title: Ieteikumi valstu tiesām par prejudiciālās tiesvedības ierosināšanu

text:
               25.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/1

         Ar šo tekstu tiek aktualizēti Ieteikumi valstu tiesām, kas tika pieņemti tūlīt pēc tam, kad 2012. gada 1. novembrī stājās spēkā jaunais Tiesas Reglaments (OV C 338, 6.11.2012., 1. lpp.). Šie ieteikumi ir balstīti gan uz šī Reglamenta (1) īstenošanā gūto pieredzi, gan uz nesenāko judikatūru, un to mērķis ir atgādināt prejudiciālā nolēmuma tiesvedības būtiskās iezīmes un sniegt tiesām, kuras prejudiciālā kārtā vēršas Tiesā, visas praktiskās norādes, kas nepieciešamas, lai tā varētu lietderīgi lemt par uzdotajiem jautājumiem.
   IETEIKUMI
   valstu tiesām par prejudiciālās tiesvedības ierosināšanu
   (2016/C 439/01)

      Ievads

               1.

               Līguma par Eiropas Savienību (turpmāk tekstā – “LES”) 19. panta 3. punkta b) apakšpunktā un Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 267. pantā paredzētais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir fundamentāls Eiropas Savienības tiesību mehānisms. Tā mērķis ir nodrošināt šo tiesību vienveidīgu interpretāciju un piemērošanu Savienībā, piedāvājot dalībvalstu tiesām instrumentu, kas tām ļauj vērsties Eiropas Savienības Tiesā (turpmāk tekstā – “Tiesa”) prejudiciālā kārtā ar jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju vai Savienības iestāžu un struktūru pieņemto aktu spēkā esamību.

               2.

               Prejudiciālā nolēmuma tiesvedība balstās uz ciešu sadarbību starp Tiesu un dalībvalstu tiesām. Lai nodrošinātu pilnīgu šīs tiesvedības efektivitāti, ir lietderīgi atgādināt tās būtiskās iezīmes un veikt precizējumus, lai izskaidrotu Reglamenta noteikumus par tostarp lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu autoru un tvērumu, kā arī šāda lūguma formu un saturu. Šos precizējumus, kas attiecas uz visiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu (I), papildina noteikumi, kas piemērojami lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu, kuri izskatāmi īpaši ātri (II), un pielikums, kurā norādīti visu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu būtiskie elementi.

         I.   Noteikumi, kas attiecas uz visiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu

      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu autors

               3.

               Tiesas kompetence prejudiciālā kārtā lemt par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esamību ir īstenojama pēc ekskluzīvas valstu tiesu iniciatīvas, neatkarīgi no tā, vai pamatlietas puses ir vai nav paudušas vēlmi vērsties Tiesā. Proti, tā kā tai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, tikai un vienīgi valsts tiesa, kura izskata strīdu, ņemot vērā katras lietas īpatnības, novērtēs gan lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieciešamību, lai tā spētu pasludināt spriedumu, gan jautājumu, ko tā uzdod Tiesai, atbilstību.

               4.

               “Tiesas” statusu Tiesa interpretē kā autonomu Savienības tiesību jēdzienu, šajā ziņā ņemot vērā vairāku faktoru kopumu, piemēram, to, vai iestāde, kas iesniegusi lūgumu Tiesai, ir izveidota ar tiesību aktu, vai tā ir pastāvīga, vai tās jurisdikcijai ir obligāts raksturs, vai process tajā ir balstīts uz sacīkstes principu, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga.

               5.

               Dalībvalstu tiesas, ja tās uzskata, ka Tiesas nolēmums ir vajadzīgs, lai tās varētu pasludināt spriedumu, var vērsties Tiesā ar jautājumu par kādas Savienības tiesību normas interpretāciju vai spēkā esamību (sk. LESD 267. panta otro daļu). Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu var izrādīties īpaši lietderīgs, ja tiesvedībā valsts tiesā rodas jauns interpretācijas jautājums, kas no vispārējo interešu viedokļa ir svarīgs vienveidīgai Savienības tiesību piemērošanai, vai ja šķiet, ka pastāvošā judikatūra nesniedz nepieciešamo skaidrību līdz tam nepieredzētā tiesiskā vai faktiskā situācijā.

               6.

               Ja jautājums ir radies lietā, ko izskata tiesa, kuras nolēmumus nevar pārsūdzēt tiesā atbilstoši valsts tiesību normām, tai ir pienākums vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (sk. LESD 267. panta trešo daļu), izņemot gadījumus, kad attiecīgajā jomā jau ir iedibināta judikatūra vai arī nepastāv pamatotas šaubas par veidu, kā pareizi interpretēt tiesību normu.

               7.

               No pastāvīgās judikatūras turklāt izriet, ka, lai gan valstu tiesām ir iespēja noraidīt tajās izvirzītos pamatus par Savienības iestādes vai struktūras aktu spēkā neesamību, tomēr tikai Tiesa ir tiesīga pasludināt kādu Savienības iestādes vai struktūras tiesību aktu par spēkā neesošu. Ja dalībvalsts tiesai ir šaubas par šāda tiesību akta spēkā esamību, tai ir jāvēršas Tiesā, norādot iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka šis tiesību akts varētu būt spēkā neesošs.

      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmets un tvērums

               8.

               Lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jābūt par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esamību, nevis par valsts tiesību normu interpretāciju vai jautājumiem par faktiem, kas radušies pamatlietas ietvaros.

               9.

               Tiesa par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu var lemt tikai tad, ja pamatlietā ir piemērojamas Savienības tiesības. Šajā ziņā iesniedzējtiesai ir jāizklāsta visi būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas vedina to uzskatīt, ka lietā ir piemērojamas Savienības tiesību normas.

               10.

               Attiecībā uz lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas interpretāciju ir jāatgādina, ka atbilstoši tās 51. panta 1. punktam hartas noteikumi attiecas uz dalībvalstīm tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus. Lai gan šādas īstenošanas gadījumi var būt atšķirīgi, tomēr no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu ir skaidri un nepārprotami jāizriet, ka papildus hartai pamatlietā ir piemērojama vēl kāda cita Savienības tiesību norma. Tiesai nav kompetences lemt par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ja tiesiskā situācija neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, un iesniedzējtiesas norādītie hartas noteikumi paši par sevi neradīs šādu kompetenci.

               11.

               Visbeidzot, lai gan sprieduma pasludināšanai Tiesa noteikti ņem vērā pamatlietas tiesiskos un faktiskos apstākļus, kā tos ir definējusi iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, tā pati nepiemēro Savienības tiesības šajā strīdā. Lemjot par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esamību, Tiesa cenšas sniegt lietderīgu atbildi pamatlietas atrisināšanai, tomēr iesniedzējtiesai no šīs atbildes ir jāizdara konkrēti secinājumi, ja nepieciešams, atstājot nepiemērotu valsts tiesību normu, kas atzīta par nesaderīgu ar Savienības tiesībām.

      Pienācīgais brīdis lūgt prejudiciālu nolēmumu

               12.

               Valsts tiesa var iesniegt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, tiklīdz tā konstatē, ka, lai tā varētu pieņemt savu nolēmumu, tai ir vajadzīgs nolēmums par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esamību. Šī tiesa pati vislabāk var novērtēt, kurā tiesvedības stadijā ir jāiesniedz šis lūgums.

               13.

               Tomēr ir vēlams, lai iesniedzējtiesa lēmumu lūgt prejudiciālu nolēmumu pieņemtu tādā tiesvedības stadijā, kad tā spēj pietiekami precīzi definēt lietas tiesiskos un faktiskos apstākļus, kā arī tiesiskos jautājumus, kas šajā lietā rodas, jo tiesvedība Tiesā noritēs uz minētā lūguma pamata un Tiesas rīcībā ir jābūt visiem elementiem, kas ir vajadzīgi, lai pārbaudītu tās kompetenci atbildēt uz uzdotajiem jautājumiem un apstiprinošas atbildes gadījumā sniegtu lietderīgu atbildi uz šiem jautājumiem. Lai nodrošinātu pareizu tiesvedības norisi, tāpat var izrādīties vēlams, lai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tiktu iesniegts pēc tam, kad puses, ievērojot sacīkstes principu, ir varējušas izteikties.

      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu forma un saturs

               14.

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu var būt ikvienā formā, kāda valsts tiesībās ir atzīta attiecībā uz procesa jautājumiem. Tomēr jāpatur prātā, ka šis dokuments būs pamats tiesvedībai, kas notiek Tiesā, un ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tiks izsniegts visām Tiesas statūtu (turpmāk tekstā – “Statūti”) 23. pantā paredzētajām ieinteresētajām personām, tostarp visām dalībvalstīm, lai saņemtu to iespējamos apsvērumus. Tā kā lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jātulko visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās, tad ir nepieciešams, lai iesniedzējtiesas sagatavotā redakcija būtu vienkārša, skaidra un precīza, bez liekiem elementiem. Kā rāda pieredze, lai adekvāti izklāstītu ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saistītos tiesiskos un faktiskos apstākļus, bieži vien pietiek ar desmit lappusēm.

               15.

               Visu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saturs ir noteikts Tiesas Reglamenta 94. pantā un uzskaitīts šā dokumenta pielikumā. Papildus prejudiciālā kārtā Tiesai uzdotajiem jautājumiem lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu jāiekļauj:

                           —

                           strīda priekšmeta, kā arī faktu, kuriem ir nozīme un kurus ir konstatējusi iesniedzējtiesa, kopsavilkums vai vismaz to faktu izklāsts, uz kuriem ir balstīti prejudiciālie jautājumi,

                           —

                           to valsts tiesību normu, kas varētu būt piemērojamas attiecīgajā lietā, saturs un attiecīgā gadījumā atbilstošā valsts judikatūra, kā arī

                           —

                           to iemeslu, kas iesniedzējtiesai likuši šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, izklāsts un saikne, ko tā ir konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem.

                     Ja nav viena vai vairāku iepriekš minēto elementu, Tiesai var nākties atzīt, ka tās kompetencē nav lemt par prejudiciālā kārtā uzdotajiem jautājumiem, vai noraidīt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu kā nepieņemamu.

               16.

               Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesai ir jāsniedz precīzas norādes par valsts tiesību normām, kas piemērojamas pamatlietas faktiem, un precīzi jāidentificē Savienības tiesību normas, kuras tiek lūgts interpretēt vai kuru spēkā esamība tiek apšaubīta. Attiecīgā gadījumā lūgumā ir ietverams īss pamatlietas pušu argumentu izklāsts. Tādēļ ir noderīgi atgādināt, ka tulkots tiek tikai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, nevis iespējamie šī lūguma pielikumi.

               17.

               Iesniedzējtiesa var arī koncentrēti norādīt savu viedokli par atbildi, kas būtu sniedzama uz prejudiciālajiem jautājumiem. Šāda norāde Tiesai ir lietderīga īpaši tad, ja tai par lūgumu ir jālemj paātrinātā tiesvedībā vai steidzamības tiesvedībā.

               18.

               Visbeidzot, Tiesai uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem ir jāatrodas atsevišķā un skaidri identificētā lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu daļā, vēlams tā sākumā vai beigās. Tiem ir jābūt saprotamiem pašiem par sevi, bez vajadzības skatīt lūguma motīvu daļu.

               19.

               Lai atvieglotu lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu lasīšanu, ir svarīgi nodrošināt, lai tas Tiesā tiktu iesniegts drukātā formā un lai lūguma lappuses un punkti būtu numurēti.

               20.

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jādatē un jāparaksta, pēc tam ierakstītā sūtījumā jānosūta Tiesas kancelejai uz šādu adresi: Rue du Fort Niedergrünewald, 2925 Luxembourg, LUXEMBOURG. Šis lūgums ir jāpapildina ar visiem atbilstošajiem dokumentiem, tostarp ar pamatlietas pušu un to iespējamo pārstāvju precīziem datiem, kā arī pamatlietas materiāliem vai to kopijām. Šie lietas materiāli (vai to kopijas) visu tiesvedības laiku tiks glabāti kancelejā, kur, ja vien iesniedzējtiesa nebūs norādījusi pretējo, ar tiem varēs iepazīties Statūtu 23. pantā norādītās ieinteresētās personas.

               21.

               Prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesa principā izmanto datus, kas ir ietverti lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, tostarp datus par nosaukumiem/uzvārdiem vai personiska rakstura datus. Līdz ar to iesniedzējtiesai, ja tā to uzskata par nepieciešamu, savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu pašai ir jānodrošina atsevišķu datu aizklāšana vai vienas vai vairāku pamatlietā iesaistīto personu vai organizāciju anonimizācija.

               22.

               Pēc tam, kad iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, arī Tiesa var veikt šādu anonimizāciju pēc savas ierosmes vai pēc iesniedzējtiesas vai kādas pamatlietas puses lūguma. Lai saglabātu šāda lūguma efektivitāti, tas tomēr būtu paužams cik vien iespējams agrākā tiesvedības stadijā, katrā ziņā pirms paziņojuma par konkrēto lietu publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un pirms lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izsniegšanas Statūtu 23. pantā paredzētajām ieinteresētajām personām, kas parasti notiek apmēram mēnesi pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas. Pieaugot jauno informācijas un saziņas tehnoloģiju izmantošanai, anonimizācijai, kas veikta pēc šīs publicēšanas un izsniegšanas, lielākoties nebūs nekādas praktiskas nozīmes.

      Mijiedarbība starp lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu un valsts tiesvedību

               23.

               Lai gan valsts tiesas kompetencē paliek lēmumi par aizsardzības pasākumiem, īpaši saistībā ar lūgumu par spēkā esamības novērtējumu, tomēr līdz ar lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanu tiesvedība valsts tiesā ir apturama līdz brīdim, kad Tiesa pieņem nolēmumu.

               24.

               Lai gan lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu principā paliek Tiesas izskatīšanā, iekams tas nav atsaukts, tomēr ir jāpatur prātā Tiesas loma prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā, proti, veicināt efektīvu tiesvedību dalībvalstīs, nevis gatavot konsultatīvus viedokļus par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem. Tā kā prejudiciālā nolēmuma tiesvedības priekšnosacījums ir faktiski notiekoša tiesvedība iesniedzējtiesā, tai ir jāinformē Tiesa par jebkuru procesuālu notikumu, kas varētu ietekmēt tiesvedības uzturēšanu tajā, it īpaši par atteikšanos no prasības, mierizlīgumu strīdā vai jebkādu citu notikumu, kas noved pie tiesvedības izbeigšanas. Tāpat šai tiesai ir jāinformē Tiesa par nolēmumu, kas attiecīgā gadījumā tiek pieņemts attiecībā uz pārsūdzību par lēmumu par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, un sekām, ko tas rada saistībā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

               25.

               Lai nodrošinātu efektīvu prejudiciālā nolēmuma tiesvedības norisi Tiesā un saglabātu tās lietderīgo iedarbību, tomēr ir būtiski, lai šāda informācija pēc iespējas ātrāk tiktu paziņota Tiesai. Turklāt ir jāvērš valstu tiesu uzmanība uz to, ka lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu atsaukums var ietekmēt līdzīgu lietu (vai lietu virknes) izskatīšanu iesniedzējtiesā. Ja vairāku tajā izskatāmu lietu iznākums ir atkarīgs no Tiesas sniegtās atbildes uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem, var būt lietderīgi lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu apvienot šīs lietas, lai ļautu Tiesai atbildēt uz jautājumiem, neraugoties uz iespējamu vienas vai vairāku lietu atsaukšanu.

      Tiesāšanās izdevumi un juridiskā palīdzība

               26.

               Prejudiciālā nolēmuma tiesvedība Tiesā ir bezmaksas, un Tiesa nelemj par iesniedzējtiesas izskatīšanā esošās lietas pušu tiesāšanās izdevumiem; par tiem ir jālemj pašai iesniedzējtiesai.

               27.

               Ja kādas pamatlietas puses līdzekļi nav pietiekami un ciktāl valsts noteikumos tas ir atļauts, iesniedzējtiesa var piešķirt šai pusei juridisko palīdzību, lai tostarp segtu pārstāvības izmaksas, kas tai rodas tiesvedībā Tiesā. Arī Tiesa var piešķirt šādu palīdzību, ja vien palīdzība jau nav tikusi piešķirta valsts līmenī vai ciktāl šī palīdzība nesedz vai sedz tikai daļu no tiesāšanās izdevumiem, kas radušies tiesvedībā Tiesā.

      Tiesas un valsts tiesas saziņa

               28.

               Visā tiesvedības laikā Tiesas kanceleja sazinās ar iesniedzējtiesu, kurai tā nosūta visu procesuālo dokumentu kopijas, kā arī attiecīgā gadījumā lūgumus par precizējumiem vai skaidrojumiem, kuri uzskatīti par nepieciešamiem, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz šīs tiesas uzdotajiem jautājumiem.

               29.

               Tiesvedībai beidzoties, kanceleja nosūta Tiesas nolēmumu iesniedzējtiesai, kura tiek aicināta informēt Tiesu par šā nolēmuma piemērošanu pamatlietā un paziņot tai galīgo nolēmumu pamatlietā.

         II.   Īpaši steidzamiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu piemērojamie noteikumi

               30.

               Saskaņā ar Statūtu 23.a pantā, kā arī Reglamenta 105.–114. pantā paredzētajiem nosacījumiem lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu noteiktos apstākļos var tikt piemērota paātrinātā tiesvedība vai steidzamības tiesvedība. Par šo tiesvedības veidu piemērošanu lemj Tiesa pēc iesniedzējtiesas pienācīgi motivēta lūguma, kurā konstatēti tiesiskie vai faktiskie apstākļi, kas pamato šīs tiesvedības (šo tiesvedību) piemērošanu, vai izņēmuma kārtā pēc savas ierosmes, ja to šķietami nosaka lietas raksturs vai apstākļi.

      Paātrinātās tiesvedības un steidzamības tiesvedības piemērošanas nosacījumi

               31.

               Saskaņā ar Reglamenta 105. pantu lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu, ja lietas raksturs prasa to izskatīt īsā termiņā, atkāpjoties no minētā Reglamenta noteikumiem, var tikt piemērota paātrinātā tiesvedība. Tā kā šis tiesvedības veids nosaka būtiskus ierobežojumus visiem tiesvedības dalībniekiem, tostarp visām dalībvalstīm, kam rakstveida vai mutvārdu apsvērumi ir jāsniedz termiņos, kuri ir daudz īsāki nekā parastie termiņi, tās piemērošana būtu jālūdz tikai īpašos apstākļos, kas nosaka nepieciešamību Tiesai ātri atbildēt uz uzdotajiem jautājumiem. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, apstāklis, ka nolēmums, kurš iesniedzējtiesai jāpieņem pēc prejudiciālo jautājumu uzdošanas Tiesai, potenciāli varētu skart lielu skaitu personu vai tiesisko situāciju, pats par sevi nav uzskatāms par izņēmuma apstākli, kas varētu attaisnot paātrinātās tiesvedības piemērošanu.

               32.

               Šis secinājums vēl jo vairāk attiecas uz Reglamenta 107. pantā paredzēto steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību. Šī tiesvedība, kas ir piemērojama tikai jomās, uz kurām attiecas LESD III daļas V sadaļa par brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, uzliek vēl stingrākus ierobežojumus iesaistītajām personām, jo tajā ir ierobežots to lietas dalībnieku skaits, kas var iesniegt rakstveida apsvērumus, un ārkārtas steidzamības gadījumā pastāv iespēja vispār atteikties no tiesvedības Tiesā rakstveida daļas. Līdz ar to šīs tiesvedības piemērošana būtu jālūdz tikai apstākļos, kad ir pilnīgi noteikti nepieciešams, lai Tiesa ļoti ātri pieņemtu lēmumu par iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem.

               33.

               Lai arī šeit nav iespējams izsmeļoši uzskaitīt šādus apstākļus – it īpaši tāpēc, ka Savienības tiesību normas, kuras reglamentē brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, mainās un attīstās, – valsts tiesa pieteikumu par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanu varētu plānot iesniegt, piemēram, LESD 267. panta ceturtajā daļā minētajā gadījumā, kad persona ir ieslodzīta vai tai ir atņemta brīvība, ja atbilde uz uzdoto jautājumu ir noteicoša, lai izvērtētu šīs personas tiesisko stāvokli, vai strīdā par vecāku varu vai mazgadīgu bērnu aizgādību, ja tiesas, kurā saskaņā ar Savienības tiesībām ir iesniegta lieta, kompetence ir atkarīga no atbildes uz prejudiciālo jautājumu.

      Pieteikums par paātrinātās tiesvedības vai steidzamības tiesvedības piemērošanu

               34.

               Lai Tiesa varētu ātri izlemt, vai ir piemērojama paātrinātā tiesvedība vai steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība, pieteikumā ir precīzi jāizklāsta tiesiskie un faktiskie apstākļi, kas pamato steidzamību, tostarp iespējamie riski, ja lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu tiktu piemērota parastā prejudiciālā nolēmuma tiesvedība. Iesniedzējtiesai cik vien iespējams koncentrēti ir jānorāda savs viedoklis par atbildi, kāda būtu jāsniedz uz uzdotajiem jautājumiem. Šāda norāde pamatlietas pusēm un citām ieinteresētajām personām, kuras piedalās tiesvedībā, atvieglo viedokļa izteikšanu un tādēļ paātrina tiesvedību.

               35.

               Pieteikums par paātrinātās tiesvedības vai steidzamības tiesvedības piemērošanu jebkurā gadījumā ir jāiesniedz nepārprotamā veidā, kas Tiesas kancelejai uzreiz ļauj konstatēt, ka lieta ir jāizskata īpašā kārtībā. Šajā nolūkā iesniedzējtiesa ir aicināta precizēt, kura no divām procedūrām ir nepieciešama konkrētajā gadījumā, un savam pieteikumam pievienot norādi uz attiecīgo Reglamenta pantu (105. pants par paātrināto tiesvedību vai 107. pants par steidzamības tiesvedību). Šī norāde ir jāiekļauj skaidri identificējamā lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu vietā (piemēram, lēmuma sākumdaļā vai atsevišķā tiesas dokumentā). Attiecīgā gadījumā šis pieteikums var tikt pienācīgi darīts zināms iesniedzējtiesas nosūtītā pavadvēstulē.

               36.

               Attiecībā uz pašu lēmumu par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, steidzamības gadījumā ir jo īpaši svarīgi, lai tas būtu formulēts kodolīgi, jo tas paātrina tiesvedību.

      Tiesas, iesniedzējtiesas un pamatlietas pušu saziņa

               37.

               Lai paātrinātu un atvieglotu saziņu ar iesniedzējtiesu un pamatlietas pusēm, tiesa, kas iesniedz pieteikumu par paātrinātās tiesvedības vai steidzamības tiesvedības piemērošanu, tiek aicināta norādīt elektroniskā pasta adresi vai telefaksa numuru, kuru Tiesa varētu izmantot, kā arī attiecīgo pamatlietas pušu pārstāvju elektroniskā pasta adreses vai telefaksa numurus.

               38.

               Parakstīta lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu kopiju kopā ar pieteikumu par paātrinātās tiesvedības vai steidzamības tiesvedības piemērošanu Tiesai sākotnēji var nosūtīt pa elektronisko pastu (ECJ-Registry@curia.europa.eu) vai pa telefaksu (+352 433766). Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un pieteikuma izskatīšana varēs tikt uzsākta pēc šādas kopijas saņemšanas. Tomēr šo dokumentu oriģināli cik vien iespējams ātri ir jānosūta Tiesas kancelejai.

      (1)  OV L 265, 29.9.2012., 1. lpp.

      PIELIKUMS

         Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu būtiskie elementi

      1.   Iesniedzējtiesa

      Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jābūt precīzi norādītai iesniedzējtiesai un attiecīgā gadījumā tai tiesas palātai vai tam iztiesāšanas sastāvam, kas lūdz prejudiciālu nolēmumu, un, lai atvieglotu vēlāku saziņu starp to un Tiesu, šīs tiesas kontaktiem ir jābūt norādītiem pilnībā.
      2.   Pamatlietas puses un to pārstāvji

      Norāde par iesniedzējtiesu ir jāpapildina ar norādi par pamatlietas pusēm un attiecīgā gadījumā – par personām, kuras tās pārstāv tiesā. Šīm norādēm ir jābūt cik vien iespējams pilnīgām, un lēmumā par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu vai tā pavadvēstulē tostarp ir jābūt precīzai attiecīgo personu pasta adresei, to tālruņa vai telefaksa numuram un, ja tiem tā ir, elektroniskā pasta adresei.
      Šeit valstu tiesu uzmanība tiek vērsta uz Tiesas Reglamenta 95. pantu un šo ieteikumu 21. un 22. punktu. Iesniedzējtiesai pašai, ja tā to uzskata par nepieciešamu, savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāaizklāj atsevišķi uzvārdi/nosaukumi vai dati vai arī papildus pilnam lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu jānosūta šī lūguma anonimizēta redakcija, kas būs pamats tiesvedībai Tiesā.
      3.   Pamatstrīda priekšmets un atbilstošie fakti

      Iesniedzējtiesai kodolīgi ir jāapraksta pamatstrīda priekšmets, kā arī šīs tiesas konstatētie vai atzītie atbilstošie fakti.
      4.   Atbilstošās tiesību normas

      Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir precīzi jānorāda valsts tiesību noteikumi, kas piemērojami pamatlietas faktiem, tajā skaitā attiecīgā gadījumā atbilstošie tiesu nolēmumi, kā arī Savienības tiesību noteikumi, kuru interpretācija tiek lūgta vai kuru spēkā esamība tiek apstrīdēta. Šīm norādēm ir jābūt pilnīgām, un tām ir jāietver attiecīgo noteikumu nosaukums un precīzas atsauces, kā arī atsauces par to publikāciju. Cik vien iespējams, atsaucēs uz valsts vai Eiropas judikatūru ir jāiekļauj arī attiecīgā nolēmuma ECLI (European Case Law Identifier) numurs.
      5.   Lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu pamatojums

      Tiesa par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu var lemt tikai tad, ja pamatlietā ir piemērojamas Savienības tiesības. Tādēļ iesniedzējtiesai ir jāizklāsta iemesli, kas tai likuši šaubīties par Savienības tiesību noteikumu interpretāciju vai spēkā esamību, un saikne, ko tā ir konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietā piemērojamo valsts tiesisko regulējumu. Šeit iesniedzējtiesa, ja tā to uzskata par lietderīgu lietas izpratnei, var norādīt pušu argumentus šajā sakarā.
      6.   Prejudiciālie jautājumi

      Iesniedzējtiesa skaidri un nošķirti izklāsta jautājumus, ko tā uzdod Tiesai prejudiciālā kārtā. Šiem jautājumiem ir jābūt saprotamiem pašiem par sevi, bez nepieciešamības skatīt lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu motīvu izklāstu.
      Cik vien iespējams, iesniedzējtiesa kodolīgi norāda arī savu nostāju par atbildi, kas sniedzama uz prejudiciālā kārtā uzdotajiem jautājumiem.
      7.   Iespējamā īpašās izskatīšanas nepieciešamība

      Visbeidzot, ja iesniedzējtiesa uzskata, ka lūgums, ko tā iesniedz Tiesai, ir jāizskata īpašā kārtā attiecībā uz nepieciešamību saglabāt pamatlietā iesaistīto personu anonimitāti vai iespējamo izskatīšanas ātrumu, tai lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu un attiecīgā gadījumā tā pavadvēstulē ir detalizēti jāizklāsta iemesli, kas liecina par labu šādai izskatīšanai.

         Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu formas aspekti

      Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāiesniedz tā, lai Tiesai tos pēc tam būtu viegli apstrādāt elektroniski, it īpaši tādējādi, lai būtu iespējams tos skenēt un izmantot rakstzīmju optisko atpazīšanu. Šādā nolūkā:

                  —

                  lūgumi ir jādrukā uz balta A4 formāta papīra bez svītrām,

                  —

                  tekstā ir jāizmanto ierastās rakstzīmes (tādas kā Times New Roman, Courrier vai Arial), rakstzīmes lielums vismaz 12 – pamattekstam un rakstzīmes lielums 10 – iespējamām zemsvītras piezīmēm, 1,5 atstarpe starp rindām un horizontālās un vertikālās malas vismaz 2,5 cm (no lapas augšas, apakšas, kreisās un labās puses), un

                  —

                  visām lūguma lappusēm, kā arī tā punktiem jābūt turpināti un pieaugošā secībā numurētiem.

            Lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jābūt datētam un parakstītam. Tas kopā ar pamatlietas materiāliem ir nosūtāms ierakstītā vēstulē Tiesas kancelejai, Rue du Fort Niedergrünewald, 2925 Luxembourg, LUXEMBOURG.
      Ja tiek lūgts piemērot paātrināto tiesvedību vai steidzamības tiesvedību, ir ieteicams parakstītu lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu kopiju vispirms nosūtīt pa elektronisko pastu (ECJ-Registry@curia.europa.eu) vai pa telefaksu (+352 433766) un pēc tam nosūtīt šā lūguma oriģinālu pa pastu.


title: Padomes Ieteikums (2015. gada 14. jūlijs) par Polijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2015. gada konverģences programmu

text:
               18.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/91

         PADOMES IETEIKUMS
   (2015. gada 14. jūlijs)
   par Polijas 2015. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2015. gada konverģences programmu
   (2015/C 272/24)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija. Stratēģijā lielākoties pievērsta uzmanība galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2015. gada 14. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma Ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2). Tie kopā veido “integrētās pamatnostādnes”, kuras dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2014. gada 8. jūlijā pieņēma Ieteikumu (3) par Polijas 2014. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par atjaunināto Polijas 2014. gada konverģences programmu.

               (4)

               Komisija 2014. gada 28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2015. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Tajā pašā dienā Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (4), pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Polija nebija noteikta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (5)

               Eiropadome 2014. gada 18. decembrī apstiprināja prioritātes, lai veicinātu investīcijas, pastiprinātu strukturālās reformas un īstenotu atbildīgu, izaugsmi veicinošu fiskālo konsolidāciju.

               (6)

               Komisija 2015. gada 26. februārī publicēja 2015. gada ziņojumu par Poliju. Tajā tika izvērtēti Polijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti 2014. gada 8. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi.

               (7)

               Polija 2015. gada 29. aprīlī iesniedza savu 2015. gada valsts reformu programmu un 2015. gada 30. aprīlī – savu 2015. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (8)

               Polija patlaban atrodas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā – pēc tam, kad 2015. gada jūnijā tika atcelta pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra (5). Savā 2015. gada konverģences programmā valdība plāno pakāpeniski samazināt nominālo deficītu no 3,2 % no IKP līdz 2,7 % no IKP 2015. gadā un līdz 1,2 % no IKP 2018. gadā. Pamatojoties uz Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, var uzskatīt, ka pārmērīgs deficīts jau tika novērsts 2014. gadā, kas ir gadu pirms termiņa, ņemot vērā to, ka sistēmiskās pensiju reformas neto budžeta izmaksas izskaidro, kāpēc ir pārsniegta Līgumā noteiktā atsauces vērtība, proti, 3 % no IKP. Saskaņā ar konverģences programmu valdība plāno sasniegt vidēja termiņa mērķi, proti, strukturālo deficītu 1 % apmērā no IKP, līdz 2019. gadam. Pēc tam, kad 2015. gadā valdības parāda attiecība pret IKP sasniedza maksimumu (51,7 %), valdība plāno to samazināt līdz 49,1 % 2018. gadā. Budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams attiecībā uz 2015. gadu un labvēlīgs attiecībā uz 2016. gadu. Pamatojoties uz vispārējo novērtējumu, tiek prognozēts, ka Polija izpildīs nepieciešamās korekcijas vidēja termiņa mērķa sasniegšanai 2015. gadā, jo neto izdevumu pieaugums ir zem robežvērtības. Pasākumi plānotā deficīta mērķa sasniegšanai, sākot no 2016. gada, nav pietiekami konkretizēti. Ņemot vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2016. gadā radīsies neliela novirze no nepieciešamajām korekcijām, jo strukturālā korekcija neatbilst prasībām. Tādēļ 2016. gadā būs nepieciešami turpmāki pasākumi. Pamatojoties uz savu konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, Padome uzskata – sagaidāms, ka Polija kopumā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Nodokļu ieņēmumus varētu palielināt, mazāk izmantojot pašreiz plaši piemērotās samazinātās PVN likmes un uzlabojot nodokļu administrēšanas efektivitāti.

               (9)

               Polijas fiskālajam regulējumam nāktu par labu, ja tiktu izveidota neatkarīga struktūra – vai nu atsevišķa institūcija vai kādas eksistējošas institūcijas ietvaros –, kas būtu atbildīga par fiskālo noteikumu ievērošanas ex ante un ex post pārbaudēm, makroekonomisko un budžeta prognožu novērtējumu un publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspējas analīzi.

               (10)

               Polija 2013. gada beigās apturēja 1999. gada sistēmisko pensiju reformu. Lai gan tas īstermiņā atviegloja budžetu, 1999. gada sistēmiskās pensiju reformas apturēšana neuzlabo publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju, jo īslaicīgo atvieglojumu, ko rada augstākas sociālās iemaksas un zemāki procentu maksājumi, atsvērs lielāki pensiju maksājumi no valsts pensiju pīlāra nākotnē. Kopumā 1999. gada sistēmiskās pensiju reformas apturēšana rada riskus Polijas publiskajām finansēm ilgtermiņā.

               (11)

               Lauksaimniekiem un kalnračiem piešķirtās sociālā nodrošinājuma priekšrocības joprojām apgrūtina profesionālo mobilitāti un rada ievērojamas izmaksas publiskajām finansēm. Šīs preferenču sistēmas attur cilvēkus no pāriešanas uz produktīvākām nozarēm, rada slēpto bezdarbu, un zemo iemaksu dēļ tās lielākoties subsidē nodokļu maksātāji. 2014. gadā Polijas lauksaimniecības nozarē bija nodarbināti 11,5 % darbaspēka, kas vairāk nekā divas reizes pārsniedz vidējo rādītāju ES, bet tajā tiek radīti tikai 3,3 % no valsts bruto pievienotās vērtības. Valsts subsīdijas sociālā nodrošinājuma sistēmās lauksaimniekiem sasniedz gandrīz 1 % no IKP un kalnraču pensijās – 0,5 % no IKP. Saikne starp iemaksām un pabalstiem ir vāja, un iemaksas parasti balstās uz vienotu likmi. Lauksaimniekus ar lieliem ienākumiem nevar sistemātiski izslēgt no sistēmas, un tādēļ sistēma var tikt izmantota ļaunprātīgi. Sistēmas ieviešana lauksaimnieku ienākumu reģistrēšanai un novērtēšanai būtu neaizstājams pirmais solis ceļā uz lauksaimnieku sociālā nodrošinājuma sistēmas reformu.

               (12)

               Polijā joprojām pastāv darba tirgus segmentācija. Pagaidu darba līgumu īpatsvars ir visaugstākais Savienībā, bet pārejas no pagaidu nodarbinātības uz nodarbinātību uz nenoteiktu laiku īpatsvars ir zems, un darba samaksas atšķirība ir visaugstākā Savienībā. Neelastīgā atlaišanas kārtība, ilgā tiesvedība un citi šķēršļi darba devējiem veicina darba līgumu uz noteiktu laiku un nestandarta darba līgumu slēgšanu. Turklāt tā rezultātā, ka izmaksas saistībā ar līgumiem, uz kuriem attiecas Darba kodekss, tiek uzskatītas par augstām, pārmērīgi tiek izmantoti civiltiesību līgumi (umowy cywilnoprawne), kas darba devējiem ir izdevīgi mazāku sociālā nodrošinājuma iemaksu dēļ. Taču lielais tāda veida līgumu īpatsvars, kas saistīti ar mazākām iemaksām, var samazināt pieejamās nodarbinātības kvalitāti, jo īpaši gados jauniem darba ņēmējiem. Jauniešu bezdarba līmenis ir augsts, kas daļēji ir tādēļ, ka potenciālo darba ņēmēju kvalifikācija un prasmes neatbilst darba tirgus vajadzībām. Tādēļ ir nepieciešami turpmāki centieni reformēt profesionālās izglītības un apmācības sistēmu un palielināt līdzdalību mūžizglītībā, kuras līmenis pašlaik ir zems. Sieviešu līdzdalība darba tirgū joprojām ir zema. Lai risinātu šo problēmu, Polija ir uzlabojusi pirmsskolas izglītības pieejamību, taču tā joprojām ir to dalībvalstu vidū, kurās ir vissliktākie rādītāji attiecībā uz bērnu aprūpes pakalpojumu pieejamību.

               (13)

               Dzelzceļa nozari negatīvi ietekmē augstā sliežu ceļu piekļuves maksa un nepietiekamais valsts finansējums. Regulatīvās un administratīvās vides dēļ projektu izstrādāšanas un īstenošanas procedūras parasti ir ilgas un sarežģītas. Lai gan nesen veiktās izmaiņas tiesību aktos var pozitīvi ietekmēt dzelzceļa pārvadājumus, tās, visticamāk, neietekmēs 2007.–2013. gada plānošanas periodā sāktos investīciju projektus. Tomēr paredzams, ka 2014.–2020. gadā ES finansējums dzelzceļa nozarei tiks ievērojami palielināts.

               (14)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Polijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2015. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Polijai adresētiem ieteikumiem. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Polijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 4. ieteikumā.

               (15)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Polijai 2015. un 2016. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Pēc pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas panākt fiskālo korekciju 0,5 % apmērā no IKP virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķi gan 2015., gan 2016. gadā. Izveidot neatkarīgu fiskālo padomi. Paplašināt nodokļu bāzi, jo īpaši ierobežojot plašās samazināto PVN likmju sistēmas izmantošanu.

               2.

               Sākt procesu lauksaimniekiem un kalnračiem piemērojamās pensiju sistēmas saskaņošanai ar citiem darbiniekiem piemērojamo pensiju sistēmu un pieņemt laika grafiku pakāpeniskai pilnīgai saskaņošanai; ieviest lauksaimnieku ienākumu novērtēšanas un reģistrēšanas sistēmu.

               3.

               Veikt pasākumus, lai samazinātu pagaidu darba un civiltiesisko līgumu pārmērīgo izmantošanu darba tirgū.

               4.

               Novērst šķēršļus investīcijām dzelzceļa projektos.

      Briselē, 2015. gada 14. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. GRAMEGNA

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Paliek spēkā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (3)  Padomes Ieteikums (2014. gada 8. jūlijs) par Polijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Polijas 2014. gada konverģences programmu (OV C 247, 29.7.2014., 97. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (5)  Padomes Lēmums (ES) 2015/1026 (2015. gada 19. jūnijs), ar kuru atceļ Lēmumu 2009/589/EK par pārmērīgu budžeta deficītu Polijā (OV L 163, 30.6.2015., 37. lpp.).

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


				|

		52014PC0156

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS par to, lai apstiprinātu, ka Komisija Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā noslēdz Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras puses /* COM/2014/0156 final */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Šis priekšlikums ir sagatavots, ņemot
vērā to, ka ir paredzēts parakstīt, provizoriski
piemērot un noslēgt ES un Gruzijas Asociācijas nolīgumu,
lai Komisija Eiropas Atomenerģijas kopienas (EAEK) vārdā apstiprinātu
asociācijas nolīguma noslēgšanu.
Tā kā EAEK ir arī
dalībniece Asociācijas nolīgumā starp Eiropas
Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju,
no otras puses, Komisija sniedz atsevišķu ieteikumu, lai Padome sniegtu
piekrišanu tam, ka Komisija noslēdz tās nolīguma daļas, uz
kurām attiecas Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas
līgums.
Uz starptautiskajiem nolīgumiem, ko
paraksta un noslēdz EAEK, attiecas atšķirīgas procedūras.
Jo īpaši saskaņā ar EAEK līguma 101. pantu šādus
nolīgumus Komisija noslēdz ar Padomes piekrišanu.
Tādēļ ir jāpieņem atsevišķi lēmumi par
Asociācijas nolīguma parakstīšanu un noslēgšanu kā no
ES puses, tā arī no EAEK puses.
Lai EAEK vārdā noslēgtu
Asociācijas nolīgumu, Komisija ierosina Padomei sniegt piekrišanu
saskaņā ar EAEK līguma 101. panta otro daļu.
Ņemot vērā
sarunu rezultātus, kas minētas priekšlikumā Padomes lēmumam
par to, lai ES vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu
Asociācijas nolīgumu starp ES un Gruziju, kā arī priekšlikumā
Padomes lēmumam par to, lai noslēgtu Asociācijas nolīgumu
starp ES un Gruziju, Komisija ierosina Padomei pieņemt lēmumu, ka
Savienības vārdā būtu jāparaksta Asociācijas
nolīgums starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas
Kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras
puses, un iecelt attiecīgi pilnvarotu(-as) personu(-as) tā
parakstīšanai Savienības vārdā.
Ņemot vērā
Padomes piekrišanu un attiecīgo Komisijas lēmumu, Komisija varēs
parakstīt un noslēgt Asociācijas nolīgumu EAEK
vārdā.
2.           PRIEKŠLIKUMA REZULTĀTI
UN JURIDISKIE ASPEKTI
Komisija iesaka Padomei, ievērojot
Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 101. panta
otro daļu, apstiprināt, ka tiek noslēgts Asociācijas
nolīgums starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm,
no vienas puses, un Gruziju, no otras puses, attiecībā uz
jautājumiem, kuri ir EAEK kompetencē.
Nolīguma teksts ir pievienots šim
ieteikumam.
Attiecībā
uz Savienību juridiskais pamats šā nolīguma noslēgšanai ir
LESD 217. pants saistībā ar 218. panta 6. punkta
a) apakšpunktu un 218. panta 8. punkta otro daļu.
Attiecībā
uz EAEK juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Atomenerģijas
kopienas dibināšanu 101. pants.
Pievienotais
priekšlikums kopā ar Komisijas lēmumu par nolīguma
noslēgšanu ir juridiskais instruments Asociācijas nolīguma
noslēgšanai EAEK vārdā.
Tas, ka Komisija savu priekšlikumu ir
iesniegusi kā nolīgumu starp Savienību un tās
dalībvalstīm un Gruziju, ir saistīts ar šā nolīguma
pirmsākumiem saskaņā ar Līguma noteikumiem, pirms stājās
spēkā Lisabonas līgums.
Saskaņā ar Euratom
līguma 102. pantu nolīgums nevar stāties spēkā
attiecībā uz EAEK, kamēr dalībvalstis nav informējušas
Komisiju, ka nolīgums ir stājies spēkā saskaņā ar
to attiecīgo valsts tiesību aktu noteikumiem.
Ieteikums
PADOMES LĒMUMS
par to, lai apstiprinātu, ka Komisija
Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā noslēdz
Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas
Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un
Gruziju, no otras puses
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Eiropas
Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši
tā 101. panta otro daļu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
tā kā:
1.         Padome 2010. gada 10. maijā
pilnvaroja Komisiju sākt sarunas ar Gruziju par jauna nolīguma
noslēgšanu starp Eiropas Savienību un Gruziju, kurš aizstātu
Partnerības un sadarbības nolīgumu[1].
2.         Ņemot vērā
ciešās vēsturiskās attiecības un pakāpeniski
ciešākas saiknes starp pusēm, kā arī to vēlmi
stiprināt un paplašināt attiecības vērienīgā un
radošā veidā, sarunas par Asociācijas nolīgumu starp
Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas Kopienu un to
dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras puses,
(turpmāk "nolīgums") tika sekmīgi pabeigtas, parafējot
nolīgumu 2013. gada 29. novembrī.
3.         Komisija ierosina Padomei,
ka nolīgums būtu jāparaksta Savienības vārdā un
jāpiemēro provizoriski saskaņā ar nolīguma 429. pantu,
ņemot vērā tā noslēgšanu vēlāk.
4.         Nolīgumā ietverti
arī jautājumi, kuri ir Euratom kompetencē, proti, 298. panta
k) punkts.
5.         Nolīguma parakstīšana
un noslēgšana ir atkarīga no atsevišķas procedūras, kas
paredzēta jautājumiem, uz kuriem attiecas Līgums par Eiropas
Savienību un Līgums par Eiropas Savienības darbību.
6.         Tāpēc
nolīgums būtu jānoslēdz arī Eiropas Atomenerģijas
kopienas vārdā attiecībā uz jautājumiem, kuri ir Euratom
līguma darbības jomā.
7.         Saskaņā ar Euratom
līguma 102. pantu nolīgums nevar stāties spēkā
attiecībā uz Eiropas Atomenerģijas kopienu, kamēr
dalībvalstis nav informējušas Eiropas Komisiju, ka šāds
nolīgums ir stājies spēkā saskaņā ar to
attiecīgo valsts tiesību aktu noteikumiem.
8.         Būtu jāapstiprina,
ka Eiropas Komisija Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā
noslēdz nolīgumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Ar šo apstiprina, ka Eiropas Komisija Eiropas
Atomenerģijas kopienas vārdā noslēdz Asociācijas
nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas
kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras
puses[2]
[3].
2. pants
Šis lēmums stājas spēkā
nākamajā dienā pēc tā pieņemšanas.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 205, 4.8.1999., 1.-52. lpp.
[2]               Nolīguma teksts ir pievienots Lēmumam par to,
lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu un provizoriski
piemērotu Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un
Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas
puses, un Gruziju, no otras puses. (OV...).
[3]               OV: Lūdzu ievietot iepriekš minētajā
zemsvītras piezīmē publikācijas atsauci uz lēmumu
dokumentā [...].


title: Padomes Ieteikums (2017. gada 11. jūlijs) par Igaunijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas 2017. gada stabilitātes programmu

text:
               9.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/23

         PADOMES IETEIKUMS
   (2017. gada 11. jūlijs)
   par Igaunijas 2017. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas 2017. gada stabilitātes programmu
   (2017/C 261/06)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2016. gada 16. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2017. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Komisija 2016. gada 16. novembrī, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2), pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Igaunija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku, ko apstiprināja 2017. gada 9. un 10. marta Eiropadome. Padome 2017. gada 21. martā pieņēma Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (“ieteikums par eurozonu”) (3).

               (2)

               Ņemot vērā to, ka Igaunija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ekonomiskajā un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Igaunijai būtu jānodrošina pilnīga un savlaicīga ieteikuma par eurozonu īstenošana, kā tas ir atspoguļots 1. ieteikumā turpmāk.

               (3)

               2017. gada ziņojums par Igauniju tika publicēts 2017. gada 22. februārī. Tajā tika izvērtēti Igaunijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2016. gada 12. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un Igaunijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (4)

               Igaunija 2017. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada 4. maijā – savu 2017. gada valsts reformu programmu. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika izvērtētas vienlaikus.

               (5)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi ir iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondi) 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu norādes par to, kā tā izmantotu minēto noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (6)

               Igaunija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā vidēja termiņa budžeta mērķi pazemināja no strukturālās bilances līdz deficītam 0,5 % apmērā no IKP. Valdība plāno, ka notiks pāreja no vispārējās valdības budžeta pārpalikuma, kas 2016. gadā bija 0,3 % no IKP, uz deficītu 0,5 % apmērā no IKP 2017. gadā un 0,8 % apmērā no IKP 2018. gadā. 2017. gada stabilitātes programmas aplēses liecina, ka tas atbilst strukturālam pārpalikumam 0,2 % no IKP 2017. gadā un deficītam 0,5 % no IKP 2018. gadā un saskan ar vidēja termiņa budžeta mērķi. Tomēr, pamatojoties uz pārrēķināto (5) strukturālo bilanci, prognozēts, ka deficīts sasniegs 0,1 % no IKP 2017. gadā un 0,9 % no IKP 2018. gadā, kas nozīmē, ka netiks sasniegts jaunais vidēja termiņa budžeta mērķis. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2017. un 2018. gadā saglabāsies mazāka par 10 % no IKP. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams 2017. un 2018. gadam, bet tas ir labvēlīgs turpmākajiem programmas gadiem. Tomēr ar pieņēmumiem par to, kādus ieņēmumus radīs dažādie jaunie nodokļu pasākumi, kas stāsies spēkā 2018. gadā, ir saistīti riski.

               (7)

               Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka 2017. gadā strukturālajā bilancē tiks reģistrēts deficīts 0,3 % apmērā no IKP, kas saglabāsies virs vidēja termiņa budžeta mērķa. Igaunijai tiek ieteikts 2018. gadā turpināt virzību uz vidēja termiņa budžeta mērķi. Nemainīgas politikas apstākļos Igaunija riskē nedaudz novirzīties no minētās prasības. Kopumā Padome uzskata, ka Igaunijai jābūt gatavai veikt turpmākus pasākumus, lai 2018. gadā nodrošinātu atbilstību prasībām.

               (8)

               Igaunija ir rīkojusies, lai vietējo pašvaldību reformas ietvaros nodrošinātu, ka tiek sniegti un ir pieejami augstas kvalitātes pakalpojumi, ieskaitot vietējā līmeņa sociālos pakalpojumus. Konkrēti, Igaunija ir pieņēmusi Administratīvās reformas likumu, kura mērķis ir panākt, lai būtu vienkāršāk veidot tādas dzīvotspējīgas vietējās pašvaldības, kuras var finansēt savu darbību, lai varētu plānot attīstību un izaugsmi un lai sniegtu kvalitatīvus pakalpojumus. Tā sekmīgi noslēdza vietējo pašvaldību apvienošanas brīvprātīgo posmu un īsteno Sociālās labklājības likumu. Vēl nav sperti daži svarīgi soļi, lai pabeigtu vietējo pašvaldību reformu. Joprojām nav pabeigta pašvaldību finansēšanas sistēmas pārskatīšana. Citi tiesību akti par pienākumu un uzdevumu sadali starp pašvaldībām un centrālo valdību vēl tiek gatavoti. Šo priekšlikumu pieņemšana ir izšķirīgi svarīga tālab, lai nodrošinātu kvalitatīvu publisko pakalpojumu sniegšanu tādās jomās kā izglītība, darbs ar jaunatni, veselības veicināšana un transports.

               (9)

               Igaunijā vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirība samazinājās no 28,3 % 2014. gadā līdz 26,9 % 2015. gadā, tomēr tā joprojām ir augstākā Savienībā. Valdība rīkojas, lai to samazinātu vēl vairāk. Piemēram, ir pieņemts un tiek īstenots 2016.–2023. gada Labklājības plāns, kā mērķis ir pievērsties dzimumu segregācijai darba tirgū un cīnīties ar stereotipiem. Vēl jāpieņem grozījums Dzimumu līdztiesības likumā, ar ko darba inspekcijām tiks uzdots ciešāk pārraudzīt dzimumu līdztiesību privātajā sektorā. Tiek apsvērta iespēja pārskatīt vecāku atvaļinājuma sistēmu, lai tā izmantošanu padarītu elastīgāku. Tiesību aktu grozījumi vēl nav pieņemti.

               (10)

               Igaunijā ir augsta ienākumu nevienlīdzība. Bagātāko 20 % mājsaimniecību un nabadzīgāko 20 % mājsaimniecību ienākumu attiecība – kas 2012. gadā bija 5,4 – ir palielinājusies un 2015. gadā sasniedza 6,2; patlaban tas ir septītais augstākais rādītājs Savienībā. Galvenais iemesls, šķiet, ir darba samaksas lielās atšķirības, jo ir strauji palielinājušies kvalificētāku personu ienākumi. Absolūtā izteiksmē 10 % trūcīgāko mājsaimniecību ienākumi atpaliek no vidējo ienākumu pieauguma, tā izraisot sociālās drošības tīkla adekvātuma problēmas. Problēmu saasina tas, ka pabalsti (jo īpaši pensijas un sociālās palīdzības pabalsti) atpaliek no tirgus ienākumu pieauguma. Tādēļ arī ir pakāpeniski palielinājies nabadzības riska rādītājs: no 15,8 % 2010. gadā līdz 21,6 % 2015. gadā. Veikti ievērojami centieni, lai, paaugstinot iedzīvotāju ienākuma nodokļa neapliekamo minimumu, no 2018. gada nodokļu sistēmu padarītu progresīvāku, jo īpaši tiem, kuru ienākumi ir zemi.

               (11)

               Uzņēmumu izdevumi pētniecībai, tehnoloģijām un inovācijai 2015. gadā pieauga līdz 0,69 %, tomēr to līmenis kopumā vēl aizvien ir zemāks par Savienības vidējo rādītāju, kas ir 1,3 %. Augsto tehnoloģiju un uz zināšanām balstīto uzņēmumu skaits joprojām ir neliels, un doktorantūras programmās jauno absolventu skaits ir mazs. Pēdējo gadu laikā darba samaksas pieaugums nemainīgi pārsniedza ražīguma pieaugumu, kas ir ietekmējis peļņu un tādējādi bremzējis investīciju pieaugumu. Pieticīgas investīcijas tehnoloģiju izstrādē var izraisīt to, ka eksporta, sevišķi preču, pievienotā vērtība pieaug mazāk, nekā prognozēts, un apdraud ražošanas apjoma pieaugumu. 2015. gadā palielinājās starp akadēmiskajām aprindām un uzņēmumiem noslēgto līgumpētījumu apjoms. Tomēr sadarbība starp abām šīm nozarēm joprojām bija ierobežota, neraugoties uz valdības veiktajiem pasākumiem. Igaunija ir vēl vairāk uzlabojusi uzņēmējdarbības vidi, tomēr maksātnespējas ilgstošās procedūras un nodrošināto kreditoru līdzekļu atgūšanas rādītājs joprojām ir šķēršļi investīcijām. 2016. gadā tika sākts projekts maksātnespējas regulējuma pilnveidei, kura mērķis ir procedūru paātrināt, padarīt to efektīvāku un uzlabot sekmīgo pieteikumu rādītāju. Tomēr grozījumi tiesiskajā regulējumā vēl nav pieņemti.

               (12)

               2017. gada Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Igaunijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2017. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi 2017. gada stabilitātes programmu un 2017. gada valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Igaunijai adresētajiem ieteikumiem. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Igaunijā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (13)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi 2017. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā turpmāk,

         AR ŠO IESAKA Igaunijai 2017. un 2018. gadā rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot savu fiskālo politiku atbilstīgi Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām, kas nozīmē arī turpināt virzību uz vidējā termiņa budžeta mērķi 2018. gadā. Uzlabot sociālās drošības tīkla adekvātumu. Veikt pasākumus, lai mazinātu vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību, jo īpaši uzlabojot darba samaksas pārredzamību un pārskatot vecāku atvaļinājuma sistēmu.

               2.

               Veicināt privātās investīcijas pētniecībā, tehnoloģijās un inovācijā, arī ar tādu pasākumu palīdzību, kuru mērķis ir veidot ciešāku sadarbību starp akadēmiskajām aprindām un uzņēmumiem.

      Briselē, 2017. gada 11. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         T. TÕNISTE

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (3)  OV C 92, 24.3.2017., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums (2000. gada 25. maijs) par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai: kā panākt konkurētspējīgu pilna apjoma elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanu, ieskaitot platjoslas multividi un ātrdarbīgu internetu (paziņots ar dokumenta numuru C (2000) 1259)Dokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32000H0417

Oficiālais Vēstnesis L 156 , 29/06/2000 Lpp. 0044 - 0050

		Komisijas Ieteikums(2000. gada 25. maijs)par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai: kā panākt konkurētspējīgu pilna apjoma elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanu, ieskaitot platjoslas multividi un ātrdarbīgu internetu(paziņots ar dokumenta numuru C (2000) 1259)(dokuments attiecas uz EEZ)(2000/417/EK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. pantu,tā kā:(1) Lisabonas Īpašās Eiropas Savienības Padomes tikšanās secinājumos, kura notika 2000. gada 23. un 24. martā, uzsvērts — lai Eiropa varētu pilnīgi izmantot digitālās un uz zināšanām balstītās ekonomikas izaugsmi un potenciālās darbavietas tajā, uzņēmējsabiedrībām un pilsoņiem būtu jābūt pieejamai lētai pasaules klases sakaru infrastruktūrai un plašam pakalpojumu lokam, un, lai to sasniegtu, Padome vēršas pie dalībvalstīm un Komisijas, "lai strādātu pie lielākas konkurences ieviešanas lokālajos tīklos līdz 2000. gada beigām un neierobežotas piekļuves vietējai sakaru līnijai, kas palīdzētu panākt ievērojamu interneta lietošanas izmaksu samazinājumu".(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvā 97/33/EK par mijsaistību telekomunikācijās attiecībā uz vispārēju apkalpošanu un savstarpējas atbilstības nodrošināšanu, piemērojot atvērtā tīkla noteikuma principus [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/61/EK [2], un jo īpaši tās 4. panta 2. punktā un 7., 9. un 11. pantā noteikti principi piekļuvei tīkliem, ieskaitot izvietošanu, kā arī norādītas valstu regulatīvo iestāžu pilnvaras, kas šim nolūkam izmantojamas.(3) Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 26. februāra Direktīvā 98/10/EK par atvērtā tīkla noteikuma piemērošanu balss telefona sakariem un vispārējiem pakalpojumiem telekomunikācijās konkurences apstākļos [3], un jo īpaši tās 16. pantā izstrādāti nosacījumi īpašai piekļuvei tīklam, lai sekmētu jaunu telekomunikāciju pakalpojumu veidu attīstību.(4) Padomes 1992. gada 5. jūnija Direktīvā 92/44/EEK par atvērtā tīkla noteikuma piemērošanu nomātām līnijām [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/51/EK [5] un Komisijas 1998. gada 7. janvāra Lēmumu Nr. 80/98/EK [6], un jo īpaši tās 8. panta 2. punktā izstrādāti nosacījumi nomātu līniju nodrošināšanai.(5) Komisijas Direktīvā 90/388/EEK [7], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 99/64/EK [8], un jo īpaši tās 4. panta c) daļā noteiktas prasības attiecībā uz tarifu sabalansēšanu pilnīgi atbrīvotā tirgū.(6) "Vietēja sakaru līnija" ir fiziska vara vadu līnijas ķēde lokālajā tīklā, kas savieno klienta telpas ar operatora lokālo slēdzi, koncentratoru vai līdzvērtīgu ierīci. Kā norādīts Komisijas Piektajā ziņojumā par telekomunikāciju regulēšanas pasākumu kompleksa īstenošanu [9], lokālie tīkli joprojām ir viena no vismazāk konkurētspējīgajām jomām atbrīvotajā telekomunikāciju tirgū, tādēļ ka jaunienācējiem nav plašu alternatīvu tīklu infrastruktūru, un tie ar parastajām tehnoloģijām nespēj līdzināties lielajam apjomam, kādā darbojas operatori, kas atzīmēti kā tādi operatori, kam ir ievērojama tirgus ietekme fiksētajā tīklā (še turpmāk — "pilnvarotie operatori"). Tas ir tādēļ, ka operatori savus vecos vara lokālos tīklus ievilkuši ievērojamā laika posmā, būdami aizsargāti ar ekskluzīvām tiesībām, un ir varējuši apmaksāt ieguldījumu izmaksas no monopola peļņas.(7) Jaunu līniju nodrošināšana ar lieljaudas optisko šķiedru tieši ievērojamiem lietotājiem ir īpašs tirgus, kas attīstās konkurences apstākļos ar jaunām investīcijām, tādēļ šis ieteikums neattiecas uz neierobežotu piekļuvi vietējām sakaru šķiedras līnijām.(8) Jaunienācēji nebūtu ekonomiski spējīgi atkārtot jau esošo vara vietējo sakaru līniju infrastruktūru visā tās kopumā un saprātīgā laika periodā, bet alternatīvas infrastruktūras (piemēram, kabeļtelevīzija, satelītsakari, bezvadu vietējas sakaru līnijas) parasti nenodrošina tādu pašu funkcionalitāti vai visuresmi.(9) Pilnvarotie operatori jau nodrošina platjoslas datu ātras pārraides pakalpojumus interneta piekļuvei savās vara vietējas sakaru līnijās, bet varētu atlikt dažu digitālās datu ātras pārraides vietēju sakaru līniju (DSL) tehnoloģiju un pakalpojumu veidu ieviešanu vietējā sakaru līnijā, ja tas aizvietotu to, ko šie operatori piedāvā pašlaik. No šādas kavēšanās ciestu tikai lietotāji. Tādēļ trešām pusēm būtu jāatļauj neierobežota piekļuve pilnvarotā operatora vietējai sakaru līnijai, jo īpaši, kā norādīts Komisijas ieteikuma par nomāto līniju mijsaistību cenu veidošanu [10] 5. punktā, lai apmierinātu lietotāju vajadzību pēc nomātu līniju un konkurētspējīgas ātras interneta piekļuves nodrošināšanas.(10) Saskaņā ar Direktīvas 97/33/EK 4. panta 2. punktu un Direktīvas 98/10/EK 16. pantu, pilnvarotie operatori izskata jaunienācēju saprātīgus lūgumus pēc piekļuves tīklam, jo īpaši lūgumus pēc koplietojamās piekļuves [11] vara līnijai, un tiem būtu jāvienojas par komerciālajiem un tehniskajiem nosacījumiem. Tomēr tikai koplietojamā piekļuve vietējai līnijai neatbilst visām tirgus prasībām un tādēļ tiek uzskatīts par vajadzīgu, ka pilnvarotais operators sniedz arī pilnīgu vietējās līnijas nodalīšanu [12] paralēli koplietojamajai piekļuvei, lai stiprinātu konkurenci un uzlabotu izvēli visiem lietotāju veidiem, ļaujot tirgum izlemt, kurš nodalītās piekļuves piedāvājums vislabāk atbilst klientu prasībām.(11) Pilnvarotajiem operatoriem būtu jāsniedz informācija un neierobežota piekļuve trešām pusēm ar tādiem pašiem nosacījumiem un tādā pašā kvalitātē kā pašu vai to filiāļu vai partneru pakalpojumiem, un tādēļ tas, ka pilnvarotais operators īsā laika periodā un, ļoti vēlams, internetā valsts regulatīvās iestādes uzraudzībā publicē atsauces piedāvājumu par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai, veicinātu atklātu un nediskriminējošu tirgus apstākļu radīšanu.(12) Lai gan komerciālas sarunas ir iecienīts veids, kā panākt vienošanos par tehniskiem un cenu jautājumiem piekļuvei vietējai sakaru līnijai, pieredze rāda, ka vairākumā gadījumu vajadzīga regulējoša iejaukšanās, tādēļ ka pastāv nelīdzsvarotība starp jaunienācēja un pilnvarotā operatora sarunu pozīcijas stiprumu, kā arī alternatīvu trūkums. Saskaņā ar Direktīvas 97/33/EK 9. pantu un Direktīvas 98/10/EK 16. panta 4. punktu valsts regulatīvā iestāde var iejaukties pēc pašas iniciatīvas, lai precizētu dažādus jautājumus, ieskaitot cenas, ar nolūku nodrošināt pakalpojumu savstarpēju atbilstību, maksimizēt ekonomisko efektivitāti un sniegt labumu galīgajiem lietotājiem.(13) Izmaksu un cenu noteikumiem vietējām sakaru līnijām un saistītajiem pakalpojumiem (piemēram, izvietošanai un nomātajai pārraides spējai) jābūt atklātiem, nediskriminējošiem un objektīviem, lai nodrošinātu godīgumu. Cenu noteikumiem būtu jānodrošina, ka vietējas sakaru līnijas sniedzējs spēj segt ar to saistītas atbilstīgas izmaksas un gūt saprātīgu peļņu. Cenu noteikumiem vietējās sakaru līnijās būtu jānodrošina tas, ka netiek traucēta konkurence, jo īpaši nenotiek starpības samazināšana starp pilnvarotā operatora vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības pakalpojumu cenām. Šajā sakarībā būtu svarīgi apspriesties ar konkurences iestādēm.(14) Direktīva 98/10/EK liek dalībvalstīm nodrošināt to, ka visus saprātīgos lūgumus pēc pievienošanas fiksētajam sabiedriskajam telefona tīklam noteiktā vietā un pēc piekļuves fiksētiem sabiedriskiem telefona pakalpojumiem izskata vismaz viens operators. Ja klients izlemj stāties līgumsaistībās ar jaunienācēju attiecībā uz ekskluzīvu pakalpojumu sniegšanu pilnīgā atsevišķā vietējā sakaru līnijā, uzskata, ka pilnvarotais operators ir izpildījis savas saistības atbilstīgi Direktīvas 98/10/EK 5. pantam. Lietotāji to līgumos būtu pilnīgi jāinformē par šiem nosacījumiem saskaņā ar Direktīvas 98/10/EK 10. pantu, neskarot Kopienas tiesību aktus par patērētāju aizsardzību piemērošanu.(15) Licenču direktīvā 97/13/EK paredzēts telekomunikāciju pakalpojumiem izmantot vispārējas atļaujas, izņemot zināmus gadījumus, kas uzskaitīti tās 7. pantā. Uzņēmējsabiedrībām, kas lieto DSL tehnoloģiju atsevišķās vietējās sakaru līnijās, sniedzot pakalpojumus klientiem, saskaņā ar Direktīvu 97/13/EK atļauja būtu jāizsniedz, pamatojoties uz to veiktajām darbībām, un atbilstīgi tehnoloģiskās neitralitātes principam šādi sniegtus pakalpojumus nepakļauj īpašiem regulējošiem ierobežojumiem. Datu tīklu operatoriem vai balss telefonu tīklu operatoriem ar atļaujām būtu jāatļauj lietot koplietojamā piekļuve un/vai pilnīgas atsevišķas vietējas sakaru līnijas no pilnvarotajiem operatoriem bez papildu atļaujām vai ievērojot papildu ierobežojumus.(16) Ir lietderīgi, ka Komisija periodiski pārskata šo ieteikumu, pamatojoties uz tirgus attīstību un gūto pieredzi, jo īpaši attiecībā uz cenu jautājumiem un pielikumā ietvertā atsauces piedāvājuma saturu.(17) Kopienas konkurences tiesības piemēro, neskatoties uz šo ieteikumu,IESAKA ŠO.1. pantsPiekļuves vietējai sakaru līnijai nodrošināšana1. Lai veicinātu attīstītu, saskaņotu un konkurētspējīgu elektronisko sakaru tirgu, kas lietotājiem sniedz plašu izvēli pilnā sakaru pakalpojumu apjomā, ieskaitot platjoslas multividi un ātrdarbīgus interneta pakalpojumus, šis ieteikums attiecas uz nosacījumiem, ar kādiem jaunienācējiem neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai un saistītiem pakalpojumiem sniedz sabiedrisko fiksēto tīklu operatori, ko valsts regulatīvā iestāde norādījusi kā tādus operatorus, kam ir ievērojama tirgus ietekme (še turpmāk — "pilnvarotie operatori") saskaņā ar Direktīvu 97/33/EK, Direktīvu 92/44/EEK un Direktīvu 98/10/EK.2. Neskarot Kopienas konkurences tiesību aktu piemērošanu, dalībvalstīm, kurās vēl nav pieejama pilna neierobežota piekļuve, iesaka pieņemt visus vajadzīgos juridiskos un regulatīvos aktus, lai līdz 2000. gada 31. decembrim atļautu pilnīgu neierobežotu piekļuvi pilnvaroto operatoru vara vietējām sakaru līnijām atklātos, godīgos un nediskriminējošos apstākļos.3. Ieteikums nodrošināt pilnīgu neierobežotu piekļuvi pilnvaroto operatoru vietējām sakaru līnijām neskar saistības atbilstīgi atvērtā tīkla noteikuma Direktīvām 97/33/EK un 98/10/EK, kas pilnvarotajiem operatoriem liek [13]:- apmierināt pieprasījumus pēc citiem piekļuves veidiem, ieskaitot koplietojamo piekļuvi vietējai sakaru līnijai saskaņā ar Direktīvas 97/33/EK 4. panta 2. punktu un Direktīvas 98/10/EK 16. pantu,- pakļauties nediskriminācijas principam, lietojot fiksēto sabiedriskā telefona tīklu, lai sniegtu datu ātras pārraides pakalpojumus trešām pusēm kā pašu pakalpojumiem saskaņā ar Direktīvas 98/10/EK 16. panta 7. punktu.Jaunu pakalpojumu attīstīšana4. Piemērojot nediskriminācijas principu, ko pilnvarotajiem operatoriem uzliek Kopienas tiesību akti, valstu regulatīvajām iestādēm ieteicams nodrošināt to, ka pilnvarotais operators sniedz saviem konkurentiem tādas pašas ierīces un aprīkojumu kā sev vai asociētām uzņēmējsabiedrībām ar tādiem pašiem nosacījumiem un tādos pašos termiņos. Tas jo īpaši attiecas uz jauna pakalpojuma sniegšanu lokālajos tīklos, piekļuvi atsevišķām vietējām sakaru līnijām, pieejamās izvietošanas telpas, nomātas pārraides spējas nodrošināšanu piekļuvei izvietošanas vietām, kā arī uz pasūtīšanu, apgādi, kvalitāti un apkopes procedūrām.Cenas5. Lai izvairītos no ilgstošām domstarpībām starp jaunienācējiem un pilnvarotajiem operatoriem attiecībā uz cenām, kas kavētu efektīvu atsevišķu vietēju sakaru līniju īstenošanu, valstu regulatīvajām iestādēm ieteicams norādīt cenu noteikšanas metodoloģiju un atbilstīgos parametrus cenu aprēķināšanai. Ja vajadzīgs, dalībvalstis var noteikt faktiskās cenas, ja tas atbilst Kopienas tiesību aktiem [14], un šim nolūkam lietderīgi veikt konkurences analīzi.6. Kamēr konkurences līmenis lokālajos tīklos ir nepietiekams, lai novērstu pārliecīgas cenas par neierobežotu piekļuvi vietējām sakaru līnijām, ir ieteicams, lai cenas par neierobežotu piekļuvi vietējām sakaru līnijām atbilstu orientācijas pēc izmaksām principam. Uzskata, ka progresīva pieeja, kas pamatojas uz tābrīža izmaksām [15] veicinās godīgu un ilgtspējīgu konkurenci un sniegs alternatīvu investīciju stimulu. Tomēr ja tādēļ īstermiņa perspektīvā tiktu traucēta konkurence, piemēram, ja pilnvaroto operatoru galīgo lietotāju tarifi saglabājas nelīdzsvaroti attiecībā pret tābrīža izmaksām, tad ir ieteicams, ka valsts regulatīvā iestāde saskaņā ar 5. pantā noteikto procedūru norāda saprātīgu laika periodu, kas būtu vajadzīgs, lai pakāpeniski pielāgotu tābrīža izmaksas vietēju sakaru līniju cenām, vienlaikus saglabājot atbilstību izmaksu sistēmai, ko izmanto, regulējot galapatērētāju apkalpošanu.7. Saskaņā ar nediskriminācijas principu, ja pilnvarotie operatori jau sniedz paši savus ātras digitālās datu pārraides (DSL) pakalpojumus, izmantojot neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai, valsts regulatīvās iestādes var pieprasīt, lai konkurentiem sniegtu piekļuvi vietējām sakaru līnijām par tādu pašu cenu, ko pilnvarotais operators uzliek pats saviem DSL pakalpojumiem. Šo nediskriminācijas noteikumu attiecībā uz cenām piemēro jaunienācēju piekļuvei saistītajiem pakalpojumiem, piemēram, izvietošanai un nomātai pārraides spējai galvenajā tīklā, kā to lieto pilnvarotais operators savu paša vai filiāles vai asociētas uzņēmējsabiedrības DSL pakalpojumu nodrošināšanai.8. Lai nodrošinātu uzticību godīgām instalāciju cenām un parādītu atbilstību nediskriminācijas prasībām, ir ieteicams atbilstīgu un precīzu informāciju par izmaksu grāmatvedību, ieskaitot iekšējās pārraides cenas atbilstīgi Komisijas Ieteikuma 98/322 pamatnostādnēm [16], darīt pieejamu valsts regulatīvajai iestādei, kura šo informāciju var darīt pieejamu ieinteresētajām pusēm pēc vienošanās par neizpaušanu, vienlaikus ņemot vērā komerciālās konfidencialitātes apsvērumus.9. Ir ieteicams, lai valsts regulatīvās iestādes veiktu periodiskus lokālo tīklu piekļuves tirgus apstākļu pārskatus, pēc vajadzības pielāgojot cenu noteikšanas principus un pienākumus vai izbeidzot cenu regulēšanu, ja tirgū ir iestājusies pietiekama konkurence un alternatīvu piedāvājumu izvēle. Pārskata periodu vajadzētu paziņot iepriekš, lai tirgus dalībniekiem nodrošinātu apstākļu paredzamību.Tehniskie nosacījumi un izvietošana10. Fiziskā piekļuve būtu jānodrošina pie visiem iespējamajiem vara vietējas sakaru līnijas galiem — pie lokālā slēdža, koncentratora vai līdzvērtīgas ierīces — kur jaunienācējs var izvietoties un pievienot savu tīkla aprīkojumu un ierīces, lai sniegtu pakalpojumus savam klientam. Uzņēmējsabiedrībām, kuras izvietojas, vajadzētu atļaut izvietot visu aprīkojumu, kas vajadzīgs, lai piekļūtu atsevišķai vietējai sakaru līnijai, izmantojot pieejamo izvietošanas telpu, un izvietot vai īrēt pārraides līnijas no tās vietas līdz jaunienācēja atrašanās vietai. Valsts regulatīvajām iestādēm ir ieteicams nodrošināt to, ka izvietošanas vietu konkurentiem piedāvā atklāti, godīgi un bez diskriminācijas.11. Attiecībā uz tehnoloģijām un pakalpojumiem saistībā ar atsevišķām vietējām sakaru līnijām, valsts regulatīvajām iestādēm ir ieteicams nodrošināt to, ka ierobežojumi, kas paredzēti, lai aizsargātu tīkla integritāti, un, koplietojamās piekļuves vietējai sakaru līnijai gadījumā, lai aizsargātu balss telefona kanālu, nav diskriminējoši un pamatojas uz iepriekš noteiktiem objektīviem kritērijiem atbilstīgi Direktīvas 98/10/EK 13. panta 2. punkta d) apakšpunkta noteikumiem. Atbilstīgi tehnoloģiskās neitralitātes principam attiecībā uz piekļuvi vara vietējām sakaru līnijām, uzņēmējsabiedrībām, kuras, sniedzot pakalpojumus klientiem, vietējā sakaru līnijā lieto jaunās DSL tehnoloģijas, nedrīkst uzlikt papildu vai īpašus regulatīvus ierobežojumus.Atklātība un koordinācija12. Lai samazinātu laiku, kurā jaunienācēji ievieš konkurētspējīgas DSL līnijas, valsts regulatīvajām iestādēm ieteicams nodrošināt, ka pilnvarotie operatori, cik drīz iespējams un vislabāk internetā ievieto atsauces piedāvājumu par pilnīgu neierobežotu piekļuvi un koplietojamu piekļuvi vietējai sakaru līnijai, ietverot piedāvājumu aprakstu un ar to saistītos noteikumus un nosacījumus, ieskaitot cenas.Pielikumā norādīts orientējošs to punktu saraksts, kuri jāiekļauj atsauces piedāvājumā par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai.13. Turklāt valsts regulatīvajai iestādei ieteicams nodrošināt vieglu pieejamību šādai informācijai par sakaru pakalpojumiem pa atsevišķām vietējām sakaru līnijām:- nosacījumus atļauju saņemšanai operatoriem,- informāciju lietotājiem, kuri pakalpojumu saņem no operatoriem, kas lieto neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai, ietverot visus līgumu noteikumus, īpaši tarifus, lietotāju tiesības, minimālo īres ilgumu un vispārējo pakalpojumu jautājumus, pakalpojumu izbeigšanu, sūdzības un to apmierināšanas procedūras.14. Valsts regulatīvajām iestādēm ieteicams izveidot ieinteresēto pušu valsts koordinācijas grupas, ietverot lietotāju pārstāvjus, lai sīkāk izstrādātu 12. un 13. punkta prasības un pastāvīgi gūtu informāciju par to, cik sīkas ziņas jāpublicē atsauces piedāvājumā. Pilnvarotajiem operatoriem būtu regulāri jāatskaitās savas valsts regulatīvajām iestādēm par to, kā tie īsteno neierobežotu piekļuvi vietējām sakaru līnijām, ietverot statistisku informāciju par atsauces piedāvājumā minētajiem punktiem.15. Dalībvalstīm ieteicams nodrošināt, ka valsts koordinācijas grupas ņem vērā līdzīgas darbības, ko veic citās dalībvalstīs un attiecīgās starptautiskās organizācijās. Lai atvieglotu koordināciju, valsts regulatīvajām iestādēm ir ieteicams periodiski ziņot atvērtā tīkla noteikuma komitejai par jautājumiem, kas saistās ar neierobežotas piekļuves vietējai sakaru līnijai īstenošanu.Pārskats16. Komisija, ievērojot tirgus attīstību, pārskata šo ieteikumu un jo īpaši tās pielikumu un, ja vajadzīgs, to precizē.2. pantsŠis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.Briselē, 2000. gada 25. maijāKomisijas vārdā –Komisijas locekļiErkki LiikanenunMario Monti[1] OV L 199, 26.7.1997., 32. lpp.[2] OV L 268, 3.10.1998., 37. lpp.[3] OV L 101, 1.4.1998., 24. lpp.[4] OV L 165, 19.6.1992., 32. lpp.[5] OV L 295, 29.10.1997., 23. lpp.[6] OV L 14, 20.1.1998., 27. lpp.[7] OV L 192, 24.7.1990., 10. lpp.[8] OV L 175, 10.7.1999., 39. lpp.[9] COM(1999)537[10] (vēl nav publicēts)[11] "Koplietojama piekļuve vara līnijai" nodrošina piekļuvi neizmantotajai spektra augstās frekvences daļai, lai sniegtu ierobežotus ADSL pakalpojumus (t.i., datu pārraides ātrumu līdz 8 Mbit/s), kamēr zemāko frekvences daļu pilnvarotais operators turpina lietot, lai sniegtu pamata balss telefona pakalpojumus pa to pašu vara līniju. Starptautiskā telekomunikāciju savienība (ITU) savā ieteikumā Nr. 6992.1 izstrādājusi tehniskās specifikācijas pilna ātruma ADSL ar ātrumiem līdz 8 Mbit/s no servera uz lietotāju un 1 Mbit/s no lietotāja uz serveri. Tās ietver vairākus atsevišķām valstīm atbilstīgus variantus, lai pielāgotos reģionālo abonentu līniju infrastruktūras atšķirībām. ADSL var sasniegt vislielāko ātrumu 4 km vai mazākā attālumā. Savienojums atļauj arī sniegt balss telefona pakalpojumus tās pašas līnijas pamata frekvencē. Turklāt ITU savā ieteikumā Nr. G.992.2 izstrādājusi ADSL variantu, kas pazīstams arī kā G. Lite un ko ļoti viegli ievietot klienta telpās, jo tas ir bez dalītāja (tam vajadzīgs ļoti vienkāršs seriālais filtrs, kas atdala balsi un datus, un tādēļ nav vajadzīga vadu ievilkšana klienta telpās). Ātrums sasniedz 1,5 Mbit/s no servera uz lietotāju un 385kbit/s no lietotāja uz serveri. Daži personālo datoru piegādātāji jau tirgo datoru aprīkojumu ar integrēto G. Lite — ADSL modemu, lai plašā tirgū izveidotos standarta vispārēja pieeja šim jautājumam.[12] "Pilnīga atsevišķa piekļuve abonenta līnijai" sniedz jaunienācējam ekskluzīvu iespēju izmantot pilnu frekvenču spektru, kas pieejams vara līnijā, tādējādi ļaujot izmantot visjaunākās un attīstītākās DSL tehnoloģijas un pakalpojumus, t.i., datu pārraides ātrumu līdz 60 Mbit/s lietotājam, kurš izmanto digitālo datu ļoti ātras pārraides abonenta līniju (VDSL). Pašlaik ITU un ETSI norisinās darbs pie VDSL standartizācijas.[13] Skat. arī Komisijas paziņojumu par atsevišķu piekļuvi abonenta līnijai (Oficiālajā Vēstnesī).[14] Skat. iepriekšējo zemsvītras piezīmi.[15] Tābrīža izmaksas ir efektīvas modernas līdzvērtīgas infrastruktūras radīšanas izmaksas un šāda pakalpojuma sniegšanas izmaksas šobrīd.[16] Skat. grāmatvedības atdalīšanas īstenošanas un tābrīža izmaksu atskaišu pieejas metodoloģiju Komisijas Ieteikumā 98/322/EK (OV L 141, 13.5.1998., 6. lpp.).--------------------------------------------------PIELIKUMSORIENTĒJOŠS TO PUNKTU SARAKSTS, KO JĀIEKĻAUJ ATSAUCES PIEDĀVĀJUMĀ [1] PAR NEIEROBEŽOTU PIEKĻUVI VIETĒJAI SAKARU LĪNIJAI, KURŠ JĀPUBLICĒ PILNVAROTAJIEM OPERATORIEMA. Nosacījumi attiecībā uz neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai1. Tīkla elementi, piekļuvi kuriem piedāvā,aptverot jo īpaši šādus elementus:- piekļuve kaila vara vietējām sakaru līnijām (varš beidzas pie lokālā slēdža) un apakšlīnijām (varš beidzas pie attālā koncentratora vai līdzvērtīgas ierīces) attiecībā uz pilnīgi neierobežotu piekļuvi,- piekļuve vietējas sakaru līnijas ne–balss frekvencēm attiecībā uz koplietojamo piekļuvi vietējai sakaru līnijai,- piekļuve telpai pilnvarotā operatora galvenajā sadales elementā (MDF), lai pievienotu digitālās vietējas sakaru līnijas multipleksorus (DSLAM) un līdzīgu aprīkojumu pilnvarotā operatora vietējai sakaru līnijai.2. Pieejamība: visa attiecīgā sīka informācija par lokālo tīklu uzbūvi, informācija par fiziski pieejamām vietām, dubulto vara līniju pieejamība neierobežotas piekļuves tīkla vietās.3. Tehniskie nosacījumi: dubulto vara līniju tehniskās īpašības vietējās sakaru līnijās, garums, stieples diametrs, slodzes spoles un pārejas slēgumi, līniju testēšanas un uzlabošanas procedūras. Specifikācijas DSL aprīkojumam, dalītāji utt. ar norādi uz attiecīgiem starptautiskiem standartiem vai ieteikumiem; spektra ierobežojumi un elektromagnētiskās savienojamības prasības, lai novērstu traucējumus citām sistēmām.4. Nodrošināšanas procedūras: līniju izpēte īpašām DSL tehnoloģijām, pasūtīšanas un nodrošināšanas procedūras, lietošanas ierobežojumi.B. Izvietošanas pakalpojumi5. Informācija par izvietošanas vietām: jo īpaši pilnvaroto operatoru atbilstīgo vietu precīza atrašanās [2], ieskaitot slēdžus, galveno sadales elementu (MDF), koncentratorus un attālos izplatīšanas punktus uz ielām — skapjus, kastes un ligzdas; norāde uz tīmekļa lapām, kur atrodams atjaunots atrašanās vietu saraksts, iespējamās alternatīvas, ja nav pieejama fiziska izvietošana.6. Izvietošanas varianti 5. punktā norādītajās vietās: pieejamie izvietošanas veidi, piemēram, kopējs, kastēs/bez kastēm, fiziski vai virtuāli), strāvas un gaisa kondicionēšanas ierīču pieejamība šajās vietās, noteikumi attiecībā uz izvietošanas telpu apakšnomāšanu.7. Aprīkojuma īpašības: ierobežojumi attiecībā uz izvietojamo aprīkojumu, ja tādi pastāv.8. Drošības jautājumi: pasākumi, ko pilnvarotie operatori veic, lai nodrošinātu noteikto atrašanās vietu drošību, nosacījumi attiecībā uz konkurentu personāla piekļuvi, lai noteiktu un labotu radušās problēmas.9. Drošības standarti: (parasti tos drošības standartus, ko izmanto pirmais jau esošais operators un tā filiāles, uzskata par piemērotiem konkurējošo operatoru aprīkojumam).10. Pārbaudes: nosacījumi attiecībā uz konkurējošo operatoru un valstu regulatīvo iestāžu pārbaudēm fiziskās izvietošanas telpās vai vietās, kur izvietošana ir noraidīta, pamatojoties uz vietas trūkumu.C. Operatīvā atbalsta sistēmas11. Nosacījumi piekļuvei pilnvarotā operatora operatīvā atbalsta sistēmām, informācijas sistēmām vai datubāzēm pasūtījumu sagatavošanai, piegādēm, pasūtījumiem, uzturēšanas un labošanas pieprasījumiem un rēķiniem.12. Parasti minētie operatīvā atbalsta sistēmas (OSS) elementi aptver piekļuvi visai informācijai par līnijas raksturlielumiem, ieskaitot informāciju par to, vai kādā noteiktā līnijā ir iespējams sniegt uzlabotus pakalpojumus.D. Piegādes nosacījumi13. Termiņi: laiks, lai atbildētu uz lūgumiem pēc pakalpojumu un ierīču piegādes, kā arī kompensācija atbilstīgi līgumam, ja noteikto termiņu nevar ievērot; termiņi dažādos pakalpojumu līmeņos, kļūmju novēršanas un normālas darbības atjaunošanas termiņi.14. Katra minētā pakalpojuma, funkcijas un ierīces cenas, norādītas atsevišķi, ieskaitot maksājumus uzreiz un regulārus nomas maksājumus.[1] Atsauces piedāvājums par atsevišķu piekļuvi abonenta līnijai ietver galveno tehnisko ierīču kopumu, ieskaitot noteikumus un nosacījumus, un cenas, ko tirgus dalībniekiem piedāvā.[2] Šo informāciju valsts drošības apsvērumu dēļ var darīt pieejamu tikai ieinteresētajām pusēm.--------------------------------------------------


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2015/682 (2015. gada 29. aprīlis) par perhlorāta klātbūtnes monitorēšanu pārtikā (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               30.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 111/32

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2015/682
   (2015. gada 29. aprīlis)
   par perhlorāta klātbūtnes monitorēšanu pārtikā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Perhlorāts dabā sastopams nitrātu un kālija nogulumos, tas var veidoties atmosfērā un ar nokrišņiem nonākt augsnē un pazemes ūdeņos. Tas ir arī vides piesārņotājs, kas rodas nitrāta mēslošanas līdzekļu izmantošanas un tāda amonija perhlorāta izgatavošanas, izmantošanas un apglabāšanas rezultātā, ko izmanto raķešu propelentos, sprāgstvielās, pirotehnikā, signālraķetēs, drošības spilvenu gāzģeneratoros un citos rūpnieciskajos procesos. Perhlorāts var arī veidoties ūdens dezinficēšanai izmantota nātrija hipohlorīda noārdīšanās procesā un var tādējādi piesārņot ūdens krājumus. Ūdeni, augsni un mēslošanas līdzekļus uzskata par iespējamu perhlorāta piesārņojuma avotu pārtikā.

               (2)

               Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) Ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē (CONTAM grupa), ir sniegusi zinātnisku atzinumu par sabiedrības veselības riskiem, kas saistīti ar perhlorāta klātbūtni pārtikā (1). CONTAM grupa secināja, ka pastāvīga eksponētība perhlorātam ar uztura starpniecību var jo īpaši apdraudēt tādus intensīvus patērētājus jaunākajās iedzīvotāju vecuma grupās, kam ir viegla vai vidēja joda nepietiekamība. Turklāt iespējamas bažas rada tādu ar krūti barojamu bērnu un mazu bērnu īstermiņa eksponētība perhlorātam, kuri nepietiekamā daudzumā uzņem jodu.

               (3)

                  CONTAM grupa ieteica, ka, lai mazinātu nenoteiktību riska novērtējumā, ir nepieciešams vairāk datu par perhlorāta sastopamību Eiropas pārtikā, jo īpaši dārzeņos, maisījumos zīdaiņiem, pienā un piena produktos. Augsts līmenis ir konstatēts Cucurbitaceae un lapu dārzeņos, jo īpaši tādos, kas audzēti siltumnīcās/zem seguma. Nav pietiekami daudz datu par perhlorāta klātbūtni pārtikā, jo īpaši pārtikā, kuras paraugi ņemti pēc 2013. gada 1. septembra. Ja iespējams, analīzes par perhlorāta klātbūtni dzeramajā ūdenī jāveic arī dzeramajam ūdenim, kas neatbilst Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 178/2002 (2) noteiktajai pārtikas definīcijai. Kopš 2013. gada 1. septembra ir ieviesti klātbūtnes mazināšanas pasākumi, un dati par perhlorātu pēc šā datuma ņemtajos paraugos vairāk atbilst labās prakses principam par zemāko iespējamo līmeni (t. i., tādu mēslošanas līdzekļu izmantošana, kuros ir zems perhlorāta līmenis), kā arī labāk atspoguļo pašreizējo perhlorāta klātbūtni pārtikā.

               (4)

               Tādēļ ir lietderīgi ieteikt monitorēt perhlorāta klātbūtni pārtikā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1)

               Dalībvalstīm, pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmējiem aktīvi līdzdarbojoties, būtu jāmonitorē perhlorāta klātbūtne pārtikā, jo īpaši:

                           a)

                           augļos, dārzeņos un no tiem pārstrādātos produktos, tostarp sulās;

                           b)

                           īpašas diētas pārtikas produktos, kas paredzēti zīdaiņiem un maziem bērniem, kuri definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 609/2013 (3);

                           c)

                           žāvētos garšaugos un garšvielās, tējā, zāļu un augļu uzlējumos;

                           d)

                           dzērienos, tostarp dzeramajā ūdenī.

               2)

               Lai nodrošinātu, ka no partijas ņemtie paraugi ir reprezentatīvi, dalībvalstīm attiecībā uz lapu dārzeņiem būtu jāievēro Komisijas Regulas (EK) Nr. 1882/2006 (4) pielikumā noteiktās paraugu ņemšanas procedūras un attiecībā uz pārējo pārtiku, kas ietilpst Regulas (EK) Nr. 333/2007 (5) piemērošanas jomā, būtu jāievēro Komisijas Regulas (EK) Nr. 333/2007 pielikuma B daļā noteiktās paraugu ņemšanas procedūras.

               3)

               Ticamus rezultātus nodrošina šāda analīzes metode:

                  Quick Method for the Analysis of Residues of numerous Highly Polar Pesticides in Foods of Plant Origin involving Simultaneous Extraction with Methanol and LC-MS/MS Determination (QuPPe-Method) – Version 7.1. Aprakstu var lejuplādēt vietnē http://www.crl-pesticides.eu/library/docs/srm/meth_QuPPe.pdf.
               Turklāt būtu jāiepazīstas ar rakstu Analysis of Perchlorate in Food Samples of Plant Origin Applying the QuPPe-Method and LC-MS/MS, kurā ir sniegta informācija par to, kā vides piesārņotāju perhlorātu integrēt iepriekš minētajā QuPPe multimetodē. Rakstu var lejuplādēt vietnē http://www.analytik-news.de/Fachartikel/Volltext/cvuase2.pdf.
               Zīdaiņu un mazu bērnu pārtikas saturā esošā perhlorāta kvantitatīvās noteikšanas robeža (KNR) nedrīkstētu pārsniegt 2 μg/kg, pārējā pārtikā – 10 μg/kg, žāvētos garšaugos, garšvielās, tējās un zāļu un augļu uzlējumos – 20 μg/kg.

               4)

               Dalībvalstīm, pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmējiem aktīvi līdzdarbojoties, būtu jāveic izmeklēšana, lai noteiktu faktorus, kuru dēļ pārtikā ir perhlorāts. Situācijās, kad šie faktori ir ņemami vērā, īpaši lietderīgi ir analizēt perhlorāta klātbūtni mēslošanas līdzekļos, augsnē, ūdenī, kas paredzēts apūdeņošanai un apstrādei.

               5)

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka analīžu rezultātus regulāri, vēlākais līdz 2016. gada februāra beigām, ievērojot EFSA prasīto datu iesniegšanas formātu, EFSA norādījumus par pārtikas un dzīvnieku barības standartparaugu aprakstīšanu (EFSA's Guidance on Standard Sample Description (SSD) for Food and Feed) (6) un EFSA specifiskās papildprasības, iesniedz Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei.

      Briselē, 2015. gada 29. aprīlī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Vytenis ANDRIUKAITIS

      (1)  EFSA CONTAM grupa (EFSA Ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē), 2014. Scientific Opinion on the risks to public health related to the presence of perchlorate in food, in particular fruits and vegetables. EFSA Journal 2014;12(10):3869, 106. lpp., doi:10.2903/j.efsa.2014.3869.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 12. jūnija Regula (ES) Nr. 609/2013 par zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtiku, īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētu pārtiku un par pilnīgiem uztura aizstājējiem svara kontrolei, un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 92/52/EEK, Komisijas Direktīvas 96/8/EK, 1999/21/EK, 2006/125/EK un 2006/141/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/39/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 41/2009 un (EK) Nr. 953/2009 (OV L 181, 29.6.2013., 35. lpp.).

      (4)  Komisijas 2006. gada 19. decembra Regula (EK) Nr. 1882/2006, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes, lai oficiāli kontrolētu nitrātu daudzumu dažos pārtikas produktos (OV L 364, 20.12.2006., 25. lpp.).

      (5)  Komisijas 2007. gada 28. marta Regula (EK) Nr. 333/2007, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes svina, kadmija, dzīvsudraba, neorganiskās alvas, 3-MHPD un benzopirēna koncentrācijas oficiālajai kontrolei pārtikas produktos (OV L 88, 29.3.2007., 29. lpp.).

      (6)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm.