title: Padomes Ieteikums ( 2012. gada 10. jūlijs ) par Itālijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam

text:
               24.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/46

         PADOMES IETEIKUMS
   (2012. gada 10. jūlijs)
   par Itālijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas stabilitātes programmu 2012.–2015. gadam
   2012/C 219/14
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Padome 2011. gada 12. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Itālijas 2011. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Itālijas atjaunināto stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam.

               (4)

               Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma otro Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot otro Eiropas ex ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju “Eiropa 2020”. Komisija 2012. gada 14. februārī, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma brīdinājuma mehānisma ziņojumu, kurā tā noteica Itāliju kā vienu no dalībvalstīm, par kuru būtu jāizstrādā padziļināts pārskats.

               (5)

               Padome 2011. gada 1. decembrī pieņēma secinājumus, kuros aicināja Sociālās aizsardzības komiteju sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju un citām komitejām izklāstīt savus uzskatus par darbībām, kas ieteiktas stratēģijas “Eiropa 2020” politikas ciklā. Šie uzskati ir Nodarbinātības komitejas atzinuma daļa.

               (6)

               Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgada norisēs saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, un 2012. gada 15. februārī tas pieņēma rezolūciju par nodarbinātību un sociālajiem aspektiem 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā un rezolūciju par ieguldījumu 2012. gada Gada izaugsmes pētījumā.

               (7)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (8)

               Eiropadome 2012. gada 2. martā aicināja dalībvalstis, kas piedalās paktā “Euro plus”, savlaicīgi paziņot par savām saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās.

               (9)

               Itālija 2012. gada 30. aprīlī iesniedza savu stabilitātes programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2015. gadam, un savu 2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību. Komisija padziļinātajā pārskatā, ko sagatavo saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu, arī izvērtēja, vai Itāliju skar makroekonomiskā nelīdzsvarotība. Komisija padziļinātajā pārskatā secināja, ka Itālijā pastāv nelīdzsvarotība, kas gan nav pārmērīga. Tā, lai gan valsts parāds jau tiek rūpīgi kontrolēts saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, uzmanība jāpievērš makroekonomiskajām norisēm eksporta jomā, lai samazinātu iespējamo nelabvēlīgo ietekmi uz ekonomikas funkcionēšanu.

               (10)

               Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu saskaņā ar Regulas (EK) 1466/97 5. panta 1. punktu, Padome uzskata, ka programmas pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs ir ticams ar nosacījumu, ka nepasliktinās apstākļi finanšu tirgos. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognozi gaidāms, ka reālais IKP krasi samazināsies 2012. gadā, bet 2013. gadā sāks pakāpeniski pieaugt. Saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (PDNP) stabilitātes programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir līdz 2012. gadam samazināt vispārējās valdības budžeta deficītu zem Līguma atsauces vērtības – 3 % no IKP, vēl vairāk ierobežojot izdevumus un rodot papildu ieņēmumus. Stabilitātes programmā apstiprinātais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) pēc pārmērīga budžeta deficīta novēršanas ir līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē, kas pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Ar pasākumiem, kas pieņemti jau 2010. un 2011. gadā, Itālija to plāno sasniegt 2013. gadā, t. i., vienu gadu agrāk, nekā bija paredzēts iepriekšējā stabilitātes programmā. Pamatojoties uz (pārrēķināto) strukturālo budžeta bilanci (5), laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam plānotie fiskālie pasākumi vidēji gadā krietni pārsniedz 0,5 % no IKP, ko Padome ieteica saskaņā ar PDNP. Paredzētais korekciju temps 2013. gadā strukturālā izteiksmē ļauj Itālijai sasniegt VTM minētajā gadā, un plānotais valsts izdevumu pieauguma temps, ņemot vērā diskrecionārus pasākumus ieņēmumu palielināšanai, atbilstu Stabilitātes un izaugsmes pakta izdevumu kritērijam.
               Stabilitātes programmā prognozēts, ka valdības parāda attiecība pret IKP sasniegs maksimumu 2012. gadā un pēc tam aizvien straujāk samazināsies, jo palielināsies primārais pārpalikums. 2013.–2014. gadā Itālijā būs pārejas laiks, un tās budžeta plāni nodrošina pietiekamu virzību, lai būtu iespējams izpildīt Stabilitātes un izaugsmes paktā noteikto parāda samazināšanas kritēriju, kā to apstiprina arī Komisijas dienestu 2012. gada pavasara prognoze. Saskaņā ar Itālijas plāniem parāda samazināšanas kritērijs tiks izpildīts pārejas laika beigās (2015. gadā). Lai sasniegtu minēto budžeta deficīta un parāda apjomu, būs vajadzīga stingra un rūpīga 2010.–2011. gadā pieņemto budžeta korektīvo pasākumu īstenošana.

               (11)

               Attiecībā uz fiskālo satvaru Itālijas parlaments ir apstiprinājis likumprojektu, ar ko Itālijas konstitūcijā tiek ieviests līdzsvarota budžeta noteikums. Būs nepieciešami īstenošanas tiesību akti, lai precizētu noteikuma būtiskākos principus, t. i., sīki izstrādāta piemērošanas kārtība, pienācīgi korekcijas mehānismi un izņēmuma klauzulas, kā arī nepieciešamā koordinācija dažādos valsts pārvaldes līmeņos. Valdība ir apņēmusies panākt publiskā sektora izdevumu lietderības un kvalitātes noturīgu uzlabošanos, padziļināti izvērtējot izdevumus visos valsts pārvaldes līmeņos. Izdevumu pārskatīšana arī ļautu par prioritāriem izvirzīt izaugsmei labvēlīgus izdevumu posteņus. Ar tādu pašu mērķi tiek pārorientēta struktūrfondu izmantošana saskaņā ar 2011. gada martā veiktajiem pasākumiem un 2011. gada novembra kohēzijas rīcības plānu, kura mērķis ir paātrināt struktūrfondu apguvi. Tomēr būtiski administratīvās spējas trūkumi, jo īpaši konverģences reģionos, vēl aizvien kavē līdzekļu apgūšanu.

               (12)

               Nodokļu sistēmas struktūra un plaši izplatītā izvairīšanās no nodokļiem un nedeklarēts darbs ir nelabvēlīgi ietekmējuši Itālijas ekonomikas veikumu. Nodokļu saistību izpildi un pārvaldību ietekmē arī ļoti dažādi nodokļu izdevumi un sarežģītas un apgrūtinošas administratīvās procedūras. Nodokļu sloga daļēja pārnešana no ražošanas faktoriem uz patēriņu un īpašumu jau ieviestās likumdošanas reformās ir svarīgs pirmais solis, padarot nodokļu struktūru izaugsmei labvēlīgāku, tomēr uzsāktais ir pamatoti jāturpina, tajā pašā laikā turpinot ņemt vērā sadalījuma ietekmi.

               (13)

               Sociālo partneru 2011. gada jūnijā panāktā vienošanās reformēt algu noteikšanas sistēmu ir oficiāli iestrādāta tiesību aktos. Tam vajadzētu dot iespēju plašāk izmantot uzņēmuma līmeņa līgumus, labāk ņemot vērā konkrētu ražošanas darbību vajadzības, un tas būtu jāpārrauga. Tomēr algu noteikšanas sistēma jāreformē vēl pamatīgāk, panākot elastīgāku sistēmu arī nozaru līmenī valsts mērogā, lai risinātu to ka nominālo darbaspēka izmaksu pieaugums Itālijā ir straujāks nekā tās tirdzniecības partneriem, kas ir viens no Itālijas konkurētspējas samazināšanās iemesliem. Valdība 2012. gada aprīlī ierosināja vērienīgu darba tirgus reformu, kas risina Itālijas darba tirgus iesīkstējušās problēmas, tostarp sadrumstalotību. Šī reforma jāpieņem steidzami, lai nodrošinātu, ka tās mērķi un vēriens ir samērā ar Itālijas darba tirgus problēmām. Cieši jāpārrauga nodarbinātības dienestu sistēmas liberalizācijas apjoms un efektivitāte.

               (14)

               Neraugoties uz centieniem uzlabot sieviešu nodarbināmību, galvenokārt ar mērķtiecīgiem nodokļu atvieglojumiem, Itālijā sieviešu nodarbinātības līmenis ir ievērojami zemāks (46,5 % 2011. gadā) nekā ES 27 vidējais rādītājs (58,5 % 2011. gadā). Vajadzīgi plašāki pasākumi bērnu un vecu cilvēku aprūpes iestāžu jomā. Sevišķi lielas grūtības paredzamas privātajā sektorā nodarbinātajām vecāka gadagājuma sievietēm, jo no 2012. līdz 2018. gadam pensionēšanās vecums sievietēm pieaugs par pieciem gadiem.

               (15)

               Itālijā jauniešu bezdarbs 2011. gadā sasniedza vidēji 29,1 % un 2012. gada pirmajos mēnešos pieauga vēl vairāk. It īpaši – augsts bezdarba līmenis ir augstskolu absolventu vidū, un pastāv nesaderība starp iegūtajām un darba tirgū nepieciešamajām prasmēm. Apsveicami ir centieni veicināt mācekļa prakses kā ceļu iekļūšanai darba tirgū, tomēr ir jāīsteno attiecīgi instrumenti, piemēram, jauna profesionālās apmācības un stažēšanās standartu sistēma un prasmju sertifikācijas shēmas. Komisija izveidoja rīcības grupu, lai kohēzijas fondu līdzekļus pārdalītu pasākumiem, kas sekmē jauniešu nodarbinātību un mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) attīstību.

               (16)

               Priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas rādītājs valsts mērogā ir 18,8 %, lai gan pastāv lielas reģionālas atšķirības, un tam ir negatīva ietekme uz jauniešu bezdarbu. Lai cīnītos ar priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu, ir jārīkojas mērķtiecīgāk un saskaņotāk, kombinējot profilakses, intervences un kompensācijas pasākumus. Jārisina jautājums par vājajiem augstākās izglītības rezultātiem, tostarp pilnībā īstenojot 2010. gada augstskolu reformu un iedibinot ciešāku saikni starp augstskolu sniegumu un publiskā finansējuma piešķiršanu.

               (17)

               Itālija ir pieņēmusi svarīgus pasākumus, lai liberalizētu pakalpojumu (īpaši profesionālo pakalpojumu) sfēru un uzlabotu konkurenci ar tīkliem saistītās nozarēs. Tomēr daudzas problēmas saglabājas enerģētikas un transporta nozarē, jo īpaši dzelzceļa un ostu jomā, kur joprojām ir ievērojami infrastruktūras un tirgus trūkumi.

               (18)

               Lai gan jau ir pieņemti daži administratīvas vienkāršošanas pasākumi, uzņēmējdarbības vide Itālijā joprojām ir sarežģīta. It īpaši tiesu sistēma joprojām ir neefektīva tādos aspektos kā resursu izmantojums, procedūras un institucionālā organizācija, kas atspoguļojas Itālijas civiltiesiskās sistēmas vājajos rezultātos, īpaši attiecībā uz lietu ilgstošu izskatīšanu un vēl neizskatīto lietu skaitu.

               (19)

               MVU ir grūti piekļūt finansējumam, un riska kapitāla intensitāte ir maza. 2011. gada decembrī tika ieviests atvieglojums par jaunu pašu kapitālu (ACE), lai uzņēmumi varētu ar nodokļiem apliekamajos ienākumos neiekļaut nosacīto peļņu no jauna pašu kapitāla iepludināšanas uzņēmumā. Gaidāms, ka tas atvieglos mazo un vidējo uzņēmumu paplašināšanos un investīcijas inovācijā. Lai gan ir īstenoti daži pasākumi pētniecības un izstrādes (P&I) veicināšanai privātajā sektorā, jo īpaši nodokļu kredītu pārfinansēšana par uzņēmuma ieguldījumiem pētniecībā, intensitāte saglabājas zema un inovatīva rakstura projektu īstenošana ir vāja.

               (20)

               Itālija ir uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”. Šīs saistības un 2011. gada saistību īstenošana attiecas uz nodarbinātības veicināšanu, konkurētspējas uzlabošanu, publisko finanšu ilgtspējības uzlabošanu un finanšu stabilitātes nostiprināšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta “Euro plus” saistību īstenošanu. Šā izvērtējuma rezultāti ir ņemti vērā turpmākajos ieteikumos.

               (21)

               Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija ir veikusi visaptverošu analīzi par Itālijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu un sniegusi padziļinātu pārskatu. Vērtējumā Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Itālijā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos sniedzot ES līmeņa norādes. Komisijas ieteikumi saistībā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 6. ieteikumā.

               (22)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots 1. ieteikumā.

               (23)

               Ņemot vērā Komisijas padziļinātā pārskata rezultātus un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1., 4., 5. un 6. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Itālijai laikposmā no 2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Īstenot budžeta stratēģiju, kā plānots, un nodrošināt, ka 2012. gadā tiek novērsts pārmērīgs budžeta deficīts. Nodrošināt plānoto strukturālo primāro pārpalikumu, lai līdz 2013. gadam parāda attiecība pret IKP sāktu samazināties. Nodrošināt pienācīgu virzību uz VTM, vienlaikus ievērojot izdevumu kritēriju un panākot pietiekamu virzību, lai izpildītu parāda samazināšanas kritēriju.

               2.

               Nodrošināt, ka konstitūcijā iekļautā līdzsvarota budžeta noteikuma galveno principu noteikšana, tostarp pienācīga koordinācija starp dažādiem pārvaldes līmeņiem, īstenošanas tiesību aktos ir saskaņota ar ES sistēmu. Panākt publiskā sektora izdevumu lietderības un kvalitātes noturīgu uzlabošanos, veicot plānoto izdevumu izvērtēšanu un īstenojot 2011. gada Kohēzijas rīcības plānu, kas savukārt ļaus uzlabot ES līdzekļu apguvi un pārvaldību, jo īpaši Itālijas dienvidos.

               3.

               Veikt turpmākus pasākumus, lai risinātu jaunatnes bezdarba problēmu, tostarp uzlabojot izglītības atbilstību darba tirgus vajadzībām un atvieglojot darba gaitu uzsākšanu, kā arī radot motivāciju uzņēmējdarbības uzsākšanai un darbinieku algošanai. Ieviest valsts mēroga prasmju un kvalifikācijas atzīšanas sistēmu, lai veicinātu darbaspēka mobilitāti. Veikt pasākumus, lai cīnītos pret priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu un samazinātu izglītošanos pārtraukušo studentu skaitu augstākajā izglītībā.

               4.

               Prioritārā kārtā pieņemt darba tirgus reformas, lai risinātu darba tirgus sadrumstalotību un izveidotu integrētu bezdarba pabalstu shēmu. Veikt turpmākus pasākumus, lai veicinātu sieviešu līdzdalību darba tirgū, jo īpaši nodrošinot bērnu un vecāka gadagājuma cilvēku aprūpi. Lai nozares un uzņēmumu līmenī sekmētu to, ka algu pieaugums tiek saskaņots ar ražīgumu, pārraudzīt un vajadzības gadījumā pastiprināt jaunās algu noteikšanas sistēmas īstenošanu.

               5.

               Turpināt cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Apkarot ēnu ekonomiku un nedeklarētu darbu, piemēram, pastiprinot pārbaudes un kontroles. Veikt pasākumus, lai samazinātu nodokļu atbrīvojumu, pabalstu un samazinātu PVN likmju klāstu, kā arī vienkāršot nodokļu kodeksu. Veikt turpmākus pasākumus, lai nodokļu slogu pārvirzītu no kapitāla un darbaspēka uz īpašumu, patēriņu un vidi.

               6.

               Īstenot pieņemtos liberalizācijas un vienkāršošanas pasākumus pakalpojumu nozarē. Veikt turpmākus pasākumus, lai uzlabotu piekļuvi tirgum tīkla infrastruktūras nozarēs, kā arī infrastruktūras jaudu un starpsavienojumus. Vienkāršot uzņēmējdarbības tiesisko regulējumu un palielināt administratīvo spēju. Uzlabot piekļuvi finanšu instrumentiem, jo īpaši kapitālam, lai finansētu augošus uzņēmumus un inovāciju. Īstenot plānoto civilās tiesvedības sistēmas reorganizāciju un veicināt alternatīvu strīdu izšķiršanas mehānismu izmantošanu.

      Briselē, 2012. gada 10. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         V. SHIARLY

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Saglabātas 2012. gadam ar Padomes Lēmumu 2012/238/ES (2012. gada 26. aprīlis) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (OV L 119, 4.5.2012., 47. lpp.).

      (4)  OV C 215, 21.7.2011., 4. lpp.

      (5)  Cikliski koriģētā bilance, izņemot vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti atbilstoši kopīgi saskaņotai metodoloģijai pārrēķinājuši, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju.

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums (2004. gada 28. decembris), kas papildina ieteikumu 96/129/EK par Eiropas šaujamieroču apliecībuDokuments attiecas uz EEZ

text:
               12.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 9/1

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2004. gada 28. decembris),
   kas papildina ieteikumu 96/129/EK par Eiropas šaujamieroču apliecību
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2005/11/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. panta 2. ievilkumu,
   tā kā:

               (1)

               Padomes 1991. gada 18. jūnija Direktīva 91/477/EEK par ieroču iegādes un glabāšanas kontroli (1) paredz Eiropas šaujamieroču apliecības ieviešanu.

               (2)

               Ar ieteikumu 93/216/EEK (1993. gada 25. februāris) par Eiropas šaujamieroču apliecību (2) un ar ieteikumu 96/129/EK (1996. gada 12. janvāris), kas papildina ieteikumu 93/216/EEK par Eiropas šaujamieroču apliecību (3), Komisija ir aicinājusi dalībvalstis ieviest šo dokumentu saskaņā ar paraugu, kas pievienots iepriekš minētajiem ieteikumiem.

               (3)

               Šis Eiropas šaujamieroču apliecības modelis jāpielāgo sakarā ar jauno dalībvalstu pievienošanos,

         AR ŠO IESAKA:
   1 pants
   Čehijas Republika, Igaunijas Republika, Kipras Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Ungārijas Republika, Maltas Republika, Polijas Republika, Slovēnijas Republika un Slovākijas Republika ievieš Eiropas šaujamieroču apliecību saskaņā ar paraugu, kas dots pielikumā.
   2 pants
   Pārējās dalībvalstis, kas jau izsniedz Eiropas šaujamieroču apliecību saskaņā ar paraugu, kas pievienots ieteikumam 96/129/EEK, apliecību saskaņā ar šī ieteikuma pielikumā pievienoto paraugu ievieš pakāpeniski līdz veco apliecību krājumu izsīkumam, un vēlākais līdz 2006. gada 1. maijam.

      Briselē, 2004. gada 28. decembrī.

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 256, 13.9.1991., 51. lpp.

      (2)  OV L 93, 17.4.1993., 39. lpp.

      (3)  OV L 30, 8.2.1996., 47. lpp.

      PIELIKUMS
      Eiropas šaujamieroču apliecības (1996. gada paraugs) pielāgošana, iekļaujot vajadzīgās valodu izmaiņas sakarā ar 2004. gada 1. maija paplašināšanos.


				|

		52013DC0356

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Igaunijas 2013. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas stabilitātes programmu 2012.-2017. gadam /* COM/2013/0356 final - 2013/ () */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Igaunijas 2013. gada valsts reformu
programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas stabilitātes programmu
2012.-2017. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par
budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas
uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1] un jo īpaši tās
5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[3],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
pēc apspriešanās ar Ekonomikas un
finanšu komiteju,
tā kā:
(1)       Eiropadome 2010. gada
26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes
un nodarbinātības stratēģiju “Eiropa 2020”, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)       Padome 2010. gada
13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem,
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu
par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[4],
kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā.
(3)       Valstu un to valdību vadītāji
2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par
Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats
rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas
iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi
pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo
rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt
stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot
konkrētai valstij adresētos ieteikumus.
(4)       Padome 2012. gada
6. jūlijā pieņēma ieteikumu par Igaunijas valsts
reformu programmu 2012. gadam un sniedza atzinumu par Igaunijas
atjaunināto stabilitātes programmu 2011.-2015. gadam.
(5)       Komisija 2012. gada
28. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu[5], iezīmējot
2013. Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu.
Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011 par to, kā
novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību,
2012. gada 28. novembrī pieņēma arī
brīdināšanas mehānisma ziņojumu[6], kurā Igaunija nebija
minēta to dalībvalstu vidū, par kurām paredzēts
izstrādāt padziļinātu pārskatu.
(6)       Eiropadome 2013. gada
14. martā apstiprināja, ka prioritātes ir nodrošināt
finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un sekmēt
izaugsmi. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz
izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus
aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un
konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst
krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.
(7)       Igaunija 2013. gada
30. aprīlī iesniedza savu 2013. gada stabilitātes
programmu, kas attiecas uz laikposmu no 2012. līdz 2017. gadam,
un 2013. gada valsts reformu programmu. Abas programmas
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to
savstarpējo saistību.
(8)       Pamatojoties uz
2013. gada stabilitātes programmas novērtējumu
saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata,
ka stabilitātes programmas budžeta prognožu pamatā esošais
makroekonomiskais scenārijs ir ticams 2013.-2014. gadā, kad
reālais IKP pieaugums ir paredzēts vidēji
3,3 % apmērā. Komisija 2013. gada pavasara
prognozē paredz pieaugumu 3,5 % apmērā
2013.–2014. gadā. Igaunija ir sasniegusi nominālo budžeta
deficītu 0,3 % apmērā no IKP 2012. gadā.
Programmā joprojām ir saglabāts iepriekš noteiktais vidēja
termiņa mērķis (turpmāk “VTM”) par strukturālu
pārpalikumu. Tas ir tālejošāks, nekā noteikts Stabilitātes
un izaugsmes paktā. Tā kā Igaunijas strukturālā
bilance 2012. gadā bija ar pārpalikumu, valsts sasniedza savu
VTM vienu gadu ātrāk, nekā paredzēts iepriekšējā
programmā. Stabilitātes programmā izklāstītās
budžeta stratēģijas mērķis ir nodrošināt
ilgtspējīgu fiskālo politiku, kas sekmē līdzsvarotu
izaugsmi, saglabājot VTM un vienlaicīgi nodrošinot pietiekamas
fiskālās rezerves un samazinot nodokļu slogu darbaspēkam.
Programmā paredzēts, ka plānotais nominālais budžeta
deficīts (0,5 % no IKP 2013. gadā) prognožu
periodā samazināsies un 2014. gadā būs
līdzsvarā, un turpmāk – ar pārpalikumu. No
pārrēķinātās strukturālās bilances
vispārējā novērtējuma, kurā ietverta izdevumu
kritērija analīze, izriet, ka Igaunijā nav ievērojamu
atšķirību no VTM 2013. gadā, un 2014. gadā tiks
sasniegts strukturāls pārpalikums. Parāda attiecība ir
krietni mazāka par 60 % no IKP, un saskaņā ar
programmu tā, visticamāk, pēc 2013. gada samazināsies
līdz aptuveni 9 % 2015.–2016. gadā. Igaunija
2013. gadā plāno ieviest budžeta strukturālās bilances
normu atbilstoši Līguma par stabilitāti, koordināciju un
pārvaldību prasībām. Tiklīdz norma būs ieviesta,
tā būtu jāpapildina ar saistošo daudzgadu izdevumu mērķu
stiprināšanu.
(9)       Attiecībā uz darba
tirgu, neraugoties uz to, ka nodarbinātības līmenis turpina
pieaugt, joprojām ir šķēršļi, kas kavē izaugsmi,
tostarp pastāvīgs jauniešu un ilgstošais bezdarbs, prasmju
neatbilstība, pieaugošais darbinieku trūkums, tostarp arī
darbaspēka zudumi ilgstošu veselības problēmu dēļ.
Sociālo pabalstu sistēma būtu jāpadara elastīgāka
un mērķtiecīgāka, sniedzot atbalsta pakalpojumus un
stimulus bezdarbniekiem un nenodarbinātajiem, kas varētu atgriezties
darba tirgū, tajā pašā laikā būtu jāstiprina
aktivizēšanas pasākumi, lai nodrošinātu, ka tie ir vērsti
uz tām grupām, kurām tie ir visvairāk nepieciešami.
Izdevumu efektivitāti ģimenes politikas jomā varētu
uzlabot, neskarot budžetu, tostarp pārdalot finansējumu vecāku
pabalstiem un piešķirot to efektīvākiem pasākumiem,
piemēram, bērnu aprūpes pakalpojumiem, kas, sagaidāms,
pozitīvi ietekmēs sieviešu nodarbinātību. Jautājums
par ekonomisko attīstību reģionos ir jārisina
saskaņotākā veidā, lai gūtu ievērojamākus
rezultātus.
(10)     Izglītības un apmācības
jomā Igaunija daļēji īstenoja 2012. gada
ieteikumus – augstākās izglītības reforma tika
pieņemta 2012. gadā, un 2013. gadā ir plānots
pieņemt jaunu visaptverošu profesionālās izglītības un
apmācības reformu. Īpaša uzmanība būs
jāpievērš pietiekamai sociālo partneru iesaistīšanai, lai
nodrošinātu pietiekamu māceklības vietu skaitu
profesionālajā izglītībā. Vidējās
izglītības racionalizēšana ir svarīgas saistības, kas
vēl nav izpildītas. Jautājums par jauniešu bezdarbu, kas
joprojām ir samērā augsts, ir jārisina, ņemot
vērā lielo to personu īpatsvaru, kam nav profesionālās
izglītības vai arodizglītības. Joprojām netiek
pietiekami risināts mazkvalificēto darbinieku pieejas mūžizglītībai
jautājums, un pasākumi attiecībā uz jauniešu bezdarbu ne
vienmēr atbilst darba tirgus vajadzībām. Trūkstošā
saikne starp valsts pētniecības nozari un ekonomiku turpina
kavēt produktivitātes izaugsmi un negatīvi ietekmēt
Igaunijas konkurētspēju. Turklāt pētniecības un
inovāciju sistēmas internacionalizācija un tās noteikšana
par prioritāti joprojām ir problēma, ņemot vērā
Igaunijas ekonomikas mazo apjomu.
(11)     Igaunijas
energointensitāte joprojām ir ļoti augstā līmenī.
Lai gan valdība ir veikusi zināmus pasākumus, centieni ir
jāturpina un jāpastiprina, papildu uzmanību pievēršot
dzīvojamo ēku renovēšanai. Jaunu automobiļu parks
Igaunijā ir visenergointensīvākais ES, un patēriņa
modelis nemainās, neraugoties uz palielinātajiem degvielas
akcīzes nodokļiem. Bez papildu pasākumu veikšanas Igaunija,
visticamāk, nesasniegs mērķi attiecībā uz
siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu, jo īpaši tad, ja
netiks veikti pasākumi transporta un mājokļu jomā.
Igaunijas enerģijas tirgus joprojām ir samērā izolēts,
ņemot vērā, ka pārrobežu savienojumi nav pietiekami.
(12)     To pakalpojumu sniegšana, kas
ir vietējo pašvaldību juridisks pienākums, vairākumā
jomu ir neefektīva, jo īpaši ilgtermiņa aprūpes,
ģimenes atbalsta pakalpojumu, veselības aprūpes,
izglītības un transporta jomā. Tas ir vietējo
pašvaldību zemās administratīvās spējas dēļ
un tādēļ, ka vietējo pašvaldību ieņēmumi
neatbilst uzticētajiem pienākumiem. Vēl nav izstrādāts
dzīvotspējīgs plāns vietējās administrācijas
uzlabošanai.
(13)     Eiropas pusgada ietvaros
Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Igaunijas ekonomikas politiku.
Tā ir izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu
programmu. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai šo programmu
nozīmību ilgtspējīgai fiskālajai un
sociālekonomiskajai politikai Igaunijā, bet arī to
atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā
vajadzību stiprināt Eiropas Savienības vispārējo
ekonomisko pārvaldību, sniedzot ES līmeņa ieguldījumu
valstu turpmākajos lēmumos. Komisijas ieteikumi saskaņā ar
Eiropas pusgadu ir sniegti turpmāk 1.–5. ieteikumā.
(14)     Ņemot vērā šo
novērtējumu, Padome ir izskatījusi Igaunijas stabilitātes
programmu, un tās atzinums[7]
ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.
(15)     Eiropas pusgada ietvaros
Komisija ir izanalizējusi arī visas eurozonas ekonomikas politiku.
Pamatojoties uz to, Padome ir sniegusi konkrētus ieteikumus, kas
adresēti dalībvalstīm, kuru valūta ir euro, Igaunijai
būtu jānodrošina, lai šie ieteikumi tiktu īstenoti
pilnībā un laikus,
IESAKA Igaunijai laikposmā no
2013. līdz 2014. gadam rīkoties šādi.
1.       Īstenot izaugsmi veicinošu
fiskālo politiku un saglabāt stabilu fiskālo stāvokli,
kā paredzēts, nodrošinot atbilstību vidēja termiņa
budžeta mērķim programmas laikā. Papildināt plānoto
budžeta normu ar saistošākiem daudzgadu izdevumu noteikumiem vidēja
termiņa budžeta programmā un turpināt publisko izdevumu
efektivitātes uzlabošanu.
2.       Uzlabot stimulus strādāt,
padarot pašreizējās dažādās sociālo pabalstu
sistēmas saskaņotākas un palielinot pabalstu piešķiršanas
elastību un mērķorientāciju. Uzlabot sociālo pakalpojumu
sniegšanu, tostarp bērnu aprūpi, tajā pašā laikā
uzlabojot ģimenes politikas efektivitāti un izmaksu lietderību.
Stiprināt aktivizēšanas pasākumus, lai atvieglotu ilgstošo
bezdarbnieku un personu, kas saņem invaliditātes un darba
nespējas pabalstus, atgriešanos darba tirgū. Izveidot saskaņotu
stratēģiju to reģionu ekonomiskās izaugsmes
veicināšanai, kuros ir augsts bezdarba līmenis.
3.       Turpināt centienus, lai uzlabotu
izglītības un apmācības sistēmu atbilstību darba
tirgum, tostarp turpinot iesaistīt sociālos partnerus un
īstenojot mērķtiecīgus pasākumus jauniešu bezdarba
mazināšanai. Būtiski palielināt mazkvalificēto darbinieku
piedalīšanos mūžizglītībā. Pastiprināt centienus,
lai pētniecības un inovāciju sistēmas noteiktu par
prioritārām un sekmētu to internacionalizāciju, un
palielināt sadarbību starp uzņēmumiem, augstākās
izglītības iestādēm un pētniecības
iestādēm.
4.       Uzlabot energoefektivitāti, jo
īpaši saistībā ar ēkām un transportu, un
stiprināt vides stimulus attiecībā uz
transportlīdzekļiem un atkritumiem, apsverot tādus stimulus
kā automobiļu aplikšana ar nodokļiem un/vai degvielas
akcīzes nodokļa palielināšana. Pastiprināt pārrobežu
energotīklu savienojumu attīstību, lai dažādotu
enerģijas avotus un veicinātu konkurenci enerģijas tirgū.
5.       Labāk līdzsvarot vietējo
pašvaldību ieņēmumus un uzticētos pienākumus. Uzlabot
vietējo pašvaldību efektivitāti un nodrošināt, lai tiktu
sniegti kvalitatīvi vietējie sabiedriskie pakalpojumi.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997.,
1. lpp.
[2]               COM(2013) 356 final.
[3]               P7_TA(2013) 0052 un P7_TA(2013) 0053.
[4]               Padomes 2013. gada
22. aprīļa Lēmums 2013/208/ES.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Saskaņā ar Padomes
Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2007. gada 13. jūnijs ), ar ko nosaka darbību kopumu, lai izpildītu Padomes Regulu (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (izziņots ar dokumenta numuru K(2007) 2551)

text:
               20.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 159/45

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2007. gada 13. jūnijs),
   ar ko nosaka darbību kopumu, lai izpildītu Padomes Regulu (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2007) 2551)
   (2007/425/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Nelegāla tirdzniecība ar to sugu īpatņiem, kas iekļautas Padomes 1996. gada 9. decembra Regulā (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (1), ar kuru īsteno Konvenciju par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām (turpmāk tekstā – “CITES konvencija”), nodara ievērojamu kaitējumu dzīvās dabas resursiem, mazina dzīvās dabas pārvaldības programmu efektivitāti, traucē likumīgu, ilgtspējīgu tirdzniecību un apdraud ilgtspējīgu attīstību, it īpaši daudzās izcelsmes valstīs, kuru ekonomika patlaban veidojas.

               (2)

               Lai stiprinātu izpildes centienus, ir svarīgi apkarot galvenos cēloņus nelegālai tirdzniecībai ar savvaļas augiem un dzīvniekiem.

               (3)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 338/97 14. pantu dalībvalstis veic piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību Regulai (EK) Nr. 388/97, tās izpildi un vajadzības gadījumā celtu prasību.

               (4)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 338/97 15. pantu dalībvalstīm un Komisijai jānodrošina tas, ka tiek veikti vajadzīgie pasākumi, lai sabiedrībai darītu zināmus noteikumus, kas attiecas uz CITES konvencijas un minētās regulas īstenošanu.

               (5)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 338/97 16. pantu dalībvalstīm jānodrošina pārkāpumu veidam un smagumam atbilstīgu sankciju uzlikšana par minētās regulas pārkāpumiem.

               (6)

               Saskaņā ar Tiesas judikatūru dalībvalstu pienākums ir nodrošināt to, ka sodi par Kopienas tiesību aktu pārkāpumiem ir iedarbīgi, preventīvi un samērīgi.

               (7)

               Saskaņā ar EK līguma 10. pantu dalībvalstu un to iestāžu rīcības koordinēšana un sadarbība ir būtiska, lai nodrošinātu Regulas (EK) Nr. 338/97 faktisku izpildi.

               (8)

               Regulas (EK) Nr. 338/97 piemērošanai vajadzīga starptautiska sadarbība, kas ir pamatnosacījums arī CITES konvencijas mērķu sasniegšanai.

               (9)

               Komisijas 2006. gada novembrī publicētajā pētījumā par to, kā 25 valstu ES tiek izpildīti ES noteikumi par tirdzniecību ar savvaļas augiem un dzīvniekiem, atzīta vajadzība noteikt prioritārās jomas saskaņotam darbam un izstrādāt kopīgas vadlīnijas Regulas (EK) Nr. 338/97 piemērošanas veicināšanai.

               (10)

               Padome 2006. gada decembra sanāksmes secinājumos par bioloģiskās daudzveidības samazināšanās apturēšanu (2) aicināja dalībvalstis stiprināt centienus, lai apkarotu nelegālu tirdzniecību ar CITES konvencijā iekļautām sugām, un mudināja dalībvalstis un Komisiju aktivizēt saskaņotu rīcību un darbības CITES konvencijas izpildei.

               (11)

               Šajā ieteikumā iekļautā darbību kopuma izstrādes pamatā ir diskusijas, kas risinājās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 338/97 14. pantu izveidotajā izpildgrupā un saskaņā ar minētās regulas 18. pantu izveidotajā Savvaļas dzīvnieku un augu tirdzniecības komitejā,

         IESAKA.

               I.

               Dalībvalstīm jāveic šajā ieteikumā noteiktās darbības, lai veicinātu Regulas (EK) Nr. 338/97 izpildi.

               II.

               Lai paaugstinātu izpildes spējas, dalībvalstīm jāveic šādas darbības:

                           a)

                           jāpieņem nacionālie rīcības plāni izpildes koordinēšanai; tajos jābūt skaidri noteiktiem mērķiem un termiņiem, un tie regulāri jāsaskaņo un jāpārskata;

                           b)

                           jānodrošina, ka visām attiecīgajām izpildaģentūrām ir piemēroti finanšu un personāla resursi Regulas (EK) Nr. 338/97 izpildei un ka tām ir pieejams īpašs aprīkojums un attiecīgas zināšanas un pieredze;

                           c)

                           jānodrošina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru uzliktie sodi par Regulas (EK) Nr. 338/97 pārkāpumiem attur no turpmākiem noziegumiem tirdzniecībā ar savvaļas augiem un dzīvniekiem, tiek saskanīgi piemēroti, un jo īpaši tas, ka to noteikšanā cita starpā tiek ņemta vērā īpatņu tirgus vērtība, ar pārkāpumu saistīto sugu saglabāšanas nozīme un radušās izmaksas;

                           d)

                           saistībā ar c) punktu – jāveic mācību vai informētības veicināšanas pasākumi izpildaģentūrām, prokuratūras dienestiem un tiesu iestādēm;

                           e)

                           jānodrošina, ka visām attiecīgajām izpildaģentūrām ir pieejami piemēroti mācību pasākumi par Regulu (EK) Nr. 338/97 un par sugu noteikšanu;

                           f)

                           jānodrošina piemērotas informācijas sniegšana sabiedrībai un ieinteresētajām personām, lai jo īpaši sekmētu informētību par negatīvo ietekmi, kāda ir nelegālai tirdzniecībai ar savvaļas augiem un dzīvniekiem;

                           g)

                           papildus Regulā (EK) Nr. 338/97 paredzētajām pārbaudēm robežšķērsošanas vietās – jānodrošina regulas izpilde valsts teritorijā, jo īpaši regulāri pārbaudot tirgotājus un turētājus, piemēram, zooveikalus, dzīvnieku audzētājus un stādaudzētavas;

                           h)

                           sistemātiski jāizmanto riska un operatīvās informācijas novērtējumi, lai nodrošinātu rūpīgas pārbaudes robežšķērsošanas vietās un valsts teritorijā;

                           i)

                           jānodrošina iespējas zināmu laiku aprūpēt aizturētus vai konfiscētus dzīvus īpatņus un – vajadzības gadījumā – mehānismi to ilglaicīgai izmitināšanai.

               III.

               Lai veicinātu sadarbību un informācijas apmaiņu, dalībvalstīm jāveic šādas darbības:

                           a)

                           jāievieš procedūras izpildes koordinēšanai starp visām attiecīgajām valsts iestādēm, cita starpā izveidojot starpaģentūru komitejas, kā arī parakstot saprašanās memorandus un citus iestāžu sadarbības nolīgumus;

                           b)

                           jāveicina par izpildi atbildīgo amatpersonu piekļuve pašreizējiem resursiem, instrumentiem un saziņas kanāliem, lai apmainītos ar informāciju saistībā ar Regulas (EK) Nr. 338/97 un CITES konvencijas izpildi, nodrošinot to, ka visa attiecīgā informācija tiek darīta pieejama par izpildi atbildīgajām amatpersonām visos līmeņos, tostarp robežapsardzības personālam;

                           c)

                           jānorāda valsts kontaktpunkti apmaiņai ar datiem un operatīvo informāciju par tirdzniecību ar savvaļas augiem un dzīvniekiem;

                           d)

                           regulārās izpildgrupas sanāksmēs, kā arī to starplaikā jāapmainās ar attiecīgo informāciju par būtiskām tendencēm, aizturēšanām un tiesas lietām;

                           e)

                           jāsadarbojas ar attiecīgām izpildaģentūrām citās dalībvalstīs saistībā ar Regulas (EK) Nr. 338/97 pārkāpumu izmeklēšanu;

                           f)

                           koordinējot izlūkošanu Kopienas mērogā, jāizmanto Eiropas Krāpšanas apkarošanas biroja saziņas līdzekļi, koordinēšanas iespējas un zinātība;

                           g)

                           jāapmainās ar informāciju par sodiem, ko piemēro par pārkāpumiem, kuri pieļauti tirdzniecībā ar savvaļas augiem un dzīvniekiem, lai nodrošinātu to saskaņotu piemērošanu;

                           h)

                           jāpalīdz veidot Regulas (EK) Nr. 338/97 izpildes spējas citās dalībvalstīs, tostarp ar mācību programmu, kā arī rokasgrāmatu un mācību materiālu apmaiņas palīdzību;

                           i)

                           jānodrošina citu dalībvalstu piekļuve instrumentiem informētības veicināšanai un izstrādātajiem materiāliem, kas paredzēti sabiedrībai un ieinteresētajām personām;

                           j)

                           jāpalīdz citām dalībvalstīm zināmu laiku aprūpēt un ilglaicīgi izmitināt aizturētos vai konfiscētos dzīvos īpatņus;

                           k)

                           cieši jāsadarbojas ar CITES konvencijas pārvaldības iestādēm un tiesībaizsardzības aģentūrām izcelsmes, tranzīta un galamērķa valstīs ārpus Kopienas, kā arī ar CITES konvencijas sekretariātu, Starptautiskās Kriminālpolicijas organizāciju (ICPO Interpol) un Pasaules Muitas organizāciju, lai palīdzētu atklāt, nepieļaut un novērst nelegālu tirdzniecību ar savvaļas augiem un dzīvniekiem, apmainoties ar datiem un operatīvo informāciju;

                           l)

                           jāsniedz ieteikumi un atbalsts CITES konvencijas pārvaldības iestādēm un tiesībaizsardzības aģentūrām izcelsmes, tranzīta un galamērķa valstīs ārpus Kopienas, lai veicinātu likumīgu un ilgtspējīgu tirdzniecību, korekti piemērojot procedūras;

                           m)

                           jāatbalsta spēju veidošanas programmas trešās valstīs, lai uzlabotu CITES konvencijas īstenošanu un izpildi, cita starpā ar Attīstības sadarbības fonda un gaidāmās “Tirdzniecības atbalsta stratēģijas” (3) palīdzību;

                           n)

                           jāveicina sadarbība starp reģioniem, lai apkarotu nelegālu tirdzniecību ar savvaļas augiem un dzīvniekiem, cita starpā veidojot saiknes ar citām reģionāla un vietēja mēroga iniciatīvām.

               IV.

               Informācija par pasākumiem, kas veikti, pamatojoties uz šo ieteikumu, jānosūta Komisijai vienlaikus ar Regulas (EK) Nr. 338/97 15. panta 4. punkta c) apakšpunktā minēto informāciju.

      Briselē, 2007. gada 13. jūnijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Stavros DIMAS

      (1)  OV L 61, 3.3.1997., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1332/2005 (OV L 215, 19.8.2005., 1. lpp.).

      (2)  Vides padomes 2773. sanāksme 2006. gada 18. decembrī.

      (3)  Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai Ceļā uz ES tirdzniecības atbalsta stratēģiju – Komisijas ieguldījums (COM(2007) 163).


title: Padomes Ieteikums ( 2014. gada 8. jūlijs ) par Čehijas Republikas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Čehijas Republikas konverģences programmu 2014. gadam

text:
               29.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/12

         PADOMES IETEIKUMS
   (2014. gada 8. jūlijs)
   par Čehijas Republikas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Čehijas Republikas konverģences programmu 2014. gadam
   2014/C 247/03
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju “Eiropa 2020”, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome, balstoties uz Komisijas priekšlikumiem, 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu un valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par “Izaugsmes un nodarbinātības paktu”, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politiku. Viņi pieņēma lēmumu par rīcību, kas jāveic dalībvalstu līmenī, jo īpaši paužot ciešu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētām valstīm adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2013. gada 9. jūlijā pieņēma ieteikumu (3) par Čehijas Republikas 2013. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Čehijas Republikas atjaunināto konverģences programmu 2012.–2016. gadam.

               (5)

               Komisija 2013. gada 13. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot ekonomikas politikas koordinēšanas 2014. gada Eiropas pusgadu. 2013. gada 13. novembrī, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (4), Komisija pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Čehijas Republika netika noteikta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropadome 2013. gada 20. decembrī apstiprināja, ka prioritātes ir nodrošināt finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un sekmēt izaugsmi. Tā uzsvēra, ka ir jāīsteno diferencēta, uz izaugsmi vērsta fiskālā konsolidācija, jāatjauno normāli kreditēšanas nosacījumi ekonomikai, jāveicina izaugsme un konkurētspēja, jārisina bezdarba problēma un krīzes sociālās sekas, kā arī jāmodernizē valsts pārvalde.

               (7)

               Čehijas Republika 2014. gada 16. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu, bet 2014. gada 28. aprīlī – 2014. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (8)

               Konverģences programmā 2014. gadam izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir panākt, ka vispārējās valdības budžeta deficīts programmas periodā paliek zem Līguma atsauces vērtības, t. i., 3 % no IKP. Konverģences programmā ir minēts vidējā termiņa mērķis, proti, deficīts – 1 % apmērā no IKP, kas atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Kaut arī budžeta stratēģija 2014. gadā atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām, tomēr paredzams, ka vajadzīgās korekcijas strukturālā izteiksmē 2015. gadā netiks sasniegtas, jo tiek prognozēts, ka pārrēķinātā strukturālā bilance pasliktināsies par 0,6 procentu punktiem. Turklāt paredzams, ka valsts izdevumi palielināsies tādā tempā, kas neatbilst izdevumu kritērijam. Prognozējams, ka pārrēķinātā strukturālā bilance arī 2016. un 2017. gadā novirzīsies no nepieciešamajiem korekcijas pasākumiem, proti, ir paredzams, ka pārrēķinātā strukturālā bilance būs attiecīgi – 1,6 % un – 1,9 % no IKP. Kopumā paredzams, ka, sākot no 2015. gada, pastāv novirzes no korekcijas vidējā termiņa mērķa sasniegšanai risks. Saskaņā ar konverģences programmu ir prognozējams, ka parāda un IKP attiecība, kas ir zem atsauces vērtības (60 %), 2014. gadā īslaicīgi samazināsies par 1,1 procentu punktu līdz 45 % no IKP, savukārt 2015. gadā tā palielināsies līdz 46 % no IKP. Konverģences programmas makroekonomikas scenārijs, kas ir budžeta prognožu pamatā, ir ticams. Saskaņā ar konverģences programmu ir paredzams, ka Čehijas ekonomika 2014. gadā pieaugs par 1,7 % un 2015. gadā par 2 % salīdzinājumā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozē prognozētajiem 2 % un 2,4 %. Galvenos riskus budžeta perspektīvai rada lielā nedrošība par valsts ieguldījumu turpmāko attīstību un iespējamie vienreizējie izdevumi, kas saistīti ar plānoto nomas līgumu par kaujas lidmašīnām, kā rezultātā paredzams, ka deficīts 2015. gadā palielināsies par 0,5 % no IKP.
               Saskaņā ar Komisijas prognozi 2015. gadā pastāv ievērojamas novirzes risks no vidēja termiņa mērķa. Iemesls atšķirībai ar konverģences programmas scenāriju ir dažādie pieņēmumi par politiskajiem un diskrecionārajiem pasākumiem. Pamatojoties uz savu konverģences programmas novērtējumu un Komisijas prognozi, Padome saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97 uzskata, ka 2013. gadā deficīts ir noturīgi samazināts zem 3 % no IKP, tādējādi izpildot Padomes ieteikumu, un ka, kaut arī paredzams, ka 2014. gadā tiks sasniegts vidēja termiņa mērķis, tomēr, sākot no 2015. gada, pastāv ievērojams novirzes risks no šā mērķa.

               (9)

               Čehijas Republika ir pārvarējusi divus gadus ilgušo recesiju, un tagad tās uzdevums ir panākt augstu un noturīgu izaugsmi, ņemot vērā straujo sabiedrības novecošanu. Valsts ieguldījumi pēdējos gados ir būtiski samazinājušies, jo īpaši skarot ieguldījumus infrastruktūrā. Čehijas ekonomikas izaugsmes modelis pirms krīzes bija atkarīgs no lielām ārvalstu kapitāla plūsmām un spēcīgas orientācijas uz eksportu. Tā kā ekonomikas atveseļošanas iespējas, kas balstītas uz ražošanas faktoru (tostarp ārvalstu kapitāla) uzkrāšanu, šķiet ierobežotas, tad ekonomikas pārorientēšana uz izaugsmes iekšzemes dzinējspēkiem pavērtu jaunas perspektīvas, lai palielinātu ražīgumu. Būtiski šā procesa elementi ir atbalsts izglītībai, apmācībai un inovācijai un iestāžu stiprināšana.

               (10)

               Valdība ir nesen apstiprinājusi Līgumu par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību, tomēr tā ratifikācija parlamentā vēl nav pabeigta. 2011. gadā tika sākts darbs pie vērienīgas fiskālā regulējuma reformas, taču tās pieņemšana un īstenošana joprojām nav nodrošināta. Aizkavējusies ir arī to attiecīgo tiesību aktu pieņemšana, ar kuriem jānodrošina atbilstība Padomes Direktīvai 2011/85/ES (5) par budžeta struktūrām.

               (11)

               Svarīgākie Čehijas Republikas uzdevumi nodokļu jomā ir efektīvāk iekasēt ieņēmumus un panākt izaugsmi veicinošāku nodokļu struktūru. Čehijas Republika ir veikusi dažus pasākumus, lai uzlabotu nodokļu saistību izpildi (jo īpaši netiešo nodokļu jomā), tomēr kopējās izmaksas par saistību izpildi vēl joprojām ir pārāk lielas. Šajā saistībā jāatzīmē, ka vēl nav saskaņotas nodokļu (ienākuma nodokļu, veselības aprūpes un sociālās apdrošināšanas iemaksu) bāzes, un tika atcelta vienota iekasēšanas punkta izveide, kas bija paredzēta 2015. gadā. Tomēr valdība paziņoja par savu nodomu pievērsties nodokļu bāzes saskaņošanas jautājumam. 2013. gada ieteikumi par nodokļu struktūru nav izpildīti. Darbaspēkam piemērojamie nodokļi vēl aizvien ir augsti, jo īpaši attiecībā uz personām ar zemiem ienākumiem (tostarp nepilnu darba laiku strādājošiem), galvenokārt lielo sociālās apdrošināšanas iemaksu dēļ. Pastāv zināms potenciāls, lai samazinātu darbaspēkam piemērojamos nodokļus un palielinātu nodokļus citās jomās, piemēram, vides un regulāros mājokļu nodokļus, kas ir salīdzinoši zemi. Joprojām saglabājas ievērojamas nodokļu un sociālās apdrošināšanas iemaksu režīma atšķirības starp darba ņēmējiem un pašnodarbinātām personām, kā rezultātā tiek sašaurināta nodokļu bāze un radīti stimuli fiktīvai pašnodarbinātībai, kas var radīt netaisnīgu attieksmi pret personām, kuras nodarbinātas ar oficiālu darba līgumu.

               (12)

               Čehijas Republika ilgtermiņā saskaras ar vidējiem ilgtspējīguma riskiem, kuru iemesls ir prognozējamais pensiju izdevumu un veselības aprūpes izdevumu pieaugums. Saskaņā ar esošajiem tiesību aktiem ir plānots ilgtermiņā paaugstināt likumā noteikto pensionēšanās vecumu, taču vidējā termiņā tas ir pārāk lēni. Valdība plāno ieviest pārskatīšanas mehānismu, ar ko saskaņo pensionēšanās vecumu ar izmaiņām paredzamajā dzīves ilgumā, taču šis mehānisms ir tikai daļēja atbilde uz ilgtspējības nepietiekamības problēmu. Turklāt 2015. gadā – gadu agrāk, nekā plānots, – tiks pabeigta īslaicīgā, zemākā pensiju indeksācija, un nav pārskatīts standarta pensiju indeksācijas mehānisms (ar to ņem vērā cenu izmaiņas, kā arī trešdaļu no reālo algu pieauguma). Ierobežoti panākumi ir gūti gados vecāku darba ņēmēju nodarbināmības sekmēšanā. Nav gūti panākumi, lai uzlabotu valsts izdevumu efektivitāti veselības aprūpes jomā. Stacionārajā pacientu aprūpē ir konstatējama pārmērīga kapacitāte, kas norāda uz to, ka pastāv iespējas, lai uzlabotu izdevumu efektivitāti un pārvaldību.

               (13)

               Ir veikti daži sākotnējie pasākumi, lai palielinātu valsts nodarbinātības dienesta jaudu un kvalitāti. Šie pasākumi ir vērsti pareizajā virzienā, tomēr ir jānovērtē to ietekme. Aktīvai darba tirgus politikai paredzētais finansējums vēl aizvien ir nepietiekams, un šī politika efektīvi nepievēršas sievietēm ar maziem bērniem, jauniešiem un gados vecākiem darba ņēmējiem. Neraugoties uz salīdzinoši augsto vispārējo nodarbinātības līmeni, minētās iedzīvotāju grupas vēl aizvien ir nepietiekami pārstāvētas darba tirgū. Sieviešu līdzdalību darba tirgū kavē ierobežota pieeja cenas ziņā pieņemamām bērnu aprūpes iestādēm un pakalpojumiem un salīdzinoši neliela iesaiste nepilnas slodzes nodarbinātībā. Vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirība 2012. gadā vēl aizvien bija viena no lielākajām Savienībā.

               (14)

               Iemesls bažām ir Čehijas izglītības sistēmas kvalitāte un atbilstība darba tirgus vajadzībām. Tika veikti daži pasākumi, lai uzlabotu novērtējuma sistēmu obligātās izglītības jomā, taču grūtības vēl aizvien rada turpmākie pasākumi saistībā ar skolām un skolēniem, kuri gūst sliktākus izglītības rezultātus. Problēma, ko valdība plāno risināt, ir arī skolotāja profesijas pievilcīgums. Nelielā romu bērnu līdzdalība izglītībā, tostarp agrīnajā pirmsskolas izglītībā un pamatizglītībā, joprojām rada grūtības viņu integrācijai. Augstākās izglītības reforma ir aizkavējusies, un nav gūti panākumi, lai uzlabotu akreditāciju augstākajā izglītībā un palielinātu finansējumu. Attiecībā uz pētniecības iestāžu finansējumu tika ieviestas tikai nelielas izmaiņas. Vēl aizvien izšķiroša nozīme ir tam, lai radītu pareizos stimulus publiskajā sektorā nodarbinātajiem pētniekiem sasniegt izcilību, risināt sabiedrības problēmas un sadarboties ar uzņēmumiem.

               (15)

               Lielā reglamentēto profesiju skaita liberalizācijas process ir sācies, taču tas norit lēni un nerada drīzus ieguvumus no pastiprinātās konkurences pakalpojumu nozarē. Čehijas Republika ir veikusi dažus sākotnējus pasākumus, lai palielinātu energoefektivitāti, jo īpaši finansējot stimulējošus pasākumus būvniecības nozares atbalstam. Enerģijas ietaupījuma potenciāls joprojām ir ievērojams, un vērienīgāki pasākumi sekmētu arī energoatkarības samazināšanu.

               (16)

               Valsts pārvaldes kvalitāte un efektivitāte joprojām ir problēma ar negatīvām ekonomiskām sekām. Ilgi gaidītais Civildienesta likums vēl nav pieņemts; tā pieņemšana ir viena no valdības prioritātēm. Cīņā pret korupciju ir gūti ierobežoti panākumi; svarīgi tiesību akti, kas iekļauti 2013. un 2014. gada stratēģijā korupcijas apkarošanai, nav pieņemti. Vēl nav formulēts skaidrs ilgtermiņa redzējums, kā noturīgā veidā risināt šo jautājumu, kam ir liela nozīme ekonomikas un sociālajā attīstībā. Publiskā iepirkuma konkursu īstenošanu vietējā un reģionālā līmenī raksturo nevajadzīga kavēšanās. Jaunie publiskā iepirkuma noteikumi ir solis atpakaļ, jo tiek atceltas dažas pārredzamības garantijas. Ierobežoti panākumi ir gūti ES līdzekļu izmantošanas uzlabošanā. Ir vajadzīgi turpmāki centieni šajā jomā, ko apliecina lielais kļūdu īpatsvars, par kuru revīzijas iestāde 2013. gada beigās ziņoja saistībā ar vairākām programmām.

               (17)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi visaptverošu Čehijas Republikas ekonomikas politikas analīzi. Tā ir novērtējusi valsts reformu programmu un konverģenes programmu. Komisija ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Čehijas Republikā, bet arī to atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka jānostiprina Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi atbilstīgi Eiropas pusgada koncepcijai ir atspoguļoti 1. līdz 7. ieteikumā.

               (18)

               Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un tās atzinums (6) ir jo īpaši atspoguļots 1. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Čehijas Republikai laikposmā no 2014. gada līdz 2014. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Pēc pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas saglabāt 2014. gadā stabilu fiskālo stāvokli. 2015. gadā ievērojami pastiprināt budžeta stratēģiju, lai nodrošinātu vidējā termiņa mērķa sasniegšanu un turpmāk to noturētu. Piešķirt prioritāti izaugsmi veicinošiem izdevumiem, lai veicinātu ekonomikas atlabšanu un uzlabotu izaugsmes iespējas. Pieņemt un īstenot pasākumus, lai pastiprinātu fiskālo regulējumu, un jo īpaši izveidot neatkarīgu fiskālo iestādi fiskālās politikas uzraudzībai, ieviest fiskālus noteikumus, kas tiek piemēroti vietējā un reģionālā līmeņa pašvaldībām, un uzlabot sadarbību starp dažādiem valdības līmeņiem.

               2.

               Uzlabot nodokļu saistību izpildi, īpašu uzmanību veltot PVN, un samazināt ar nodokļu iekasēšanu un maksāšanu saistītās izmaksas, vienkāršojot nodokļu sistēmu un saskaņojot privātpersonu ienākuma nodokļa un sociālo un veselības aprūpes nodokļu bāzes. Samazināt darbaspēka nodokļu augsto līmeni, jo īpaši attiecībā uz personām ar zemiem ienākumiem. Pārcelt nodokļus uz jomām ar mazāku negatīvo ietekmi uz izaugsmi, piemēram, regulāriem mājokļu nodokļiem un vides nodokļiem. Vēl vairāk samazināt nodokļu režīma atšķirības starp darba ņēmējiem un pašnodarbinātām personām.

               3.

               Nodrošināt valsts pensiju shēmas ilgtermiņa ilgtspēju, jo īpaši straujāk paaugstinot likumā noteikto pensionēšanās vecumu un tad skaidrāk sasaistot to ar paredzamajām dzīves ilguma izmaiņām. Sekmēt gados vecāku darba ņēmēju nodarbināmību un pārskatīt pensiju indeksācijas mehānismu. Veikt pasākumus, lai būtiski uzlabotu veselības aprūpes jomas izdevumu un pārvaldības efektivitāti, jo īpaši stacionārajā aprūpē.

               4.

               Palielināt valsts nodarbinātības dienesta efektivitāti un lietderīgumu, jo īpaši izveidojot veiktspējas novērtējuma sistēmu. Palielināt jauniešu bezdarbnieku iesaistīšanos individualizētos pakalpojumos. Ievērojami palielināt pieejamību cenas ziņā pieņemamām un kvalitatīvām bērnu aprūpes iestādēm un pakalpojumiem, veltot galveno uzmanību bērniem vecumā līdz trīs gadiem.

               5.

               Nodrošināt, ka augstākās izglītības akreditācija, pārvaldība un finansējums sekmē to, ka tiek uzlabota augstākās izglītības kvalitāte un atbilstība darba tirgus vajadzībām. Paātrināti izstrādāt un ieviest jaunu metodiku pētniecības novērtējumam un finansējuma piešķiršanai, lai tādējādi palielinātu uz rezultātiem balstīta finansējuma īpatsvaru pētniecības iestāžu finansēšanā. Padarīt pievilcīgāku skolotāja profesiju obligātajā izglītībā, īstenot visaptverošu novērtējuma sistēmu un atbalstīt skolas un skolēnus, kas gūst sliktus izglītības rezultātus. Palielināt izglītības iekļautību, jo īpaši veicinot sociāli mazaizsargātu un romu bērnu līdzdalību agrīnajā pirmsskolas izglītībā.

               6.

               Paātrināt reglamentēto profesiju reformu, veltot galveno uzmanību nepamatotu un nesamērīgu prasību atcelšanai. Pastiprināt centienus, lai uzlabotu energoefektivitāti ekonomikā.

               7.

               2014. gadā pieņemt un īstenot Civildienesta likumu, ar kuru tiks nodrošināts stabils, efektīvs un profesionāls valsts pārvaldes dienests. Paātrināt un ievērojami pastiprināt cīņu pret korupciju, īstenojot atlikušos tiesību aktus, kas paredzēti 2013.–2014. gada pretkorupcijas stratēģijā, un izstrādājot plānus nākamajam periodam. Vēl vairāk uzlabot ES līdzekļu pārvaldību, vienkāršojot īstenošanas struktūras, palielinot jaudu un apkarojot interešu konfliktus. Palielināt publiskā iepirkuma pārredzamību un uzlabot publiskā iepirkuma konkursu īstenošanu, sniedzot atbilstošus norādījumus un nodrošinot pienācīgu uzraudzību.

      Briselē, 2014. gada 8. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. C. PADOAN

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Paliek spēkā 2014. gadā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (3)  OV C 217, 30.7.2013., 14. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (5)  Padomes Direktīva 2011/85/ES ( 2011. gada 8. novembris ) par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām (OV L 306, 23.11.2011., 41. lpp.).

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Eiropas Centrālās bankas ieteikums ( 2006. gada 6. oktobris ) par dažiem pasākumiem euro banknošu efektīvākai aizsardzībai pret viltošanu (ECB/2006/13)

text:
               25.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/16

      EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS

   (2006. gada 6. oktobris)
   par dažiem pasākumiem euro banknošu efektīvākai aizsardzībai pret viltošanu
   (ECB/2006/13)
   (2006/C 257/07)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 106. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas statūtus un jo īpaši to 16. pantu un 34.1. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Līgums un Statūti euro banknošu emisiju uztic Eiropas Centrālajai bankai (ECB) un — ar ECB atļauju — to dalībvalstu centrālajām bankām (VCB), kam nav izņēmuma statusa.

               (2)

               Daļa no šī uzdevuma ir nodrošināt apgrozībā esošo euro banknošu integritāti un saglabāšanu, kā arī netieši nodrošināt sabiedrības uzticību euro banknotēm.

               (3)

               Eurosistēmas Pamatnoteikumi viltojumu noteikšanai un banknošu šķirošanai pēc to derīguma, ko veic kredītiestādes un citas specializētās skaidrās naudas apstrādes iestādes (1) (tālāk tekstā — “Pamatnoteikumi”) nosaka saskaņotus standartus un procedūras banknošu atkārtotai laišanai apgrozībā euro zonā. Jo īpaši, ja īstuma un derīguma pārbaudes veic banknošu apstrādes iekārtas, atkārtotā apgrozībā laižamo banknošu pārbaudei var izmantot vienīgi tās iekārtas, kuras veiksmīgi izturējušas VCB testus. Šajā sakarā VCB piedāvā ražotājiem vienotus banknošu apstrādes iekārtu testus, kuru rezultāti ir derīgi visā euro zonā un ko veic, izmantojot vienotus testu komplektus, kuros, cita starpā, iekļautas dažas euro viltojumu klases. Šādiem testiem vajadzīgas vienas klases viltotas banknotes vienoto testa komplektu sākotnējai izveidošanai un vēlākai papildināšanai, un tādēļ ir vajadzīga šādu banknošu regulāra apmaiņa un transportēšana VCB starpā Eiropas Savienības ietvaros.

               (4)

               2001. gada 28. jūnija Regulas (EK) Nr. 1338/2001, ar ko nosaka pasākumus, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu (2), 4. panta 2. punkts liek kompetentām valstu iestādēm bez kavēšanās sniegt valstu analīzes centriem (VAC) vajadzīgos katra iespējami viltoto banknošu veida paraugus analīzes un identifikācijas mērķiem. VAC turklāt ir pienākums analīzes un klasifikācijas mērķiem nosūtīt ECB katru jauno iespējami viltoto banknošu veidu saskaņā ar ECB kritērijiem.

               (5)

               Kompetento valsts iestāžu un VAC pienākumi Regulas (EK) Nr. 1338/2001 4. panta 2. punktā neierobežo valstu krimināltiesību piemērošanu. Jo īpaši tie nevar liegt iespējamās viltotās banknotes izmantot vai paturēt kā pierādījumus krimināllietā. Vairākās dalībvalstīs tas ievērojami kavē viltotu banknošu pieejamību VAC un VCB, kas nav VAC.

               (6)

               Skaidras naudas apstrādes iekārtu izmantošana, to testēšana un uzlabošana veicina viltotu banknošu atklāšanu un ļauj euro banknotes laist apgrozībā veidā, kas tās pasargā no viltošanas.

               (7)

               Tādēļ ir svarīgi Pamatnoteikumu mērķiem atļaut VAC un VCB, kas nav VAC, transportēt viltotās banknotes, pienācīgi ņemot vērā izskatāmās krimināllietas.

               (8)

               Līguma 10. pants liek dalībvalstīm, tostarp policijai un tiesu iestādēm, veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi Kopienas tiesību efektivitātes nodrošināšanai.

               (9)

               Efektīva euro aizsardzība pret viltošanu ir nozīmīga Kopienas tiesību sastāvdaļa. Centieni novērst euro viltošanu attiecas gan uz Kopienu, ņemot vērā tās kompetenci attiecībā uz vienoto valūtu, gan dalībvalstīm, ņemot vērā to kompetenci krimināltiesību un organizētās noziedzības apkarošanas politikas jomā.

               (10)

               Krimināltiesības un kriminālprocesa noteikumi neietilpst Kopienas kompetencē, ja vien tie nav vajadzīgi Kopienas tiesību efektivitātes nodrošināšanai. Visos citos gadījumos var būt nepieciešama tiesību aktu pieņemšana saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļu par policijas tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās.

               (11)

               Līguma par Eiropas Savienību 29. pants nosaka, ka ES mērķi nodrošināt pilsoņiem augstu aizsardzības līmeni teritorijā, kur valda brīvība, drošība un tiesiskums, organizējot dalībvalstu kopīgu rīcību, cita starpā sasniedz, tuvinot dalībvalstu krimināltiesību normas.

               (12)

               Eurosistēmas pienākums nodrošināt apgrozībā esošo euro banknošu integritāti un saglabāšanu prasa tai formulēt ieteikumus par dažiem politikas mērķiem, ļaujot ES un valstu iestādēm izvērtēt šos mērķus un veikt pasākumus to īstenošanai,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Eiropas Komisija varētu apsvērt iespēju ierosināt VAC un VCB, kas nav VAC, pilnvaru paplašināšanu, lai tās varētu paturēt viltoto banknošu identificētos un analizētos paraugus un varētu Pamatnoteikumu mērķiem likumīgi transportēt šādas banknotes ES ietvaros. Jo īpaši būtu jāgroza Regulas (EK) Nr. 1338/2001 4. panta 2. punkts un attiecīgi jāsvītro 4. panta 3. punkts. Pēdējo minēto punktu būtu jāgroza vismaz tā, lai 4. panta 2. punkta pilnīgu piemērošanu nekavē viltoto banknošu izmantošana vai paturēšana par pierādījumu krimināllietā, izņemot gadījumus, ja šāda piemērošana ir neiespējama konfiscēto banknošu daudzuma vai veida dēļ.

               2.

               Lai gan Regulas (EK) Nr. 1338/2001 grozīšana ir neaizstājama, lai varētu viltojumus transportēt Pamatnoteikumu mērķiem, kā arī viltojumu saņemšanai no valstu iestādēm, varētu tikt izvērtēts, cik šajā sakarā noderīga būtu kopīga rīcība saskaņā ar ES Līguma VI sadaļu. Konkrēti, varētu tikt apsvērta ES Līguma 31. panta 3. punkta e) apakšpunkta piemērošana, jo konfiscētie viltojumi tiek izmantoti kā pierādījums krimināllietās, ko izskata valstu tiesu iestādes. Jo īpaši dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka, ciktāl tas neierobežo aizdomās turēto un apsūdzēto tiesības, VAC un VCB, kas nav VAC, darbinieki var likumīgi transportēt un paturēt zināmu daudzumu viltoto banknošu Pamatnoteikumu mērķiem ar nosacījumu, ka tās pēc pieprasījuma tiek nekavējoties atdotas prokuratūras vai tiesu iestādēm.

               3.

               Neatkarīgi no iepriekš minēto pasākumu veikšanas dalībvalstīm var būt nepieciešams grozīt to nacionālos tiesību aktus, lai veicinātu konfiscēto viltoto banknošu paturēšanu un transportēšanu Pamatnoteikumu mērķiem. Dalībvalstīm jo īpaši būtu jāapsver tādu nacionālo tiesību aktu atcelšana, kuri nosaka, ka konfiscētās viltotās banknotes visu laiku jāpatur tiesas glabāšanā, jāiznīcina, jānodod vienīgi policijai vai tām jāpaliek valsts teritorijā.

               4.

               Neatkarīgi no iepriekš minēto pasākumu veikšanas dalībvalstīm būtu jāapsver, kā veicināt tādas praktiskas vienošanās ar savu VCB, kas nosaka, ka Pamatnoteikumu mērķiem VCB tiek nodotas viltotās banknotes un ka viltotās banknotes VCB var nodot viena otrai, iespējams, ar prokurora vai tiesas iestāžu atļauju.

         Šis ieteikums ir adresēts Eiropas Savienības Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Kopienu Komisijai un dalībvalstīm.

      Frankfurtē pie Mainas 2006. gada 6. oktobrī

            ECB priekšsēdētājs

         Jean-Claude TRICHET

      (1)  Pieejami www.ecb.int.

      (2)  OV L 181, 4.7.2001., 6. lpp.


title: 2014/124/ES: Komisijas Ieteikums ( 2014. gada 7. marts ) par to, kā ar pārredzamības palīdzību nostiprināt principu par vienādu darba samaksu sievietēm un vīriešiem  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 69/112

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2014. gada 7. marts)
   par to, kā ar pārredzamības palīdzību nostiprināt principu par vienādu darba samaksu sievietēm un vīriešiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2014/124/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā un 3. panta 3. punktā kā viena no Savienības pamatvērtībām un uzdevumiem tiek garantēta sieviešu un vīriešu līdztiesība.

               (2)

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 8. un 10. pantā paredzēts, ka Savienība, īstenojot savas darbības, tiecas novērst nevienlīdzību starp sievietēm un vīriešiem un sekmēt vienlīdzību, kā arī apkarot diskrimināciju dzimuma dēļ.

               (3)

               LESD 157. panta 1. punktā noteikts pienākums visām dalībvalstīm nodrošināt to, lai tiktu ievērots princips, ka vīrieši un sievietes par vienādu vai vienādi vērtīgu darbu saņem vienādu darba samaksu.

               (4)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 23. pantā paredzēts, ka vīriešu un sieviešu līdztiesība ir jānodrošina visās jomās, tostarp nodarbinātības, darba un atalgojuma jomā.

               (5)

               Vienāda darba samaksa par vienādu vai līdzvērtīgu darbu ir viena no piecām prioritātēm, kas izvirzītas Sieviešu hartā, kurā vēlreiz apliecināta Komisijas apņemšanās aktīvi mobilizēt visus instrumentus – gan tiesību aktus, gan ar tiesību aktiem nesaistītus –, lai novērstu vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības. Sieviešu hartā izvirzītās prioritātes par pamatu ņemtas Sieviešu un vīriešu līdztiesības stratēģijā 2010.–2015. gadam. Stratēģijā noteikts, ka Komisija izpētīs iespējamos veidus, kādos uzlabot samaksas pārredzamību.

               (6)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/54/EK (1) noteikts, ka ir jāizskauž tieša vai netieša dzimuma diskriminācija attiecībā uz visiem darba samaksas aspektiem un nosacījumiem par vienādu vai līdzvērtīgu darbu. Ja darba samaksas noteikšanai izmanto profesiju klasifikācijas sistēmu, tās pamatā būtu jābūt tiem pašiem kritērijiem vīriešiem un sievietēm, un tai būtu jābūt veidotai tā, lai nepieļautu nekādu dzimuma diskrimināciju.

               (7)

               Sievietes Savienībā par katru darba stundu vēl joprojām saņem vidēji par 16,2 % mazāk nekā vīrieši (Eurostat, 2011. g.), neraugoties uz sieviešu ievērojamo izaugsmi izglītības sasniegumu un darba pieredzes ziņā. Tas norāda uz pastāvīgām vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirībām, kas līdz šim ir sarukušas ļoti lēnām.

               (8)

               Komisijas paziņojumā COM(2007) 424, galīgā redakcija (2), tika secināts, ka sievietes vēl joprojām ietekmē dzimumu diskriminācija darba samaksā, kā arī darba tirgus nevienlīdzība, kas neļauj sievietēm pilnībā realizēt savu potenciālu. Skaidri redzama tieša darba samaksas diskriminācija par vienādu darbu ir kļuvusi reta. Tomēr esošais tiesiskais regulējums ir bijis mazāk efektīvs nodrošinot, lai tiktu īstenots princips par vienādu darba samaksu par līdzvērtīgu darbu. Ir mazāk iespējams, ka saistībā ar šādu diskrimināciju vērsīsies tiesā – ne vien tāpēc, ka sievietes, iespējams, neapzinās diskrimināciju, bet arī tāpēc, ka sievietēm, kas cieš no diskriminācijas darba samaksas jomā, ir grūtāk efektīvi īstenot savas tiesības uz vienādu darba samaksu. Cietušajām jāpierāda fakti, kas dod pamatu diskriminācijas pieņēmumam, lai pierādīšanas pienākums tiktu pārcelts uz darba devēju. Galvenie faktori, kas veicina iepriekš minētās grūtības, ir neskaidra darba samaksas struktūra un pieejamas informācijas trūkums par to darbinieku darba samaksas līmeni, kuri veic vienādu vai līdzvērtīgu darbu.

               (9)

               Komisijas Paziņojumā COM(2010) 543, galīgā redakcija (3), lietpratīga regulējuma jomā prioritāšu vidū tika uzskaitīti turpmāki uzlabojumi, kas veicami, transponējot, īstenojot un izpildot Savienības tiesību aktus.

               (10)

               Eiropas Parlaments 2008. gada 18. novembrī (4) un 2012. gada 24. maijā (5) pieņēma rezolūcijas par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm ar ieteikumiem par to, kā labāk piemērot principu par vienlīdzīgu atalgojumu. Šajos ieteikumos iekļauta atalgojuma pārredzamības pasākumu un dzimumneitrālu darba novērtējumu un klasifikācijas sistēmu ieviešana.

               (11)

               Padome 2010. gada 6. decembra Secinājumos par to, kā stiprināt apņēmību un vērst plašumā darbības, lai likvidētu no dzimuma atkarīgas darba samaksas atšķirības, un par Pekinas Rīcības platformas īstenošanas pārskatīšanu (6) aicināja dalībvalstis izstrādāt pasākumus, ar kuriem cīnītos pret cēloņiem, kas ir pamatā no dzimuma atkarīgām darba samaksas atšķirībām, jo īpaši tādus pasākumus, ar kuriem veicinātu samaksas pārredzamību un dzimumneitrālu darba novērtējumu un klasifikāciju.

               (12)

               Komisija Paziņojumā COM(2013) 83 final
                   (7), kā daļu no centieniem īstenot aktīvas iekļaušanas stratēģiju aicina dalībvalstis pielikt pūles, lai likvidētu vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības, lai pievērstos citiem šķēršļiem, kas traucē sievietēm piedalīties darba tirgū, un lai iedrošinātu darba devējus novērst diskrimināciju darba vietā.

               (13)

               Komisijas Ziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei COM(2013) 861 final
                   (8), norādīts, ka vienādas darba samaksas principa īstenošanu traucē atalgojuma sistēmu pārredzamības trūkums, skaidrības trūkums attiecībā uz vienādas vērtības darba jēdzienu un procesuālie šķēršļi. Viens no šiem šķēršļiem ir tas, ka darba ņēmējiem nav informācijas, kas tiem būtu nepieciešama, lai viņu prasība par vienādu darba samaksu būtu sekmīga, jo īpaši informācijas par darba samaksas līmeni to darba ņēmēju kategorijām, kuri veic to pašu vai līdzvērtīgu darbu.

               (14)

               Savienības līmenī veikta darbība ar nolūku atvieglot vienādas darba samaksas principa īstenošanu palīdzētu valstu iestādēm un ieinteresētajām personām pastiprināt centienus apkarot vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības un diskrimināciju attiecībā uz samaksu, labāk īstenojot pašreizējās tiesību normas. Nepieciešams pastiprināt vienādas darba samaksas principa faktisko piemērošanu dalībvalstīs, vienlaikus pilnībā respektējot subsidiaritātes principu.

               (15)

               Šajā ieteikumā uzmanību vajadzētu koncentrēt uz darba samaksas kategoriju pārredzamību, kas ir būtiski, lai realitātē varētu piemērot vienlīdzīgas darba samaksas principu. Palielināta pārredzamība uzņēmumā vai organizācijā var atklāt neobjektivitāti dzimuma dēļ un diskrimināciju darba samaksas struktūrās. Pārredzamība ļauj darba ņēmējiem, darba devējiem un sociālajiem partneriem veikt piemērotas darbības, lai nodrošinātu vienādas darba samaksas principa īstenošanu. Šajā ieteikumā būtu jāinformē par to instrumentu klāstu, kas izstrādāti, lai palīdzētu dalībvalstīm izvēlēties individuāli pielāgotu pieeju, kā uzlabot atalgojuma pārredzamību. Dalībvalstis būtu jāiedrošina īstenot tos pasākumus, kas ir vispiemērotākie to konkrētajiem apstākļiem, kā arī īstenot vismaz vienu no būtiskākajiem pasākumiem, kas palielina pārredzamību un ir ietverti šajā ieteikumā (tiesības pieprasīt informāciju par darba samaksu, uzņēmuma veikta ziņošana, revīzijas par atalgojumu, darba koplīgumi pēc vienādas darba samaksas principa).

               (16)

               Ja darba ņēmējiem būtu iespēja pieprasīt informāciju, sadalītu pēc dzimuma, par atalgojuma līmeņiem, tai skaitā papildu vai mainīgajām daļām – piemēram, samaksu natūrā un piemaksām – attiecībā uz citām darba ņēmēju kategorijām, kas veic vienādu vai līdzvērtīgu darbu, tad uzņēmuma vai organizācijas atalgojuma politika būtu pārredzamāka. Tas arī uzlabotu iespēju, ka individuāla prasība par diskriminācijas gadījumu valsts tiesās ir sekmīga, un attiecīgi radītu atturošu ietekmi.

               (17)

               Arī darba devēju regulāri sniegti ziņojumi par atalgojumu pa darba ņēmēju kategorijām vai amatiem, sadalot pēc dzimuma, uzlabotu atalgojuma pārredzamību un būtu ticams pamats, uz kā balstīt diskusijas par pasākumiem vienādas darba samaksas īstenošanai. Šādu atalgojuma kolektīvo atklāšanu nevajadzētu pieprasīt uzņēmumiem un organizācijām, kuros ir mazāk nekā 50 darba ņēmēju, kas atbilst Komisijas Ieteikumā 2003/361/EK (9) ietvertajam mazo uzņēmumu kritērijam attiecībā uz darbiniekiem, jo tas šiem uzņēmumiem radītu nesamērīgu slogu.

               (18)

               Revīzijām par atalgojumu vajadzētu atvieglot analīzi par darba samaksas sieviešu un vīriešu līdztiesības aspektiem, kā arī palīdzēt izdarīt secinājumus attiecībā uz vienādas darba samaksas principa piemērošanu. Revīzijas par atalgojumu varētu būt pamatā diskusijām starp darba devēju un darbinieku pārstāvjiem, cenšoties izskaust dzimumu diskrimināciju darba samaksas ziņā. Pasākumus saistībā ar revīzijām par atalgojumu nevajadzētu pieprasīt uzņēmumiem un organizācijām, kuros ir mazāk nekā 250 darba ņēmēju, kas atbilst Ieteikumā 2003/361/EK ietvertajam vidējo uzņēmumu kritērijam attiecībā uz darbiniekiem, jo tas šiem uzņēmumiem vai organizācijām radītu nesamērīgu slogu.

               (19)

               Vēl viens veids, kādā palielināt atalgojuma pārredzamību un pievērsties vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirībām, ir iedrošināt vai uzlikt par pienākumu sociālajiem partneriem izdiskutēt un pievērst īpašu uzmanību jautājumam par vienlīdzīgu atalgojumu, slēdzot koplīgumus.

               (20)

               Lai varētu analizēt un pārraudzīt izmaiņas saistībā ar vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirībām Eiropas līmenī, ir absolūti nepieciešams apkopot statistiku par atalgojumu, sadalot pēc dzimuma, un sniegt Eurostat precīzus un pilnīgus statistikas datus. Padomes Regulā (EK) Nr. 530/1999 (10) ir prasība dalībvalstīm ar četru gadu intervālu izveidot statistiku par izpeļņas struktūru, kas atvieglo vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību aprēķinu. 2006. un 2010. gadam vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības tika aprēķinātas no datiem, kas bija apkopoti izpeļņas struktūras apsekojumā. No 2007. līdz 2009. gadam dati par vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirībām tika iesniegti brīvprātīgi, bieži vien ar kavējumiem un projekta formā, kas varētu tikt pārskatīts vēlāk. Ikgadēji augstas kvalitātes statistikas dati varētu palielināt pārredzamību un padziļināt izpratni par dzimumu nelīdztiesības problēmu saistībā ar darba samaksu. Šādu datu pieejamība un iespēja tos salīdzināt ir būtiskas, novērtējot situācijas attīstību visā Savienības teritorijā.

               (21)

               Būtisks šķērslis personām, kas cieš no diskriminācijas darba samaksas ziņā un ceļ par to prasību tiesā, ir jēdziena “līdzvērtīgs darbs” definīcijas trūkums, tai skaitā skaidru norāžu neesība attiecībā uz novērtējuma kritērijiem dažādu darbu salīdzināšanai. Lai novērtētu, vai darba ņēmēji veic līdzvērtīgu darbu, ir jāņem vērā virkne faktoru, tai skaitā darba būtība, apmācības un darba nosacījumi. Šādas definīcijas un darba novērtējuma un klasifikācijas kritēriju iekļaušana valstu tiesību aktos palīdzētu personām, kas cieš no diskriminācijas, celt prasības valsts tiesās.

               (22)

               Dzimumneitrālas darba novērtēšanas un klasifikācijas sistēmas ir efektīvas, veidojot pārredzamu darba samaksas sistēmu. Tās ļauj pamanīt netiešu diskrimināciju saistībā ar darba samaksu, kas attiecas uz to darbu pārāk zemo novērtējumu, kurus ierasti veic sievietes, jo šīs sistēmas vērtē un salīdzina darbus, kuru saturs ir atšķirīgs, bet līdzvērtīgs, un tādējādi atbalsta līdzvērtīga darba principu. Dalībvalstis, sociālie partneri un darba devēji tiek iedrošināti veicināt dzimumneitrālu darba novērtējumu un klasifikāciju sistēmu izstrādi un izmantošanu, izmantojot 1. pielikumu pie Komisijas dienestu darba dokumenta – pavaddokumenta ziņojumam par Direktīvas 2006/54/EK piemērošanu (11).

               (23)

               Lai efektīvi piemērotu principu par līdzvērtīgu darba samaksu, ir būtiski iesaistīt līdztiesības atbalsta struktūras. Valstu līdztiesības atbalsta struktūru pilnvarām un kompetencei tāpēc būtu jābūt pietiekami plašām, ietverot jautājumus par vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirībām, tostarp visus ar pārredzamību saistītos pienākumus. Procedūras un ar izmaksām saistītos šķēršļus, ar ko saskaras personas, kuras cieš no diskriminācijas attiecībā uz darba samaksu, varētu atvieglot, ja līdztiesības atbalsta struktūrām ļautu pārstāvēt fiziskas personas. Tas samazinātu tiesāšanās risku atsevišķiem darba ņēmējiem un varētu uzlabot situāciju attiecībā uz to, ka šobrīd tiesā tiek iesniegts ārkārtīgi maz prasību par vienādu darba samaksu.

               (24)

               Izpratni veicinošu darbību mērķis ir informēt ieinteresētās personas par vienādas darba samaksas principa esību un nozīmi. Dalībvalstis būtu jāiedrošina padziļināt izpratni uzņēmumos un organizācijās, sociālo partneru vidū un plašākā sabiedrībā, lai efektīvi sekmētu vienādas darba samaksas principa ievērošanu, izmantotu tādas darba novērtējuma un klasifikācijas metodes, kurās nav neobjektivitātes dzimuma dēļ, un kopumā cīnītos ar vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirībām. Ir nepieciešama rīcība arī uzņēmumu un organizāciju līmenī,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   I.   JOMA

               1.

               Šajā ieteikumā sniegti norādījumi dalībvalstīm, lai palīdzētu tām labāk un efektīvāk īstenot vienādas darba samaksas principu, ar mērķi cīnīties ar diskrimināciju darba samaksas jomā un palīdzēt samazināt vīriešu un sieviešu darba samaksas joprojām izteiktās atšķirības.

         II.   ATALGOJUMA PĀRREDZAMĪBA

               2.

               Dalībvalstīm būtu jāiedrošina publiskie un privātie darba devēji un sociālie partneri ieviest pārredzamības politiku par atalgojuma sastāvu un struktūrām. Tām būtu jāizstrādā konkrēti pasākumi, lai veicinātu atalgojuma pārredzamību. Šiem pasākumiem būtu jāietver viena vai vairākas 3.–6. punktā minētās darbības, izmantojot konkrētiem vietējiem apstākļiem atbilstošu pieeju.

      Darba ņēmēju tiesības iegūt informāciju par darba samaksas līmeņiem

               3.

               Dalībvalstīm būtu jāievieš piemēroti un samērīgi pasākumi, lai nodrošinātu, ka darba ņēmēji var pieprasīt informāciju, sadalītu pēc dzimuma, par darba samaksas līmeņiem tādām darba ņēmēju kategorijām, kas dara vienādu vai līdzvērtīgu darbu. Šajā informācijā būtu jāiekļauj dati par papildu vai mainīgajām daļām ārpus fiksētās pamatalgas, tādas kā maksājumi natūrā un piemaksas.

      Ziņošana par darba samaksu

               4.

               Dalībvalstīm būtu jāievieš pasākumi, kas nodrošina, ka darba devēji uzņēmumos un organizācijās, kuros ir vismaz 50 darba ņēmēji, regulāri informē darba ņēmējus, darbinieku pārstāvjus un sociālos partnerus par vidējo atlīdzību, balstoties uz konkrētām darba ņēmēju kategorijām vai amatiem, sadalījumā pēc dzimuma.

      Revīzijas par atalgojumu

               5.

               Dalībvalstīm būtu jāveic piemēroti pasākumi, lai nodrošinātu, ka uzņēmumos un organizācijās, kuros ir vismaz 250 darba ņēmēju, tiek veiktas revīzijas par atalgojumu. Šajās revīzijās būtu jāiekļauj analīze par sieviešu un vīriešu skaita proporciju katrā darba ņēmēju kategorijā vai amatā, analīze par izmantoto darba novērtējuma un klasifikācijas sistēmu un sīka informācija par samaksu un samaksas atšķirībām vīriešiem un sievietēm. Šīm revīzijām pēc pieprasījuma būtu jābūt pieejamām darba ņēmēju pārstāvjiem un sociālajiem partneriem.

      Darba koplīgumi

               6.

               Neskarot sociālo partneru autonomiju un saskaņā ar valstu tiesību aktiem un praksi, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka jautājums par vienādu darba samaksu, tostarp revīzijas par atalgojumu, tiek pārrunāts darba koplīgumu slēgšanas atbilstošajā līmenī.

      Statistika un administratīvie dati

               7.

               Dalībvalstīm turpmāk būtu jāuzlabo jaunāko datu pieejamība attiecībā uz vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirībām, ikgadēji un savlaicīgi sniedzot Eurostat statistikas datus. Šiem datiem būtu jābūt sadalītiem pēc dzimuma, tautsaimniecības nozares (12), darba laika (pilna slodze/nepilna slodze), ekonomiskās kontroles (publisks/privāts īpašums) un vecuma, un tie būtu jāaprēķina katru gadu.

               8.

               Dalībvalstīm, paziņojot saskaņā ar 18. punktu, būtu jāsniedz Komisijai dati arī par atalgojuma diskriminācijas gadījumu skaitu un veidu.

      Datu aizsardzība

               9.

               Ja nepieciešama personas datu izpaušana, lai sniegtu jebkuru informāciju saskaņā ar 3. līdz 8. punktā ierosinātajiem pasākumiem, attiecīgā informācija jāsniedz saskaņā ar valsts tiesību aktiem par personas datu aizsardzību, jo īpaši tiem tiesību aktiem, ar kuriem īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (13).

      Līdzvērtīga darba jēdziens

               10.

               Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas judikatūru dalībvalstīm savos tiesību aktos būtu jāpaskaidro jēdziens “līdzvērtīgs darbs”. Darba vērtība būtu jānovērtē un jāsalīdzina, balstoties uz objektīviem kritērijiem, tādiem kā izglītības, profesionālās un apmācību prasības, prasmes, nepieciešamā piepūle un atbildība, veiktais darbs un darāmo uzdevumu būtība.

      Darba novērtējuma un klasifikācijas sistēmas

               11.

               Dalībvalstīm būtu jāveicina tas, ka tiek izstrādātas un izmantotas dzimumneitrālas darba novērtējuma un klasifikācijas sistēmas, tostarp pašām valstīm kā darba devējiem publiskajā sektorā, lai novērstu un noteiktu, un cīnītos ar potenciālu atalgojuma diskrimināciju, kas balstīta uz dzimuma dēļ neobjektīvi noteiktu atalgojuma sistēmu. Tām jo īpaši būtu jāiedrošina darba devēji un sociālie partneri ieviest dzimumneitrālas darba novērtējuma un klasifikācijas sistēmas.

               12.

               Attiecībā uz dzimumneitrālām darba novērtējuma un klasifikācijas sistēmām dalībvalstis tiek aicinātas izmantot 1. pielikumu Komisijas dienestu darba dokumentam – pavaddokumentam pie Ziņojuma par Direktīvas 2006/54/EK piemērošanu.

         III.   HORIZONTĀLIE NOTEIKUMI

      Līdztiesības atbalsta struktūras

               13.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka to līdztiesības atbalsta struktūru pilnvaras un kompetence ietver jautājumus, kas saistīti ar dzimumu diskrimināciju atalgojuma jomā, tostarp pārredzamības pienākumus. Ja nepieciešams, dalībvalstīm būtu jāsniedz līdztiesības atbalsta struktūrām tiesības piekļūt informācijai un revīzijām, kas minēti šā ieteikuma 4. un 5. punktā.

               14.

               Dalībvalstīm būtu jāsamazina procedurālie šķēršļi attiecībā uz vienādas darba samaksas prasību celšanu tiesā, ļaujot līdztiesības atbalsta struktūrām pārstāvēt fiziskas personas atalgojuma diskriminācijas lietās.

               15.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina ciešāka sadarbība un koordinēšana starp valstu līdztiesības atbalsta struktūrām un tām valstu struktūrām, kurām darba tirgū ir pārbaudes funkcija.

      Uzraudzība un izpilde

               16.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka vienādas darba samaksas principa piemērošana tiek konsekventi uzraudzīta un ka darba samaksas diskriminācijas gadījumos ir iespējams izmantot visus iespējamos tiesībaizsardzības līdzekļus.

      Izpratni veicinošas darbības

               17.

               Dalībvalstīm būtu jāpadziļina izpratne publisku un privātu uzņēmumu un organizāciju, sociālo partneru un plašākas sabiedrības vidū, lai veicinātu vienādu darba samaksu, līdzvērtīga darba principu un atalgojama pārredzamību, lai cīnītos ar vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību cēloņiem un izstrādātu rīkus, kas palīdz analizēt un novērtēt atalgojuma nevienlīdzību.

         IV.   PĒCPASĀKUMI

               18.

               Dalībvalstīm būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu šā ieteikuma piemērošanu, un tās tiek aicinātas paziņot Komisijai par minētajiem pasākumiem līdz 2015. gada 31. decembrim, lai ļautu Komisijai cieši novērot situāciju, sagatavot ziņojumu par šā ieteikuma ieviešanas gaitu un, pamatojoties uz minēto ziņojumu, novērtēt turpmāku pasākumu nepieciešamību.

         V.   NOSLĒGUMA JAUTĀJUMI

               19.

               Šis ieteikums ir adresēts visām dalībvalstīm. Tas ir adresēts arī sociālajiem partneriem, jo īpaši dalībvalstīs, kur saskaņā ar valstu tiesību aktiem un praksi sociālajiem partneriem ir konkrēta atbildība par vienlīdzīgas darba samaksas principa īstenošanu, slēdzot darba koplīgumus.

      Briselē, 2014. gada 7. martā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Viviane REDING

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV L 204, 26.7.2006., 23. lpp.).

      (2)  Komisijas 2007. gada 18. jūlija Paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu Komitejai “Likvidēt atšķirības sieviešu un vīriešu darba samaksā”.

      (3)  Komisijas 2010. gada 8. oktobra Paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Lietpratīgs regulējums Eiropas Savienībā”.

      (4)  OV C 16 E, 22.1.2010., 21. lpp.

      (5)  (Pieņemtie teksti) P7_TA(2012)0225.

      (6)  OV C 345, 18.12.2010., 1. lpp.

      (7)  Komisijas 2013. gada 20. februāra Paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Sociālie ieguldījumi izaugsmei un kohēzijai, tostarp Eiropas Sociālā fonda īstenošana 2014.–2020. gadā” (11. lpp.).

      (8)  Komisijas Ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par to, kā tiek piemērota Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos.

      (9)  Komisijas 2003. gada 6. maija Ieteikums 2003/361/EK par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (OV L 124, 20.5.2003., 36. lpp.).

      (10)  Padomes 1999. gada 9. marta Regula (EK) Nr. 530/1999 par strukturālo statistiku attiecībā uz izpeļņu un darbaspēka izmaksām (OV L 63, 12.3.1999., 6. lpp.).

      (11)  Komisijas dienestu darba dokuments – pavaddokuments Komisijas Ziņojumam Eiropas Parlamentam un Padomei par to, kā tiek piemērota Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, SWD(2013) 512 final.

      (12)  Vismaz NACE 2. red. B līdz S iedaļa, izņemot O iedaļu.

      (13)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti. (OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.).