija un dati, lai varētu pareizi noteikt un izvērtēt energoefektivitātes risinājumu radītos ieguvumus,

                        —

                        kultūras un uzvedības šķēršļi – uzvedība un ieradumi, kas ierobežo izskatāmo risinājumu apjomu,

                        —

                        saziņas/informētības šķēršļi – neinformētība par energoefektivitātes uzlabošanas variantiem,

                        —

                        kompetences trūkums – nepietiekamas zināšanas, kā ieviest energoefektivitātes risinājumus/tehnoloģijas, un nosliekšanās par labu noteiktiem risinājumiem, kas nepiedāvā energoefektivitātes uzlabošanas iespējas,

                        —

                        ietekmes radīta neobjektivitāte, kas saistīta ar piegādes puses ieinteresēto personu ietekmi uz rīcībpolitikas veidošanu vai lēmumu pieņemšanu, proti, piegādes puses ieinteresētās personas ietekmē rīcībpolitikas veidotājus,

                        —

                        šķēršļi piegādes ķēdē – enerģijas tirgi ir veidoti no piegādes puses perspektīvas, tāpēc energoefektivitāte esošajā sistēmā var radīt satricinājumu.

                  Dažādās rīcībpolitikas jomās šķēršļi var atšķirties, un tie ir detalizēti izklāstīti ENEFIRST ziņojumā.
            Iepriekš uzskaitītie šķēršļi ir rīcībpolitikas veidošanai visraksturīgākie, un tādēļ tie ir jāizskata, nosakot pareizo rīcībpolitikas satvaru. Tomēr šie šķēršļi var ietekmēt arī konkrētu investīciju projektu izstrādi un pieeju. Turklāt atkarībā no energoefektivitātes pasākuma veida un apjoma var pastāvēt arī citi konkrētāki vai vietējas nozīmes šķēršļi.
            Visbeidzot, daži šķēršļi var būt saistīti ar resursiem, ko publiskās iestādes piešķir energoefektivitātei. Nepietiekami administratīvie resursi un līdzekļi, kas piešķirti energoefektivitātes risinājumu un tehnoloģiju atbalstam, novērtēšanai un popularizēšanai, bieži vien tiek norādīti kā šķēršļi plašākai EE1 principa piemērošanai. Tādēļ viens no svarīgākajiem rīcībpolitikas veidotāju pienākumiem ir vajadzīgo administratīvo spēju un zināšanu veidošana energoefektivitātes jomā un nodrošināšana, ka publiskajām struktūrām ir pieejami pietiekami finanšu līdzekļi, lai palīdzētu tirgus vienībām un patērētājiem energoefektīvu risinājumu īstenošanā un uzraudzītu rīcībpolitikas ietekmi.
            3.5.3.   Principa integrēšana rīcībpolitikā un tiesiskajā satvarā

            Viens no apsvērumiem attiecībā uz EE1 principa veicinošo satvaru ir saistīts ar to, kā varētu nodrošināt šo norādījumu ieteikumu īstenošanu.
            Konkrētu šķēršļu novēršana, prasību izvirzīšana vai īpašu stimulu noteikšana energoefektīviem risinājumiem ir daļa no energoefektivitātes rīcībpolitikas. Ir svarīgi nodalīt abus aspektus. Energoefektivitātes rīcībpolitikā ir noteikti konkrēti energoefektivitātes pasākumi un mērķi, kā arī atbalstoši un veicinoši nosacījumi. EE1 princips attiecas uz energoefektīvu alternatīvu izskatīšanu un analīzi, lai pieņemtu lēmumus, kas ietekmē enerģijas patēriņu un energoapgādi. Piemērojot šo principu, jāīsteno arī konkrētas darbības, kas ļauj veikt minēto energoefektivitātes risinājumu analīzi un īstenošanu. Šo darbību veids parasti tiek noteikts energoefektivitātes rīcībpolitikas pasākumos. Līdz ar to minēto darbību juridiskā forma pārsniedz principa apspriešanas robežas un vairāk attiecas uz enerģētikas rīcībpolitikas izstrādi. Piemēram, lai veicinātu energoefektivitāti un pārvarētu iepriekš minētos šķēršļus, tiešs spiediens ieviest energoefektivitātes risinājumus var izpausties kā konkrēti energoefektivitātes mērķrādītāji. Vēl viens veids ir noteikt obligātus enerģijas taupīšanas pienākumus enerģijas piegādātājiem, pieprasot, lai tie samazina patērētāju izmantoto enerģijas apjomu (17).
            Jebkurš saistošs mērķrādītājs un obligāta prasība izmantot energoefektīvus risinājumus sasniedz EE1 principa mērķus. Tomēr šādu prasību veids, to stingrības pakāpe vai obligātums – tie ir jautājumi, kas jāizskata ar enerģētiku saistītās rīcībpolitikas satvarā. No EE1 viedokļa ir svarīgi izskatīt un risināt dažādus aspektus.
            3.5.4.   EE1 stimulēšana

            Lielākajā daļā gadījumu energoefektivitātes pasākumiem jābūt vēlamajam ceļam uz priekšu, ja, pienācīgi ņemot vērā plašākos ieguvumus, tie tiek atzīti par izmakslietderīgu variantu. Tomēr šie ieguvumi ne vienmēr attiecas uz to dalībnieku, kuram jāpieņem investīciju lēmums. Energoefektivitātes radītie plašākie ieguvumi var vairāk attiekties uz sabiedrību kopumā (piemēram, tīrs gaiss), nevis uz konkrēto investoru, kas pieņem lēmumu. Līdzīgi arī galaizmantotājs var gūt labumu no enerģijas ietaupījumiem, taču šie ieguvumi var būt mazsvarīgi aktīva īpašniekam (piemēram, pretrunīgas intereses īrētos īpašumos).
            Turklāt jo īpaši komunālajiem dienestiem energoefektivitāte nav vēlamais ceļš, jo patērētāji gan ietaupa enerģiju, taču šie dienesti pārdod mazāku sava produkta apjomu. Tādēļ ir svarīgi enerģijas jomā nomainīt uzņēmējdarbības modeļus, kas dod priekšroku lielākam enerģijas pārdošanas apjomam, aizstājot tos ar uzņēmējdarbības modeļiem, kas atalgo energopakalpojumu sniegšanu vai noteikta ērtību līmeņa sasniegšanu, piemēram, ar modeli “energoefektivitāte kā pakalpojums”. Vēl viens kavējošs apstāklis ir tas, ka energoefektīvu iekārtu iegādei vai ēku renovācijai ir vajadzīgas samērā lielas sākotnējās izmaksas, bet to atmaksāšanās periods var būt garš.
            Šo iemeslu dēļ ar iespēju radīšanu energoefektivitātei bieži vien nepietiek, un ir nepieciešami tieši vai netieši stimuli, lai lēmumu pieņemšanā tiktu ņemti vērā plašāki energoefektivitātes pasākumu ieguvumi visai sabiedrībai. Jo īpaši stimuliem jānodrošina, ka tiek ietekmēta indivīdu izvēle, lai tā būtu labvēlīga sistēmai kopumā.
            3.5.5.   Finansējums un finansiālais atbalsts

                  Atbalsts īpaša energoefektivitātes mehānisma ieviešanai

            Ir svarīgi atbalstīt energoefektivitāti ar īpaši iedalītu finansējumu. Tam jāveicina energoefektivitātes projekti un jānodrošina investoriem skaidrība par pieejamo finansiālo atbalstu. Lai gan energoefektivitāte dažādās finansēšanas programmās ir atzīta par atbalsttiesīgu, publiskā finansējuma shēmas, kas paredzētas tikai un vienīgi energoefektivitātes projektiem, pašlaik ir ierobežotas.
            Īpaši energoefektivitātei veltīta fonda vai shēmas izveide var sniegt spēcīgāku stimulu investīcijām energoefektivitātē. Šāds fonds palīdzētu izveidot priekšzīmīgu satvaru, kurā EE1 princips tiek piemērots pilnīgi. Parasti kompleksiem risinājumiem, kas apvieno finanšu atbalstu ar konsultāciju pakalpojumiem, ir augstāks apguves līmenis, un tie gūst labumu no lielāka sviras efekta (18).

                  EE1 principa piemērošana visām attiecīgajām ES finansēšanas instrumentu jomām

            Izvirzot finansiālā atbalsta attiecināmības kritērijus tādējādi, ka tiek noteikti energoefektivitātes mērķrādītāji un kritēriji, prioritāte tiks piešķirta energoefektīviem projektiem. Kad vien iespējams, ES fondi var noteikt (nozarei vai tehnoloģijai specifiskus) enerģijas patēriņa vai efektivitātes uzlabojumu robežvērtības, pamatojoties uz labākajām pieejamajām tehnoloģijām.
            Saistībā ar kohēzijas politikas fondiem vadošajām iestādēm jānodrošina, lai programmu prioritātēs un mērķos tiktu iekļauta konkrēta atsauce uz EE1 principa veicināšanu (19) un tas tiktu pienācīgi atspoguļots attiecināmības tabulā, piemēram, nodrošinot lielāku izmaksu segumu tiem projektiem, kas ievēro EE1 principu. INTERREG programmās šīs darbības jāparedz pārrobežu vai starpvalstu kontekstā.
            Turklāt vadošajām iestādēm jāņem vērā energoefektivitāte, nosakot atlases kritērijus pasākumiem tajās nozarēs, kurās var īstenot EE1 principu (sk. 4.2. iedaļu), lai kā prioritārus varētu noteikt tos projektus, kas piemēro šo principu.
            Vadošās iestādes var arī apsvērt atbalsta intensitātes modulāciju, lai projekti energoefektivitātes jomā vai tie, kas piemēro principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, varētu izmantot atvieglotu publisko atbalstu (saņemt prēmijas).

               InvestEU ietvaros īstenošanas partneri tiek aicināti, izvērtējot projektus, savos iesnieguma dokumentos iekļaut iedaļu par energoefektivitāti kā atsevišķu uzticamības pārbaudes elementu. Šāda iedaļa attiektos uz visiem projektiem ārpus ilgtspējīgas infrastruktūras sadaļas (SIW).
            Ieteikums ņemt vērā ar energoefektivitāti saistītus atlases kritērijus tiek attiecināts arī uz Eiropas, valstu vai reģionālajām programmām, kuru ietvaros tiek rīkoti projektu konkursi.
            Ja publiskās iestādes un ES fondu īstenošanas partneri izstrādā un īsteno pasākumus, kuru galvenais mērķis ir energoefektivitāte, tie tiek mudināti sniegt pietiekamu pamatojumu par to, kādā veidā energoefektivitāte ir attiecīgā projekta/programmas/pasākuma centrā un kādēļ uz to neattiecas zaļmaldināšanas risks.

                  Tehniskās palīdzības sniegšana, lai palīdzētu fondu pārvaldniekiem un projektu virzītājiem piemērot EE1 principu

            Papildus pašreizējiem fondiem, kas pieejami energoefektivitātei, riska uztveres problēmu risināšana, apvienošanas veicināšana un palīdzība projektu izstrādē vēl vairāk stimulētu energoefektīvus risinājumus. Lai gan šīs darbības jau ietilpst enerģētikas finansēšanas politikā, lēmumu pieņēmējiem jāpopularizē pieejamie rīki pretendentu un fondu pārvaldnieku vidū.
            Eiropas Komisija var piedāvāt konsultāciju pakalpojumus vadošajām iestādēm, lai palīdzētu tām izmantot EE1 principu savās programmās, jo īpaši ar tehniskā atbalsta instrumenta (20) starpniecību.
            Finanšu iestādēm, kas izmanto ES programmas, var darīt pieejamus īpašus konsultāciju pakalpojumus, lai piemērotu EE1 principu gan novērtēšanas posmā (uzticamības pārbaudē), gan īstenošanas posmā (projektu izstrādē). Eiropas Komisija strādā pie šādu īpašu konsultatīvo produktu izstrādes, pamatojoties uz Eiropas Investīciju bankas un citu potenciālo īstenošanas partneru (valsts attīstību veicinošo banku, ERAB u. c.) sekmīgo pieredzi.
            Projektu virzītāji, kas vēlas īstenot investīcijas energoefektivitātē vai iekļaut EE1 principu, var saņemt ad hoc tehnisko palīdzību attiecīgi no ES konsultāciju centra, ELENA un kohēzijas politikas programmām, kā arī citu palīdzību projektu izstrādei saskaņā ar LIFE programmu “Pāreja uz tīru enerģiju”. Dažos gadījumos energoauditu izmaksas var (daļēji) pretendēt uz ES atbalstu.
            Tehniskā palīdzība palīdzēs vadošajām iestādēm, finanšu iestādēm un projektu virzītājiem izmantot atbilstošus rādītājus un metodikas, lai novērtētu enerģijas ietaupījumus, un tā var segt daļu no uzraudzības prasībām, piemēram, izvērtēto aktīvu energoauditu.

                  EE1 iekļaušana valsts atbalsta vadlīnijās

            Energoefektivitāte ir apskatīta gan Enerģētikas un vides valsts atbalsta pamatnostādnēs, gan Vispārīgajā grupu atbrīvojuma regulā, kuras abas pašlaik tiek pārskatītas (21). Tas attiecas uz DP, kas saskaņā ar dalīto pārvaldību netiek automātiski atbrīvotas no valsts atbalsta noteikumiem. Tas var attiekties arī uz projektiem, ko finansē no Atveseļošanas un noturības mehānisma.
            3.5.6.   Informēšana

            Neinformētība par enerģijas taupīšanas potenciālu, iespējamajiem ieguvumiem un novērtēšanas veidiem ir viens no šķēršļiem EE1 principa piemērošanai. Ja šo nepietiekamo informētību papildina ieradumi un iepriekšējās izvēles, nepietiek tikai ar to vien, ka informāciju dara pieejamu. Ir nepieciešamas atkārtotas izglītojošas un informatīvas kampaņas, lai izmainītu negatīvos priekšstatus par energoefektivitāti kā kaut ko tādu, kas prasa daudz pūļu un naudas, lai panāktu enerģijas ietaupījumus, un tas viss arī uz samazinātas veiktspējas rēķina. Tā vietā ir svarīgi sasaistīt energoefektivitāti ar ērtību, veiktspējas un kvalitātes paaugstināšanos. Ir arī jāuzlabo informētība un zināšanas par energoefektivitātes potenciālu un plašāku ietekmi dažādās nozarēs. Tas ietver nepieciešamību vienkāršot izvēli veikt investīcijas energoefektivitātē, un brīdī, kad tiek pieņemts investīciju lēmums iedzīvotājiem tiek nodrošināts arī tāds informācijas apkopojums, kas mazina kognitīvo aizspriedumu negatīvo ietekmi, piemēram, sniedzot informāciju par izmaksu ietaupījumiem nākotnē, vides un sociālajiem ieguvumiem (22). Tādējādi iedarbīgās informatīvajās kampaņās ir jāpievēršas pamatzināšanām, vēlmēm un kognitīvajiem aizspriedumiem, kas ietekmē ar enerģiju saistītus lēmumus (23).
            Turklāt nepietiek kvalitatīvu un pieejamu datu un metodikas, lai novērtētu energoefektivitātes uzlabojumu radītos plašākos ieguvumus. Tas ierobežo iespēju izteikt šos ieguvumus kvantitatīvi un nodrošināt atbilstošu izmaksu un ieguvumu analīzi. Vietējā līmenī lielpilsētas, mazpilsētas un vietējās kopienas kopumā ir labāk piemērotas energoefektivitātes pasākumu īstenošanai, cieši sadarbojoties ar iedzīvotājiem, patērētājiem un enerģētikas kopienām. Tomēr datu trūkums un bieži vien ierobežotās iespējas finanšu, tehniskajā un prasmju jomā neļauj lielpilsētām, mazpilsētām un vietējām kopienām izstrādāt stingrus siltumapgādes un/vai energoefektivitātes plānus un ņemt vērā energoefektivitāti telpiskajā un attīstības plānošanā. Šajā kontekstā ir ne tikai jādara pieejami attiecīgie dati, bet arī jānodrošina, ka tie, kuri attiecīgo informāciju un datus izmantos, spēj tos analizēt. Tādēļ spēju veidošana ir būtiska joma, kurai ir jāpievēršas.
            Saistībā ar EE1 principu ir svarīgi arī nodrošināt, ka informācija tiek sniegta īstajā brīdī un pareizajā formātā. Informācija par energoefektivitātes uzlabošanas variantiem un to radītajiem potenciālajiem ieguvumiem ir jāsniedz iestādēm un tirgus vienībām saprotamā veidā, lai tās varētu vieglāk izvēlēties konkrētu variantu plānošanas procesā vai pieņemot investīciju lēmumus. Ar vienkāršu datu vai norādījumu publicēšanu var nepietikt. Informācijai par energoefektīviem risinājumiem jābūt atbilstīgai, un tā jāpielāgo konkrētai situācijai, lai pozitīvi un pareizi ietekmētu lēmumu pieņemšanas procesu. Tā ir arī aktīvi jāpopularizē.
            Turklāt informācijas pasniegšanas un popularizēšanas veids lielā mērā ietekmē lēmumu pieņemšanas procesu. Kad pamatizpratne ir izveidojusies, arī saziņa ir jāpielāgo mērķauditorijai un konkrētajai situācijai, lai tā būtu viegli saprotama. Sniegtajai informācijai jāveicina apzināta lēmumu pieņemšana, pamatojoties uz pierādījumiem un pārredzamību. Investoru lēmumu pieņemšanas process ietver dažādu risinājumu plusu un mīnusu analīzi, tādēļ vienpusēji ziņojumi var būt nepietiekami. Divpusēja saziņa var būt daudz pārliecinošāka, jo tādējādi var risināt jautājumus, kas tika uzdoti analīzē pirms lēmuma pieņemšanas.
            Šajā kontekstā ir svarīgi raksturot paredzamo enerģijas ietaupījumu, ko radīs konkrētā darbība, tehnoloģija vai risinājums, kopā ar informāciju par to, kā tas būtu jāīsteno un jāizmanto. Ir arī pareizi norādīt uz iespējamiem atsitiena efektiem, t. i., uz paredzamā enerģijas ietaupījuma iespējamo samazinājumu, ko radīs enerģijas patēriņa pieaugums pēc energoefektivitātes pasākumiem. Tā kā energoefektivitātes pasākumu “pārvērtēšana” var būt neproduktīva, ir svarīgi tos pienācīgi novērtēt pirms īstenošanas. Ja novērtējums neatbilst sniegtajā informācijā norādītajām vēlmēm, tas var atturēt lēmumu pieņēmējus no energoefektīviem variantiem.
            Attiecībā uz informāciju par finansējumu ir svarīgi, lai finanšu iestādes zinātu par reālajiem riskiem un ieguvumiem, ko radīs investīcijas energoefektivitātē. Svarīgs instruments, kas jāizmanto, ir Energoefektivitātes riska mazināšanas platformas (DEEP) datubāze, kurā ir iekļauti energoefektivitātes un finanšu rādītāju dati no energoefektivitātes projektiem, kurus atbalsta ar ES, valsts un vietējo publisko finansējumu. Jāturpina stingri mudināt publiskās iestādes, projektu virzītājus un finanšu iestādes aizpildīt šo datubāzi, lai vēl vairāk palielinātu un paplašinātu informāciju par energoefektivitātes potenciālu. Tirgus pierādījumu un investīciju izsekošanas rezultātu plašāka pieejamība veicinās energoefektivitātes riska mazināšanu un palīdzēs palielināt investīcijas energoefektivitātē.
            3.5.7.   Publiskā sektora vadošā nozīme

            Energoefektivitātes noteikšana par prioritāru arī uzliek publiskajām iestādēm pienākumu rādīt piemēru. Pat ja kopējā ietekme absolūtā izteiksmē var būt nenozīmīga, publiskajām struktūrām ir svarīga nozīme energoefektīvas rīcības, produktu un pakalpojumu popularizēšanā. Ir arī svarīgi, lai energoefektivitātes prioritizēšana publiskajā sektorā tiktu pasniegta kā ilgtspējīgas un pareizas publisko līdzekļu apsaimniekošanas piemērs. Energoefektivitātes risinājumu izvēlēšanās un kombinēšana ar atjaunīgo energoresursu risinājumiem var kalpot arī par demonstrējumu projektiem un vēlamo pieeju reklāmu.
            Publiskais sektors piemēru var rādīt dažādos veidos, jo īpaši:

                        a)

                        nosakot konkrētus mērķus publiskajām ēkām attiecībā uz energosnieguma vai renovācijas rādītājiem. EED 5. un 6. pants ir piemēri tam, kā šāda pieeja tiek īstenota ES līmenī, taču valstu līmenī pieeju drīkst pastiprināt. Publiskajām ēkām jārāda piemērs, ieviešot dažādus energoefektivitātes risinājumus, lai parādītu to iespējamību un priekšrocības. Jo īpaši jaunajām ēkām jāsasaista funkcionalitāte, dizains un ilgtspējība, iekļautība un estētika saskaņā ar Jauno Eiropas “Bauhaus” (24), paredzot vislabāko iespējamo energosniegumu un, ja iespējams, pārsniedzot obligātās prasības attiecībā uz gandrīz nulles līmeņa enerģijas ēkām (NZEB), kas noteiktas Ēku energoefektivitātes direktīvas (EPBD) 9. pantā.
                        Vērienīgie mērķi attiecībā uz publiskajām ēkām jāsaista arī ar saziņu. Enerģētiskā renovācija jāveic un jāpasniedz tā, lai labāks energosniegums saistītos ar lielākām ērtībām un mazākām izmaksām. Publiskajām iestādēm arī jānodrošina, ka ēkas energoefektivitātes sertifikāta (EPC) klase tiek skaidri paziņota sabiedrībai (saskaņā ar EPBD 13. pantu). EPC jāiekļauj arī papildu informācija, kas var popularizēt energoefektivitātes risinājumus, piemēram, par gaidāmajiem plašākiem ieguvumiem SEG emisiju samazināšanas jomā;

                        b)

                        stiprinot energoefektīvu produktu un pakalpojumu iepirkumus. Zaļais publiskais iepirkums un EED 6. pants jau mudina publiskās iestādes iepirkt visenergoefektīvākos produktus. Tomēr saskaņā ar EE1 principu energosnieguma kritērijiem jākļūst plaši izplatītiem publiskā iepirkuma konkursos, un tiem jābūt nozīmīgam kritērijam piedāvājumu novērtēšanā un atlasē. Tāpat energosniegums publiskā iepirkuma konkursos jāizmanto nevis kā viens no papildu kritērijiem, bet gan kā galvenais nosacījums un/vai līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijs. Publiskajiem pircējiem jānovērtē, kā var nodrošināt iepērkamo produktu vēlamo sniegumu atbilstoši energosnieguma mērķiem. Īpaša uzmanība jāpievērš energoefektīvāku variantu (ja tādi ir) snieguma analīzei;

                        c)

                        izmantojot energopakalpojumus un slēdzot līgumus par energoefektivitāti (25), veicot energoauditus un ieviešot energopārvaldības sistēmas. Līdzīgi kā gadījumā ar konkrētiem renovācijas mērķiem, arī publiskajām ēkām jābūt kā piemēriem par pieejamo risinājumu piemērošanu, lai veicinātu enerģijas ietaupījumus. Šo risinājumu piemērošanas radītie ieguvumi, jo īpaši attiecībā uz valsts budžetu, ir jāpopularizē un jāpaziņo sabiedrībai.

                  3.6.   Rīcībpolitikas ietekmes un alternatīvu analīze

            Pēc tam, kad ir noteikti dažādi varianti vēlamo mērķu sasniegšanai un nodrošināti veicinoši nosacījumi energoefektīvu risinājumu ieviešanai, ir svarīgi šos rīcībpolitikas variantus pienācīgi izvērtēt, īpašu uzmanību pievēršot alternatīvām pieprasījuma pusē. Turklāt, izstrādājot stratēģiskas rīcībpolitikas, kur energoefektivitāte jau no paša sākuma tiek uzskatīta par daļu no risinājuma, ir vērts izpētīt vērienīgas energoefektivitātes darbības, piemēram, modelēšanā izmantot augstas energoefektivitātes scenāriju, pārbaudot energoefektivitātes maksimālo izmakslietderīgumu vai īstenojamību.
            Dzīvotspējīgu variantu analīzi var veikt regulatīvās ietekmes novērtējuma vai izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) ietvaros, pirms rīcībpolitikas, plānošanas vai investīciju lēmumu pieņemšanas. Saistībā ar ietekmes novērtējumu, lai pilnībā piemērotu EE1 principu, ir jāizskata dažādi šajās vadlīnijās ietvertie elementi. Tostarp:

                        —

                        izvērtējums par šķēršļiem energoefektivitātes piemērošanai,

                        —

                        tādu rīcībpolitikas mērķu noteikšana, kas ļauj izmantot izmaksefektīvus energoefektivitātes risinājumus un atzīt tos par prioritāriem,

                        —

                        visdažādāko variantu apzināšana, īpaši aplūkojot pieprasījuma puses risinājumus un energoefektivitātes uzlabojumus,

                        —

                        izvērtējums par dažādu variantu ietekmi uz enerģijas patēriņu (vēlams gan attiecībā uz enerģijas galapatēriņu, gan primārās enerģijas patēriņu) un šīs ietekmes ņemšana vērā atjauninātās novērtējuma prognozēs par enerģijas pieprasījumu,

                        —

                        izvērtējums par variantu izmaksām un ieguvumiem no i) sabiedrības, ii) tirgus dalībnieku, kuri īsteno energoefektivitātes plānus, un iii) galapatērētāju viedokļa,

                        —

                        novērtējumā jāiekļauj vidiskā, sociālā un ekonomiskā ietekme, tostarp distributīvā ietekme un enerģētiskās nabadzības mazināšana, piemērojot aprites cikla novērtēšanas pieeju un izmantojot pareizus pieņēmumus oglekļa cenu noteikšanā,

                        —

                        ja tiek veikta pilna IIA analīze, jutīguma analīze par dažādām diskonta likmēm, kas tiek ņemtas vērā IIA analīzē, kā arī maksimāli plaši izvērsti energoefektivitātes pasākumi,

                        —

                        izvērtējums par izvēlētā varianta saskanību ar energoefektivitātes mērķrādītājiem un darbībām, kā arī ar citiem stratēģiskajiem mērķiem un principiem,

                        —

                        to darbības posmu un mērķu noteikšana, kas ļauj īstenot energoefektīvus risinājumus,

                        —

                        rīcībpolitikas/investīciju izvērtēšanas noteikumu izstrāde, paredzot pārredzamā veidā panākto enerģijas ietaupījumu uzraudzību, piemēram, kā noteikts metodikā, kas izstrādāta EED 7. panta vajadzībām.

                  Analizējot ietekmi uz enerģijas patēriņu, būtiska var būt gan primārā enerģija, gan galaenerģija. Galaenerģija labāk atspoguļo pieprasījuma izmaiņas un ieguvumus, kas saistīti ar pieprasījuma samazinājumu, savukārt primārā enerģija ir svarīgāka no klimata mērķu un vidisko ieguvumu viedokļa. Tādējādi rādītāja izvēle ir atkarīga no konteksta, taču ir lietderīgi tos abus aplūkot visaptverošos novērtējumos.
            Kaut arī visaptverošu ietekmes novērtējumu veikšanu tiesību akti parasti paredz īpašās situācijās, saskaņā ar EE1 principu pienācīga izmaksu un ieguvumu analīze (sk. turpmāk) varētu būt viens no to investīciju vai rīcībpolitikas lēmumu sagatavošanas posmiem, kuri ietekmē enerģijas patēriņu vai energoapgādi. Piemērojot šo principu, jāņem vērā sistēma un sabiedrības perspektīva attiecībā uz stratēģisko plānošanu un investīciju lēmumu pieņemšanu. Izvēloties konkrētus aktīvus un risinājumus iepriekš noteiktos projektos, jāanalizē arī risinājumi, kas ir energoefektīvāki no sabiedrības, īstenotājas vienības vai galaizmantotāja viedokļa.

               3. tabula

               Ieguvumu un izmaksu komponenti energoefektivitātes pasākumu novērtēšanai no dažādām perspektīvām

                        Energoefektivitātes pasākuma izmaksu un ieguvumu analīze (IIA)
                        No šādas perspektīvas:

                        Sabiedrība

                        Tirgus dalībnieki, kas īsteno pasākumus (piemēram, enerģētikas uzņēmums)

                        Galapatērētājs

                        Energoapgādes sistēmas izmaksu novēršana (ražošanas un jaudas izmaksas, tīkla zudumi, pārveides zudumi, tīkla pastiprināšanas izmaksas utt.)

                        Ieguvums

                        Ieguvums

                        Plašāki ieguvumi vai līdzieguvumi

                        Ieguvums

                        Ieguvums

                        Ieguvums

                        Izmaksu pārnese, izmantojot tīkla maksas vai enerģijas cenas vai
                        ieņēmumus no energopakalpojumiem

                        Ieguvums

                        Zaudēto neto ieņēmumu kompensēšana tīkla operatoriem

                        Ieguvums

                        Prēmija par īstenošanu vai kopīgi ietaupījumi

                        Ieguvums

                        Pakāpeniskās tehnoloģiju izmaksas

                        Izmaksas

                        Izmaksas

                        Programmas/pasākuma īstenošanas izmaksas

                        Izmaksas

                        Izmaksas

                        Stimulējošie maksājumi

                        Izmaksas

                        Ieguvums

                        Enerģijas rēķinu ietaupījumi

                        Ieguvums

                        Zaudētie maznozīmīgie ieņēmumi

                        Zaudējumi

               Avots: pamatojoties uz Wuppertal Institute datiem (2009), Enerģijas ietaupījumu noteikšana un ziņošana par tiem ESD – kā to var izdarīt, 2.10. punkts.
            Turklāt ir svarīgi noteikt attiecīgos datu avotus un rādītājus nākotnes enerģijas pieprasījuma prognozēšanai, izmērot ietekmi uz enerģijas ietaupījumiem un uzraugot progresu. Tā kā datu pieejamība un valstu prakse atšķiras, šīm datu avotu atšķirībām var būt liela nozīme. Galvenais ir izmantoto rādītāju un datu pārredzamība un salīdzināmība.
            Attiecīgā gadījumā īpaša uzmanība jāpievērš precīzai pieprasījuma puses elastības novērtēšanai. Šim nolūkam ir jāņem vērā visi tiešo izmantotāju veidi un decentralizētie elastības aktīvi integrētajā energosistēmā. Ir svarīgi aplūkot gan investīciju, gan pamatdarbības izmaksas, vienlaikus atzīstot, ka ieguvumi rodas visiem tiešajiem izmantotājiem.
            3.7.   IIA veida izvēle

            IIA var būt vai nu patstāvīga analīze, vai arī kāda visaptverošāka ietekmes novērtējuma nozīmīga sastāvdaļa. Jebkura veida izmaksu un ieguvumu analīzē jāizmanto aprites cikla novērtēšanas metodes (26) un jāņem vērā pienācīgas oglekļa cenu prognozes. Saskaņā ar EE1 principu, izvērtējot dažādu variantu izmaksas un ieguvumus, ir svarīgi, lai izmaksu un ieguvumu analīze pēc iespējas tiktu veikta no sabiedrības viedokļa. Variantu salīdzināšanā un analīzē kā vienīgais ietekmes rādītājs tiek izmantota kopējā enerģijas ietaupījumu ietekme, neraugoties uz enerģijas patēriņu. No EE1 viedokļa, enerģijas patēriņa samazināšana noteikti ir ieguvums pats par sevi, taču, neraugoties uz enerģijas ietaupījumiem, IIA jāanalizē arī plašākie ieguvumi, tostarp tie, kuriem nav viegli noteikt cenu.
            Sociālie ieguvumi ietver labbūtības un ērtību līmeņa uzlabošanos, piemēram, saistībā ar pareizu siltumapgādi/aukstumapgādi un iekštelpu gaisa kvalitātes uzlabošanos mājokļos (27), kas papildus uzlabo gan fizisko, gan garīgo veselību, tostarp nākotnes klimata apstākļos. Turklāt daudzos gadījumos mazāks fosilā kurināmā patēriņš var samazināt elektrostaciju un transporta emisijas, tādējādi samazinot gaisa piesārņojuma negatīvo ietekmi. Uzlabota efektivitāte samazina arī rēķinus par enerģiju un var palielināt mājsaimniecību ienākumus, ko var iztērēt citur. Vēl viens svarīgs ieguvums ir enerģētiskās nabadzības mazināšana, kas joprojām ir problēma daudzās valstīs.
            Energoefektivitāte var sniegt daudz plašu ieguvumu, taču bieži vien tos ir grūti pareizi izteikt skaitļos vai naudas izteiksmē. Īpaši sarežģīta var būt piemērotu datu atrašana un saiknes noteikšana starp energoefektivitāti un sociālajiem, vides vai ekonomiskajiem rādītājiem. Informācijas trūkums jo īpaši var radīt problēmas vietējā līmenī, un tas ir saistīts arī ar to, cik pieejami ir dati par faktiskajiem enerģijas ietaupījumiem, kas sasniegti jau pēc pasākuma īstenošanas. Līdz ar to šīs ietekmes noteikšanai tiek izmantotas dažādas metodikas. Neskarot ES līmeņa IIA metodikas, kas paredzētas TEN-E regulā (28), lai nodrošinātu stabilu izmaksu un ieguvumu analīzi, regulatoriem jāizstrādā atbilstoša metodika, lai veiktu IIA konkrētās jomās (29), un, ja nepieciešams, jāpievieno tai papildu vadlīnijas.
            Jebkurai IIA metodikai jābūt balstītai uz rīcībpolitikas veidotāju noteikto regulatīvo satvaru, un tajā jāņem vērā energoefektivitātes risinājumu piemērošanas apstākļi un ierobežojumi. Izmantojot ierosināto izmaksu un ieguvumu analīzes metodi, tirgus vienībām jāspēj sistemātiski izvērtēt investīciju variantus. Regulatoru sagatavotajām vadlīnijām jāpalīdz tirgus vienībām izvērtēt dažādu variantu izmaksas un ieguvumus no sabiedrības, tirgus dalībnieku, kuri īsteno šo plānu, un patērētāju viedokļa.
            Projekta Odyssee-Mure ietvaros tika analizēti plašākie ieguvumi, ko sniedz investīcijas energoefektivitātē (30). Noteikta papildu informācija ir atrodama arī ECEEE sagatavotajā dokumentā (31) un Eiropas Komisijas pasūtītajā pētījumā (32). 2. attēlā ir parādītas dažas no galvenajām jomām, uz kurām investīcijas energoefektivitātē ietekmi atstāj un kuras varētu apsvērt pienācīgā izmaksu un ieguvumu analīzē.
            Pamatojoties uz Odyssee-Mure piedāvāto pieeju, daudzos energoefektivitātes radītos ieguvumus var iedalīt sociālajos, vides un ekonomiskajos ieguvumos.

               2. attēls Daudzie pozitīvie ieguvumi, ko var radīt energoefektivitāte

               Avots: Eiropas Komisija, pamatojoties uz Odyssee-Mure.
            Ieguvumi vides jomā ir saistīti ar samazinātā enerģijas patēriņa plašāku ietekmi, jo īpaši ar mazākām SEG emisijām un mazāku gaisa piesārņojumu, ko izraisa enerģijas izmantošana. Turklāt mazāks enerģijas pieprasījums uzlabo enerģijas avotu un citu resursu apsaimniekošanu. Tas tiešā veidā ļauj ietaupīt ražojamo enerģiju (un tādējādi novērš negatīvo ārējo ietekmi, kas saistīta ar energoapgādi), jo īpaši ietaupot lielu daudzumu patērētā fosilā kurināmā. Tas arī mazina nepieciešamību pēc investīcijām atjaunīgos energoresursos, lai sasniegtu izvirzītos rīcībpolitikas mērķrādītājus.
            Ekonomiskie ieguvumi var būt gan mikrolīmenī, gan makrolīmenī. Mikroietekme ir saistīta ar rūpniecības produktivitātes pieaugumu, ko izraisa mazāki izdevumi enerģijai un lielāka tirgus vērtība aktīviem ar labāku energosniegumu. Makroietekme attiecas uz izmaiņām IKP un nodarbinātībā un, ietekmējot enerģijas cenas, arī uz izmaiņām valstu budžetos. Pozitīva ietekme uz sociālo jomu un vidi samazina arī bezdarbu un sociālās labklājības izdevumus. Cita ietekme, kas jāņem vērā, ir saistīta ar inovācijām un konkurētspēju (33), ko var uzlabot, izmantojot energoefektīvas tehnoloģijas, kā arī uzlabotu energoapgādes drošību, mazinot atkarību no importa (34).
            Šie ir tikai daži no vispārējiem ieguvumiem, ko nodrošina paaugstināta energoefektivitāte.
            3.7.1.   Iespējamie rīki un metodikas

            Skaidras metodikas izstrāde energoefektivitātes plašāko ieguvumu kvantitatīvai noteikšanai ir sarežģīta un joprojām nav pareizi izveidota. Šajās pamatnostādnēs ir izmantoti divi pētniecības projekti: 1) COMBI (Energoefektivitātes radīto daudzo ieguvumu aprēķināšana un izmantošana Eiropā), projekts pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” (35) ietvaros, un 2) Eiropas Komisijas vajadzībām sagatavotais pētījums “Energoefektivitātes politikas ietekme uz makrolīmeni un nozarēm” (36). Arī pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” pētniecības projektā MICAT (37) izstrādā metodiku un rīku, kas var palīdzēt šādam novērtējumam.
            Energoefektivitātes uzlabojumi transporta nozarē var samazināt ar transportu saistīto ārējo ietekmi. Rokasgrāmatā par transporta ārējām izmaksām (38) ir sniegts detalizēts ieskats un metodika vairāku ietekmju uz vidi novērtēšanai.
            a)   SOCIĀLĀ IETEKME

                  Veselības aizsardzība un labbūtība

            Cilvēku veselība ir viens no svarīgākajiem energoefektivitātes līdzieguvumiem. Lai izmērītu un kvantitatīvi izteiktu būtisko pozitīvo un negatīvo ietekmi, ko rada ēku energosnieguma uzlabošana, var ņemt vērā šādus aspektus, kas ietekmē veselību:

                        —

                        spēja saglabāt mājās atbilstošu temperatūru, tostarp nākotnes klimatā, un tā tieši saistīta ar ēku energoefektivitātes uzlabojumiem,

                        —

                        gaisa necaurlaidības līmenis, ko parasti paaugstina, uzlabojot energoefektivitāti un nodrošinot pietiekamu ventilāciju, un tas ir pareizi jāņem vērā, izvirzot energoefektivitātes prasības,

                        —

                        iekštelpu gaisa kvalitāte, kas saistīta ar galveno iekštelpu gaisa piesārņotāju koncentrāciju (gaistošo organisko savienojumu (GOS) piesārņotāji, piemēram, benzols, radons, oglekļa monoksīds, NOx un īpaši smalkās daļiņas). Iekštelpu gaisa kvalitāte lielā mērā ir atkarīga no energoefektivitātes (39), pat ja šī saikne var būt pozitīva vai negatīva, atkarībā no ventilācijas līmeņa, ko nodrošina efektivitātes uzlabojumi,

                        —

                        pelējums un mitrums, ko parasti izraisa ēkas temperatūras un ventilācijas līmenis,

                        —

                        iekštelpu apgaismojumam, kas bieži vien tiek uzlabots ar energoefektīviem risinājumiem, ir liela ietekme uz iemītnieku veselību un labbūtību (40),

                        —

                        trokšņa līmenis – ēkas norobežojošo konstrukciju, jo īpaši logu, izolācija samazina āra trokšņa iedarbību,

                        —

                        toksisku materiālu izmantošana – renovācijas rezultātā tiek aizvākts azbests un svins, kā arī tiek uzstādīti aizsarglīdzekļi pret radonu.

                  Energoefektivitātes uzlabojumu pozitīvā ietekme izpaužas kā sirds un asinsvadu slimību, elpošanas ceļu slimību (astmas, infekcijas slimību, alerģiju utt.), plaušu vēža un kognitīvās un garīgās veselības traucējumu samazināšanās. Iekštelpu gaisa piesārņojums, ko rada telpu siltumapgādes sistēmas un kurināmais, var izraisīt gan hroniskas, gan akūtas elpceļu slimības. Astmas un alerģijas rodas no pelējuma, kas vairojas mitrās un slikti apkurinātās ēkās, savukārt insults un sirds un asinsvadu sistēmas traucējumi ir saistīti ar ekstremālu temperatūru iedarbību (41).
            Konkrētus iznākumus veselības jomā var būt grūti noteikt, un tādēļ tos bieži vien mēra pēc vispārējās mirstības vai saslimstības, par ko liecina ārstu apmeklējumi, hospitalizācija un tas, cik daudz dienu netiek apmeklēts darbs vai skola, vai arī riska faktori, piemēram, termiskie apstākļi, troksnis utt.
            Izmantojot pieeju, kuras pamatā ir koeficienti, energoefektivitātes radītos ieguvumus veselības jomā un tās ietekmi uz gaisa kvalitāti var izteikt ekonomiskā izteiksmē (piemēram, ar slimībām saistītās veselības izmaksās). Šā iznākuma rādītāja mērīšanai izmantotās metodes parasti balstās uz dzīvības vidējo aritmētisko vērtību, kas iegūta, veicot nosacītās vērtības pētījumus, vai apsekojumus par gatavību maksāt (42).
            Pētniecības projekts COMBI pievērsās ar enerģētisko nabadzību saistītās līdzietekmes uz sabiedrības veselību kvantitatīvai noteikšanai. Projektā tika analizētas trīs līdzietekmes kategorijas:

                        —

                        pārmērīga saslimstība ziemā, ko izraisa aukstums iekštelpās,

                        —

                        saslimstība ar astmu, ko izraisa mitrums iekštelpās.

                  Metodika ietekmes kvantitatīvai izteikšanai un izteikšanai naudā ir aprakstīta tehniskajā ziņojumā (43).
            Piesārņojošo vielu tonnu aplēstā samazinājuma ietekmi var izteikt kā veselības aprūpes izdevumu samazinājumu, izmantojot GAINS modeli (44), ko Eiropas Komisija ir izmantojusi dažādiem ietekmes novērtējumiem. GAINS ir nepieciešami detalizēti ieejas dati par kopējo enerģijas patēriņu visām galvenajām gaisa piesārņošanas un siltumnīcefekta gāzu emisijas darbībām, bet to receptoru sarakstā, kuriem tiek novērtēta gaisa piesārņojuma ietekme, nav iekļauta apbūvētā vide.

               BPIE izstrādāja arī metodiku par to, kā noteikt, izmērīt, izteikt kvantitatīvi un naudā ietekmi, ko rada iekštelpu vides kvalitātes uzlabošanās (uzlabotas termiskās ērtības, iekštelpu gaisa kvalitāte, apgaismojums un akustika (45)) skolās, slimnīcās un birojos (46). Ierosinātā pieeja ekstrapolē vidējos rezultātus, pārveidojot tos par sasniedzamiem procentuāliem veiktspējas/produktivitātes uzlabojumiem.

                  Enerģētiskā nabadzība

            Enerģētisko nabadzību var skatīt kā energopamatpakalpojumu neesamību, kas ir ar enerģētiku saistīta vispārējās nabadzības izpausme un par ko ir pierādīts, ka tā palielina saslimstības vai pat mirstības risku. Izvērtējot energoefektivitātes programmu radītos ieguvumus enerģētiskās nabadzības mazināšanas jomā, ietekmes novērtējumos galvenā uzmanība jāpievērš sasniegtajiem vai plānotajiem enerģijas izmaksu ietaupījumiem mazaizsargātās mājsaimniecībās vai lielākām iekštelpu ērtībām to mājokļos. Spēja saglabāt iekštelpu temperatūru patīkamākā līmenī rada daudzus ieguvumus veselības jomā, jo dzīvošana slikti vēdinātās mājās, kurās ziemā ir auksts vai vasarā ir pārāk karsts, izraisa virkni veselības problēmu. Modernizācija un citi energoefektivitātes uzlabojumi, kas ļauj enerģētiski trūcīgām mājsaimniecībām uzlabot iekštelpu temperatūru, var pozitīvi ietekmēt garīgo veselību un sirds un elpošanas ceļu slimības un tādējādi palīdzēt mazināt nevienlīdzību veselības jomā.
            Enerģijas izdevumu ietaupījumiem un spējai saglabāt patīkamāku iekštelpu temperatūru var būt arī citas priekšrocības, kas var pastiprināt pozitīvo ietekmi uz mājsaimniecību budžetu. Piemēram, lielākais energoefektivitātes modernizācijas radītais ieguvums veselības jomā ir konstatēts to mājsaimniecību vidū, kuras pirms energoefektivitātes pasākumu īstenošanas budžeta ierobežojumu dēļ nepietiekami izmantoja siltumapgādes vai aukstumapgādes energopakalpojumus. Uzlabota fiziskā un garīgā labbūtība, ko izraisa augstāka līmeņa iekštelpu klimats, var arī pozitīvi ietekmēt izglītības sasniegumus vai darba kvalitāti, palielinot līdzdalību darba tirgū un produktivitāti, kā arī ļaujot apgūt finansiāli pievilcīgākus karjeras ceļus. Valstīs, kur veselības aprūpes izmaksas ir augstas, veselības uzlabojumi, ko izraisa mājokļa apstākļu uzlabošanās, var arī palielināt mazaizsargāto mājsaimniecību rīcībā esošos ienākumus, jo samazinās izdevumi ārstniecībai. Papildus finansiālajai ietekmei, kas veicina nabadzības mazināšanu, energoefektivitātes modernizācija vai pārcelšanās uz jaunām, energoefektīvām ēkām var dot vēl kādu potenciālu sociālo labumu, kas saistīts ar maznodrošināto mājsaimniecību uzlabotu sociālo integrāciju, mazinot sociālo izolāciju, ko izraisa neapmierinātība ar dzīves apstākļiem (47).
            b)   IETEKME UZ VIDI
            Energoefektivitātes uzlabojumi var pozitīvi ietekmēt vidi vairākos un diezgan dažādos aspektos.

                        —

                        Enerģētika un klimata pārmaiņas – pasākumi energoefektivitātes uzlabošanai, protams, samazina enerģijas pieprasījumu un attiecīgi samazina ar to saistīto resursu, jo īpaši fosilā kurināmā, izmantošanu. Mazāks fosilā kurināmā patēriņš nozīmē siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanos.

                        —

                        Ilgtspējīgs patēriņš un ražošana (SCP) – šī kategorija ietver vietējo gaisa piesārņotāju emisijas un materiālu patēriņu. Energoefektivitātes pasākumi var samazināt sēra, daļiņu un citu cilvēku veselībai kaitīgu piesārņotāju emisiju līmeni. No otras puses, energoefektivitātes pasākumi var nozīmēt arī materiālu izmantošanas pieaugumu, piemēram, ēku modernizācijas gadījumā.

                        —

                        Ekosistēmas – uzlabota energoefektivitāte, kas izraisa enerģijas pieprasījuma samazināšanos, var samazināt ūdens pieprasījumu un zemes izmantošanu elektroenerģijas ražošanas nozarē. Energoefektīva renovācija ēkās, izmantojot apzaļumotas sienas un jumtus, nodrošina dzīvotnes augiem un dzīvniekiem pilsētas vidē.

                  Konkrētie rādītāji, kas jāizmanto šīs ietekmes novērtēšanai, cita starpā ir tālāk norādītie.

                  Siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumi

            Attiecība starp enerģijas ietaupījumu un CO2 emisijām ir salīdzinoši vienkārša, ja ņem vērā enerģijas nesējus. Parasti piemēro lineāru pieeju, izmantojot fiksētus CO2 vienību emisijas koeficientus uz vienu patērētā kurināmā vienību. To var izdarīt divējādi – emisijas koeficientus atvasinot no vēsturiskiem datiem vai izmantojot (piemēram, IPCC) publicētos emisijas koeficientus.

               4. tabula

               Vidējie emisijas koeficienti ES, kas saistīti ar neto siltumspēju (NCV)

                        Vidējie emisijas koeficienti (t CO2/TJ)

                        Vidējie emisijas koeficienti (t CO2/toe)

                        Jēlnafta

                        73,3

                        3,07

                        Dabasgāzes šķidrumi

                        64,2

                        2,69

                        Motoru benzīns

                        69,3

                        2,90

                        Gāzeļļa/dīzeļeļļa

                        74,1

                        3,10

                        Antracīts

                        98,3

                        4,12

                        Koksa ogles

                        94,6

                        3,96

                        Lignīts

                        101

                        4,23

                        Dabasgāze

                        56,1

                        2,35

                        Kūdra

                        106

                        4,44

               Avots: Komisijas Regula (ES) Nr. 601/2012, VI pielikums (48).
            Elektroenerģijas ietaupījuma jomā attiecību starp šo enerģijas ietaupījumu un SEG emisiju samazinājumu var aplēst, balstoties uz elektroenerģijas ražošanas SEG intensitāti, kas saskaņā ar aplēsēm (pēc 2018. gada datiem) ES līmenī ir 287 g CO2 ekv./kWh (3,34 t CO2 ekv./toe) (49). Intensitāte dažādās valstīs atšķirsies atkarībā no elektroenerģijas ražošanai izmantoto atjaunīgo energoresursu īpatsvara un energoresursu struktūras, un, veicot izmaksu un ieguvumu analīzi par jebkurām investīcijām energoefektivitātē, jāņem vērā vietējā tīkla SEG intensitāte. Turklāt jāatzīmē, ka elektroenerģijas SEG intensitāte laika gaitā mainās, un, palielinoties atjaunīgo energoresursu izmantošanai, tā samazināsies. Tādējādi, aplūkojot enerģijas ietaupījumu ietekmi ilgtermiņā, ir jāņem vērā nākotnes prognozes. Eiropas Vides aģentūra (EVA) publicē vēsturiskos datus un īstermiņa aizstājējrādītājus attiecībā uz elektroenerģijas SEG intensitāti dalībvalstīs (50).
            Līdzīgi, daudzos gadījumos var aprēķināt SEG intensitāti atvasinātā siltuma ražošanā: 253 g CO2 ekv. /kWh (2,95 t CO2 ekv. /toe) ES, pamatojoties uz 2018. gada Eurostat datiem (51). Arī šoreiz jāņem vērā dalībvalstu situācija un turpmākās norises.
            Būtu arī interesanti iegūt aplēses par ēku nozarē sasniegto galaenerģijas ietaupījumu ietekmi uz SEG. Arī to var atvasināt no ēku SEG intensitātes (52), kas 2018. gadā ES-27 valstu līmenī sasniedza aptuveni 222 g CO2 ekv./ kWh (jeb 2,58 t CO2 ekv./ toe). Tādējādi 1 kWh galaenerģijas ietaupījuma var izteikt kā 222 g CO2 ekv. ietaupīto SEG emisiju. Arī šie lielumi atšķirsies dažādās valstīs un laika gaitā.
            Attiecībā uz koģenerācijas tehnoloģijām, kas apvieno siltuma un elektroenerģijas ražošanu, jāņem vērā “minimālais” enerģijas maisījums, kas reālistiskāk atbilst attiecīgo elektroenerģijas ražotņu sastāvam un precīzāk aplēš PEF (primārās enerģijas koeficients) un CEEF (CO2 ekvivalenta emisijas koeficients). Iespējamo metodiku un aplēses par “minimālo” efektivitāti un oglekļa koeficientiem var atrast pētījumā, kas veltīts šim tematam (53).
            Salīdzinot energoefektivitātes pasākumu izmakslietderīgumu, ir lietderīgi aplūkot arī attiecību starp investētajiem eiro un ietaupītajām CO2 tonnām. Šajā attiecībā jāņem vērā attiecīgā aktīva aprites cikls, un turpmākās vai nākotnes darbības ir jāveic vēlākā posmā (piemēram, veicot pakāpenisku renovāciju un secīgus pasākumus siltumapgādes sistēmās vai ēkas norobežojošajās konstrukcijās), lai nepieļautu bloķēšanas efektu un nepārdomātas darbības. Arī šajā salīdzinājumā jāaplūko dažādu variantu netiešās izmaksas un plašākie ieguvumi.

                  Vietējo gaisa piesārņotāju un citu SEG emisiju samazināšana

            Novērstais gaisa piesārņojums (sēra dioksīds – SO2, slāpekļa oksīdi – NOx, gaistošie organiskie savienojumi – GOS, daļiņas, kuru diametrs ir mazāks par 10 μm – PM10, daļiņas, kuru diametrs ir mazāks par 2,5 μm – PM2,5) un citas SEG emisijas (slāpekļa oksīds – N2O, metāns – CH4) ir atkarīgi no enerģijas ietaupījuma lieluma, ietaupītā kurināmā veida, tehnoloģijas un gaisa piesārņojuma kontroles iekārtām.

               GAINS gaisa piesārņojuma un siltumnīcefekta gāzu modelis (54) ir īpašs modelis, ko var izmantot, lai novērtētu ietekmi uz vietējo gaisa piesārņojumu. Tas ir uzlabots modelēšanas rīks, ko var izmantot, lai veiktu novērtējumus ES mērogā, kā arī par atsevišķām dalībvalstīm. GAINS modelis ir plaši izmantots, lai novērtētu ES klimata un enerģētikas rīcībpolitiku.
            Diezgan bieži SO2 un NOx emisijas tiek pārrēķinātas naudas izteiksmē. Parasti lielākā daļa izmaksu ir saistītas ar kaitējumu veselībai un produktivitātes zudumu. Izsakot naudā visas izmaksas un ieguvumus, ir svarīgi nepieļaut uzlabotas gaisa kvalitātes radīto ieguvumu dubultu uzskaiti saistībā ar ietekmi uz veselību, ko izraisa gaisa piesārņojuma samazināšanās.

                  Ietekme uz ekosistēmām (tostarp ietekme uz ūdens patēriņu)

            Ekosistēmas var ciest no negatīvas ietekmes, ja tiek pārsniegtas piesārņojošo vielu absorbcijas spēju kritiskās slodzes, piemēram, samazinoties veģetācijas augšanai, mainoties ūdensobjektu īpašībām, mainoties augsnes minerālvielu sastāvam vai samazinoties lauksaimniecības ražai. GAINS modelis aplūko divu veidu ietekmi uz ekosistēmām – paskābināšanos, ko izraisa sēra nogulsnēšanās, un eitrofikāciju, ko izraisa slāpekļa nogulsnēšanās.
            Elektroenerģijas ražošana ietekmē ūdens patēriņu, galvenokārt izmantojot to aukstumapgādei. Ūdens patēriņu elektroenerģijas nozarē ir iespējams aplēst, sasaistot saražotās GWh ar patērētajiem kubikmetriem ūdens. Ūdens daudzumu, ko elektrostacija iegūst un patērē aukstumapgādei, galvenokārt nosaka šīs elektrostacijas termoefektivitāte. Augstāka termoefektivitāte norāda uz to, ka katra elektrostacijā saražotā MWh izdala mazāk siltuma. Aukstumapgādes sistēmu ietekmē arī elektrostacijā izmantotais kurināmais. Atjaunīgās saules un vēja enerģijas tehnoloģijām parasti tiek piešķirti nulles lielumi, jo enerģijas ģenerācijas procesā netiek izmantots ūdens, bet pašu iekārtu izgatavošanā ūdens var tikt izmantots. JRC pētījums sniedz detalizētāku analīzi par ūdens izmantošanu ES energosistēmā (55).

               5. tabula

               Ūdens ieguve, izmantojot elektroenerģijas ražošanas tehnoloģijas (m3/MWh)

                        Kurināmā veids

                        Aukstumapgāde

                        Tehnoloģija

                        Mediāna

                        Min.

                        Maks.

                        Kodolenerģija

                        Tornis

                        Tvaiks

                        4,17

                        3,03

                        9,84

                        Kodolenerģija

                        Vienreizēja caurplūde

                        Tvaiks

                        167,86

                        94,63

                        227,10

                        Kodolenerģija

                        Dīķis

                        Tvaiks

                        26,68

                        1,89

                        49,21

                        Gāze/nafta

                        Tornis

                        Kombinētais cikls

                        0,97

                        0,57

                        1,07

                        Gāze/nafta

                        Tornis

                        Tvaiks

                        4,55

                        3,60

                        5,53

                        Gāze/nafta

                        Vienreizēja caurplūde

                        Kombinētais cikls

                        43,07

                        28,39

                        75,70

                        Gāze/nafta

                        Vienreizēja caurplūde

                        Tvaiks

                        132,48

                        37,85

                        227,10

                        Gāze/nafta

                        Dīķis

                        Kombinētais cikls

                        22,52

                        22,52

                        22,52

                        Gāze/nafta

                        Sausā dzesēšana

                        Kombinētais cikls

                        0,01

                        0,00

                        0,02

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Tornis

                        Tvaiks

                        3,80

                        1,89

                        4,54

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Tornis

                        Tvaiks (subkritiska tehnoloģija)

                        2,22

                        1,75

                        2,70

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Tornis

                        Tvaiks (superkritiska tehnoloģija)

                        2,40

                        2,20

                        2,54

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Tornis

                        Integrētās gazifikācijas kombinētais cikls (IGCC)

                        1,49

                        1,36

                        2,29

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Vienreizēja caurplūde

                        Tvaiks

                        137,58

                        75,70

                        189,25

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Vienreizēja caurplūde

                        Tvaiks (subkritiska tehnoloģija)

                        102,53

                        102,37

                        102,62

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Vienreizēja caurplūde

                        Tvaiks (superkritiska tehnoloģija)

                        85,50

                        85,36

                        85,58

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Dīķis

                        Tvaiks

                        46,27

                        1,14

                        90,84

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Dīķis

                        Tvaiks (subkritiska tehnoloģija)

                        67,80

                        67,60

                        67,85

                        Ogles / cietais kurināmais

                        Dīķis

                        Tvaiks (superkritiska tehnoloģija)

                        56,95

                        56,76

                        56,99

                        Bioenerģija

                        Tornis

                        Tvaiks

                        3,32

                        1,89

                        5,53

                        Bioenerģija

                        Vienreizēja caurplūde

                        Tvaiks

                        132,48

                        75,70

                        189,25

                        Bioenerģija

                        Dīķis

                        Tvaiks

                        1,70

                        1,14

                        2,27

                        Ģeotermālā enerģija

                        Tornis

                        Uzplūde

                        0,06

                        0,02

                        1,37

                        Ģeotermālā enerģija

                        Sausā dzesēšana

                        Uzplūde

                        0,02

                        0,02

                        0,02

                        Ģeotermālā enerģija

                        Sausā dzesēšana

                        Bināra tehnoloģija

                        1,02

                        1,02

                        1,02

                        Ģeotermālā enerģija

                        Sausā dzesēšana

                        EGS

                        1,91

                        1,10

                        2,73

                        Ģeotermālā enerģija

                        Hibrīdmetode

                        Bināra tehnoloģija

                        1,74

                        0,84

                        2,65

               Avots: Eiropas Komisija (JRC ziņojums).
            Ir iespējams arī aplēst elektroenerģijas nozares ietekmi uz zemes izmantojuma prasībām, izsakot to ar kvadrātkilometru skaitu, kas vajadzīgs viena GW jaudai vai vienas GWh saražošanai. Tomēr parasti rezultātos lielākoties norāda izmaiņas biomasas izmantojumā (tai ir vajadzīgs daudz vairāk zemes nekā jebkurai citai ražošanas tehnoloģijai) (56).
            Nav vispārpieņemtu metodiku, kā kvantitatīvi noteikt ieguvumus no apzaļumotajiem jumtiem un sienām, kas nodrošina dzīvotnes augu un dzīvnieku sugām, tādēļ tie IIA analīzē ir jāapskata kvalitatīvi.

                  Ietekme uz materiālu patēriņu

            Saikne starp enerģijas patēriņu un materiālu patēriņu ir ļoti sarežģīta un samērā maz izpētīta. No literatūras ne vienmēr kļūst skaidrs, vai šai attiecībai jābūt pozitīvai vai negatīvai; no vienas puses, pastāv skaidra saikne starp dažu materiālu ieguvi/ražošanu un enerģijas patēriņu (piemēram, tērauds un cements ir energoietilpīgi), bet kapitālietilpīgās energoefektīvās preces būtībā bieži vien ir diezgan materiālietilpīgas.
            Materiālu plūsmas analīzē (MFA) parasti izmanto ielaides un izlaides analīzi, lai izprastu esošo materiālu pieprasījumu, taču ielaides un izlaides analīzes konkrēti piesaistītais raksturs nepieļauj sarežģītu scenāriju analīzi. Daži makroekonomikas modeļi (E3ME (57), EXIOMOD (58) un GINFORS (59)) ietver MFA savā pamatstruktūrā, bet kā endogēnas iekļauj daudzas attiecības, kas ir konkrēti piesaistītas ielaides un izlaides analīzē.
            c)   EKONOMISKĀ IETEKME
            Ekonomisko ietekmi, ko rada investīcijas energoefektivitātē, parasti novērtē, izmantojot makroekonomikas modeļus, kuros ir jāparedz daži pieņēmumi par to, kā ekonomika darbojas. Galvenie virzītājspēki, kas nosaka energoefektivitātes pasākumu makroekonomisko ietekmi, izriet no investīcijām energoefektivitātes tehnoloģijās un pakalpojumos, no vienas puses, un no enerģijas izmaksu samazināšanas (60), no otras puses.
            Investīcijas, kas vajadzīgas energoefektivitātes uzlabošanai, īstermiņā veicina nodarbinātību (61) un ekonomisko aktivitāti, ja tās iegulda laikā, kad ekonomika darbojas ar mazāk nekā pilnu jaudu. Tomēr ir jāņem vērā tas, ka investīcijas energoefektivitātē var atņemt līdzekļus citām ekonomikas daļām (izstumšanas efekts), un tas vismaz daļēji mazina pozitīvo ietekmi. Turklāt atsitiena efekts, kas palielina enerģijas pieprasījumu, jo energoefektivitātes ieviešana rada pozitīvu ekonomisko ietekmi, nozīmē, ka paredzamais enerģijas ietaupījums un ekonomiskā ietekme netiks pilnībā realizēti (62).
            Lai gan energoefektivitātes kapitāla izmaksas var būt diezgan augstas, tās ir iespējams segt no ārējiem avotiem, un parasti tās atmaksājas ilgtermiņā. Enerģijas izmaksu samazinājums izriet no tā, ka enerģijas ietaupījumi samazina izdevumus par enerģiju un palielina mājsaimniecību diskrecionāros ienākumus vai uzņēmumu peļņu. Tie var palielināt patēriņu vai tos var atkārtoti ieguldīt, stimulējot ekonomiskās aktivitātes pieaugumu. Turklāt enerģijas importa samazināšana var veicināt vietējo pieprasījumu, palielinot izdevumus par vietējā līmenī ražotām precēm un sniegtiem pakalpojumiem (63). Tas arī uzlabo energoapgādes drošību un ekonomisko neatkarību.
            Energoefektivitātes uzlabojumi ietekmē arī valsts budžetu. Lai gan publiskās investīcijas vai subsīdijas energoefektivitātei nozīmē lielākus valsts izdevumus, ir arī iespēja ietaupīt izmaksas ilgtermiņā, uzlabojot energosniegumu publiskajā sektorā. Turklāt pozitīvā ietekme uz nodarbinātību un izlaidi palielina nodokļu ieņēmumus. Citas izmaiņas, piemēram, zaudētos enerģijas nodokļus (kurus citādi būtu samaksājis publiskais sektors), ietaupot enerģiju vai sašaurinot bezdarba shēmas (saistībā ar pozitīvo ietekmi uz nodarbinātību, ko rada investīcijas energoefektivitātē), var uzskatīt par faktoriem, kas ietekmē valsts budžeta izdevumus (64).
            Turklāt ir jāņem vērā pozitīvā netiešā ietekme uz produktivitāti, ko rada energoefektivitātes sociālā vai vidiskā ietekme, piemēram, uzlabojot veselību. Tā ietekmē arī nodarbinātību un izlaidi ilgtermiņa nodarbinātības perspektīvā (65).
            Kā minēts iepriekš, uz IKP atstātās daudzveidīgās ietekmes sarežģītību vislabāk raksturo ekonomikas modeļi. Rīkiem ir daži ierobežojumi, un tajos izmanto dažādas ekonomikas teorijas, lai raksturotu papildu investīciju ietekmi uz IKP. Rīki, kurus var izmantot ietekmes uz ekonomiku novērtēšanai, ir, piemēram, šādi:

                        —

                        GEM-E3 – vispārīgā līdzsvara lietišķs modelis, kas aptver mijiedarbību starp ekonomiku, energosistēmu un vidi,

                        —

                        E3ME – globāls makroekonometriskais modelis, kas izstrādāts, lai risinātu būtiskas ekonomiskās un ekonomikas un vides rīcībpolitikas problēmas,

                        —

                           ASTRA-EC – dinamisks ielaidē un izlaidē balstīts makroekonomiskais modelis, kas pieļauj acīmredzamu nelīdzsvarotību starp piedāvājuma un pieprasījuma pusi,

                        —

                           EXIMOD (paplašināts ielaides un izlaides modelis) – daudznozaru, vairākreģionu datošanas vispārīgā līdzsvara modelis, kas spēj izmērīt rīcībpolitiku ietekmi uz vidi un ekonomiku.

                  3.7.2.   Sabiedrības perspektīva un diskonta likmes

            Ir svarīgi, lai IIA metodika, ko regulatīvās iestādes izstrādājušas ar energoefektivitāti saistītu rīcībpolitikas variantu analīzei, nodrošinātu, ka, izvēloties diskonta likmi, ko piemērot IIA analīzē, tiek ņemta vērā gan sabiedrības, gan investoru perspektīva. Parasti projektus vērtē divos veidos: i) izmantojot ekonomiskos aprēķinus, lai izvērtētu, vai projekts nāks par labu sabiedrībai kopumā. Šiem aprēķiniem jāizmanto zema diskonta likme; un ii) izmantojot finanšu aprēķinus, lai izvērtētu, vai privāts investors iesaistītos projektā, ņemot vērā tikai privāto peļņu. Otrajā gadījumā jāizmanto procentu likme, kas atbilst tirgus procentu likmēm, lai aizstātu kapitāla izmaksas. Šai procentu likmei jāatbilst reālajām kapitāla iegūšanas izmaksām, kas rodas personai vai vienībai, kura veic investīcijas.
            Izmaksu un ieguvumu analīzē, ko piemēro publiskiem rīcībpolitikas instrumentiem, kuri ietekmē indivīdus un privātos patērētājus, piemēram, efektivitātes standartiem, jāpiemēro gan sabiedrības diskonta likme (kas ir zemāka), gan investoru diskonta likme (kas ir augstāka), lai raksturotu ietekmi no abām perspektīvām. Lēmumos par publiskajām investīcijām galvenokārt jāņem vērā sabiedrības perspektīva un līdz ar to jāpiemēro zemāka diskonta likme.
            Tirgū balstītās energosistēmās ir svarīgi, lai regulatīvo iestāžu izstrādātajā IIA metodikā tiktu iekļauta sabiedrības un galapatērētāja perspektīva, jo parasti tirgus vienības IIA analīzi veic, lai noskaidrotu peļņu, nevis plašākos ieguvumus. Sabiedrības perspektīva ietekmē investīciju nākotnes izmaksu un ieguvumu aprēķinu, kas tiek modelēts, izmantojot diskonta likmes. Energoefektivitātes pasākumiem parasti ir salīdzinoši augstas sākotnējās izmaksas, kuras jāatgūst, ietaupot enerģiju ilgākā laikposmā. Modelēšanā diskonta likmes tiek izmantotas, lai piesaistītu vērtību nākotnes naudas plūsmām. Jo augstāka diskonta likme, jo zemāku vērtību piesaista nākotnes enerģijas ietaupījumiem, pieņemot šodienas lēmumus. Līdz ar to augstas diskonta likmes padara energoefektivitātes pasākumus un to atbalsta politiku mazāk pievilcīgu (66).
            Ir ieteicams neizmantot tās diskonta likmes, ko izmanto modelēšanā, lai novērtētu individuālus investīciju lēmumus un izvērtētu energosistēmas izmaksas no sabiedrības perspektīvas. Tādējādi ietekmes novērtējuma modelēšana ir jāveic divos posmos. Lai modelētu ekonomikas dalībnieku rīcību, pieņemot lēmumus, jāizmanto augstākā “pirmā posma” diskonta likme, bet zemākā “otrā posma” likme – parasti tā ir sociālā likme – izmaksu un ieguvumu izvērtēšanai (67). Diskonta likmi var mainīt arī jutīguma analīzes nolūkos.
            Kaut arī vienota un saskaņota diskonta likme visām investīcijām var nebūt pareizā pieeja, ir nepieciešams pienācīgi ņemt vērā reālās kapitāla izmaksas investīcijām energoefektivitātē. Piemēram, ņemot vērā hipotēku tirgus procentu likmes, kas ir gandrīz nulles līmenī, var būtiski ietekmēt IIA rezultātus attiecībā uz ēku īpašniekiem. Attiecībā uz energoefektivitātes publiskā atbalsta shēmām dalībvalstis var skaidri aplēst savas parāda izmaksas, iegūstot procentu likmi, kuras pamatā ir valsts kases vai centrālās bankas valsts parāda ienesīguma līkne.
            3.7.3.   EE1 princips investīcijām energoinfrastruktūrā

            Priekšlikumā TEN-E regulai EE1 princips iekļauts visos Eiropas tīkla attīstības desmitgadu plānu izstrādes posmos, jo īpaši scenāriju izstrādē, infrastruktūras nepilnību noteikšanā un projektu novērtēšanā. Tie paši plānošanas posmi tiek izmantoti valstu infrastruktūras projektiem. EE1 principa praktiskā ietekme uz plānošanu nozīmē, ka attiecībā uz infrastruktūras attīstību lēmumu pieņemšanas procesā ir jāiekļauj varianti, kā labāk izmantot esošo infrastruktūru (ar operacionāliem mehānismiem), kā ieviest energoefektīvākas tehnoloģijas un kā labāk izmantot tādus tirgus mehānismus kā pieprasījumreakcija, bet neaprobežojoties tikai ar tiem. Tā kā pieprasījuma puses risinājumi nav sadales un pārvades sistēmu operatoru (SSO/PSO) kontrolē, to īstenošana un efektivitāte jānodrošina citiem dalībniekiem (enerģētikas uzņēmumiem, ESCO utt.). Tādējādi ir svarīgi atrast veidus, kā nodrošināt īstermiņa pasākumu un ilgtermiņa investīciju salīdzināmību, kā arī izstrādāt mehānismus, kas ilgtermiņā var garantēt līgumā paredzēto pasākumu uzticamību.
            Īstenojot EE1 principu, jācenšas panākt līdzsvaru starp drošu un uzticamu energoapgādi, piegādātās enerģijas kvalitāti un vispārējām saistītajām izmaksām, vienlaikus garantējot, ka PSO un SSO uzņēmējdarbība saglabā finansiālo dzīvotspēju un gūst pietiekamu peļņu.
            Attiecībā uz kopīgu interešu projektiem, kas atlasīti saskaņā ar TEN-E rīcībpolitiku, EE1 principa īstenošanai jāiekļaujas pieejā, kas paredzēta IIA metodikā, kura jāizstrādā ENTSO un jāapstiprina Komisijai.
            Visos pārējos projektos EE1 principa īstenošanai, ko veic PSO un SSO, jābūt paredzētai valstu regulatoru ieteikumos, kas izstrādāti šim nolūkam. Tā var kļūt par tīkla plānošanas projektu novērtējuma neatņemamu sastāvdaļu, un tās piemērošana rūpīgi jāpārbauda valstu regulatoriem.
            3.8.   Īstenošanas plāna pārbaude un turpmākā uzraudzība

            3.8.1.   Uzraudzības kompetenču noteikšana

            Pienākumu noteikšanai un norādījumu un stimulu nodrošināšanai jāpalīdz noteikt energoefektivitāti kā prioritāru. Tomēr, tāpat kā citu rīcībpolitiku un mērķu gadījumā, ir svarīgi, lai pēc tam tiktu verificēti lēmumu pieņemšanas procesi, kuros varēja piemērot EE1 principu. Jo īpaši situācijās, kad ir noteiktas stingras prasības vai kad energoefektivitāte ir vēlamā pieeja, ir jāparedz tirgus vienību projektu vai investīciju oficiāla apstiprināšana vai verifikācija, ņemot vērā energoefektivitātes kritērijus. Mērķis būtu pārbaudīt, vai tirgus vienību plānošanas un lēmumu pieņemšanas procesos ir pareizi iestrādāti dažādi EE1 principa pasākumi, jo īpaši attiecībā uz IIA metodiku. Šajā atbilstības pārbaudē jāizvērtē arī tas, vai pastāv potenciālās pretrunas starp plānotajiem projektiem un iespējamo EE1 principa iekļaušanu un kā šie projekti veicinās rīcībpolitikas mērķrādītāju sasniegšanu. Galīgajā verifikācijā jāpārbauda arī tas, vai ir izvēlēts labākais variants no sabiedrības perspektīvas.
            Attiecībā uz enerģijas tirgiem ir ieteicams, ka EE1 principa piemērošanu verificē īpaša struktūra ar skaidri noteiktām kompetencēm un pilnvarām. Tā kā energoregulatori ir galvenās vienības, kas uzrauga enerģijas tirgus, investīcijas infrastruktūrā un nodrošina atbilstību attiecīgajiem Kopienas tiesību aktiem, tie ir piemēroti kandidāti, kas spēj uzraudzīt EE1 principa piemērošanu. Šos pienākumus var pildīt kopīgi ar enerģētikas aģentūrām vai citām vienībām citās nozarēs. Ņemot vērā to, ka EE1 princips jāintegrē esošajā infrastruktūras plānošanā un ar energosistēmu saistītu lēmumu pieņemšanā, ir nepieciešama nevis jauna uzraudzības struktūra, bet gan skaidra kompetenču sadale, lai EE1 principa īstenošanu varētu uzraudzīt jau esošie enerģijas tirgus uzraudzītāji.
            Verifikācijas gaitā jāaplūko veids, kā tiek piemēroti ietekmes novērtējumi un IIA metodika, jo īpaši saistībā ar enerģijas ietaupījumu radīto plašāko ieguvumu novērtējumu, EE1 testu piemērošanu investīcijām energoinfrastruktūrā, ja tādi ir paredzēti, izmantoto datu kvalitāti un izmantotajiem rādītājiem, kā arī atlikušajiem šķēršļiem un ierobežojumiem.
            3.8.2.   Īstenošanas uzraudzība

            Uzraudzības kārtība jānosaka, izvirzot nosacījumus konkrētiem projektiem, to atlasei un apstiprināšanai. Visām investīcijām, kas ietekmē enerģijas pieprasījumu, tiek atbalstītas no publiskajiem līdzekļiem vai tiek reglamentētas ar tiesību aktiem, ir nepieciešami skaidri definēti rādītāji un metodika ietekmes uz enerģijas patēriņu ex ante novērtēšanai un rezultātu un ietekmes ex post izvērtēšanai pēc to īstenošanas. Tādas īpašas struktūras izveide, kas būtu atbildīga par EE1 principa piemērošanu, arī var palīdzēt labāk uzraudzīt un izvērtēt īstenoto rīcībpolitiku.

                  Rādītāji

            Definējot uzraudzības rādītājus, ir svarīgi ņemt vērā to, ka:

                        —

                        atsevišķas darbības vai programmas jāuzrauga, izmantojot detalizētus rezultātu rādītājus attiecībā uz sasniegto enerģijas ietaupījumu. Noderīgs papildu rādītājs ir devums vispārējā enerģijas patēriņa mērķrādītāja sasniegšanā, taču ir nepieciešama papildu informācija, kā tas tika aprēķināts,

                        —

                        enerģijas ietaupījumi jānorāda absolūtā izteiksmē attiecībā uz pārskata periodu vai darbības laikposma pēdējo gadu,

                        —

                        enerģijas ietaupījumi jāuzrauga kā kumulatīvie vai kopējie ietaupījumi kopā ar to ietekmi uz enerģijas patēriņa samazinājumu,

                        —

                        novērtējot ietekmi uz enerģijas ietaupījumiem, vienmēr jāņem vērā ierosināto pasākumu papildu ietekme, kas papildina jau esošo pasākumu ietekmi,

                        —

                        paredzamo enerģijas ietaupījumu aplēsēm vēlams izmantot mērīšanas metodes, kas noteiktas saskaņā ar 7. pantu (sk. Komisijas Ieteikuma (ES) 2019/1658 (68) 7.1. iedaļu),

                        —

                        investīciju izmaksas identificē kopā ar norādi par investīciju izmaksām uz katru ietaupītās enerģijas vienību.

                  Ziņošana

            Īpaši ziņojumi par EE1 principa īstenošanu un paraugprakses izstrādi vēl vairāk veicinās energoefektīvus risinājumus. Nolūks ir nodrošināt, ka minētā principa īstenošana tiek uzraudzīta.
            Jebkurš svarīgs lēmums, kas būtiski ietekmē enerģijas patēriņu, pienācīgi jāuzrauga kompetentai vienībai. Ņemot vērā plašo iespējamo EE1 principa piemērošanas jomu, ir lietderīgi noteikt dažas indikatīvas robežvērtības, kas palīdzēs noteikt, kuri svarīgi lēmumi un projekti ir rūpīgi jāuzrauga, sniedzot īpašus EE1 ziņojumus. Valstu līmenī šīs robežvērtības var noteikt, ņemot vērā valsts vai nozares enerģijas patēriņu vai iesaistītā publiskā finansējuma līmeni. Šo robežvērtību var noteikt absolūtā vai relatīvā izteiksmē gan attiecībā uz lēmuma ielaides, gan izlaides datiem.
            Tādējādi saistībā ar EE1 principa ziņojumiem par svarīgu lēmumu var uzskatīt:

                        —

                        jebkuru lēmumu, kas savā darbības laikā izraisa izmaiņas par vairāk nekā 1 % no nozarē patērētās enerģijas (NACE klasifikācijas 2. līmenī) vai SSO/PSO teritorijā patērētās vai piegādātās enerģijas,

                        —

                        jebkuru investīciju vai finansēšanas shēmu, kurā publiskie līdzekļi pārsniedz 50 miljonus EUR (69),

                        —

                        sadedzināšanas iekārtu būvi, ar kopējo nominālo ievadīto siltumjaudu 50 MW vai vairāk (70).

                  Protams, var izmantot arī citus kritērijus, ja nepieciešams un tie ir atbilstošāki. Tomēr kopumā, ja tas ir lietderīgi un nav pārāk apgrūtinoši, ietekme uz enerģijas patēriņu saistībā ar lēmumiem un investīcijām jāuzrauga jau pēc tam, kad ir ieviesta oficiāla ziņošana, auditi vai uzraudzība.

                  Izvērtēšana

            Ir lietderīgi pievērst uzmanību ex post izvērtējumiem par reālo ietekmi uz enerģijas patēriņu, jo tie arī ietekmē piedāvāto risinājumu piemērojamību nākotnē. Energoefektivitātes risinājumu praktisko īstenojamību ietekmē daudzi apstākļi. Tie ir saistīti ar ārējiem faktoriem, kā arī ar paradumiem vai atsitiena efektu. Bez pienācīgas šo faktoru analīzes energoefektivitātes pasākumu īstenošanu uzlabot ir grūti. Tas izraisa neatbilstību starp reālajiem un novērotajiem ietaupījumiem un attiecīgi ietekmē priekšstatu par energoefektivitāti kā par dzīvotspējīgu risinājumu, jo īpaši izmaksu lietderīguma ziņā. Sagatavojot un apstiprinot ar enerģētiku saistītus lēmumus, jau pašā sākumā jāparedz ex post izvērtējums ar pienācīgi noteiktu darbības jomu, izvērtējot reālo ietekmi uz enerģijas pieprasījumu, plašākus ieguvumus un iespējamos ietekmējošos faktorus.
            4.   EE1 PRINCIPA ĪSTENOŠANA KONKRĒTĀS NOZARĒS UN RĪCĪBPOLITIKAS JOMĀS

            4.1.   Elektroenerģijas tirgi

            Pieprasījumreakcijas un citu pieprasījuma puses resursu līdzdalība enerģijas tirgū var nodrošināt energosistēmai noderīgu elastību un papildināt vai pat samazināt nepieciešamību paplašināt ražošanas, pārvades un sadales jaudas. Tā var arī sekmēt piegādes pietiekamību un drošību.
            EE1 principa piemērošana nozīmē, ka tiek likvidēti visi regulatīvie šķēršļi, lai nodrošinātu pieprasījuma puses resursu piekļuvi tirgum. Attiecībā uz elektroenerģijas tirgiem tas galvenokārt nozīmē pareizu Elektroenerģijas direktīvas (71) un Elektroenerģijas regulas (72) īstenošanu.
            Turklāt ir nepieciešams, lai pieprasījumreakcija var konkurēt ar ražošanu ar līdzvērtīgiem nosacījumiem un tiktu vēl vairāk veicināta, nosakot pareizus stimulus vai prasības elektroenerģijas tirgos.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        Pieprasījumreakcijas veicināšana un patērētāju līdzdalības slodzē efektīva nodrošināšana līdztekus ražošanai, tiešā vai apvienošanas veidā vairumtirdzniecības, līdzsvarošanas un papildu pakalpojumu tirgos, kā arī pārslodzes pārvaldībā.

                        —

                        Tehnisko iespēju noteikšana līdzdalībai elektroenerģijas tirgos, pamatojoties uz dalībnieku spējām un tirgus prasībām (73).

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Dinamiskas cenas, tostarp:

                                    —

                                    kritiskas kulminācijas cenas (CPP) ir paredzētas, lai aptvertu īstermiņa izmaksas energosistēmai kritiskos periodos. Tās nosaka sistēmas kritēriji (piemēram, rezervju nepieejamība, ekstremāli laikapstākļi, kas izraisa negaidītas pieprasījuma izmaiņas, utt.),

                                    —

                                    cenu noteikšanas funkciju ieviešana enerģijas līdzsvarošanai nepietiekamas apgādes (“iztrūkuma”) apstākļos, kā norādīts Komisijas Regulas (ES) 2017/2195 (74) 44. panta 3. punktā, nodrošina papildu signālus par nepietiekamību vairumtirdzniecības tirgū, tādējādi palielinot stimulus pieprasījuma samazināšanai kulminācijas periodos,

                                    —

                                    cenu noteikšana reāllaikā (RTP) ir cenu noteikšanas shēma, kurā enerģijas cena tiek atjaunināta ļoti īsā laikā, parasti ik pēc stundas. Šīm cenām jāatjauninās atbilstoši attiecīgajai tirgus laika vienībai, kas patlaban parasti ir stunda, bet līdz 2025. gadam ir paredzēta pāreja uz 15 minūšu ilgiem cenu noteikšanas periodiem.

                        —

                        Atbalsts tādu viediekārtu uzstādīšanai, kas spēj reaģēt uz tīkla signālu, piemēram, mikrokoģenerāciju vai citām hibrīdierīcēm, kurās izmanto atjaunīgo gāzi un elektroenerģiju. Šāds atbalsts parasti jāpiešķir, izmantojot pārredzamus, konkurētspējīgus un nediskriminējošus procesus.

                        —

                        Laikā diferencēti vai elastīgi tīkla tarifi, kuru pamatā ir pārslodzes līmeņi – tie ļauj reaģēt uz pieprasījumu, stimulējot patērētājus pārcelt elektroenerģijas pieprasījumu no intensīva tīkla izmantošanas laika uz nenoslogotu tīkla izmantošanas laiku.

                        —

                        Pieprasījumreakcijas reālas un efektīvas līdzdalības jaudas mehānismos veicināšana un atbalstīšana, ja šie mehānismi tiek ieviesti saskaņā ar Regulas (ES) 2019/943 20. un 21. panta prasībām. Ja patērētāji apņemas nodrošināt iepriekš noteiktus slodzes samazinājumus un saņem garantētus maksājumus, var neveikt investīcijas ražošanā. Sistēmā rodoties neparedzētiem gadījumiem, tiek piemēroti sodi, ja patēriņš noticis laikā, kad tika norādīts nepārsniegt noteiktu robežvērtību. Tomēr jānodrošina, ka tas nemudina patērētājus mākslīgi palielināt patēriņu, lai varētu piemērot ierobežošanu (tas būtu pretrunā ar pieeju “energoefektivitāte pirmajā vietā”).

                        —

                        Viedo mēraparātu sistēmu paātrināta ieviešana.

                        —

                        Jebkuru stimulu likvidēšana tīkla tarifu un subsīdiju shēmās patērēt vairāk elektroenerģijas nekā nepieciešams (piemēram, tīkla tarifu atlaides “vienmērīga patēriņa profiliem” energoietilpīgās nozarēs vai minimāla kopējā gada patēriņa profiliem), vienlaikus atspoguļojot laika gaitā mainīgo tīkla nepietiekamību elektrotīkla tarifos.

                        —

                        Jauni regulatīvie stimuli pētniecībai un investīcijām energoefektivitātes risinājumos, piemēram, piemaksu koeficients, kas jāpiešķir PSO un SSO, ja tie attīsta tīklu (ja PSO rodas papildu īstermiņa izmaksas, ieviešot energoefektivitātes risinājumus, kas var būt izmakslietderīgi ilgtermiņā, valstu regulatīvās iestādes var nodrošināt mērķtiecīgus stimulus, apstiprinot tarifus vai nosakot augšējo robežu cenām).

                        —

                        Tīkla pieslēguma veicināšana un augstas efektivitātes koģenerācijas elastīga ekspluatācija, jo īpaši sistēmās ar augstu AER īpatsvaru.

                        —

                        Vietējās energosistēmas efektivitātes optimizēšana (sektoru integrēšana vietējā līmenī) un tās attīstības plānošana kopā ar vietējām ieinteresētajām personām (publiskajām iestādēm, SSO, vietējām enerokopienām utt.), tostarp paredzot galvenos renovācijas stratēģiju elementus vai attīstot vietējos atjaunīgos resursus (piemēram, vēja, saules, biomasas vai biometāna resursus).

                        —

                        Mazāku tiešo izmantotāju (piemēram, dzīvojamo ēku sektora tiešo izmantotāju) agregatoru piekļuves enerģijas tirgiem veicināšana.

                           1. izcēlums

                           EE1 pieprasījumreakcijas plānošanā

                        Atbalsta pētījums (75) sniedz piemēru no reālās dzīves par to, kādi pasākumi ir jāveic attiecīgajiem dalībniekiem, lemjot par pieprasījumreakcijas plānošanu saskaņā ar EE1 principu.
                        EE1 principa piemērošana attiecībā uz pieprasījuma puses pārvaldību (DSM) enerģētikas nozarē var attiekties uz vairākām situācijām, un centrālajam lēmumu pieņēmējam, kurš tiek dēvēts par “DSM pakalpojumu sniedzēju”, ir dažādi pienākumi. DSM risinājumi ietver divas daļas – energoefektivitāti un pieprasījumreakciju. Attiecībā uz energoefektivitātes pasākumiem DSM pakalpojumu sniedzējs var būt valsts (enerģētikas aģentūras utt.), enerģijas piegādātāji vai specializēti privātie DSM pakalpojumu sniedzēji (saskaņā ar energoefektivitātes pienākuma shēmu). Sistēmu operatori (jo īpaši sadales sistēmu operatori) arī var sniegt informāciju, lai veicinātu energoefektivitātes uzlabojumus vai motivētu patērētājus sniegt pieprasījumreakcijas pakalpojumus. Attiecībā uz pieprasījumreakciju līdzsvarojamos tirgos DSM pakalpojumu sniedzēji atsaucas uz lieliem patērētājiem vai agregatoriem (ESCO, virtuālo elektrostaciju operatoriem), kuri var iesniegt piedāvājumus šajos tirgos.
                        Liberalizētajos ES enerģijas tirgos tiek piemēroti nodalīšanas noteikumi. Tādējādi valstij, nevis bijušajiem vertikāli integrētajiem monopoliem ir pienākums veikt EE1 principa pārbaudi, ko vēsturiski dēvē par integrēto resursu plānošanu (IRP). Gadījumos, kad ir ieviesti jaudas tirgi saskaņā ar Regulu (ES) 2019/943, rīcībpolitikas veidotāji un regulatori nodrošina, ka pieprasījumreakcija tiek atļauta un šajos tirgos ir iespējams piedalīties ar līdzvērtīgiem nosacījumiem kā ražošanas nozarei. Turpmāk sniegtajā piemērā DSM pakalpojumu sniedzējs atsaucas uz agregatoru, kurš apvieno vairākas galapatērētāju slodzes no visām nozarēm, lai pārdotu vai izsolītu viņu agregēto pieprasījumreakciju jebkurā elektroenerģijas tirgū.
                        Rīcībpolitikas veidotājam jāizvirza mērķrādītāji (ņemot vērā izmaksu lietderību) pieprasījumreakcijas plānošanas īstenošanai. Pamatojoties uz pirmajā solī definētajiem mērķrādītājiem, rīcībpolitikas veidotājam un/vai valsts regulatīvajai iestādei, ja tas ir to kompetencē, ir jānosaka tiesiskais regulējums DSM īstenošanas plānošanai, kurā var integrēt vairākus rīcībpolitikas instrumentus.
                        Pamatojoties uz rīcībpolitikas veidotāja izvirzītajiem rīcībpolitikas mērķrādītājiem, regulatīvajai iestādei jāpārbauda DSM pakalpojumu sniedzēja ierosinātais plānošanas mērķis. Tas ir atkārtots process, kas izraisīs citus procesus, kamēr plāns atbildīs mērķrādītājiem. Regulatīvajai iestādei jāizstrādā noteikumi par piekļuvi tirgum, jānosaka IIA metode, lai DSM pakalpojumu sniedzējs varētu sistemātiski novērtēt savus investīciju variantus, un jāpārbauda ierosinātais plāns.

                  4.2.   Energoapgāde un enerģijas sadale

            EE1 principa piemērošana galvenokārt attiecas uz energoefektivitātes noteikšanu par prioritāru, salīdzinot ar investīcijām energoinfrastruktūrā un/vai esošās energoinfrastruktūras, tostarp pārrobežu, optimizēšanu. Līdztekus cenu signāliem, to var panākt, izskatot vai analizējot pieprasījuma puses resursus vai energoefektīvas tehnoloģijas kā alternatīvas, jo īpaši plānojot ražošanu, uzglabāšanu, pārvadi un sadales tīkla infrastruktūru (76). Turklāt, ja ir nepieciešams piegādes puses lēmums, jāpiemēro EE1, lai izvēlētos visefektīvāko alternatīvu energoinfrastruktūras optimizēšanai. Tas atbilst energosistēmu integrācijas stratēģijai, kas paredz pienācīgi ņemt vērā energoefektivitāti enerģijas piegādes pusē. Lēmumiem par enerģijas taupīšanu, pārslēgšanu vai koplietošanu pienācīgi jāatbilst enerģijas patēriņam dažādu enerģijas nesēju aprites ciklā, tostarp izejvielu ieguvē, ražošanā un atkārtotā izmantošanā vai reciklēšanā, konversijā, pārveidošanā, transportēšanā un uzglabāšanā, kā arī atjaunīgo energoresursu īpatsvara pieaugumā elektroapgādē.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        Pieprasījuma puses resursu izskatīšana, izvērtējot vajadzības pēc investīcijām ražošanas jaudās (elektroenerģijā vai siltumenerģijā), lai nodrošinātu izmakslietderību sistēmas līmenī.

                        —

                        Citu enerģētikas tīklu plānoto izmaiņu izskatīšana un kopīgu infrastruktūras plānošanas scenāriju izstrāde.

                        —

                        Prasība izmantot izmaksu un ieguvumu analīzi, plānojot reģionālos (77) elektroenerģijas, gāzes (arī ūdeņraža) un centralizētās siltumapgādes tīklus, tostarp koģenerācijas iekārtas un atlikumsiltuma atgūšanu, kā arī plānojot rūpniecisko un dzīvojamo ēku ūdensapgādes ciklus vairāku ēku kompleksiem (piemēram, pilsētiņām, slimnīcām, sporta kompleksiem), lai noteiktu izmaksu ziņā lietderīgākos un efektīvākos siltumapgādes variantus un novērtētu tos, ņemot vērā siltuma pieprasījuma samazināšanos, ko nodrošinās ēku un procesu energoefektivitāte.

                        —

                        Siltumapgādes un aukstumapgādes integrācija pilsētu, lauku vai rūpniecisko teritoriju plānošanā.

                        —

                        Izmaksu ziņā optimāla ūdeņraža infrastruktūras izvietojuma nodrošināšana.

                        —

                        Alternatīvu galapatēriņa efektivitātes pasākumu izskatīšana, veicot tirgus plānošanu un regulēšanu.

                        —

                        To plusu un mīnusu izvērtēšana, kas piemīt visas komunālās sistēmas mēroga enerģijas uzkrātuvēm un uzkrātuvēm, kas atrodas “aiz skaitītāja”, salīdzinot tos ar energoefektīvu ierīču/iekārtu un pieprasījumreakcijas shēmu pieņemšanu.

                        —

                        Pārredzamība un konsekvence pieņēmumos, ko izmanto infrastruktūras un investīciju plānošanā attiecībā uz izmaiņām enerģijas pieprasījumā līdz 2030. un 2050. gadam un attiecībā uz klimata mērķiem laikposmam līdz 2030. un 2050. gadam.

                        —

                        Atlikumsiltuma atkalizmantošana (78) un integrēšana centralizētās siltumapgādes tīklos.

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Konkursa piedāvājumu organizēšana, lai kulminācijas gadījumiem paredzētās stacijas, kas darbojas ar fosilo kurināmo, aizstātu ar tīrām siltuma un elektroenerģijas ražotnēm un pieprasījuma puses resursiem.

                        —

                        Tādu kopīgu infrastruktūras scenāriju izstrāde un plānošana, kuros integrēti pieņēmumi par prasībām gāzes, elektroenerģijas, ūdeņraža un siltuma tīkliem, kā arī mērķi attiecībā uz energoefektīvu tīkla ekspluatāciju. Plānojot infrastruktūru, pēc iespējas jāņem vērā visaptverošie siltumapgādes un aukstumapgādes novērtējumi saskaņā ar EED VIII pielikumu.

                        —

                        Integrētas sadales sistēmas plānošana (aptverot arī citus enerģijas nesējus, nevis tikai to, kuru aplūko no sadales sistēmas viedokļa), lai maksimāli izmantotu decentralizētos energoresursus, tostarp energoefektivitāti un pieprasījumreakciju, un prognozes par šo resursu ietekmi uz tīkla vajadzībām.

                        —

                        Piemērotas metodikas izstrāde decentralizēto energoresursu (piemēram, saules fotoelementu, enerģijas uzkrāšanas, augstas efektivitātes koģenerācijas, centralizētās siltumapgādes, tiešās elektrifikācijas un pieprasījumreakcijas) IIA vajadzībām (metodikai jānodrošina salīdzināšana vienādos konkurences apstākļos gan savstarpēji, gan ar konvencionālajiem piegādes puses resursiem).

                        —

                        Prasība izmantot izmaksu un ieguvumu analīzi, plānojot augstas efektivitātes koģenerācijas iekārtas un atlikumsiltuma atgūšanu, salīdzinot ar alternatīvām un mazāk efektīvām tikai elektroenerģijas un tikai siltuma sistēmām, kurās siltuma pārveide elektroenerģijā nav izmakslietderīga vai tehniski iespējama.

                        —

                        Ūdeņraža transporta infrastruktūras plānošana un elektrolīzeru izvietošana, kopā ar alternatīvu piegādes puses efektivitāti, piemēram, liela mēroga KSER un DHC, un galapatēriņa efektivitātes pasākumiem, piemēram, mikro-KSER, tostarp stacionāriem kurināmā elementiem.

                        —

                        Energoefektivitātes tests visiem energoinfrastruktūras projektiem – izmakslietderīgi pieprasījuma puses resursi, kas enerģētikas vajadzībām jāizvērtē kopā ar piegādes puses resursiem.

                        —

                        Metodiku izstrāde energosistēmas mēroga izmaksu un ieguvumu analīzei, aptverot dažādus enerģētikas vektorus un investīciju vajadzību noteikšanā ņemot vērā pieprasījuma puses resursus, līdztekus piedāvājumam.

                        —

                        Regulatoru ziņojumi par to, kā tie savos attiecīgajos nacionālajos plānos integrē un īsteno tīkla efektivitātes mērķus.

                           2. izcēlums

                           EE1 lēmumu plānošanā piegādes pusē

                        Atbalsta pētījums sniedz divus piemērus no reālās dzīves par to, kādi pasākumi jāveic, īstenojot EE1 principu lēmumu plānošanā enerģijas piegādes pusē. Viens attiecas uz pārvades un sadales tīkla plānošanu, otrs – uz centralizētās siltumapgādes plānošanu.
                        Pārvades un sadales tīkla plānošana
                        EE1 principa piemērošana pārvades un sadales tīkla plānošanā attiecas uz verifikāciju, vai šīs infrastruktūras daļas būvniecību var aizstāt vai vismaz aizkavēt ar izmakslietderīgākiem energoefektivitātes pasākumiem un pieprasījumreakcijas programmām, kas samazina slodzi kulminācijas periodos un arī kopējo elektroenerģijas patēriņu, un tādējādi nodrošināt tīkla pakalpojumus izmakslietderīgākajā veidā, vienlaikus nodrošinot tādu pašu piegādes drošības līmeni un ņemot vērā arī mainīgo atjaunīgo energoresursu īpatsvara palielināšanos energosistēmā.
                        Tīkla operatori, kurus uzrauga regulatori, ir galvenie šā principa īstenotāji. Rīcībpolitikas veidotāji nosaka mērķrādītājus un rīcībpolitikas satvaru, kas ņemtu vērā kompromisus starp ekonomisko efektivitāti, no vienas puses, un sistēmas uzticamību, no otras puses. Saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem SSO un PSO jāplāno izmakslietderīgākais pieprasījuma un piegādes puses resursu portfelis un jānodrošina valstu regulatoriem aktīva līdzdalība uzraudzībā un izpildē. Regulatīvajai iestādei vai Komisijai, ja tas ir īpaši noteikts ES tiesību aktos (t. i., TEN-E), jāpārbauda, vai tīkla operatora piedāvātā izmaksu un ieguvumu analīzes metodika atbilst rīcībpolitikai un regulatīvajam satvaram, un jānovērtē plānotās investīcijas, ko ierosina tīkla operators.

                           Centralizētās siltumapgādes plānošana

                        Centralizētās siltumapgādes sistēma ir vertikāli integrēta sistēma, t. i., sistēmas operators ir atbildīgs gan par siltuma ražošanu, gan par tīkla ekspluatāciju un siltumapgādi, kā arī par attiecīgu lēmumu pieņemšanu investīciju jomā. Tādējādi galvenais principa piemērošanas izpildītājs ir sistēmas operators. Rīcībpolitikas veidotāju pienākums, nodrošinot veicinošo satvaru, ir energoefektīvām centralizētās siltumapgādes sistēmām definēt snieguma mērķus, tostarp mērķrādītājus attiecībā uz izmantojamo atjaunīgo energoresursu kurināmo, un atvieglot ārējo rūpniecisko iekārtu radītā atlikumsiltuma integrēšanu tīklā. Rīcībpolitikas veidotājiem arī skaidri jādefinē centralizētās siltumapgādes loma plašāku mērķu sasniegšanā, ņemot vērā citus alternatīvus energoefektīvos risinājumus, piemēram, siltumsūkņus. Vietējām iestādēm jāizvērtē šķēršļi centralizētās siltumapgādes tīkla paplašināšanai. Regulatīvās iestādes galvenais uzdevums ir pārbaudīt sistēmas operatora plānošanas mērķus, izstrādāt IIA metodiku un definēt noteikumus par sistēmas operatora, kā arī potenciālo siltuma ražotāju citās nozarēs, piekļuvi tirgum. Regulatīvajai iestādei arī jānodrošina telpiskais plānojums, lai sistēmas operators varētu sistemātiski izvērtēt visus variantus piegādes pusē, tīklā un pieprasījuma pusē, un jāpārbauda sistēmas operatora piedāvātais plāns.

                  4.3.   Enerģijas pieprasījums (rūpniecība un pakalpojumi)

            Lai gan EE1 principa pamatā ir tādu pieprasījuma puses risinājumu veicināšana, kas var samazināt nepieciešamību palielināt elektroenerģijas ražošanas jaudu, šis princips ir piemērojams arī enerģijas galapatēriņa nozarēs, piemēram, mājsaimniecībās, pakalpojumos, rūpniecībā un transportā. Dažādu tehnoloģiju plusu un mīnusu un dažādu risinājumu energosnieguma izvērtējums jāveic arī, piemērojot EE1 principam raksturīgo holistisko pieeju, lai nodrošinātu, ka tiek pienācīgi novērtēta kādas atsevišķas sistēmas sastāvdaļas izmaiņu ietekme uz uzņēmējdarbības procesa vispārējo efektivitāti. Šim principam jāpopularizē energoefektīvi produkti, tehnoloģijas un paņēmieni (piemēram, energopārvaldība), lai paaugstinātu visa procesa vai pat sistēmas, kurā tas iekļauts, vispārējo energoefektivitāti.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        Publiskā iepirkuma instrumenti un atbalsta rīki, kas paredzēti, lai pieprasītu vai veicinātu energoefektīvu preču un pakalpojumu iepirkumu publiskajā sektorā (vajadzības gadījumā – ar pieprasījumreakcijas spējām), pamatojoties uz integrētiem izmaksu un ieguvumu novērtējumiem un materiālu efektivitātes aprites cikla analīzi.

                        —

                        Materiālu efektivitātes, aprites spēju un energoefektīvu tehnoloģiju pastiprināšana līdztekus materiālu ražošanai un energoapgādei.

                        —

                        Efektīvas nozaru integrācijas veicināšana vietējā līmenī, izmantojot augstas efektivitātes koģenerāciju uz vietas gan rūpniecībā, gan ēkās, kā alternatīvu mazāk efektīvajai atsevišķajai siltumenerģijas ražošanai.

                        —

                        Elastīgas darbības veicināšana, izmantojot pieprasījumreakciju un pašpatēriņu, lai mazinātu spriedzi vietējos tīklos un uzlabotu galalietotāju noturību.

                        —

                        Atlikumsiltuma un atlikumaukstuma atkalizmantošana.

                        —

                        Enerģijas tiešo izmantotāju (organizāciju) rīcība.

                        —

                        Investīciju stimulēšana.

                        —

                        Konsultāciju pakalpojumu kvalitāte.

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Rūpniecisko iekārtu, kas ražo atlikumsiltumu, izvietošanas atļauju sasaiste ar iespēju pieslēgt tās vietējiem siltumtīkliem.

                        —

                        Atlikumsiltuma atkalizmantošanas izvērtēšana, piešķirot atļaujas iekārtām, kas ražo lielu daudzumu atlikumsiltuma.

                        —

                        Prasību ieviešana attiecībā uz augstākās energoefektivitātes klases produktu iegādi.

                        —

                        Prasību ieviešana attiecībā uz pieprasījumreakcijas spējām.

                        —

                        Kritēriju izstrāde, lai sniegtu finansiālu palīdzību investīcijām energoefektivitātē un novērtētu efektivitātes pieaugumu visā procesā vai sistēmā.

                        —

                        Noteikumu ieviešana par palielinātām nodokļu atlaidēm vai pagaidu atlaidēm.

                        —

                        Energopārvaldības pastiprināšana vai uzdošana par pienākumu.

                        —

                        Konsultantu kvalifikācijas profilu izstrāde standartizācijas un sertifikācijas nolūkā.

                        —

                        Tādu materiālu popularizēšana, kas nodrošina lielāku energoefektivitāti ražošanas un darba procesos.

                  4.4.   Ēkas

            Kopumā ēku patērētā enerģija veido aptuveni 40 % no ES kopējā enerģijas patēriņa, un ēkas rada 36 % ES siltumnīcefekta gāzu emisiju enerģētikas nozarē (79). Turklāt ēkas ir nozare, kas mūsu sabiedrībā rada vislielākās oglekļa emisijas, – kopumā tiek lēsts, ka tās veido aptuveni 10 % no gada kopējām siltumnīcefekta gāzu emisijām. Kā norādīts Renovācijas viļņa stratēģijā, EE1 ir viens no galvenajiem principiem, kas jāpiemēro ēku renovācijas plānošanā un darbībās uz vietas. Stratēģija vienlaikus norāda uz holistiska aprites cikla pieejas lielo nozīmi, izmantojot aprites procesu, lai samazinātu oglekļa emisijas visā aprites ciklā.
            Ēku energoefektivitātes uzlabojumi no tehniskā viedokļa parasti ir salīdzinoši vienkārši. Salīdzinot ar citām nozarēm, var būt izmakslietderīgi samazināt būtisku enerģijas patēriņa daļu. Liela mēroga ēku renovācija var samazināt tiešo izmantotāju pieprasījumu un vajadzību pēc papildu enerģijas ražošanas, pārvades un sadales jaudas, kā arī vajadzību pēc siltumapgādes vai aukstumapgādes sistēmām pašās ēkās. Ēku renovācija nodrošina arī daudzus ieguvumus ekonomikai, sabiedrībai un videi, ja to veic, ņemot vērā visu aprites ciklu. EED, EPBD un Renovācijas viļņa stratēģijā iekļautās prasības un rīki, kā arī Komisijas ieteikumi par ēku renovāciju un ēku modernizāciju jau paredz konkrētu pasākumu kopumu, lai nodrošinātu EE1 principa piemērošanu, un to īstenošanu var vēl vairāk veicināt, piemērojot šīs vadlīnijas.
            Tādēļ ir ļoti svarīgi, lai integrētās ēku renovācijas programmas tiktu ņemtas vērā rīcībpolitikās un investīciju lēmumos, kuru mērķis ir nodrošināt piegādes pietiekamību un sadales tīklu stabilitāti. Lai gan noteiktos apstākļos varētu būt lietderīgi veikt pakāpenisku renovāciju, ir svarīgi censties panākt koordināciju, lai palielinātu renovācijas dziļumu un izmantotu izdevības ekonomikas un sabiedrības aspektā. Izmantojot pieeju “soli pa solim”, tā ir detalizēti jāapraksta jau no paša sākuma, piemēram, te var izmantot ēkas renovācijas pasi (80), fokusējoties uz iespējām samazināt oglekļa emisijas visā aprites procesā.
            Šajā aspektā ēkas ir mūsdienu energosistēmas galvenā sastāvdaļa – tās var aktīvi piedalīties pieprasījumreakcijas shēmā kā siltuma un aukstuma krātuves, kā arī tāpēc, ka noteiktu ierīču izmantošanu ir iespējams uz laiku atlikt. Visbeidzot, ēkas ir piemērotas decentralizētai atjaunīgās enerģijas ražošanai un uzkrāšanai. Ēku viedgatavības indikators, kas noteikts EPBD, ļauj novērtēt ēku (vai ēkas vienību) spēju pielāgot savu ekspluatāciju iemītnieku vajadzībām, optimizējot arī energoefektivitāti un vispārējo veiktspēju, kā arī pielāgot ekspluatāciju, reaģējot uz signāliem no tīkla (enerģētiskā elastība). Tādējādi ar šo rīku ir iespējams atbalstīt un uzlabot informētību par šo jauno uzlaboto funkciju radītajiem reālajiem ietaupījumiem.
            Svarīgi ir tas, ka EE1 princips ēku sektorā jāpiemēro ne tikai izmantošanas posmā, kur ietilpst arī renovācija, bet arī visā aprites ciklā un jaunbūvēs. Jo īpaši jaunbūvēm, kā arī renovācijas projektiem, ir liels potenciāls vēl vairāk samazināt kopējās oglekļa emisijas visā aprites ciklā, veicot aprites tipa projektēšanu un konstruēšanu un vienlaikus ieviešot EE1 principu arī izmantošanas posmā. Attiecībā uz jaunbūvēm ir svarīgi aplūkot arī jaunu pilsētas rajonu attīstību, kur mājokļu, pakalpojumu, mobilitātes infrastruktūras u. c. plānošana un lokalizācija ir būtiska energoefektivitātes un oglekļa emisiju aspektā (kā arī pielāgojoties klimatam).
            Turklāt ir nepieciešama uz lietotāju orientēta pieeja. Tā prasa papildu pūles, lai atvieglotu ēku iemītniekiem EE1 principa piemērošanu ikdienā. Tā arī nozīmē, ka sniegtie pakalpojumi (siltums, ērtības utt.) izmanto tehnoloģijas un ir izstrādāti pēc iespējas energoefektīvākā veidā.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        Finansējuma pieejamības nodrošināšana ēku renovācijas programmām no enerģijas ģenerācijas, pārvades, sadales un uzkrāšanas kapacitātes instrumentiem.

                        —

                        Tādu publiskā iepirkuma noteikumu un atbalsta rīku veicināšana, kuri nodrošina visā aprites ciklā energoefektīvu ēku, preču un pakalpojumu iegādi, būvniecību un nomas iepirkumu publiskajā sektorā, pamatojoties uz integrētiem izmaksu un ieguvumu novērtējumiem.

                        —

                        Visa ēku modernizācijas spektra iekļaušana renovācijas programmās (no ēkas korpusa siltumintegritātes uzlabošanas līdz ēku tehnisko sistēmu modernizācijai un optimizācijai, izmantojot digitālās tehnoloģijas un integrējot sadalītos un decentralizētos atjaunīgos energoresursus), lai optimizētu kopējo sistēmas efektivitāti.

                        —

                        Energoefektivitātes elementu integrēšana vietējā telpiskajā plānojumā un atļauju izsniegšanā pilsētās. Tas ietver energoefektīva transporta popularizēšanu, piemēram, nodrošinot stāvvietas un uzlādes punktus elektriskajiem transportlīdzekļiem, velosipēdiem, e-velosipēdiem un kravas velosipēdiem, kā arī sabiedriskā transporta tīklu tuvumu.

                        —

                        Energoefektīvu risinājumu ieviešanas sarežģītības mazināšana, vienkāršojot administratīvo procesu privātpersonām.

                        —

                        Aprites procesu, materiālu efektivitātes un energoefektīvu tehnoloģiju stiprināšana ēkās.

                        —

                        Būvniecības standarti, ēku fonda modernizācija un visaptveroša ilgtspējīga renovācija.

                        —

                        Ēku digitalizācija, izmantojot stimulus un ieviešot viedās tehnoloģijas.

                        —

                        Nozaru integrācijas vietējās koordinācijas stiprināšana vietējā līmenī un ēku renovācijā, lai optimizētu vietējo atjaunīgās enerģijas produkcijas kapacitāti un vietējo pieprasījumreakcijas kapacitāti.

                        —

                        Kompromisu apzināšana un sinerģijas veicināšana starp tiešo un netiešo elektrifikāciju, ņemot vērā sistēmas kopējo efektivitāti un izmaksas, lai veicinātu optimālu atjaunīgās enerģijas izmantojumu, tai skaitā ar siltumsūkņu un efektīvas koģenerācijas palīdzību atkarībā no vietējiem apstākļiem (pieejamības un piegādes noturības ziņā).

                        —

                        Energoefektivitātes plānošanas (tostarp rūpniecisko un dzīvojamo ēku ūdensapgādes ciklu) integrācija vairāku ēku kompleksos, piemēram, pilsētiņās, slimnīcās, sporta kompleksos, kā vietās, kas ir piemērotas viedo energosistēmu integrācijai.

                        —

                        Sinerģijas noteikšana starp energoefektivitātes pasākumiem un atsevišķu, maza mēroga atjaunīgo energoresursu projektu ieviešanu ēkās, jo īpaši izmantojot valsts finansiālos stimulus.

                        —

                        Ar ieradumu maiņu saistītu pasākumu veicināšana, lai novērstu pārmērīgu patēriņu.

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Ēku renovācijas iekļaušana atjaunīgo energoresursu izsolēs.

                        —

                        Novatoriskas finansēšanas shēmas ēku renovācijai, tostarp hipotēkas energoefektivitātei (81).

                        —

                        Finansējuma sasaistīšana ar viedgatavības indikatora ieviešanu.

                        —

                        Finansējuma sasaistīšana ar post ante auditiem, lai nodrošinātu, ka īstenotajām darbībām ir būtiska ietekme uz ēku energoefektivitāti, kā norādīts vienā no EPBD 2.a panta kritērijiem, lai sasaistītu finanšu pasākumus energoefektivitātes uzlabošanai ēku renovācijā ar mērķtiecīgiem vai sasniegtiem enerģijas ietaupījumiem.

                        —

                        Ēku un agregatoru piekļuves veicināšana jaudas mehānisma tirgum un apgādes pietiekamības tirgum, jo īpaši attiecībā uz ēkām, kas aprīkotas ar koģenerācijas iekārtām.

                        —

                        Elektroenerģijas cenas, sadales cenas un citu maksu modulēšana, lai stimulētu pieprasījumreakciju un elektroenerģijas uzkrāšanu (tostarp siltuma veidā) ēkās.

                        —

                        Ēku lokalizācijas atļauju sasaistīšana ar atjaunīgās enerģijas potenciālu (orientācija saules enerģijas izmantošanai, vieta ģeotermālajiem sūkņiem un siltumsūkņiem, vietējo AER kopienu un atjaunīgās enerģijas ražošanas tuvums, ieskaitot mazoglekļa centralizēto siltumapgādi no atjaunīgiem avotiem) un ar sabiedriskā transporta tīkliem.

                        —

                        Kopējā enerģijas pieprasījuma maksimāla samazināšana, kas jāsasniedz, renovējot ēkas, piemēram, vispirms uzlabojot ēkas norobežojošo konstrukciju ekspluatācijas kvalitāti un tad veicot citus pasākumus, tādus kā siltumapgādes sistēmu nomaiņa (vai nodrošinot, ka šāda nomaiņa ir atkarīga no turpmākiem energoefektivitātes uzlabojumiem).

                        —

                        Būvkodeksos noteikti pienākumi paredzēt velosipēdu novietnes un e-velosipēdu uzlādes punktus.

                        —

                        Klimata kontroles ierīču (gaisa kondicionēšanas, siltumapgādes un aukstumapgādes ierīču) un risinājumu (pasīvās siltumapgādes un aukstumapgādes risinājumu, kas ietver ēkas orientēšanu, jumtu/sienu apzaļumošanu utt.) iekļaušana starp tehniskā projekta elementiem. Tas ietver arī tehnisko ekspertīžu nodrošināšanu, lai noteiktu nepieciešamo izolācijas veidu ēkas norobežojošajām konstrukcijām, gaisa kondicionēšanas sistēmu vai to, kādi radiatori/sildītāji jāiegādājas, ņemot vērā telpas īpatnības (ģeogrāfiskais apgabals, ēkas izolācija, orientācija utt.).

                        —

                        Zaļās un zilās infrastruktūras izmantošana vietējā telpiskajā plānojumā, kas nodrošina sinerģiju starp energoefektivitātes uzlabojumiem atsevišķās ēkās, veidojot dabisko ventilāciju, apzaļumotus jumtus un sienas, kā arī samazinot “siltuma salas” efektu rajona līmenī.

                        —

                        Energoefektivitātes līgumu izmantošana, lai nodrošinātu garantētu, izmērāmu un paredzamu energoefektivitātes pieaugumu (gan galaenerģijas, gan primārās enerģijas izteiksmē).

                        —

                        Energopārvaldības sistēmu ieviešana, skaidri aprakstot pienākumus un veicamos pasākumus.

                        —

                        Tādu energopārvaldības sistēmu ieviešana, ko pārvalda ar digitālām saskarnēm, lai uzlabotu energoefektivitāti, vienlaikus integrējot decentralizētos energoresursus.

                        —

                        Aktīvo/pasīvo energoefektivitātes tehnoloģiju izmantošana ēku uzturēšanas un ekspluatācijas optimizēšanai.

                        —

                        Pastāvīga ēku energoefektivitātes uzraudzība, analīze un ziņošana.

                        —

                        Tādas sistēmas uzstādīšana, kas nodrošina atgriezenisko saiti par enerģijas patēriņu, izmantojot viedos skaitītājus un viedierīces.

                  4.5.   Transports

            Ilgtspējīgs transports ir Komisijas nesen pieņemtās “Ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģijas” (82) pamatā. Stratēģijā arī likts liels uzsvars uz transporta efektivitāti, ko var panākt, izmantojot degvielas veida nomaiņu, bezemisiju transportlīdzekļus, transporta veidu nomaiņu vai transporta sistēmas uzlabojumus. Enerģijas patēriņa samazināšana ir tieši saistīta ar klimatneitralitātes mērķi, un ir svarīgi, lai transporta plānošanā un pārvaldībā tiktu skaidri ņemts vērā enerģijas patēriņš.
            Energoefektivitāte ir būtiska sastāvdaļa, kas vajadzīga, lai palīdzētu stabilizēt tīklus, kas nodrošina elektrificētu mobilitāti. Piemērojot EE1 principu, jānodrošina, lai, koncentrējoties uz degvielas veida nomaiņu, netiktu ignorēti iespējamie enerģijas ietaupījumi.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        Nodrošināšana, ka transportlīdzekļi tiek konstruēti un izmantoti pēc iespējas energoefektīvāk, lai dažādām mobilitātes darbībām un elektrisko transportlīdzekļu uzlādei tiktu izmantots minimāls enerģijas daudzums.

                        —

                        Dažādu transporta veidu un digitālo tehnoloģiju energoefektivitātes novērtēšana pētniecības iniciatīvās un ilgtspējīgas pilsētu mobilitātes plānos (SUMP).

                        —

                        Enerģijas un izmaksu ziņā optimāla valsts autoceļu un dzelzceļa tīkla projektēšanas un ekspluatācijas nodrošināšana pilsētas un tālsatiksmes mobilitātes plānošanā un pārvaldībā.

                        —

                        Transportlīdzekļu izmantošanas veicināšana, pamatojoties uz efektivitāti un emisiju samazināšanas potenciālu/iespējām preču pārvadāšanas jomā.

                        —

                        Elektrisko transportlīdzekļu viedas uzlādes nodrošināšana, lai tie varētu iekļauties pieprasījuma puses pārvaldībā.

                        —

                        Iedrošināšana pilsētās staigāt kājām un braukt ar velosipēdu.

                        —

                        Ceļu nodokļu ieviešana atbilstīgi automobiļu reālajam enerģijas patēriņam un to subsīdiju/nodokļu režīmu atcelšana, kas ir pretrunā ar principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”.

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Transporta enerģijas patēriņa plānošanas un samazināšanas pasākumu iekļaušana SUMP un ņemšana vērā telpiskajā plānošanā.

                        —

                        Pasākumu īstenošana, lai atbalstītu plašāku sabiedriskā transporta izmantošanu, braukšanu ar velosipēdu un iešanu kājām.

                        —

                        Stimulu nodrošināšana bezemisiju transportlīdzekļu iegādei un lietošanai un mazas masas personīgo transportlīdzekļu popularizēšana.

                        —

                        Kolektīvā transporta veicināšana tādā veidā, lai izraisītu atteikšanos no individuālā transporta un palielinātu transportlīdzekļu noslogojumu.

                        —

                        Energoefektivitātes ņemšana vērā, izstrādājot satiksmes drošības noteikumus un veidojot infrastruktūras objektus.

                        —

                        Energoefektivitātes radīto sabiedrisko ieguvumu ņemšana vērā, veidojot transporta infrastruktūru (piemēram, izlīdzinot nelīdzenu reljefu, būvējot tiltus un tuneļus).

                           3. izcēlums

                           EE1, pieņemot lēmumus vietējā transporta plānošanā

                        Atbalsta pētījums sniedz piemērus no reālās dzīves par to, kādi pasākumi jāveic, īstenojot EE1 principu investīciju lēmumos vietējā transporta plānošanā un pārvaldībā.
                        Principu galvenokārt piemēro transporta plānotājs, kurš ir atbildīgs par sabiedriskā transporta tīklu, transporta pakalpojumu un infrastruktūras plānošanu un pārvaldību. Pašvaldības administrācija pilda regulatora pienākumus, nosakot noteikumus par piekļuvi tirgum, izstrādājot IIA metodiku un veicot atbilstības pārbaudi. Rīcībpolitikas veidotāji nosaka mērķrādītājus un regulatīvo satvaru investīcijām vietējā transporta plānošanā un pārvaldībā. Viņiem jānodrošina, ka energoefektivitātes uzlabošana tiek atzīta par daļu no risinājuma ar transportu saistītām problēmām un iekļauta ilgtspējīgas mobilitātes plānos.

                  4.6.   Ūdens

            Enerģija un ūdens ir cieši savstarpēji saistīti saimnieciskajā dzīvē un daudzos līmeņos (ūdens un enerģijas saikne). Ūdens ir nepieciešams enerģētikas vajadzībām, piemēram, aukstumapgādei, siltumapgādei, uzglabāšanai, biodegvielām, izejvielu pārstrādei, ūdeņraža un e-degvielu ražošanai vai hidroenerģijai. Enerģija ir nepieciešama ūdenssaimniecībā, piemēram, lai ūdeni iegūtu, sūknētu, sasildītu, atdzesētu, tīrītu, apstrādātu un atsāļotu (83). Enerģijas ietaupījumi var rasties daudzos līmeņos, tostarp ūdens ieguvē, ūdens sadalē, enerģijas ražošanā (siltumapgādē un aukstumapgādē), ūdens apstrādē, enerģijas izmantošanā rūpnieciskajos procesos, lauksaimniecībā un mājsaimniecībās, lietusūdens apsaimniekošanā un ūdens atkārtotā izmantošanā. Principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” piemērošana ūdenssaimniecībā un visos rūpniecības, būvniecības un lauksaimniecības ūdensapgādes ciklos nozīmē novērtēt risinājumus, kā likvidēt saikni starp enerģijas patēriņu un ūdens patēriņu. Mūsdienās Eiropas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas katru gadu patērē vairāk nekā divu elektrostaciju saražoto enerģiju un “apēd” lielu daļu (piektdaļu) izmaksu pašvaldību rēķinos par elektroenerģiju. Sabiedrībai tās izmaksā aptuveni divus miljardus eiro gadā. Tā vietā var saražot efektīvu un elastīgu enerģiju no atjaunīgiem avotiem, kas līdzinātos divpadsmit elektrostaciju jaudai, veicinot Eiropas ekonomikas attīstību pa mazoglekļa aprites ceļu (84).
            Risinājumi, kā samazināt enerģijas pieprasījumu ūdenssaimniecībā un saistībā ar ūdeni, jāpiemēro visu veidu projektiem visos posmos, visā piegādes ķēdē, kā arī izstrādājot (daudzgadu) gada finanšu shēmas reģionālā un vietējā līmenī.
            Izvērtējot, kā varētu samazināt pašvaldību budžetus, jāņem vērā arī EE1 ietekme uz ūdens pieprasījumu visās nozarēs. Īpaši gadījumos, kad ūdenssaimniecības sistēmas pieder pašām pašvaldībām, ir iespējams, ka lielu daļu no pašvaldības elektroenerģijas izmaksām rada notekūdeņu vai ūdens attīrīšanas staciju elektroenerģijas patēriņš. Tā kā, piemēram, informētība, pieredze un spējas dažādās pašvaldībās var ievērojami atšķirties, reģiona vai valsts līmeņa darbības, pamatojoties uz Energoefektivitātes direktīvas 7. pantu, var veicināt investīcijas ūdenssaimniecības efektivitātes pasākumos.
            EE1 visos rūpniecības un citos ūdensapgādes ciklos paredz ūdens patēriņa mērīšanu un novērtēšanu rūpnieciskajos procesos, piemēram, siltumapgādē un aukstumapgādē, kā arī notekūdeņu plūsmās. Daudzos gadījumos investīcijas ūdenssaimniecības tehnoloģijās un ūdens apstrādes efektivitātē var īsā laika periodā nodrošināt šīm investīcijām atdevi, samazinot ūdens daudzumu, un tas tiešā veidā izraisa enerģijas ietaupījumus un emisiju samazinājumus.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        Dažādu ūdens veidu ražošanai un attīrīšanai patērētās enerģijas apjoma samazināšana.

                        —

                        Pieprasījuma pēc ūdens un tīkla zudumu samazināšana, kā rezultātā mazāk enerģijas nepieciešams sūknēšanai un attīrīšanai.

                        —

                        Enerģijas un ūdens efektivitātes pētījumu izmantošana, lai izglītotu nozari par ietaupījumu iespējām ūdensapgādes ciklos.

                        —

                        Viedo tehnoloģiju un procesu izmantošana.

                        —

                        Ūdens patēriņa un pieejamības ūdeņraža un e-degvielas ražotnēs un to ietekmes uz vietējo ūdenssaimniecības sistēmu izvērtēšana.

                        —

                        Notekūdeņu attīrīšanas iekārtu pārveidošana par efektīviem atjaunīgās enerģijas ģeneratoriem.

                        —

                        Iepriekš minētajās jomās var izvērtēt šādus risinājumus:

                                    —

                                    dzeramā ūdens energoefektīva ražošana visā piegādes ķēdē (sadale, izmantošana un notekūdeņu attīrīšana),

                                    —

                                    divu līmeņu sistēmas izveides iespēju izvērtēšana, lai atsevišķi attīrītu lietusūdeņus un kanalizācijas notekūdeņus (tādējādi var novērst nepieciešamību pēc ūdens attīrīšanas papildu jaudām, kas var palielināt enerģijas patēriņu),

                                    —

                                    ūdens taupīšana un reciklēšana ēkās, lai samazinātu enerģijas patēriņu ūdens sūknēšanai un sildīšanai, izmantojot Level(s) sistēmas 3.1. rādītāju (85),

                                    —

                                    neatjaunīgas siltumenerģijas ģeneratoru nomaiņa karstā ūdens sagatavošanā, piemēram, karstā ūdens sagatavošana, izmantojot saules kolektorus,

                                    —

                                    efektīvāku sūkņu uzstādīšana,

                                    —

                                    ūdens cauruļvadu infrastruktūras pielāgošana pašreizējām lietošanas vajadzībām,

                                    —

                                    regulējama ātruma piedziņa,

                                    —

                                    uzlabota procesa kontrole, efektīvāki kompresori un pieprasījumam pielāgoti sūkņi.

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Dzeramā ūdens un notekūdeņu infrastruktūras izvērtēšana, lai mazinātu kulminācijas slodzes elektrotīklā, piemēram, sūknējot dzeramo ūdeni tad, kad ir mazs elektroenerģijas pieprasījums.

                        —

                        Uz vietas saražotas biogāzes izmantošana notekūdeņu attīrīšanā, lai iegūtu biometānu vietējām vajadzībām. Šo biometānu var izmantot kombinētai siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanai, piegādājot pašražoto elektroenerģiju un siltumenerģiju tuvumā esošajiem elektroenerģijas un centralizētās siltumapgādes tīkliem, ja tādi ir pieejami.

                        —

                        Procesa kontroles metožu izmantošana visās ūdenssaimniecības sistēmās, lai samazinātu enerģijas ražošanai dzesējamā ūdens apjomus, tostarp augošajās enerģijas pieprasījuma jomās, piemēram, datu centros.

                        —

                        Zaļās infrastruktūras prakses ieviešana, piemēram, uzstādot apzaļumotus jumtus, kas var aizturēt lielu daudzumu lietusūdens un līdz ar to samazināt lietusūdens daudzumu, kas nokļūst kanalizācijas sistēmā.

                        —

                        Lietusūdens aizturēšanas popularizēšana/stimulēšana un tā izmantošana mājsaimniecībās (veļas mazgājamām mašīnām, tualetēm un apūdeņošanai), lai samazinātu enerģijas patēriņu dzeramajam ūdenim.

                  Projekts ENERWATER nodrošina standartizētu metodi un tiešsaistes rīku notekūdeņu attīrīšanas iekārtu (NAI) energoefektivitātes novērtēšanai un uzlabošanai. Metodiskajā ziņojumā ir norādīti detalizēti pasākumi, kas ūdenssaimniecības ekspertiem un revidentiem palīdzēs novērtēt NAI energosniegumu (86).
            Projekts POWERSTEP (87) piedāvā interesantu koncepciju, kā esošās sadzīves notekūdeņu attīrīšanas iekārtas pārveidot no neto elektroenerģijas patērētājiem par enerģētiski neitrāliem vai pat enerģētiski pozitīviem pakalpojumiem, un tas var palielināt elastību energosistēmā, iespēcināt pilsētas un reģionus un atvieglot siltumapgādes un aukstumapgādes, kā arī transporta nozares dekarbonizāciju.
            4.7.   Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas (IKT)

            Lai gan digitalizāciju parasti uzskata par līdzekli, kas izmantojams, lai pārvaldītu un samazinātu enerģijas pieprasījumu, IKT iekārtu un pakalpojumu straujā izaugsme rada lielāku enerģijas patēriņu pašā šajā nozarē. Jo īpaši ir paredzams, ka enerģijas patēriņu palielinās jaunu datu centru būvniecība (88). EE1 principa piemērošana šajā gadījumā attiecas uz resursu portfeļa atlasi un ieviešanu, un tā var nodrošināt arvien svarīgākus energopakalpojumus datu pārraidei ar mazākajām iespējamajām izmaksām no sabiedrības perspektīvas. Turklāt enerģijas patēriņa aspektā jāizvērtē arī IKT infrastruktūras struktūra un atrašanās vieta.
            Tāpat ir paredzams, ka 5G tīklu izvēršana ļaus ievērojami palielināt bezvadu sakaru jaudu un izmantot tādas tehnoloģijas kā savienotā un autonomā mobilitāte. Lai gan 5G ir videi nekaitīgāka tehnoloģija nekā esošās 4G sistēmas, daudz kas ir atkarīgs no konkrētās tīkla struktūras un izvietojuma (89). EE1 principa piemērošana šajā gadījumā attiecas uz pieeju, kas aptver visu sistēmu un vienlaikus risina tādas problēmas kā tīkla arhitektūra, iekārtu un programmatūras energoefektivitāte un tīkla ekspluatācija.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        Energoefektīvu datu centru iekārtu izplatīšanas, atlikumsiltuma atkalizmantošanas un pašpatēriņam domātu atjaunīgās enerģijas ģenerēšanas sistēmu ieviešanas veicināšana.

                        —

                        5G tīkla efektivitātes izvērtēšana tā projektēšanas, būvniecības un izmantošanas laikā un tā uzlabošana, izmantojot pieejamajās tehnoloģijas.

                        —

                        Energoefektivitātes vispārējās ietekmes novērtēšana jaunajām tehnoloģijām, kas prasa lielapjoma datu pārraidi un izstrādi.

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Mudināt datu centrus izvietot siltumtīklu tuvumā.

                        —

                        Noteikt IKT sistēmām energosnieguma standartus un prasības.

                        —

                        Veicināt “aiz skaitītāja” ierīkotu akumulatoru krātuvju izmantošanu attiecībā uz pieprasījumreakciju 5G makroobjektos, kas ļauj veikt uzlādi, kad pieprasījums pēc interneta pieslēguma pakalpojuma ir zems, un izlādi, kad šis pieprasījums ir augsts.

                        —

                        Iespējot modernāku un energoefektīvāku miega režīmu aktivizāciju.

                        —

                        Veicināt risinājumus ar vismazāko ietekmi uz sistēmu starp iebūvētām un ārpus tām savienotām un automatizētām mobilitātes funkcijām vai starp ļoti augstas izšķirtspējas video pārraides risinājumiem.

                        —

                        Sniegt informāciju patērētājiem par enerģijas patēriņa variācijām straumēšanas risinājumos vai pat starp dažādām tehnoloģijām.

                  4.8.   Finanšu nozare

            Ilgtspējīgas finanses strauji attīstās, jo daudzas finanšu iestādes gaida norādes par ilgtspējīgu investīciju taksonomiju, kuru izstrādi Eiropas Komisija patlaban pabeidz Komisijas nesen pieņemtās Atjaunotās ilgtspējīgu finanšu stratēģijas ietvaros (90).
            Tomēr, neraugoties uz liecībām par pieaugošo interesi un aktivitāti attiecībā uz energoefektivitātes finansēšanu, energoefektivitāte joprojām tikai retos gadījumos ir īpaša finanšu iestāžu prioritāte, un bieži vien tā iekļaujas kādā plašākā ilgtspējīgu finanšu jomā. Turklāt daudzi darījumi un projekti ar enerģijas taupīšanas potenciālu tiek zaudēti, jo bieži vien finanšu iestāžu uzticamības pārbaudēs nav paredzēti horizontāli drošības pasākumi, lai to novērstu. Tādēļ ir jāpalielina energoefektivitātes redzamība un prioritārums finanšu nozarē, kad EE1 principu īsteno bankas, aktīvu pārvaldītāji un citas finanšu iestādes.
            Finanšu iestāžu veiktās uzticamības pārbaudes darījumiem rūpniecības vai ēku investīciju jomā pašlaik var pilnībā neizmantot iespējas uzlabot energoefektivitāti. Ja energoefektivitātes iespējas netiek izmantotas būvniecības, pilsētas vai rūpniecības teritorijas attīstības, renovācijas vai rūpnieciskās modernizācijas procesu laikā, potenciālos enerģijas ietaupījumus var neizmantot gadiem ilgi, jo renovācija ar kapitālo remontu vai rūpnieciska dīkstāve var nebūt atkal pieejama desmit gadus vai pat ilgāk.
            EE1 princips, ja to pareizi īsteno, var nodrošināt, ka tiek identificētas visas enerģijas taupīšanas iespējas, un tādējādi paātrināt aktīvu portfeļu zaļināšanu. Dažādu nozaru projektu finansēšanai var piemērot vienkāršus un standartizētus uzticamības pārbaudes kritērijus – daži no tiem jau ir izstrādāti. Novērtējot investīciju izdevīgumu visā aktīvu aprites ciklā, pienācīgi jāņem vērā oglekļa cenas.
            Pastiprināta pievēršanās EE1 var palielināt aizdevumu izsniegšanu, samazināt saistību neizpildes riskus un balasta aktīvus, palīdzēt sasniegt korporatīvās sociālās atbildības mērķus un nodrošināt stingrāku finanšu noteikumu ievērošanu attiecībā uz ilgtspējību. Mērķtiecīga tehniskā palīdzība finanšu iestādēm var pozitīvi ietekmēt uzticamības pārbaudes procedūras, jo īpaši veicinot visa aprites cikla izmaksu modeļu izmantošanu projektu novērtēšanā.
            Izmakslietderīgu energoefektivitātes investīciju izmantošanu visā ekonomikā var uzlabot, ja finanšu iestādes piemēro EE1 principu dažādos procesos, piemēram:

                        —

                           investīcijas tikai energoefektivitātē (kad daudzie investīciju ieguvumi dara atkal pieejamu ieguldīto kapitālu ar noteiktu rentabilitātes likmi). EE1 principa piemērošana norāda uz nepieciešamību identificēt ieguvumus, izteikt tos kvantitatīvi un ziņot par tiem galīgajam īpašniekam,

                        —

                           būtiska modernizācija un renovācija (ja kapitāls galvenokārt tiek ieguldīts uzlabojumos un modernizācijā un enerģija ir tikai sastāvdaļa). EE1 principa izmantošana uzticamības pārbaudē nodrošina, ka, pienācīgi ņemot vērā enerģijas pieprasījuma ietekmi uz aktīva struktūru un modernizāciju, notiek optimizācija, pamatojoties uz labākajām pieejamajām tehnoloģijām un metodēm finansiālās slēgšanas brīdī,

                        —

                        atsevišķas ēkas, rūpnīcas, metrostacijas vai enerģijas ģeneratora izstrādes un būvniecības finansēšana. EE1 princips brīdinātu finanšu iestādi iespējami agrīnā izstrādes un projektēšanas procesa posmā. Uzticamības pārbaude ietver pilnu analīzi par aktīva darbmūžu, norādot uz investīciju enerģētisko nospiedumu visā tā darbmūžā,

                        —

                           ražošanas procesu jomā investīciju analīzē parasti jāiekļauj dažādu alternatīvu novērtējums. Ja efektīva alternatīva var samazināt vajadzību pēc enerģijas, EE1 principam jāveicina tās ņemšana vērā, atsakoties no citiem risinājumiem, jo īpaši attiecībā uz pilnīgi jauniem aktīviem. Uzticamības pārbaude ietver pilnu analīzi par aktīva darbmūžu, norādot uz investīciju enerģētisko nospiedumu visā tā darbmūžā,

                        —

                           strukturālās vai sistēmas līmeņa investīcijas, piemēram, tīklos, dzelzceļa vai autobusu sistēmās, metro, elektrisko transportlīdzekļu infrastruktūrā, enerģijas uzkrātuvēs vai jaunā ostas infrastruktūrā. Tās var aprobežoties ar tradicionālajām enerģētikas paradigmām (vai novērst jaunu veidošanos). EE1 princips prasa, lai finansētāji iztaujātu plānotājus, vai tiek pienācīgi ņemta vērā jaunās struktūras ietekme uz enerģijas pieprasījumu, un pieprasītu scenāriju analīzi, ņemot vērā makroenerģētiskās un emisiju samazināšanas prasības aktīva darbmūža laikā saskaņā ar Parīzes nolīgumiem, lai apliecinātu investoriem, ka jaunā infrastruktūra netiks iesprostota neto bezemisiju pasaulē.

                  EE1 principam ir vajadzīgs atbilstības nodrošināšanas režīms, kurā verificē, vai aktīvi atbilst ES tiesību aktiem par ēku energoefektivitāti, kā arī ievēro energoefektivitātes pienākumus. Šādas prasības laika gaitā mainīsies un pastiprināsies, tādēļ finanšu iestādes paredz energoauditus, lai novērtētu energosnieguma apsvērumus aktīva lietderīgā darbmūža laikā. Ja rodas energosnieguma uzlabojumi, kas pārsniedz tiesību aktos noteikto minimumu, finanšu pārbaudes procesiem ir jānodrošina to redzamība un uzskaite.
            Finanšu iestādēm jāpaaugstina savas tehniskās spējas izstrādāt īpašus videi nekaitīgus finanšu instrumentus (zaļās hipotēkas vai aizdevumus), lai tās varētu piedāvāt optimizētus risinājumus, kas pilnībā izmanto iesniegšanas dokumentācijā norādīto energoefektivitātes potenciālu.
            Visbeidzot, finanšu iestādēm ir jānodrošina, lai to investīciju portfeļi laika gaitā atbilstu energoefektivitātes standartiem. Energoefektivitātes iespēju neizmantošana pakļauj finanšu iestādes un to klientus lielam pārejas posma riskam, ka šādi aktīvi tiks iesaldēti, jo būs nesaderīgi ar ES klimata un enerģētikas mērķiem un oglekļneitralitāti. Rādītāju noteikšana, lai salīdzinātu projekta mērķrādītājus ar minimālajām prasībām (kas izriet, piemēram, no EPBD vai ekodizaina regulām), palīdzēs apzināt EE1 prasībām atbilstošus projektus. Komisija veicinās energoefektivitātes sertifikātu izmantošanu un atbalstīs datu vākšanas rīkus, ko izmanto energoefektivitātes līgumiem.
            Piemērojot EE1 principu, tiks saskaņotas intereses un nodrošināta droša datu vākšana un paziņošana, kā arī izstrādāta standartizēta kārtība ar enerģiju saistīto finanšu rādītāju atklāšanai un uzraudzībai. Ir pienācīgi jāņem vērā netiešās diskonta likmes, kas var ietekmēt darbības rezultātus un paredzamās peļņas normas, ko finanšu iestādes prognozē saviem finansētajiem aktīviem. Digitālie risinājumi palīdzēs uzlabot datu vākšanu un projektu uzraudzību. Tie arī palīdzēs labāk izvērtēt šos projektus un gala rezultātā atvieglos kredītu apstiprināšanu klientiem.

               Apskatāmās jomas

                        —

                        EE1 principa pielāgošana un iekļaušana dažādos finansēšanas procesos, lai nodrošinātu pienācīgu prioritāti visiem energoefektivitātes pasākumiem.

                        —

                        Tehnisko spēju nodrošināšana projektu izstrādātājiem, bankām un aktīvu īpašniekiem, lai viņi var identificēt visu enerģijas ietaupīšanas potenciālu un pārsniegt normatīvo aktu prasības vai ierastās darbības.

                        —

                        Projektu īpašnieku interešu saskaņošana energosnieguma uzlabojumu identificēšanā, izmantojot tehniskas un ar enerģiju saistītas uzticamības pārbaudes atzīmes.

                        —

                        EE1 principa izmantošana, lai atzīmētu balasta aktīvu risku struktūrās, iekārtās un tīklos, kas tiek būtiski modernizēti.

                        —

                        Jaunu finanšu produktu izstrāde būvniecības nozarei, jau iepriekš ietverot EE1 principu un aptverot optimālas investīcijas energoefektivitātē.

                        —

                        Enerģijas un oglekļa cenu turpmākas integrācijas veicināšana aktīvu riska novērtējumos, jo īpaši attiecībā uz pilnīgi jaunu aktīvu projektiem.

                        —

                        ES taksonomijas kritēriju ņemšana vērā, jo īpaši attiecībā uz energoefektivitāti, lai palīdzētu projektu izstrādātājiem un īpašniekiem, kā arī finanšu iestādēm noteikt projektus, kas būtiski veicina klimata un citus vides mērķus.

                        —

                        Pārredzamība attiecībā uz energoefektivitāti uzlabo piemērotās un netiešās diskonta likmes, izstrādājot modernizācijas un jaunbūves tehniskās specifikācijas.

               Pasākumu piemēri

                        —

                        Pilnas aktīva darbmūža analīzes veikšana par investīciju enerģētisko un oglekļa nospiedumu visā tā darbmūžā.

                        —

                        EE1 piemērošanas rīku izstrāde (91), lai palīdzētu izstrādātājiem un projektu īpašniekiem pilnībā novērtēt potenciālās iespējas uzlabot energoefektivitāti.

                        —

                        Zaļo komponentu izvērtēšana un izstrāde tradicionāliem hipotekārajiem kredītiem, uzticamības pārbaudes procesos paredzot energosnieguma novērtējumu.

                        —

                        Viedo skaitītāju datu izmantošanas veicināšana ražošanas aktīvu, tīklu un nekustamā īpašuma aktīvu finansēšanas procesā.

                  5.   ŠO EE1 VADLĪNIJU TURPMĀKĀ ATTĪSTĪBA

            Šīs pamatnostādnes ir pirmais solis EE1 principa popularizēšanā un izmantošanā.
            Minētā principa iespējamā piemērošanas joma ir ļoti plaša, un var būt vajadzīgas detalizētākas rokasgrāmatas vai norādījumi, lai palīdzētu attiecīgajām vienībām piemērot šo principu vienkāršāk, precīzāk un konkrētai nozarei atbilstošāk. Arī ierosinātā metodika plašāku ieguvumu novērtēšanai joprojām nav pabeigta un prasa turpmāku darbu.
            Pamatnostādnēm jāizraisa turpmākas diskusijas un citi mēģinājumi sniegt palīdzību, piemērojot minēto principu dažādās ekonomikas nozarēs. Dalībvalstis un citas ieinteresētās personas tiek aicinātas dalīties pieredzē par pamatnostādņu piemērošanu, lai varētu tās attīstīt tālāk. Ir īpaši svarīgi, lai EE1 principu piemērotu jomās ārpus enerģētikas nozares, piemēram, IKT, transportā, lauksaimniecībā un ūdenssaimniecībā, kur energoefektivitātes pasākumi nav galvenie rīcībpolitiskie apsvērumi, bet enerģijas taupīšana ir nepieciešama, lai sasniegtu SEG emisiju samazināšanas mērķrādītājus. Turklāt pēc TEN-E regulas priekšlikuma iesniegšanas būs nepieciešams papildu darbs, lai pārliecinātos, ka šis princips tiek piemērots tā, kā paredzēts tiesību akta priekšlikumā, iespējams, izstrādājot īpašus EE1 testus infrastruktūras plānošanai.
            Ņemot vērā EE1 principa piemērošanas lielo potenciālu finanšu nozarē, Komisija saistībā ar Energoefektivitātes finanšu iestāžu grupu (EEFIG) ir izveidojusi darba grupu, kurā ir plaši pārstāvētas finanšu iestādes, lai analizētu pašreizējo praksi finanšu nozarē, kā dažāda veida finanšu iestādes ikdienas darbībās ņem vērā ilgtspējības kritērijus un cik lielu nozīmi tās piešķir energoefektivitātei. Darba grupa pievērsīsies principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” pašreizējai un iespējamai izmantošanai finanšu nozarē saistībā ar ilgtspējīgām finansēm. Tā līdz 2023. gadam izstrādās ieteikumus, kā veicināt principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” izmantošanu finanšu nozarē, pieņemot lēmumus par finansējumu un investīciju lēmumus.
            Šīs pamatnostādnes tiks pārskatītas pēc jaunu datu un to piemērošanas pieredzes apkopošanas un ne vēlāk kā piecus gadus pēc to publicēšanas.

               (1)  Ecorys, Fraunhofer ISI, Wuppertal Institute (2021), “Analysis to support the implementation of the Energy Efficiency First principle in decision-making” (“Analīze, kas veikta, lai atbalstītu principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” ieviešanu lēmumu pieņemšanā”).

               (2)  https://enefirst.eu/.

               (3)  https://www.seenergies.eu/.

               (4)  Projekts ENEFIRST sniedza pārskatu par dažādām pieejām EE1 principa definēšanai, un tas var palīdzēt šo principu labāk konceptualizēt: https://enefirst.eu/wp-content/uploads/D2-1-defining-and-contextualizing-the-E1st-principle-FINAL-CLEAN.pdf.

               (5)  Sk. Marina Economidou un Tiago Serrenho (2019), “Assessment of progress made by Member States in relation to Article 19(1) of the Directive 2012/27/EU - Actions taken to remove barrier of split incentives and boost green procurement” (“Novērtējums par dalībvalstu progresu saistībā ar Direktīvas 2012/27/ES 19. panta 1. punktu – veiktie pasākumi, novēršot šķēršļus, ko rada stimulu sadrumstalotība, un veicinot zaļo iepirkumu”), JRC ziņojums par zinātni politikas mērķiem.

               (6)  COM(2021) 558 final.

               (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV L 158, 14.6.2019., 125. lpp.) (Elektroenerģijas direktīva).

               (8)  OV L 127, 16.5.2019., 34. lpp.

               (9)  COM(2020) 824 final.

               (10)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/852 (2020. gada 18. jūnijs) par regulējuma izveidi ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai un ar ko groza Regulu (ES) 2019/2088 (OV L 198, 22.6.2020., 13. lpp.)

               (11)  Sk. Sophie Shnapp, Daniele Paci, Paolo Bertoldi (2020), Daudzo ieguvumu izmantošana:
               apslēptās vērtības vides un būvniecības politikā
               . JRC tehniskais ziņojums.

               (12)  https://enefirst.eu/wp-content/uploads/D2-1-defining-and-contextualizing-the-E1st-principle-FINAL-CLEAN.pdf.

               (13)  Sk. Atsauces dokuments par labākajiem pieejamajiem energoefektivitātes paņēmieniem, 2009.

               (14)  Ecorys, Fraunhofer ISI, Wuppertal Institute (2021), “Analysis to support the implementation of the Energy Efficiency First principle in decision-making” (“Analīze, kas veikta, lai atbalstītu principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” ieviešanu lēmumu pieņemšanā”).

               (15)  “Līgumslēdzējas iestādes” ir valsts, reģionālās vai vietējās iestādes, publisko tiesību subjekti vai vienas vai vairāku šādu iestāžu vai viena vai vairāku šādu publisko tiesību subjektu veidotas apvienības. “Līgumslēdzēji” var būt līgumslēdzējas iestādes, valsts uzņēmumi vai neatbilst nevienai definīcijai. Juridiski saistošas definīcijas ir atrodamas Direktīvas 2014/23/ES 6. un 7. pantā, Direktīvas 2014/24/ES 2. pantā un Direktīvas 2014/25/ES 3. un 4. pantā.

               (16)  Senta Schmatzberger, Janne Rieke Boll (2020), Ziņojums par šķēršļiem EE1 principa ieviešanai ES-28 valstīs.

               (17)  Sk. Stephanede la Rue du Can et al. (2014), Stimulēšanas programmu izstrāde, lai paātrinātu energoefektīvu ierīču izplatību.

               (18)  Sk. Paolo Bertoldi et al. (2020), Kā finansēt dzīvojamo ēku enerģētisko renovāciju:
               pārskats par pašreizējiem un jaunajiem finanšu instrumentiem ES.

               (19)  Saskaņā ar 60. apsvērumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2021/1060 (2021. gada 24. jūnijs), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu Plus, Kohēzijas fondu, Taisnīgas pārkārtošanās fondu un Eiropas Jūrlietu, zvejniecības un akvakultūras fondu un finanšu noteikumus attiecībā uz tiem un uz Patvēruma, migrācijas un integrācijas fondu, Iekšējās drošības fondu un Finansiāla atbalsta instrumentu robežu pārvaldībai un vīzu politikai (OV L 231, 30.6.2021., 159. lpp.)

               (20)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/240 (2021. gada 10. februāris), ar ko izveido tehniskā atbalsta instrumentu (OV L 57, 18.2.2021., 1. lpp.)

               (21)  Sabiedriskai apspriešanai ir publicēts pārskatīto Klimata, enerģētikas un vides atbalsta pamatnostādņu (CEEAG) projekts: https://ec.europa.eu/competition-policy/public-consultations/2021-ceeag_en.

               (22)  Sk. Nives Della Valle un Paolo Bertoldi, “Mobilizing citizens to invest in energy efficiency” (“Iedzīvotāju piesaiste investīcijām energoefektivitātē”),
               JRC ziņojums par zinātni politikas mērķiem (sagatavošanā).

               (23)  Silvia Rivas et al. (2016), Efektīvi informēšanas pasākumi, lai veicinātu enerģijas patēriņa samazināšanu ES dalībvalstīs
               ,
               JRC ziņojums par zinātni politikas mērķiem.

               (24)  https://europa.eu/new-european-bauhaus/index_lv

               (25)  Sergi Moles-Grueso et al. (2021), Energoefektivitātes līgumi ES publiskajā sektorā
               , JRC ziņojums par zinātni politikas mērķiem.

               (26)  https://eplca.jrc.ec.europa.eu.

               (27)  Sk. Eiropas Komisija (2017), Veselīgu un augsti energoefektīvu ēku popularizēšana Eiropas Savienībā
               , JRC Zinātnes centrs.

               (28)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 347/2013 (2013. gada 17. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnes (OV L 115, 25.4.2013., 39.–75. lpp.)

               (29)  Sk. Sophie Shnapp, Daniele Paci, Paolo Bertoldi (2020), Daudzo ieguvumu izmantošana: apslēptās vērtības vides un būvniecības politikā.

               (30)  https://www.odyssee-mure.eu/data-tools/multiple-benefits-energy-efficiency.html.

               (31)  https://www.eceee.org/library/conference_proceedings/eceee_Summer_Studies/2015/1-foundations-of-future-energy-policy/capturing-the-8220multiple-benefits8221-of-energy-efficiency-in-practice-the-uk-example/2015/1-424-15_Payne_pre.pdf.

               (32)  Sk. Eva Alexandri et al. (2016), Makroekonomiskie un citi energoefektivitātes radītie ieguvumi.

               (33)  https://ec.europa.eu/info/files/better-regulation-toolbox-21_en.

               (34)  Sk. E3G (2016), Vairāk drošības, mazākas izmaksas – viedāka pieeja gāzes infrastruktūrai Eiropā.

               (35)  https://combi-project.eu/.

               (36)  https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/the_macro-level_and_sectoral_impacts_of_energy_efficiency_policies.pdf

               (37)  https://cordis.europa.eu/project/id/101000132.

               (38)  https://op.europa.eu/de/publication-detail/-/publication/9781f65f-8448-11ea-bf12-01aa75ed71a1

               (39)  Piemēram, ja iekštelpu siltumapgādei un ēdiena gatavošanai izmanto ļoti efektīvas elektriskās ierīces, kas aizstāj gāzes vai malkas dedzināšanu, tas ievērojami samazina iekštelpu un āra piesārņotāju līmeni.

               (40)  Hector Pollitt, Eva Alexandri et al. (2017), Energoefektivitātes politikas ietekme uz makrolīmeni un nozarēm.

               (41)  PVO (2011), Veselība zaļā ekonomikā: veselības līdzieguvumi no klimata pārmaiņu mazināšanas – mājokļu sektors, https://www.who.int/publications/i/item/9789241501712.

               (42)  Sk. Hector Pollitt, Eva Alexandri et al. (2017), op. cit., 32.–33. lpp.

               (43)  Nora Mzavanadze (2018), Gala ziņojums:
               energoefektivitātes ar enerģētisko nabadzību saistītās ietekmes uz veselību kvantitatīva izteikšana, 17.–24. lpp.

               (44)  https://gains.iiasa.ac.at/models/index.html.

               (45)  Piemērus par to, kā novērtēt samazinātu troksni, skatīt: Ståle Navrud (2002), Jaunākās atziņas par trokšņa ekonomisko novērtēšanu.

               (46)  BPIE (2018), Būvniecība cilvēku labā – to ieguvumu kvantitatīva izteikšana, ko rada investīcijas skolu, biroju un slimnīcu enerģētiskā renovācijā.

               (47)  Sk. Hector Pollitt, Eva Alexandri et al. (2017), op. cit.

               (48)  OV L 181, 12.7.2012., 30. lpp.

               (49)  Izmantojot EVA metodiku un UNFCCC oglekļa uzskaites datus. Pamatojoties uz 2018. gada datiem.

               (50)  https://www.eea.europa.eu/data-and-maps/daviz/co2-emission-intensity-6.

               (51)  Izmantojot EVA metodiku un UNFCCC oglekļa uzskaites datus.

               (52)  Izmantojot EVA metodiku un UNFCCC oglekļa uzskaites datus.

               (53)  FfE, Enerģētikas ekonomikas pētniecības centrs (2018), ES tilpizspiedes maisījums.
               Vienkāršota margināla metode vides faktoru noteikšanai attiecībā uz tehnoloģijām, kas apvieno siltuma un elektroenerģijas ražošanu Eiropas Savienībā.

               (54)  https://gains.iiasa.ac.at/models/index.html.

               (55)  Sk. JRC (2018), Prognoze par saldūdens izmantošanu Eiropas enerģētikas nozarē. Iegūtā un patērētā saldūdens sadalījums ES laikposmā līdz 2050. gadam
               ,
               JRC tehniskais ziņojums.

               (56)  Sk. Vasilis Fthenakis, Hyung Chu Kim (2009), Zemes izmantošana un elektroenerģijas ražošana:
               aprites cikla analīze.

               (57)  https://www.e3me.com/.

               (58)  https://repository.tno.nl/islandora/object/uuid%3A3c658012-966f-4e7a-8cfe-d92f258e109b.

               (59)  https://www.gws-os.com/de/index.php/energy-and-climate/models/model-details/ginfors-e.html.

               (60)  Rodas arī būtiska ietekme uz dzīvojamo un komerciālo ēku īpašniekiem, kad palielinās viņu īpašuma vērtība, samazinās uzturēšanas izmaksas un palielinās spēja nomaksāt hipotēkas. Sk. Paolo Zancanella et al. (2018), Energoefektivitāte, ēku vērtība un maksājumu neizpildes risks, JRC ziņojums par zinātni politikas mērķiem.

               (61)  Ēku enerģētiskā renovācija ir īpaši darbietilpīga un skar galvenokārt MVU, sk.: https://www.iea.org/articles/energy-efficiency-and-economic-stimulus.

               (62)  Hector Pollitt, Eva Alexandri et al. (2017), op. cit.

               (63)  Sibylle Braungardt, Johannes Hartwig et al. (2015), Vērienīgas energoefektivitātes politikas makroekonomiskie ieguvumi – Vācijas gadījums.

               (64)  Helge Sigurd, Næss-Schmidt et al. (2018), Energoefektivitātes ietekme uz makroekonomiku, COMBI, Sestā makroekonomikas darba grupa, nobeiguma ziņojums.

               (65)  Turpat.

               (66)  https://www.eceee.org/static/media/uploads/site-2/policy-areas/discount-rates/evaluating-our-future-report.pdf.

               (67)  Hector Pollit, Sophie Billington (2015), “The Use of Discount Rates in Policy Modelling” (“Diskonta likmju izmantošana politikas modelēšanā”).

               (68)  Komisijas Ieteikums (ES) 2019/1658 (2019. gada 25. septembris) par Energoefektivitātes direktīvā paredzēto energoekonomijas pienākumu transponēšanu (OV L 275, 28.10.2019., 1. lpp.).

               (69)  Ar to jāsaprot lieli projekti, kas saņem struktūrfondu atbalstu, t. i., liela mēroga investīcijas, kuru kopējās attiecināmās izmaksas pārsniedz 50 miljonus EUR.

               (70)  Atbilstīgi EED 15. panta 9. punktam.

               (71)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV L 158, 14.6.2019., 125. lpp.).

               (72)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV L 158, 14.6.2019., 54. lpp.).

               (73)  Sk. JRC (2016), Pieprasījumreakcijas stāvoklis ES dalībvalstīs, JRC ziņojums par zinātni politikas mērķiem.

               (74)  Komisijas Regula (ES) 2017/2195 (2017. gada 23. novembris), ar ko izveido elektroenerģijas balansēšanas vadlīnijas (OV L 312, 28.11.2017., 6. lpp.).

               (75)  Ecorys, Fraunhofer ISI, Wuppertal Institute (2021), “Analysis to support the implementation of the Energy Efficiency First principle in decision-making” (“Analīze, kas veikta, lai atbalstītu principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” ieviešanu lēmumu pieņemšanā”).

               (76)  Sk. Ettore Bompard et al. (2020), Energoefektivitātes uzlabošana elektroenerģijas tīklos, JRC tehniskais ziņojums, un Sergio Ascari et al. (2020), Ceļā uz energoefektivitātes regulatīvo metodiku gāzes tīklos
               , JRC tehniskais ziņojums.

               (77)  Tostarp pārrobežu reģionos.

               (78)  Sk. Lorcan Lyons et al. (2021), “Defining and accounting for waste heat and cold”, Eiropas Komisija, Petten.

               (79)  Šie skaitļi attiecas uz ēku izmantošanu un ekspluatāciju un ietver arī netiešās emisijas elektroenerģijas un siltumenerģijas sektorā, bet tie neattiecas uz ēku pilnu aprites ciklu. Tiek lēsts, ka būvniecībā iemiesotais ogleklis veido aptuveni 10 % no gada kopējām siltumnīcefekta gāzu emisijām visā pasaulē, sk. IRP 2020. gada ziņojumu “Resursefektivitāte un klimata pārmaiņas” un ANO 2019. gada ziņojumu par vidisko emisiju neatbilstību.

               (80)  BPIE, INIVE (2020), Technical study on the possible introduction of optional building renovation passports.

               (81)  Sk. Paolo Bertoldi et al. (2020), How to finance… op. cit.

               (82)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģija – Eiropas transporta virzība uz nākotni”, COM(2020) 789 final.

               (83)  Sk. Magagna D., Hidalgo González I., et al. (2019), Water – Energy Nexus in Europe, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga.

               (84)  http://powerstep.eu/system/files/generated/files/resource/policy-brief.pdf.

               (85)  Sk. Level(s), Eiropas sistēma ilgtspējīgām ēkām: https://ec.europa.eu/environment/topics/circular-economy/levels_en,
            https://susproc.jrc.ec.europa.eu/product-bureau/product-groups/412/documents.

               (86)  https://www.enerwater.eu/wp-content/uploads/2015/10/D3.4-ENERWATER-Oct18-1.pdf.

               (87)  Enerģētiski pozitīvu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu koncepciju pilnvērtīga demonstrācija, virzoties uz iekļūšanu tirgū (POWERSTEP, http://powerstep.eu/).

               (88)  Pētījums Energoefektīvas mākoņdatošanas tehnoloģijas un politika videi nekaitīgam mākoņpakalpojumu tirgum liecina, ka 2018. gadā ES datu centri nodrošināja 2,7 % no elektroenerģijas pieprasījuma, un līdz 2030. gadam to patēriņš sasniegs 3,21 %, ja attīstība turpināsies pašreizējā virzienā.

               (89)  Sk. Paolo Bertoldi (2017), Rīcības kodekss attiecībā uz platjoslas iekārtām, JRC tehniskie ziņojumi un: https://e3p.jrc.ec.europa.eu/communities/ict-code-conduct-energy-consumption-broadband-communication-equipment.

               (90)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Strategy for Financing the Transition to a Sustainable Economy”, SWD(2021) 180 final.

               (91)  Sk. “Smart Financing for Smart Buildings - Technical Assistance and IT Tools” (“Vieds finansējums viedām ēkām – tehniskā palīdzība un IT rīki”), JRC, 2021.