               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 24.11.2021
            COM(2021) 742 final

            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            par eurozonas ekonomikas politiku
            {SWD(2021) 362 final}

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               par eurozonas ekonomikas politiku

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar tā 121. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību
                  2
               , un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

               ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Pēc 2020. gadā piedzīvotās dziļās recesijas eurozonas ekonomika pašlaik stabili un ātri atveseļojas. IKP pieaugums 2021. gada otrajā ceturksnī pārsniedza prognozes, un saskaņā ar 2021. gada rudens ekonomikas prognozi eurozonas IKP 2021. gadā būs pieaudzis par 5 %. Paredzams, ka 2021. gada pēdējā ceturksnī eurozona būs atkal sasniegusi pirmskrīzes IKP līmeni. Vairākās eurozonas valstīs to pirmskrīzes IKP līmenis tika sasniegts jau 2021. gada otrajā ceturksnī. Tiek prognozēts, ka 2022. gadā eurozonas IKP pieaugums būs 4,3 %. Galvenais IKP pieauguma dzinējspēks ir iekšzemes pieprasījums, kas saistīts ar ierobežojumu atvieglošanu līdz ar vakcinācijas izvēršanu, pakāpenisku situācijas uzlabošanos darba tirgos, ierobežojošo pasākumu laikā izveidojušos papildu uzkrājumu izmantošanu un investīciju spēcīgo pieaugumu sakarā ar izdevīgajiem finansēšanas nosacījumiem un atbalstu no instrumenta NextGenerationEU. Kā bija ieteikts, eurozonas dalībvalstis individuāli un kolektīvi Eurogrupas ietvaros veica pasākumus, lai nodrošinātu tādu politikas nostāju, kas sekmē ekonomikas atveseļošanos pēc Covid-19 krīzes. Tuvākajā nākotnē joprojām iezīmējas liela nenoteiktība un riski, tai skaitā saistībā ar pandēmijas attīstību gan ES, gan ārpus tās.

               (2)Šajā gadā līdztekus spēcīgajam iekšzemes pieprasījuma pieaugumam bija vērojams ierobežotāks piedāvājums, cita starpā ievadresursu deficīta un loģistikas problēmu dēļ. Turklāt dažās nozarēs un dalībvalstīs arvien lielākas bažas rada darbaspēka trūkums un prasmju nepietiekamība. Inflācija, kas vairākus gadus ir bijusi ļoti maza, kopš 2021. gada sākuma ir palielinājusies, īpaši strauji augošo enerģijas cenu un piegāžu traucējumu dēļ, kas vedina domāt, ka šī ir pārejoša parādība, kas saistīta ar pielāgošanos situācijai pēc ierobežojošajiem pasākumiem. Eurozonas inflācija 2021. gada septembrī sasniedza desmit gadu augstāko līmeni – 3,4 %.

               (3)2021. gadā Eiropas atveseļošanas stratēģijas fokuss bija īstenot NextGenerationEU un tā galveno instrumentu – Atveseļošanas un noturības mehānismu (ANM)
                  3
               . Līdz 2021. gada novembra vidum Padome pēc pozitīva Komisijas novērtējuma saņemšanas bija apstiprinājusi 22 dalībvalstu – tai skaitā 18 eurozonas valstu – atveseļošanas un noturības plānus. Mehānisma ietvaros īstenotajām reformām un veiktajām investīcijām nākamo gadu laikā būs liela pozitīvā ietekme uz eurozonas tautsaimniecību funkcionēšanu. Pateicoties ANM resursu sadalē izmantotajiem koeficientiem, tas sekmēs eurozonas dalībvalstu pozitīvu ekonomisko un sociālo konverģenci. Šis mehānisms ir stiprinājis uzticēšanos un palīdz uzturēt izaugsmi un makrofinansiālo stabilitāti, un tādējādi tas sekmē makroekonomikas pasākumu sabalansētību un papildina Eiropas Centrālās bankas (ECB) darbības. ANM mērķis ir ne tikai sekmēt atveseļošanos, bet arī strukturālās pārmaiņas dalībvalstu tautsaimniecībā, jo īpaši zaļās un digitālās pārkārtošanās labā. Īstenojot saskanīgu investīciju projektu un reformu kopumu, kam tiek izmantoti gan ANM, gan kohēzijas līdzekļi, mērķis ir palielināt eurozonas noturību pret turpmākiem satricinājumiem un ilgtspējīgā veidā kāpināt potenciālo izlaidi, sekmēt nodarbinātību un risināt sociālās problēmas. Turklāt Savienība ANM finansēšanai emitē euro denominētus parāda instrumentus, kas padarīs ES kapitāla tirgus dziļākus un likvīdākus un palīdzēs stiprināt euro kā starptautiskas valūtas statusu.

               (4)Līdz ar atveseļošanas un noturības plānos paredzēto reformu un investīciju projektu īstenošanu tiks izmaksāts ANM finansējums, kas ļaus faktiski īstenot eurozonas politikas prioritātes, tai skaitā Padomes ieteikumus par eurozonas ekonomikas politiku
                  4
               . Runa ir jo īpaši par valstu institucionālo sistēmu stiprināšanu, kvalitatīvu publisko investīciju atbalstīšanu un rīcībpolitikām, kas atbalsta sociālo kohēziju un sociāli taisnīgu zaļo un digitālo pārkārtošanos. Minētajam būtu jāpalīdz nodrošināt ilgtspējīgu un iekļaujošu atveseļošanos, uzturēt izaugsmes potenciālu un palielināt noturību, un tas ir saskaņā ar gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju un uzstādījumu par konkurētspēju apvienojumā ar ilgtspēju visās četrās tā dimensijās: vidiskā ilgtspēja, produktivitāte, taisnīgums un makroekonomikas stabilitāte
                  5
               .

               (5)Pateicoties pietiekami atbalstošām un savstarpēji pastiprinošām ekonomikas rīcībpolitikām, ir nodrošināta makroekonomikas stabilizācija un ierobežota negatīvā ietekme uz darba tirgu, kā arī mazināti ilgtermiņa seku riski un atbalstīta strauja ekonomikas atveseļošanās. Lai eurozona darbotos pienācīgi, arī turpmāk būs svarīgi īstenot sabalansētu monetārās un fiskālās politikas kombināciju līdztekus strukturālajām reformām un finansiālās stabilitātes nodrošināšanas pasākumiem, pilnībā ievērojot Līgumā paredzētās dalībvalstu un iestāžu attiecīgās lomas.

               (6)ECB monetārās politikas pasākumu mērķis ir nodrošināt dažādo finanšu tirgus segmentu pienācīgu funkcionēšanu, gādāt, lai monetārās politikas transmisijas kanāli neaizsērētu, un galu galā nodrošināt cenu stabilitāti vidējā termiņā. 2021. gada jūlijā ECB publicēja tās jauno monetārās politikas stratēģiju, kurā vidēja termiņa inflācijas simetriskais mērķrādītājs ir noteikts 2 % līmenī. ECB Padome turklāt apliecināja, ka ECB galvenais monetārās politikas instruments joprojām ir tās procentu likmju kopums. 2021. gada oktobrī ECB sāka digitālā euro izpētes posmu, kas ilgs divus gadus. Lai ieviestu digitālo euro, būtu nepieciešama Savienības likumdošana uz LESD 133. panta pamata. Emitējot šādu centrālās bankas digitālo valūtu, cita starpā būtu iespējams nodrošināt pastāvīgu publisko līdzekļu piedāvājumu digitālā formā, sekmēt ES ekonomikas digitalizāciju un aktīvi veicināt inovāciju mazummaksājumu jomā
                  6
               . Turklāt tiktu stiprināta euro starptautiskā loma un Eiropas atvērtā stratēģiskā autonomija.

               (7)Eiropas Komisija 2021. gada 19. oktobrī atsāka diskusiju par ekonomikas pārvaldības satvara pārskatīšanu, lai izkristalizētu plašu konsensu par to, kā palielināt šā satvara efektivitāti un pārredzamību, mazināt makroekonomikas nelīdzsvarotību un novērst fiskālās problēmas pārkārtošanai un izaugsmei labvēlīgā veidā, ņemot vērā Covid-19 krīzes laikā gūto pieredzi.

               (8)Prognozēts, ka vispārējās valdības budžeta deficīts eurozonā 2021. gadā sasniegs 7,1 % no IKP, bet 2022. gadā nokritīsies līdz 3,9 %. Paredzams, ka eurozonas fiskālā nostāja, ņemot vērā valstu budžetus un ES budžetu, 2021. un 2022. gadā joprojām būs stimulējoša (attiecīgi 1,75 % un 1 % no IKP). 2022. gadā simulējošo iedarbību sekmēs gan valstu, gan ES finansētas publiskās investīcijas. Līdz 2021. gada novembrim Padome bija apstiprinājusi 18 eurozonas valstu atveseļošanas un noturības plānus, kas laikā līdz 2026. gadam ļaus nodrošināt eurozonas dalībvalstīm apjomīgu finansiālo atbalstu – līdz 262 miljardiem EUR dotāciju un 139 miljardiem EUR aizdevumu. Lai efektīvi reaģētu uz Covid-19 izraisīto satricinājumu un panāktu ilgtspējīgu ekonomikas atveseļošanos un ekonomiskās un monetārās savienības (EMS) pienācīgu darbību, ir būtiski koordinēt valstu fiskālās politikas, pilnībā ievērojot Stabilitātes un izaugsmes paktu. Vispārējā izņēmuma klauzula 2022. gadā vēl turpinās darboties, bet 2023. gadā to paredzēts deaktivēt. Līdz ar ekonomikas atveseļošanos fiskālās politikas uzsvars pārvirzās no pagaidu ārkārtas pasākumiem uz mērķtiecīgi ievirzītiem atveseļošanās atbalsta pasākumiem. Valstu parāda attiecības ir pieaugušas (no 85,5 % no IKP 2019. gadā līdz 100 % no IKP 2021. gadā), kas atspoguļo gan izlaides sarukšanu, gan nepieciešamos pasākumus reaģēšanai uz milzīgo Covid-19 pandēmijas izraisīto satricinājumu. Tomēr, tā kā dažās eurozonas dalībvalstīs parāda attiecība bija liela jau pirms šā satricinājuma, lielā eurozonas daļā mērķis būs pakāpeniski, nepārtraukti un izaugsmi veicinošā veidā samazināt parādu.

               (9)Šajā kontekstā šķiet īpaši svarīgi uzlabot publisko finanšu struktūru, tai skaitā sekmēt investīcijas, uzlabot budžeta pasākumu kvalitāti un nodrošināt ilgtermiņa fiskālo stabilitāti, tostarp ievērojot klimata pārmaiņas un zaļo un digitālo pārkārtošanos. Fiskālo telpu papildu publiskajām investīcijām var radīt zaļā budžeta plānošana, izdevumu pārskatīšana, pienācīgi darbojošās publisko investīciju pārvaldības shēmas un efektīvas publiskā iepirkuma sistēmas. Pēc Covid-19 krīzes arvien lielāku nozīmi iegūs reformas, kas ļauj panākt efektīvāku un taisnīgāku rīcībpolitiku ieņēmumu jomā. Eurozonas nodokļu sistēmas būtu iespējams padarīt vēl vairāk izaugsmi veicinošas un videi labvēlīgas, jo īpaši samazinot darbaspēka nodokļu ķīli, kas vairākumā eurozonas dalībvalstu joprojām ir liels. Gan uzlabot nodokļu sistēmu efektivitāti un taisnīgumu, gan arī sekmēt atveseļošanos un palielināt ieņēmumus var pasākumi, kas vērsti pret agresīvu nodokļu plānošanu, nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Turklāt globalizācija liek pielāgot nodokļu sistēmu, lai tā būtu piemērota arvien vairāk digitalizētai ekonomikai. ESAO/G20 iekļaujošajā satvarā nodokļu bāzes samazināšanas un peļņas novirzīšanas (BEPS) jomā ir panākta vienošanās par globālās nodokļu sistēmas reformu nolūkā ierobežot kaitējošu nodokļu konkurenci.

               (10)Krīzes ietekmi uz mājsaimniecībām un uzņēmumiem efektīvi mazināja ātrā un enerģiskā dalībvalstu un Savienības reakcija, tai skaitā ar NextGenerationEU. Pateicoties šai koordinētajai rīcībai, atšķirības ir palielinājušās mazāk, nekā sākotnēji bija gaidīts, un ir mazinātas ilgtermiņa sekas. Atbalsts rīcībpolitiku veidā, tai skaitā ar saīsināta darba laika shēmām un citiem darbvietu saglabāšanas pasākumiem, ir palīdzējis uzņēmumiem turpināt darboties visu krīzes laiku un ir ierobežojis bezdarba līmeņa pieaugumu un izmantojamā ienākuma krišanos. Maksātnespējas līmenis 2021. gadā palielinājās, tomēr lēni, neraugoties uz atbalsta pasākumu pakāpenisko atcelšanu. Arī darba tirgū situācija pamazām uzlabojas – 2021. gada otrajā ceturksnī nodarbinātība sasniedza 72,2 %, kas ir tuvu maksimālajam 72,9 % līmenim pirms Covid-19 krīzes 2019. gada ceturtajā ceturksnī. Krīzes laikā novērotajam digitālo tehnoloģiju izmantojuma paātrinājumam varētu būt pozitīva ietekme uz produktivitāti, ja šī tendence saglabāsies. Neraugoties uz minēto, Covid-19 krīzei ir bijusi būtiska teritoriālā, sektorālā un distributīvā ietekme, kas prasīs pārdali gan valstu un nozaru iekšienē, gan starp tām, radot ievērojamas pārkārtošanās izmaksas darbiniekiem un uzņēmumiem.

               (11)Lai gan bankrotu skaits līdz šim nav ievērojami pieaudzis, pandēmija ir negatīvi ietekmējusi daudzu uzņēmumu finansiālo stāvokli un līdz ar to var ierobežot to iespējas tuvākajā laikā finansēt investīciju projektus un apdraudēt spēju atmaksāt aizņēmumus. Kad atveseļošanās būs nostabilizējusies, atbalsts būtu pakāpeniski jāizbeidz un jāievirza mērķtiecīgāk. Mazāk izmantojot parāda instrumentus, tiktu ierobežotas iespējamās saistības un tiktu saglabāta uzņēmumu investēšanas spēja. Atbalsta pasākumu savlaicīga izbeigšana prasa delikātu pieeju, lai, no vienas puses, atbalstītu investīcijas un nodarbinātību un novērstu dzīvotspējīgu uzņēmumu iznīkšanu un, no otras puses, lieki neaizkavētu dzīvotnespējīgo uzņēmumu aiziešanu no tirgus vidējā termiņā. Tālab ir būtiski uzlabot uzņēmumu piekļuvi finansējumam, stiprināt uzņēmumu finansiālo stāvokli un uzlabot maksātnespējas sistēmu kapacitāti un efektivitāti. Valstu maksātnespējas režīmi eurozonā ievērojami atšķiras, un būs nepieciešams veikt kapacitātes palielināšanas darbības, lai veicinātu efektīvu administratoru un tiesu sistēmu. Maksātnespējas sistēmu uzlabošana turklāt var palīdzēt uzlabot bilances banku nozarē, kam būtu pozitīva ietekme uz kredītu piedāvājumu. Direktīva par pārstrukturēšanu un maksātnespēju
                  7
               , kuras mērķis ir visās dalībvalstīs ieviest standartu minimumu attiecībā uz uzņēmēju preventīvo pārstrukturēšanu un parādu dzēšanu, ir jātransponē valstu tiesību aktos līdz 2022. gada 17. jūlijam. Tāpat ir svarīgi integrēt ES kapitāla tirgus, lai uzņēmumiem būtu pieejami alternatīvi finansējuma avoti papildus banku aizdevumiem. Progress kapitāla tirgu savienības (KTS) jomā
                  8
               , ko cita starpā veicinātu maksātnespējas procedūru materiālo tiesību normu saskaņošana noteiktos aspektos, varētu uzlabot eurozonas uzņēmumu piekļuvi finansējumam, mobilizēt ilgtermiņa investīcijas zaļajās, jaunajās tehnoloģijās un infrastruktūrā, veicināt kapitālieguldījumus un novērst pārrobežu šķēršļus investīcijām.

               (12)Lai gan nodarbinātība strauji atgūstas, paredzams, ka šī krīze un aktīvā ekonomikas zaļināšana paliekoši ietekmēs dažas nozares, konkrētas darba ņēmēju kategorijas un noteiktus reģionus. Jaunradītās darbvietas, iespējams, atšķirsies no krīzes dēļ zaudētajām darbvietām. Dažās nozarēs nodarbinātības atjaunošanos var palēnināt traucējumi piegādes ķēdēs. Līdz ar to, lai atbalstītu pielāgošanos un mazinātu sociālo ietekmi īpaši divējādās pārkārtošanās dēļ, ir svarīgi veikt pasākumus, kas atvieglo profesionālās pārmaiņas un atgriešanos darba tirgū. Komisija ir nākusi klajā ar ieteikumu par iedarbīgu un aktīvu atbalstu nodarbinātībai pēc Covid-19 krīzes (EASE)
                  9
               , kurā dalībvalstis aicinātas izstrādāt saskanīgu rīcībpolitiku paketi, kurā apvienoti pasākumi ar mērķi novērst prasmju nepietiekamību un palīdzēt cilvēkiem atrast savu vietu zaļās un digitālās pārkārtošanās procesā. Ir ieteikts šajās paketēs iekļaut trīs komponentus: i) laika ziņā ierobežotus un pienācīgi izstrādātus darbā pieņemšanas un profesionālo pārmaiņu stimulus un uzņēmējdarbības atbalstu; ii) darba tirgus vajadzībām pielāgotas prasmju pilnveides un pārkvalificēšanās iespējas; iii) pastiprinātu atbalstu no nodarbinātības dienestu puses. Tāpat, ņemot vērā veselības un ekonomikas krīzi un domājot par taisnīgu divējādo pārkārtošanos, eurozonas kohēzijai joprojām ir ļoti būtiska sociālā aizsardzība. Nodarbinātības, prasmju un sociālajās rīcībpolitikās ceļrādis joprojām ir Eiropas sociālo tiesību pīlārs
                  10
               , kura mērķis ir panākt konverģenci uz augstāku līmeni ekonomikas un sociālajā jomā un labākus darba un dzīves apstākļus dalībvalstīs. 2021. gada martā pieņemtajā Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā ir noteikti trīs ES mērogā līdz 2030. gadam sasniedzami mērķrādītāji attiecībā uz i) nodarbinātību, ii) tālākizglītību un iii) nabadzības mazināšanu
                  11
               , kurus sasniegt palīdzēs arī turpmāk minētā rīcība. ES līderi šiem mērķrādītājiem piekrita sociālajā samitā, kas notika Portu 2021. gada 8. maijā, un 2021. gada 24. un 25. jūnija Eiropadomē.

               (13)Dalībvalstis ir izstrādājušas vērienīgus reformu un investīciju plānus, kuriem ir paredzēts ANM finansiālais un politiskais atbalsts. Lai nodrošinātu attiecīgo līdzekļu ātru apgūšanu un līdztekus izvairītos no pārklāšanās ar citiem ES instrumentiem, būs svarīgi palielināt iestāžu darba kvalitāti, jo īpaši stiprinot administratīvās spējas. Dalībvalstis var uzlabot apstākļus privāto investīciju veikšanai, uzlabojot apstākļus, kuros darbojas uzņēmumi. Lai nodrošinātu vienotā tirgus pienācīgu darbību, ir būtiski saglabāt un stiprināt vienotā tirgus piegādes ķēžu noturību, apzinot un novēršot piegāžu nepietiekamību un traucējumus, kā arī gādāt par tirgu atvērtību, standartu konverģenci, plašāku diversifikāciju, apritīgumu un resursefektivitāti. Joprojām aktuāls ir Padomes 2021. gada 13. jūlija Ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku, kurā bija aicināts vēl vairāk integrēt preču un pakalpojumu vienoto tirgu, tostarp digitālo vienoto tirgu, atceļot nevajadzīgus ierobežojumus, uzlabojot tirgus uzraudzību un garantējot, ka ir pieejamas pietiekamas administratīvās spējas.

               (14)Pateicoties iepriekš veiktajām reformām, banku nozare asas ekonomiskās spriedzes apstākļos ir izrādījusies visumā noturīga. Plašie atbalsta pasākumi krīzes dziļākajā punktā un spēcīgā atveseļošanās 2021. gadā pagaidām ļauj kliedēt bažas par uzņēmumu finansiālā stāvokļa pasliktināšanos. Neraugoties uz to, ir iespējama eurozonas banku aktīvu kvalitātes zināma pasliktināšanās. Bankām ir svarīgi pastāvīgi uzraudzīt riskus, proaktīvi strādāt ar debitoriem un aktīvi pārvaldīt ieņēmumus nenesošos aizdevumus, lai tās spētu finansēt ekonomikas atveseļošanos.

               (15)Eurozonas tautsaimniecības lielums un tās integrācijas līmenis, kā arī reaģējot uz krīzi veiktie pasākumi ir bijuši vispārēji stabilizējoši faktori visā Covid-19 krīzes laikā. Ņemot vērā tautsaimniecību savstarpējās saiknes, eurozonas dalībvalstīm turpmākajos gados būs jāveic saskaņotās investīcijas un reformas, lai šīs tautsaimniecības pēc krīzes būtu tapušas spēcīgākas, kā arī vēl vairāk jāpadziļina eurozonas institucionālās struktūras, kas ļautu palielināt noturību pret turpmākiem satricinājumiem un spēcīgāk figurēt starptautiskajā arēnā. Ekonomikas un finanšu norises attīstītajās un jaunietekmes tirgus tautsaimniecībās tiešā veidā ietekmē eurozonu. Šīs ietekmes kanāli ir dažādi, tai skaitā veselības un vakcinācijas politika, monetārā politika, finanšu plūsmas, globālās vērtībķēdes un tirdzniecība. Ķeršanās globālajās piegādes ķēdēs līdz ar ekonomikas atveseļošanos ir vēl viens atgādinājums par arvien izteiktākajām saiknēm globālajā ekonomikā. Tajā pašā laikā eurozonas tekošā konta pārpalikums turpināja pakāpeniski samazināties un nonāca tuvu līmenim, kas atbilstu pamatfaktoriem. Stiprinot euro starptautisko lomu (kas pēdējos gados bijusi visumā nemainīga), tai skaitā ieviešot digitālo euro, varētu tikt palielināta eurozonas un Savienības ekonomiskā un finansiālā autonomija un pasaules finanšu sistēmas stabilitāte.

               (16)Joprojām ir būtiski padziļināt EMS. Banku savienība un kapitāla tirgu savienība ir savstarpēji pastiprinoši projekti, kuru mērķis ir veicināt izaugsmi, nodrošināt finanšu stabilitāti un sekmēt patiesu ekonomisko un monetāro savienību. Atlikušo trūkumu novēršana ļautu vēl vairāk palielināt eurozonas stabilitāti un noturību, palīdzētu eurozonas tautsaimniecībām zelt un stiprinātu euro starptautisko lomu. Būtiski uzdevumi ir banku savienības un kapitāla tirgu savienības pilnveidošana un ESM līgumu grozošā nolīguma ātra ratificēšana. Tādējādi tiks atbalstīta arī zaļā un digitālā pārkārtošanās, kam nepieciešamas apjomīgas investīcijas. 2021. gada 25. jūnija eurosamitā tika atkārtoti apliecināta apņemšanās pilnveidot banku savienību un Eurogrupa (iekļaujošā sastāvā) tika aicināta bez kavēšanās uz konsensa pamata vienoties par vairākpakāpju darba plānu ar konkrētiem termiņiem attiecībā uz visiem vēl nenokārtotajiem elementiem. Tāpat tika aicināts ātri īstenot KTS rīcības plānu saskaņā ar prioritātēm, kas noteiktas Padomes 2020. gada 3. decembra secinājumos. Joprojām aktuāls ir Padomes 2021. gada 13. jūlija Ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku, kurā bija aicināts pilnveidot EMS un stiprināt euro starptautisko nozīmi,

               AR ŠO IESAKA eurozonas dalībvalstīm individuāli, tostarp īstenojot to atveseļošanas un noturības plānus, un kolektīvi Eurogrupas ietvaros 2022. un 2023. gadā veikt turpmāk minētos pasākumus.

               1.Turpināt izmantot un dalībvalstu vidū koordinēt valstu fiskālās politikas, lai efektīvi atbalstītu ekonomikas ilgtspējīgu un iekļaujošu atveseļošanos. 2022. gadā visā eurozonā saglabāt mēreni stimulējošu fiskālo nostāju, ņemot vērā valstu budžetus un finansējumu no Atveseļošanas un noturības mehānisma. Fiskālos pasākumus pakāpeniski pārvirzīt uz investīcijām, kuras veicinātu ilgtspējīgu un iekļaujošu atveseļošanos, kas būtu saskanīga ar zaļo un digitālo pārkārtošanos, īpašu uzmanību pievēršot budžeta pasākumu kvalitātei. Nodrošināt fiskālās politikas elastīgumu, lai spētu reaģēt jaunu pandēmijas risku gadījumā. Fiskālo politiku diferencēt, ņemot vērā atveseļošanās stadiju, fiskālo ilgtspēju un nepieciešamību samazināt ekonomiskās, sociālās un teritoriālās atšķirības. Kad ekonomiskie apstākļi to ļaus, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda atmaksājamību, vienlaikus veicinot investīcijas.

               2.Sekmēt rīcībpolitikas, kas vērstas pret agresīvu nodokļu plānošanu, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un nodokļu apiešanu, lai nodrošinātu taisnīgas un efektīvas nodokļu sistēmas. Strādāt pie kaitējošas nodokļu konkurences ierobežošanas, tai skaitā īstenot globālo konsensā balstīto risinājumu, lai risinātu nodokļu problēmas, ko rada ekonomikas digitalizācija un globalizācija. Samazināt darbaspēka nodokļu ķīli un sekmēt pārvirzi no darbaspēka nodokļiem uz citiem, mazākus kropļojumus radošiem nodokļiem. Darba tirgos pāriet no ārkārtas uz atveseļošanās pasākumiem un nodrošināt efektīvas darba tirgus rīcībpolitikas, kas i) atbalsta profesionālās pārmaiņas, jo īpaši virzoties uz zaļo un digitālo ekonomiku, ii) apvieno pasākumus, ar kuriem tiek novērsta prasmju nepietiekamība, stiprināta prasmju pilnveide un pārkvalificēšanās un nodrošināti mērķorientēti darbā pieņemšanas stimuli, un iii) palielina valstu nodarbinātības dienestu spējas novērst neatbilstību darba tirgus vajadzībām. Stiprināt sistēmas, kas nodrošina iekļaujošu un kvalitatīvu izglītību un apmācību. Veicināt neaizsargāto grupu, jo īpaši jauniešu un sieviešu, integrāciju darba tirgū, nodrošināt pienācīgus darba apstākļus un mazināt darba tirgus segmentāciju un vajadzības gadījumā pilnveidot un pielāgot sociālās aizsardzības sistēmas, lai risinātu Covid-19 krīzes radītās problēmas. Nodrošināt sociālo partneru efektīvu iesaisti rīcībpolitiku veidošanā un stiprināt sociālo dialogu un darba koplīgumu slēgšanu. Nodrošināt ekonomisko un sociālo noturību palielinošu darba tirgus un sociālo rīcībpolitiku paraugprakses apmaiņu un konverģenci.

               3.Uzraudzīt uzņēmumiem paredzēto atbalsta pasākumu kopuma efektivitāti, attiecībā uz dzīvotspējīgiem uzņēmumiem, kas saskārušies ar grūtībām pandēmijas laikā, uzsvaru likt uz mērķtiecīgāku maksātspējas atbalstu un vairāk izmantot kapitālieguldījumu instrumentus. Veikt darbības, lai palielinātu maksātnespējas sistēmu spēju efektīvi un laikus veikt bankrota un parāda pārstrukturēšanas procedūras, maksimāli saglabāt vērtības un sekmēt efektīvu kapitāla un pārrobežu investīciju sadali. Panākt progresu kapitāla tirgu savienības padziļināšanā, tai skaitā ātri panākot vienošanos par Komisijas leģislatīvo aktu priekšlikumiem par atbalstu finansējuma nodrošināšanai ekonomikā, investīciju iespēju palielināšanu uzņēmumiem un fiziskām personām un pārrobežu šķēršļu likvidēšanu investīcijām vienotajā tirgū.

               4.Turpināt stiprināt valstu institucionālās sistēmas un īstenot reformas ar mērķi novērst investīciju un kapitāla pārdales traucējumus un nodrošināt Savienības līdzekļu efektīvu un savlaicīgu izmantošanu. Samazināt administratīvo slogu uzņēmumiem un uzlabot uzņēmējdarbības vidi. Stiprināt publiskās pārvaldes efektivitāti un digitalizāciju. Uzlabot publisko finanšu pārvaldību, tai skaitā ar zaļo budžeta plānošanu un efektīviem publisko investīciju pārvaldības satvariem, un izmantot izdevumu pārskatīšanu, lai uzlabotu publisko finanšu struktūru, jo īpaši palielinātu publisko investīciju kvalitāti un investīcijas cilvēkos un prasmēs un publiskos izdevumus vairāk vērstu uz atveseļošanās un noturības vajadzībām.

               5.Nodrošināt makrofinansiālo stabilitāti un uzturēt ekonomikas kreditēšanas kanālus, turpinot risināt ieņēmumus nenesošo aizdevumu problēmu, cita starpā uzraugot aktīvu kvalitāti, laikus un aktīvi strādājot ar grūtībās nonākušiem (jo īpaši dzīvotspējīgajiem) debitoriem un tālāk attīstot sekundāros tirgus ieņēmumus nenesošajiem aizdevumiem. Turpināt darbu pie banku savienības pilnveidošanas, īstenojot vairākpakāpju darba plānu ar konkrētiem termiņiem, un pie euro starptautiskās lomas stiprināšanas. Turpināt atbalstīt izpētes darbu attiecībā uz digitālā euro iespējamu ieviešanu.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

                     (3)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/241 (2021. gada 12. februāris), ar ko izveido Atveseļošanas un noturības mehānismu (OV L 57, 18.2.2021., 17. lpp.).

                     (4)

                        Padomes Ieteikums (2021. gada 13. jūlijs) par eurozonas ekonomikas politiku (OV C 283, 15.7.2021., 1. lpp.).

                     (5)

                        2022. gada ilgtspējīgas izaugsmes pētījums (COM(2021) 740).

                     (6)

                        Skatīt ECB 2020. gada oktobra ziņojumu “Report on a digital euro”, pieejams vietnē
                  https://www.ecb.europa.eu/pub/pdf/other/Report_on_a_digital_euro~4d7268b458.en.pdf
                  .

                     (7)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/1023 (2019. gada 20. jūnijs) par preventīvās pārstrukturēšanas regulējumu, parādsaistību dzēšanu un diskvalifikāciju un ar pārstrukturēšanu, maksātnespēju un parādsaistību dzēšanu saistīto procedūru efektivitātes palielināšanas pasākumiem un ar ko groza Direktīvu (ES) 2017/1132 (Direktīva par pārstrukturēšanu un maksātnespēju) (OV L 172, 26.6.2019., 18. lpp.).

                     (8)

                        2021. gada 25. jūnija eurosamitā ES līderi atkārtoti apliecināja politisko atbalstu KTS un aicināja ātri īstenot KTS rīcības plānu.

                     (9)

                        Komisijas Ieteikums (ES) 2021/402 (2021. gada 4. marts) par iedarbīgu un aktīvu atbalstu nodarbinātībai pēc Covid-19 krīzes (EASE) (OV L 80, 8.3.2021., 1. lpp.).

                     (10)

                        Eiropas sociālo tiesību pīlārs. Iestāžu kopīgā proklamācija (OV C 428, 13.12.2017., 10. lpp.).

                     (11)

                        ES apņēmās līdz 2030. gadam sasniegt šādus ES mēroga mērķrādītājus: vismaz 78 % iedzīvotāju vecumā no 20 līdz 64 gadiem vajadzētu būt nodarbinātiem; vismaz 60 % cilvēku vecumā no 25 līdz 64 gadiem katru gadu būtu jāpiedalās mācību pasākumos; nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto cilvēku skaitam būtu jāsamazinās vismaz par 15 miljoniem salīdzinājumā ar 2019. gadu.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 29.3.2022
            COM(2022) 132 final

            Ieteikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro sākt sarunas par visaptverošu starptautisku konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  Saskaņā ar Eiropola interneta organizētās noziedzības draudu novērtējumu
                     1
                   kibernoziedzība aizvien vairāk apdraud iedzīvotāju un uzņēmumu drošību Eiropas Savienībā (“ES”). Kibernoziedzība ir globāla parādība, kam nav robežu, un starptautiskās sadarbības pastiprināšana cīņā pret kibernoziedzību jau vairākus gadus ir bijusi prioritāte valstīm visā pasaulē.

                  Eiropas Padomes 2001. gada Konvencija par kibernoziegumiem (“Budapeštas konvencija”) ir pirmais starptautiskais līgums par kibernoziedzību, kurā definēti ar kibernoziedzību saistīti nodarījumi, paredzētas vairākas pilnvaras un procedūras kibernoziedzības izmeklēšanai, piemēram, datortīklu pārmeklēšana un pārtveršana, un droši elektroniski pierādījumi attiecībā uz jebkādiem noziegumiem, un ar to ir izveidots satvars starptautiskai sadarbībai
                     2
                  . Budapeštas konvenciju var parakstīt valstis, kas nav Eiropas Padomes locekles, un tai ir pievienojušās valstis no visiem ģeogrāfiskajiem reģioniem. Līdz šim tai ir pievienojušās 66 valstis, un aicinājumu pievienoties ir saņēmušas vēl 14 valstis. Šī konvencija ir pamats tiesību aktiem par kibernoziedzības apkarošanu 80 % pasaules valstu. Tas, ka Eiropas Padomes Ministru komiteja 2021. gada 17. novembrī pieņēma Budapeštas konvencijas otro papildu protokolu, liecina, ka Konvencija joprojām ir svarīga kā satvars starptautiskai sadarbībai kibernoziedzības jomā
                     3
                  .

                  Apvienoto Nāciju Organizācijas (“ANO”) darba kārtībā ir iekļauta arī informācijas tehnoloģiju attīstība un jaunu telekomunikāciju un datortīklu sistēmu strauja izstrāde, kā arī tehnoloģiju lietošana un ļaunprātīga izmantošana noziedzīgos nolūkos. ANO Ģenerālā asambleja 2010. gada 21. decembrī pieņēma Rezolūciju 65/230, ar kuru Noziedzības novēršanas un kriminālās tiesvedības komisija (CCPCJ) tiek aicināta izveidot starpvaldību ekspertu atvērtas dalības grupu (IEG), kas veiktu visaptverošu pētījumu par kibernoziedzības problēmu
                     4
                  . Savā septītajā (un pēdējā) sanāksmē 2021. gada 6.–8. aprīlī IEG izvērtēja visus sākotnējos secinājumus un ieteikumus, ko ierosinājušas ANO dalībvalstis
                     5
                  , un vienojās nosūtīt CCPCJ 63 saskaņotos secinājumus un ieteikumus
                     6
                  . Savā pētījumā IEG nevienojās par to, ka vajadzīgs jauns starptautisks līgums par kibernoziedzību.

                  Vienlaikus dažas ANO dalībvalstis ANO Ģenerālās asamblejas Trešās komitejas apspriedēs pastiprināja savus centienus, lai panāktu šādu līgumu. Pēc tam ANO Ģenerālā asambleja pieņēma 2018. gada 17. decembra Rezolūciju 73/187 par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem
                     7
                  . Pēc tam 2019. gada 27. decembrī ANO Ģenerālā asambleja pieņēma otro Rezolūciju 74/247 par to pašu tematu, izveidojot atklātu ad hoc starpvaldību ekspertu komiteju (“ad hoc komiteja”), kuras mērķis ir izstrādāt visaptverošu starptautisku konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem. Rezolūcijā norādīts, ka ad hoc komitejai ir pilnībā jāņem vērā spēkā esošie starptautiskie instrumenti un centieni valsts, reģionālā un starptautiskā līmenī vērsties pret informācijas un komunikāciju tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem, jo īpaši IEG darbs un rezultāti
                     8
                  . ANO Ģenerālā asambleja 2021. gada 26. maijā pieņēma Rezolūciju 75/282, kurā tika noteikta sarunu kārtība
                     9
                  . ANO Ģenerālā asambleja cita starpā nolēma, ka ad hoc komitejai būtu jāsasauc vismaz sešas (10 dienu ilgas) sesijas, kas sāksies 2022. gada janvārī, un noslēguma sesija ar mērķi iesniegt konvencijas projektu ANO Ģenerālajai asamblejai tās septiņdesmit astotajā sesijā 2024. gadā. Tā arī nolēma, ka ad hoc komitejai pirmā, trešā un sestā sarunu kārta būtu jārīko Ņujorkā, savukārt otrā, ceturtā un piektā sarunu kārta – Vīnē. Ņemot vērā Covid-19 pandēmijas situāciju Ņujorkā, Ģenerālā asambleja 2022. gada 20. janvārī nolēma atlikt pirmo sesiju uz vēlāku datumu.

                  Šā priekšlikuma mērķis ir nodrošināt pienācīgu Eiropas Savienības dalību šajās sarunās, jo paredzams, ka sarunas skars aspektus, kas saistīti ar ES tiesību aktiem un kompetenci, jo īpaši kibernoziedzības jomā. Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 3. panta 2. punktā ir paredzēts, ka Savienībai ir ekskluzīva kompetence “noslēgt starptautisku līgumu (..), ciktāl līguma slēgšana ietekmē (..) kopīgos noteikumus vai maina to darbības jomu”. Starptautisks līgums var ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu, ja līguma aptvertā joma un Savienības tiesību akti pārklājas vai to lielā mērā aptver Savienības tiesību aktu darbības joma.

                  Ņemot vērā to, ka sarunas attiecas uz citiem Savienības kompetences jautājumiem, nevis KĀDP, kuri, paredzams, būs paredzētā līguma galvenie elementi, Komisija būtu jāieceļ par sarunu grupas vadītāju. Jautājumos, kas saistīti ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku, Savienības Augstais pārstāvis ārlietās un drošības politikas jautājumos risina sarunas komandas sastāvā. Komisijas galvenais sarunu vedējs  nodrošinās līguma vispārējo konsekvenci. Galvenā sarunu vedēja vadībā Komisijas dienesti vadīs sarunas tajās daļās, kas nav saistītas ar KĀDP, un EĀDD uzņemsies vadību attiecībā uz tām paredzēto līgumu daļām, uz kurām attiecas KĀDP.

                  Šis ieteikums ir iesniegts Padomei saskaņā ar LESD 218. pantu, lai saņemtu pilnvarojumu Eiropas Savienības vārdā risināt sarunas par gaidāmo ANO konvenciju, sniegt sarunu norādes un iecelt Komisiju par sarunu vedēju.

               •Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Cīņa pret kibernoziedzību ir Eiropas Savienības prioritāte, kā apliecināts 2020. gada Drošības savienības stratēģijā
                     10
                   un 2021. gada Organizētās noziedzības novēršanas stratēģijā
                     11
                  . 2021. gada trešajā progresa ziņojumā par drošības savienību Komisija apņēmās Apvienoto Nāciju Organizācijas līmenī nodrošināt Savienības efektīvu dalību sarunās par visaptverošu starptautisku konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanas noziedzīgiem nolūkiem
                     12
                  .

                  Komisija atzīst, ka ir jāturpina attīstīt un stiprināt tiesībaizsardzības un tiesu iestāžu spējas šajā jomā un izstrādāt valstu tiesību aktus kibernoziedzības jomā, ja ar esošajiem tiesību aktiem nepietiek. Tā arī atzīst vajadzību veicināt starptautisko sadarbību cīņā pret kibernoziedzību un atbalsta virkni spēju veidošanas programmu vairākās pasaules valstīs, tostarp jaunattīstības valstīs
                     13
                  . Komisija ir atbalstījusi darbu, ko veic ANO Starpvaldību ekspertu grupa kibernoziedzības jautājumos, ANO Noziedzības novēršanas un kriminālās tiesvedības komisija, Apvienoto Nāciju Organizācijas Narkotiku un noziedzības novēršanas birojs (UNODC), Budapeštas konvencijas par kibernoziegumiem komiteja un citas struktūras.

                  Paredzams, ka sarunas par starptautisko konvenciju būs saistītas ar kopīgiem ES noteikumiem kibernoziedzības apkarošanai. Tie jo īpaši var ietvert Direktīvu 2011/93/ES par bērnu seksuālas izmantošanas tiešsaistē un bērnu pornogrāfijas apkarošanu
                     14
                  , kurā aplūkotas jaunākās norises tiešsaistes vidē, piemēram, uzmākšanās (noziedznieki, kas uzdodas par bērniem, lai seksuālas vardarbības nolūkā pievilinātu nepilngadīgos); Direktīva 2013/40/ES par uzbrukumiem informācijas sistēmām
                     15
                  , kuras mērķis ir apkarot liela mēroga kiberuzbrukumus, pieprasot dalībvalstīm stiprināt valsts tiesību aktus kibernoziedzības jomā un ieviest lielus kriminālsodus, un Direktīva (ES) 2019/713 par krāpšanas un viltošanas apkarošanu attiecībā uz bezskaidras naudas maksāšanas līdzekļiem
                     16
                  , ar kuru saskaņo fizisku vai juridisku personu noziedzīgas rīcības jēdzienu attiecībā uz bezskaidras naudas maksāšanas līdzekļiem un paplašina kriminālatbildību attiecībā uz virtuālajām valūtām un digitālajiem makiem. Citi ES instrumenti paredz kopīgus noteikumus cīņai pret noziegumiem, kuri var tikt padarīti iespējami, izmantojot informācijas sistēmas, piemēram, terorismu, cilvēku tirdzniecību, narkotisko vielu nelikumīgu tirdzniecību, ieroču nelikumīgu tirdzniecību, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, korupciju un organizēto noziedzību.

                  Paredzams, ka sarunas aptvers arī kriminālprocesa un sadarbības pasākumus. Pašreizējo ES tiesisko regulējumu veido instrumenti tiesībaizsardzības sadarbībai un tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās, piemēram, Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās
                     17
                  , Konvencija par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās
                     18
                  , Regula 2018/1727 par Eurojust
                     19
                  , Regula (ES) 2016/794 par Eiropolu
                     20
                  , Regula (ES) 2017/1939, ar ko īsteno ciešāku sadarbību Eiropas Prokuratūras (EPPO) izveidei
                     21
                  , Padomes Pamatlēmums 2002/465/TI par kopējām izmeklēšanas grupām
                     22
                  , Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā
                     23
                  . Būtiski ir arī Komisijas 2018. gada aprīļa priekšlikumi par pārrobežu piekļuvi elektroniskiem pierādījumiem
                     24
                   un policijas sadarbības pasākumu kopumu
                     25
                  , kas pašlaik tiek izskatīts ES likumdošanas procedūrā. Starptautiskās sadarbības jomā Eiropas Savienība ir noslēgusi vairākus divpusējus nolīgumus ar trešām valstīm, piemēram, nolīgumus par savstarpējo tiesisko palīdzību starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm un starp Eiropas Savienību un Japānu
                     26
                  .

                  Savienība ir pieņēmusi arī vairākas direktīvas, kas stiprina aizdomās turēto un apsūdzēto procesuālās tiesības
                     27
                  . Persondatu aizsardzība ir LESD 16. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pantā nostiprinātas pamattiesības. Persondati jāapstrādā tikai saskaņā ar Regulu (ES) 2016/679 (Vispārīgā datu aizsardzības regula)
                     28
                   un Direktīvu (ES) 2016/680 (par datu apstrādi policijas vajadzībām)
                     29
                  . Personu pamattiesības uz privātās un ģimenes dzīves, mājokļa un saziņas neaizskaramību ir nostiprinātas arī Pamattiesību hartas 7. pantā. Šo tiesību būtiski elementi ir saziņas privātuma ievērošana, kā arī lietotāja galiekārtu aizsardzība u. c. Elektroniskās saziņas dati jāapstrādā saskaņā ar Direktīvu 2002/58/EK (E-privātuma direktīva)
                     30
                  .

                  Sarunās būtu jānodrošina, ka gaidāmās ANO konvencijas noteikumi sniedz visaugstāko iespējamo cilvēktiesību aizsardzības līmeni un ka dalībvalstis spēj ievērot ES tiesību aktus, ņemot vērā arī to turpmāko attīstību.

               •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām

                  Eiropas Savienība ir konsekventi veicinājusi Budapeštas konvenciju kā vērtīgu un elastīgu tiesisko regulējumu starptautiskajai sadarbībai cīņā pret kibernoziedzību. Tā ir atbalstījusi trešās valstis attiecībā uz pievienošanos Konvencijai, ļaujot tām ieviest minimālo valsts tiesisko regulējumu kibernoziedzības apkarošanai, kā arī vajadzīgo izmeklēšanas un kriminālvajāšanas spēju attīstīšanai, veicinot sadarbību ar citām Konvencijas pusēm
                     31
                  .

                  ES, ko pārstāv Komisija, ir aktīvi iesaistījusies arī sarunās par Budapeštas konvencijas otro papildu protokolu
                     32
                  . Protokols būs pieejams parakstīšanai 2022. gada maijā. Ņemot vērā to, ka jautājumi, uz kuriem attiecas otrais papildu protokols, ir Savienības ekskluzīvā kompetencē, Komisija 2021. gada 25. novembrī pieņēma divus priekšlikumus Padomes lēmumiem, ar kuriem pilnvaro ES dalībvalstis Eiropas Savienības interesēs parakstīt
                     33
                   un ratificēt
                     34
                   Budapeštas konvencijas par kibernoziegumiem otro papildu protokolu.

                  Tādēļ sarunās būs arī jānodrošina konsekvence un saskaņotība ar Budapeštas konvenciju par kibernoziegumiem un tās papildu protokoliem.

                  2.
                        JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

                  Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 3. punkts noteic, ka Komisija sniedz ieteikumus Padomei, kura pieņem lēmumu, atļaujot sākt sarunas un izvirzot Savienības sarunu vadītāju. Saskaņā ar LESD 218. panta 4. punktu Padome var nolīguma sarunu vadītājam dot norādes.

               •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā)

                  Vienpusēja rīcība nebūtu alternatīva, jo tā nenodrošinātu pietiekamu pamatu sadarbībai ar trešām valstīm. Tāda daudzpusēja nolīguma kā iespējamā turpmākā ANO konvencija, par kuru Savienība spēja risināt sarunas, ievērošana ir efektīvāka nekā divpusēju sarunu sākšana ar atsevišķām valstīm, kas nav ES dalībvalstis.

               •Proporcionalitāte

                  Šī iniciatīva nepārsniedz to, kas ir nepieciešams attiecīgo politikas mērķu sasniegšanai.

               •Juridiskā instrumenta izvēle

                  Komisijas ieteikums Padomes lēmumam, ar ko pilnvaro sākt sarunas, atbilst LESD 218. panta 3. punktam, kas paredz, ka Komisija iesniedz ieteikumus Padomei, kura pieņem lēmumu, ar ko atļauj sākt sarunas.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes

                  Neattiecas.

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

                  Komisija 2022. gada 14. janvārī savā tīmekļa vietnē publicēja uzaicinājumu iesniegt atsauksmes par šo iniciatīvu, un četras nedēļas varēja iesniegt komentārus par to. (Piecas) individuālās atbildes uz uzaicinājumu iesniegt atsauksmes tika publicētas apspriešanas tīmekļa vietnē. Šie apsvērumi ir ņemti vērā, sagatavojot šo priekšlikumu.

               •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana

                  Gatavojoties sarunām, Komisija ņēma vērā dalībvalstu ekspertu viedokļus, kurus tie pauda attiecīgajās Padomes darba grupās notikušajās diskusijās.

               •Ietekmes novērtējums

                  Neattiecas.

               •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana

                  Neattiecas.

               •Pamattiesības

                  Sarunas, visticamāk, aptvers aspektus, kas varētu radīt pamattiesību pārkāpumus, piemēram, procesuālos krimināltiesiskos pasākumus, noziedzīgu nodarījumu definīcijas, kuras var būt pamats kriminālprocesam, vai piekļuvi kriminālprocesā iegūtiem personas privātajiem datiem. Apspriežamie noteikumi var ietekmēt, piemēram, tiesības uz taisnīgu tiesu, tiesības uz privātumu un tiesības uz persondatu aizsardzību. Tā kā dalībai sarunās Eiropas Savienības vārdā nevajadzētu apdraudēt pamattiesību aizsardzības līmeni Savienībā, ar šo iniciatīvu tiek ierosināts nodrošināt pamattiesību augsta līmeņa aizsardzību.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Šis priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. Pēc sarunu noslēgšanas ES dalībvalstīm saistībā ar Konvencijas īstenošanu var rasties vienreizējas izmaksas, taču šobrīd nav iespējams noteikt šīs izmaksas, jo sarunas vēl nav pilnībā sākušās.

               5.CITI ELEMENTI

               •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

                  Paredzams, ka sarunu process ilgs līdz 2024. gadam, pēc kura var notikt Konvencijas parakstīšana un noslēgšana. Iniciatīvā ir ierosināts īstenot atklātu, iekļaujošu un pārredzamu sarunu procesu.

               Ieteikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko pilnvaro sākt sarunas par visaptverošu starptautisku konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 218. panta 3. un 4. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā:

               (1)Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja 2019. gada 27. decembrī pieņēma Rezolūciju 74/247 par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem un pieņēma lēmumu izveidot atklātu ad hoc starpvaldību ekspertu komiteju, kurā būtu pārstāvēti visi reģioni un kuras mērķis ir izstrādāt visaptverošu starptautisku konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem
                  35
               . Savienībai būtu jāpiedalās sarunās par šo konvenciju.

               (2)Savienība ir pieņēmusi kopīgus noteikumus, kas pārklājas ar vairākiem šādas konvencijas aspektiem. Šie kopīgie noteikumi jo īpaši ietver visaptverošu instrumentu kopumu attiecībā uz materiālajām krimināltiesībām
                  36
               , uz policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās
                  37
               , uz minimālajiem procesuālo tiesību standartiem
                  38
               , kā arī drošības pasākumus datu un privātuma aizsardzībai
                  39
               . Būtu jāņem vērā arī turpmākie kopīgie noteikumi
                  40
               .

               (3)Tāpēc jauna starptautiska konvencija par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem var ietekmēt kopīgos Savienības noteikumus vai mainīt to darbības jomu.

               (4)Lai aizsargātu Savienības tiesību integritāti un nodrošinātu, ka starptautisko tiesību un Savienības tiesību normas arī turpmāk ir saskanīgas, Savienībai ir jāpiedalās sarunās par jaunu starptautisku konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem.

               (5)Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1725 42. panta 1. punktu ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju, kas [...] sniedza atzinumu.

               (6)[Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Īrija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un šis lēmums tai nav saistošs un nav jāpiemēro.]

               [VAI]

               [Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Īrija [… vēstulē] ir paziņojusi, ka vēlas piedalīties šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.]

               (7)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Komisija tiek pilnvarota Savienības vārdā risināt sarunas par visaptverošu konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem.

               2. pants

               Sarunu norādes ir sniegtas pielikumā.

               3. pants

               Sarunas risina, apspriežoties ar īpašu komiteju, ko ieceļ Padome.

               4. pants

               Šo lēmumu un tā pielikumu publiskos uzreiz pēc to pieņemšanas.

               5. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        2021 Europol Internet Organised Crime Threat Assessment (iOCTA)
                  www.europol.eu

                     (2)

                        Eiropas Padomes Budapeštas konvencija par kibernoziegumiem (CETS Nr. 185), 2001. gada 23. novembris,
                  https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=0900001680081561
                  .

                     (3)

                  Rezultātu izklāsts (coe.int)
                  .
                  Eiropas Padomes Ministru komitejas pieņemtais otrais papildu protokols Konvencijai par kibernoziegumiem — ziņas (coe.int)
                  .

                     (4)

                        Ģenerālās asamblejas 2010. gada 21. decembra Rezolūcija

                     A/Res/65/230 - E - A/Res/65/230 -Desktop (undocs.org)

                  .

                     (5)

                        Visu sākotnējo secinājumu un ieteikumu apkopojums, ko dalībvalstis ierosinājušas 2018., 2019. un 2020. gadā notikušajās ekspertu grupas, kuras uzdevums ir veikt visaptverošu pētījumu par kibernoziegumiem, sanāksmēs:
                  V2101012.pdf (unodc.org)
                  .

                     (6)

                        Ziņojums par ekspertu grupas, kuras uzdevums ir veikt visaptverošu pētījumu par kibernoziegumiem, sanāksmi, kas notika Vīnē 2021. gada 6.–8. aprīlī:
                  V2102595.pdf (unodc.org)
                  .

                     (7)

                        Ģenerālās asamblejas 2018. gada 17. decembra Rezolūcija,
                  A/RES/73/187
                  .

                     (8)

                        Ģenerālās asamblejas 2019. gada 27. decembra Rezolūcija,
                  A/RES/74/247
                  .

                     (9)

                        Ģenerālās asamblejas 2021. gada 26. maija Rezolūcija,
                  A/RES/75/282*
                  .

                     (10)

                  COM(2020) 605 final
                   (27.7.2020).

                     (11)

                  COM(2021) 170 final
                   (14.4.2021).

                     (12)

                  COM(2021) 799 final
                   (8.12.2021).

                     (13)

                        Tas ietver tādas programmas kā GLACY+, CyberEast un CyberSouth, ko līdzfinansē ES un Eiropas Padome un pārvalda Eiropas Padome.

                     (14)

                        Direktīva 2011/93/ES (13.12.2011.).

                     (15)

                        Direktīva 2013/40/ES (12.8.2013.).

                     (16)

                        Direktīva (ES) 2019/713 (17.4.2019.).

                     (17)

                        Direktīva 2014/41/ES (3.4.2014.).

                     (18)

                        Konvencija par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju tiesisko palīdzību krimināllietās (29.5.2020.).

                     (19)

                        Regula (ES) 2018/1727 (14.11.2018.).

                     (20)

                        Regula (ES) 2016/794 (11.5.2016.).

                     (21)

                        Padomes Regula (ES) 2017/1939 (12.10.2017.).

                     (22)

                        Padomes Pamatlēmums 2002/465/TI (13.6.2022.).

                     (23)

                        Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI (30.11.2009.).

                     (24)

                        Priekšlikums Regulai par Eiropas elektronisko pierādījumu sniegšanas un saglabāšanas rīkojumiem elektronisko pierādījumu gūšanai krimināllietās,

                     COM/2018/225 final

                  , un priekšlikums Direktīvai, ar ko paredz saskaņotus noteikumus juridisko pārstāvju iecelšanai ar mērķi iegūt pierādījumus kriminālprocesā,

                     COM/2018/226 final

                   (17.04.2018.).

                     (25)

                        Priekšlikums Padomes ieteikumam par policijas sadarbību, COM(2021)780, priekšlikums Direktīvai par informācijas apmaiņu starp dalībvalstu tiesībaizsardzības iestādēm, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2006/960/TI, COM(2021)782, un priekšlikums Regulai par datu automatizētu apmaiņu policijas sadarbības vajadzībām (“Prīme II”), COM(2021) 784, (8.12.2021.).

                     (26)

                        Nolīgums par savstarpējo juridisko palīdzību starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm (25.6.2003).Nolīgums starp Eiropas Savienību un Japānu par savstarpēju tiesisko palīdzību krimināllietās (2009. g.).

                     (27)

                        Direktīva 2010/64/ES (20.10.2010.); Direktīva 2012/13/ES (22.5.2012.); Direktīva 2013/48/ES (22.10.2013.); Direktīva (ES) 2016/1919 (26.10.2016.); Direktīva (ES) 2016/800 (11.5.2016.); Direktīva (ES) 2016/343 (9.3.2016.).

                     (28)

                        Regula (ES) 2016/679 (27.4.2016.).

                     (29)

                        Direktīva (ES) 2016/680 (27.4.2016.).

                     (30)

                        Direktīva 2002/58/EK (12.7.2002.), kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2009/136/EK (25.11.2009.).

                     (31)

                        Sk., piemēram, Padomes secinājumus par kiberdiplomātiju, 2015. gada 10. februāris, dokuments 6122/15.

                     (32)

                        Padomes Lēmums, ar ko Eiropas Komisiju pilnvaro ES vārdā piedalīties sarunās par otro papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par kibernoziegumiem, atsauce 9116/19.

                     (33)

                        Priekšlikums – Padomes Lēmums, ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs parakstīt Konvencijas par kibernoziegumiem otro papildu protokolu par pastiprinātu sadarbību un elektronisko pierādījumu izpaušanu, COM/2021/718 final (25.11.2021).

                     (34)

                        Priekšlikums – Padomes Lēmums, ar kuru dalībvalstīm atļauj ES interesēs ratificēt Konvencijas par kibernoziegumiem otro papildu protokolu par pastiprinātu sadarbību un elektronisko pierādījumu izpaušanu,

                     COM/2021/719 final

                   (25.11.2021).

                     (35)

                        Ģenerālās asamblejas 2019. gada 27. decembrī pieņemtā Rezolūcija par Trešās komitejas ziņojumu (A/74/401)], “Vēršanās pret informācijas un komunikāciju tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem”,
                  A/RES/74/247

                     (36)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/93/ES (2011. gada 13. decembris) par seksuālās vardarbības pret bērniem, bērnu seksuālās izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2004/68/TI,

                     OV L 335, 17.12.2011, 1.–14. lpp.

                  ; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/40/ES (2013. gada 12. augusts) par uzbrukumiem informācijas sistēmām, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2005/222/TI,

                     OV L 218, 14.8.2013, 8.–14. lpp.

                  ; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/713 (2019. gada 17. aprīlis) par krāpšanas un viltošanas apkarošanu attiecībā uz bezskaidras naudas maksāšanas līdzekļiem un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2001/413/TI, PE/89/2018/REV/3

                     OV L 123, 10.5.2019., 18.–29. lpp.

                  .

                     (37)

                        Padomes 2000. gada 29. maija Akts, ar ko izstrādā Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, OV C 197, 12.7.2000., 1. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1727 par Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un ar ko aizstāj un atceļ Padomes Lēmumu 2002/187/TI, OV L 295, 21.11.2018; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI, OV L 135, 24.5.2016., 53. lpp. Padomes Pamatlēmums 2002/465/TI (2002. gada 13. jūnijs) par kopējām izmeklēšanas grupām, OV L 162, 20.6.2002., 1. lpp. Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā, OV L 328, 15.12.2009., 42. lpp.; Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās, OV L 130, 1.5.2014., 1. lpp.

                     (38)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā, OV L 280, 26.10.2010., 1. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā, OV L 142, 1.6.2012., 1. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm, OV L 294, 6.11.2013., 1. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/1919 (2016. gada 26. oktobris) par juridisko palīdzību aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem kriminālprocesā un pieprasītajām personām Eiropas apcietināšanas ordera procesā, OV L 297, 4.11.2016., 1. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/800 (2016. gada 11. maijs) par procesuālajām garantijām bērniem, kuri ir aizdomās turētie vai apsūdzētie kriminālprocesā, OV L 132, 21.5.2016., 1. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, OV L 65, 11.3.2016., 1. lpp.

                     (39)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju), OV L 201, 31.7.2002, 37.–47. lpp., kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (2009. gada 25. novembris) 2009/136/EK.

                     (40)

                        Priekšlikums – Eiropas Parlamenta un Padomes Regula par Eiropas elektronisko pierādījumu sniegšanas un saglabāšanas rīkojumiem elektronisko pierādījumu gūšanai krimināllietās, 2018. gada 17. aprīlis, COM/2018/225 final. Priekšlikums – Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva, ar ko paredz saskaņotus noteikumus juridisko pārstāvju iecelšanai ar mērķi iegūt pierādījumus kriminālprocesā, 2018. gada 17. aprīlis, COM/2018/226 final.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 29.3.2022
            COM(2022) 132 final

            PIELIKUMS
            dokumentam
            priekšlikums Padomes Lēmumam,
            ar ko pilnvaro sākt sarunas par visaptverošu starptautisku konvenciju par vēršanos pret informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu noziedzīgiem nolūkiem

               PIELIKUMS

               Attiecībā uz sarunu procesu Savienībai būtu jācenšas panākt, ka:

               (1)sarunu process ir atklāts, iekļaujošs un pārredzams, un balstās uz godprātīgu sadarbību;

               (2)sarunu process ļauj jēgpilni piedalīties visām attiecīgajām ieinteresētajām personām, tostarp pilsoniskajai sabiedrībai, privātajam sektoram, akadēmiskajām aprindām un nevalstiskajām organizācijām;

               (3)lai nodrošinātu iekļaujošu procesu, visi viedokļi, kas saņemti no Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībvalstīm, tiek ņemti vērā vienlīdzīgi;

               (4)sarunu procesa pamatā ir efektīva un reālistiska darba programma.

               Attiecībā uz sarunu vispārējiem mērķiem Savienībai būtu jācenšas panākt, ka:

               (5)Konvencija ir efektīvs instruments, ar ko krimināltiesību aizsardzības un tiesu iestādes globāli var cīnīties pret kibernoziedzību, un tai ir pievienotā vērtība attiecībā uz starptautisko sadarbību;

               (6)pilnībā tiek ņemta vērā pašreizējā pārbaudīto starptautisko un reģionālo instrumentu un pasākumu sistēma, kas atspoguļota Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas Rezolūcijās 74/247 un 75/282. Tādējādi Konvencija ir saderīga un papildina esošos starptautiskos instrumentus, jo īpaši 2001. gada Eiropas Padomes Budapeštas konvenciju par kibernoziegumiem un tās protokolus, Apvienoto Nāciju Organizācijas 2000. gada Konvenciju pret transnacionālo organizēto noziedzību un tās protokolus, kā arī citus attiecīgus starptautiskus un reģionālus instrumentus. Konvencija novērš jebkādu ietekmi uz šo instrumentu piemērošanu vai uz jebkuras valsts turpmāku pievienošanos tiem un, ciktāl iespējams, novērš nevajadzīgu dublēšanos;

               (7)pilnībā tiek ņemts vērā darbs un rezultāti, ko guvusi starpvaldību ekspertu atvērtās dalības grupa, kuras mērķis ir veikt visaptverošu pētījumu par kibernoziegumiem, un par ko panākta vienošanās Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas Rezolūcijā 75/282;

               (8)Konvencijas noteikumi nodrošina cilvēktiesību aizsardzību visaugstākajā iespējamajā līmenī. ES dalībvalstīm būtu jāspēj ievērot ES tiesību aktus, tostarp pamattiesības, brīvības un vispārējos ES tiesību principus, kas noteikti Eiropas Savienības līgumos un Pamattiesību hartā. Konvencijas noteikumiem vajadzētu būt saderīgiem arī ar ES un tās dalībvalstu starptautiskās tirdzniecības saistībām.

               Attiecībā uz sarunu būtību Savienībai būtu jācenšas panākt, ka:

               (9)Konvencijā ir sniegtas tādu noziedzīgu nodarījumu definīcijas, kurus var izdarīt, tikai izmantojot informācijas sistēmas;

               (10)Konvencijā ir sniegtas tādu noziedzīgu nodarījumu definīcijas, kurus var izdarīt, neizmantojot informācijas sistēmas, bet kuri noteiktos apstākļos kļūst iespējami, izmantojot informācijas sistēmas, bet tikai gadījumos, kad informācijas sistēmu iesaistīšana būtiski maina noziedzīgu nodarījumu īpašības vai ietekmi;

               (11)noziedzīgi nodarījumi ir skaidri un šauri definēti tehnoloģiski neitrālā veidā. Definīcijas ir saderīgas ar definīcijām, kas sniegtas citās attiecīgās starptautiskās vai reģionālās konvencijās, jo īpaši organizētās noziedzības vai kibernoziedzības jomā, un ar starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem;

               (12)Konvencijā ir sniegti noteikumi par šādu noziedzīgu nodarījumu mēģinājumu, līdzdalību tajos, par juridisko personu atbildību par šādiem noziedzīgiem nodarījumiem, par jurisdikcijas noteikšanu attiecībā uz šādiem noziedzīgiem nodarījumiem un par sankcijām un pasākumiem attiecībā uz šādiem noziedzīgiem nodarījumiem, un šie noteikumi ir saderīgi ar citām attiecīgām starptautiskām vai reģionālām konvencijām, jo īpaši organizētās noziedzības vai kibernoziedzības jomā, un ar starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem;

               (13)Konvencijā ir paredzēti procesuālie krimināltiesiskie pasākumi, kas ļauj iestādēm efektīvi izmeklēt kibernoziegumus, iesaldēt un konfiscēt šādos noziegumos iegūtos līdzekļus un saglabāt vai iegūt elektroniskus pierādījumus par jebkuru noziedzīgu nodarījumu kriminālizmeklēšanas vai tiesvedības ietvaros, pienācīgi ņemot vērā proporcionalitātes principu;

               (14)minētie procesuālie krimināltiesiskie pasākumi nodrošina pietiekamu pievienoto vērtību salīdzinājumā ar citām attiecīgām starptautiskām vai reģionālām konvencijām, jo īpaši organizētās noziedzības vai kibernoziedzības jomā, un ir saderīgi ar šādām konvencijām un starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem;

               (15)procesuālajos pasākumos, kuru mērķis ir saglabāt vai iegūt elektroniskus pierādījumus, ir ietverta skaidra un šaura attiecīgās informācijas veida definīcija. Procesuālie pasākumi sadarbībai ar privātā sektora struktūrām nodrošina, ka slogs šādām struktūrām ir samērīgs un ka privātā sektora struktūras pilnībā ievēro to lietotāju cilvēktiesības. Konvencija tiešsaistes pakalpojumu sniedzējiem (piemēram, interneta pakalpojumu sniedzējiem) nodrošina juridisku skaidrību attiecībā uz viņu sadarbību ar Konvencijas dalībvalstu tiesībaizsardzības iestādēm. Procesuālie pasākumi nelikumīga satura izņemšanai attiecas tikai uz tādu nelikumīgu saturu, ko var definēt pietiekami konkrēti un šauri;

               (16)Konvencija paredz sadarbības pasākumus, kas ļauj iestādēm dažādās valstīs, kuras ir instrumenta puses, efektīvi sadarboties kriminālizmeklēšanā vai tiesvedībā attiecībā uz instrumentā definētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem vai sadarboties ar mērķi saglabāt vai iegūt elektroniskus pierādījumus par jebkuru noziedzīgu nodarījumu kriminālizmeklēšanas vai tiesvedības ietvaros;

               (17)minētie sadarbības pasākumi sniedz pietiekamu pievienoto vērtību salīdzinājumā ar citām attiecīgām starptautiskām vai reģionālām konvencijām, jo īpaši organizētās noziedzības vai kibernoziedzības jomā, un ir saderīgi ar šādām konvencijām un starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem;

               (18)uz sadarbības pasākumiem attiecas nosacījumi, kas paredzēti pieprasījuma saņēmējas puses tiesību aktos, un tie paredz daudzus atteikuma iemeslus, piemēram, pamattiesību aizsardzības nodrošināšana, tai skaitā tiesību uz persondatu aizsardzību nodrošināšana, tostarp saistībā ar persondatu nosūtīšanu, un attiecīgā gadījumā abpusēja sodāmība;

               (19)Konvencija paredz stingrus nosacījumus un stingrus aizsardzības pasākumus, lai nodrošinātu, ka ES dalībvalstis var ievērot un aizsargāt pamattiesības, brīvības un ES tiesību vispārējos principus, kas nostiprināti Eiropas Savienības Līgumos un Pamattiesību hartā, tai skaitā jo īpaši proporcionalitātes principu, procesuālās garantijas un tiesības, tiesības uz efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, nevainīguma prezumpciju, tiesības uz taisnīgu tiesu un to personu tiesības uz aizstāvību, uz kurām attiecas kriminālprocess, kā arī tiesības uz privātumu, tiesības uz persondatu un elektronisko sakaru datu aizsardzību šādu datu apstrādes laikā, tostarp attiecībā uz nosūtīšanu iestādēm valstīs ārpus Eiropas Savienības, un tiesības uz vārda un informācijas brīvību. Konvencija jo īpaši nodrošina, ka ES dalībvalstis spēj izpildīt prasības par persondatu starptautisku nosūtīšanu Direktīvas (ES) 2016/680, Regulas (ES) 2016/679 un Direktīvas 2002/58/EK nozīmē. Nosacījumi un aizsardzības pasākumi arī nodrošina cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību saskaņā ar starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem. Tas attiecas uz visu Konvenciju, tajā skaitā uz procesuāliem pasākumiem un sadarbības pasākumiem, tostarp tādiem, kas var būtiski pārkāpt personu tiesības, piemēram, noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju un izdošanu;

               (20)Konvencija nodrošina pamatu brīvprātīgiem spēju veidošanas pasākumiem, kuru mērķis ir atbalstīt valstu spēju veikt efektīvu kibernoziedzības izmeklēšanu un tiesvedību un iegūt elektroniskus pierādījumus citu noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanai un tiesvedībai, tostarp izmantojot tehnisko palīdzību un apmācību. UNODC ir skaidri noteikta funkcija šādu pasākumu īstenošanā;

               (21)Konvencijā pienācīgi ir ņemts vērā fizisku un juridisku personu kā kibernoziegumos cietušo statuss. Konvencija nodrošina, ka šie kibernoziegumos cietušie saņem pienācīgu palīdzību, atbalstu un aizsardzību;

               (22)Konvencija nodrošina pamatu praktiskiem kibernoziedzības novēršanas pasākumiem, kas ir skaidri definēti un stingri ierobežoti un atšķiras no kriminālprocesuālajiem pasākumiem, kuri varētu pārkāpt personu vai juridisku personu tiesības un brīvības.

               Attiecībā uz Konvencijas darbību Savienībai būtu jācenšas panākt, ka:

               (23)Konvencija saglabā esošos globālos un reģionālos instrumentus un pašreizējo starptautisko sadarbību globālajā cīņā pret kibernoziedzību. Eiropas Savienības dalībvalstis to savstarpējās attiecībās jo īpaši var turpināt piemērot Eiropas Savienības noteikumus;

               (24)Konvencijā ir paredzēts piemērots mehānisms, kura mērķis ir nodrošināt tās īstenošanu, un paredzēti nobeiguma noteikumi, tostarp par strīdu izšķiršanu, parakstīšanu, ratifikāciju, akceptēšanu, apstiprināšanu un pievienošanos, stāšanos spēkā, grozīšanu, apturēšanu, denonsēšanu un depozitāriju, kā arī par valodām, un šie noteikumi, ja tas ir iespējams un ir lietderīgi, ir veidoti saskaņā ar citu attiecīgu starptautisku vai reģionālu konvenciju noteikumiem, jo īpaši organizētās noziedzības vai kibernoziedzības jomā;

               (25)Konvencija ļauj Eiropas Savienībai kļūt par tās pusi.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 6.4.2022
            COM(2022) 167 final

            Ieteikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro sākt sarunas par nolīgumu par kravu autopārvadājumiem starp Eiropas Savienību un Ukrainu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Ieteikuma konteksts

               Ar šo Komisija iesaka Padomei dot pilnvarojumu sākt sarunas par nolīgumu starp Savienību un Ukrainu par kravu autopārvadājumiem (turpmāk “nolīgums”), kas tiktu noslēgts uz laiku, lai novērstu sekas, kuras rada neprovocētā un nepamatotā Krievijas militārā agresija pret Ukrainu, un izvirzīt Komisiju par Savienības sarunu vedēju. Šim ieteikumam arī pievienotas sarunu norādes.

               2.Vispārīga informācija

               Kravu autopārvadājumus starp Savienību un Ukrainu pašlaik lielā mērā reglamentē vairāki divpusēji transporta nolīgumi starp ES dalībvalstīm un Ukrainu. Šie nolīgumi nosaka kvotu režīmu abu pušu pārvadātājiem attiecībā uz tranzītu un divpusējo tirdzniecību. Saskaņā ar 2014. gadā sagatavotu pētījumu
                  1
                25 dalībvalstis, ar kurām Ukrainai tajā laikā bija divpusēji nolīgumi par autotransportu, uz divpusēja pamata bija piešķīrušas Ukrainai kopā 560 680 kvotas. 2019. gadā šis skaits bija nedaudz mazāks (552 875 kvotas, no tām 1750 daudzpusējas kvotas). Attiecībā uz kvotām regulāri tiek prasītas konkrētas Euro emisijas vērtības.

               Papildus atļaujām, kuru pamatā ir iepriekš minētie divpusējie nolīgumi, Starptautiskais transporta forums (ITF) izmanto daudzpusēju kvotu sistēmu, kas paredz daudzpusējas licences starptautiskiem kravu autopārvadājumiem, kurus veic transporta uzņēmumi, kas iedibināti Eiropas Transporta ministru konferences (ECMT) dalībvalstī. Licences attiecas uz kravu pārvadājumiem starp ECMT dalībvalstīm vai tranzītā caur vienas vai vairāku šo valstu teritoriju. Tomēr kvotu skaits ECMT sistēmā ir diezgan mazs salīdzinājumā ar kvotām, kas piešķirtas saskaņā ar divpusējiem nolīgumiem (lai gan salīdzinājums nav visai precīzs, jo ECMT kvotas attiecas uz gada licencēm, savukārt attiecīgie divpusējie nolīgumi attiecas uz atļaujām vienam braucienam). 2022. gadā Ukrainas pārvadātājiem piešķirtas 4000 gada licences.

               2006. gadā Ukraina pievienojās Nolīgumam par transportlīdzekļu apkalpju darbu starptautiskajos autopārvadājumos (AETR)
                  2
               , kura līgumslēdzējas puses ir arī visas ES dalībvalstis. Tādējādi Ukrainas pārvadātājiem, kas veic kravu pārvadājumus Savienības teritorijā, ir jāievēro tie paši transportlīdzekļa vadīšanas laiki, pārtraukumi un atpūtas laikposmi, kurus piemēro Savienībā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 561/2006
                  3
               .

               Tā kā Krievija veic militāru agresiju pret Ukrainu, šīs valsts situācija transporta jomā ir ļoti sarežģījusies. Krievijas militārie spēki ir bloķējuši vai iznīcinājuši nozīmīgus transporta ceļus, kas nodrošināja kravu pārvadājumus pa Melno jūru, un Ukrainas gaisa telpa ir slēgta civilajai satiksmei. Dzelzceļa tīkls pašlaik pirmām kārtām atvēlēts pasažieru un bēgļu pārvadāšanai, un to joprojām ļoti apdraud Krievijas veiktā bombardēšana.

               Tāpēc, lai palīdzētu Ukrainas ekonomikai, kas nonākusi lielās grūtībās, ir lietderīgi steidzami noslēgt nolīgumu starp Savienību un Ukrainu, kurš būs spēkā tik ilgi, kamēr turpinās kara smagā ietekme uz transporta infrastruktūru un operācijām, un ar kuru pārslogoto un neaizsargāto dzelzceļa tīklu, bloķēto civilo gaisa telpu un bloķētās Melnās jūras ostas pēc iespējas labāk varētu aizstāt ar plašākām alternatīvām kravu autopārvadājumiem starp ES un Ukrainu. Tas ir ļoti svarīgi tirdzniecībai ar graudiem, degvielu, pārtikas produktiem un citām precēm, un šim jautājumam steidzami jāpievēršas, lai mazinātu pārtikas nepietiekamību Ukrainā un palīdzētu izvairīties no tā, ka valsti pamet vēl vairāk bēgļu. Nolīgumā būs arī klauzulas par to Ukrainas transportlīdzekļu vadītāju, kuri pārvadā kravas uz ES, transportlīdzekļa vadītāja apliecību un kvalifikācijas sertifikātu atzīšanu. Nolīgums tiks piemērots Ukrainas teritorijā, kas ir Ukrainas likumīgās valdības kontrolē un ko par tādu atzinusi Eiropas Savienība.

               Šāda nolīguma noslēgšana ir Savienības interesēs ne tikai tāpēc, ka Savienība ir ieinteresēta stabilizēt Ukrainas valsti un tās ekonomiku, bet arī tāpēc, ka Ukraina ir nozīmīga tādu produktu kā graudu un citu pārtikas produktu piegādātāja, un tāpēc, ka ES pārvadātāji iegūs savstarpējas pārvadājumu tiesības Ukrainas teritorijā.

               3.Saskanība ar citām Savienības politikas jomām

                  Šis nolīgums atbilst pašreizējai ES politikai ārējās attiecībās ar Ukrainu. Ukrainas valdība ir lūgusi noslēgt šādu nolīgumu kā steidzamu pasākumu.

                  Nolīguma noslēgšana ar Ukrainu par kravu autopārvadājumiem būtu arī saskanīga ar 2014. gada 27. jūnijā parakstīto asociācijas nolīgumu starp Savienību un Ukrainu, jo tā 136. pantā paredzēta iespēja nākotnē noslēgt īpašus nolīgumus par autotransportu, kuru mērķis ir starp pusēm nodrošināt transporta koordinētu attīstību un pakāpenisku liberalizāciju.

               4.Juridiskais pamats, subsidiaritāte un proporcionalitāte

               •Juridiskais pamats

                  Procesuālais juridiskais pamats lēmumam, ar ko pilnvaro sākt sarunas par nolīgumu starp Savienību un trešo valsti un dod norādes sarunu vedējam, ir LESD 218. panta 3. un 4. punkts.

               •Savienības kompetence

                  LESD 216. panta 1. punktā noteikts:

                  “Savienība var slēgt nolīgumu ar vienu vai vairākām trešām valstīm vai starptautiskām organizācijām, ja tas paredzēts Līgumos vai ja šāda nolīguma noslēgšana ir nepieciešama, lai saskaņā ar Savienības politiku sasniegtu kādu no Līgumos izvirzītajiem mērķiem, vai ja tas ir noteikts saistošā Savienības tiesību aktā, vai tas varētu ietekmēt kopējos noteikumus vai mainīt to saturu.”

               Uz šo nolīgumu attiecas Savienības transporta politika, un tas ir nepieciešams, lai sasniegtu vienu no Līgumos izvirzītajiem mērķiem, proti, “veicināt brīvu un godīgu tirdzniecību”, un tā noslēgšana paredzēta asociācijas nolīguma ar Ukrainu 136. pantā.

               Starptautisku nolīgumu noslēgšana par kravu autopārvadājumiem ir arī skaidri paredzēta Savienības tiesību aktā.

               Konkrēti, Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulas (EK) Nr. 1072/2009 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum 1. panta 2. un 3. punktā noteikts:

               “2. Veicot pārvadājumus no dalībvalsts uz trešo valsti un otrādi, šī regula attiecas uz braucienu daļu, ko veic tās dalībvalsts teritorijā, kuru šķērso tranzītā. Tā neattiecas uz braucienu daļu, ko veic tajā dalībvalstī, kurā krava tiek iekrauta vai izkrauta, kamēr nav noslēgts nepieciešamais nolīgums starp Kopienu un attiecīgo trešo valsti.

               3. Līdz 2. punktā minēto nolīgumu noslēgšanai šī regula neietekmē:

               a) noteikumus, kas attiecas uz pārvadājumiem no dalībvalsts uz trešo valsti un otrādi, kuri paredzēti dalībvalstu noslēgtos divpusējos nolīgumos ar šīm trešām valstīm;

               b) noteikumus, kas attiecas uz pārvadājumiem no dalībvalsts uz trešo valsti un otrādi, kuri paredzēti starp dalībvalstīm noslēgtos divpusējos nolīgumos, kas vai nu savstarpēji pilnvarojot, vai saskaņā ar noteikumiem par liberalizāciju ļauj dalībvalstī kravas iekraut un izkraut pārvadātājiem, kuri tajā neveic uzņēmējdarbību.”

               Turklāt nolīguma noslēgšana var ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu, kā noteikts EKT judikatūrā. Konkrēti, 2017. gada 16. maija atzinuma 2/15
                  4
                201. punktā Tiesa ir norādījusi:

               “201. Kā Tiesa jau ir konstatējusi, ja nolīgumā starp Savienību un trešo valsti ir paredzēts šajā nolīgumā minētajām starptautiskajām attiecībām piemērot noteikumus, kuri lielā mērā pārklājas ar Savienības kopīgajiem noteikumiem, kas ir piemērojami Kopienas iekšienē pastāvošajām situācijām, šis nolīgums ir uzskatāms par tādu, kas var ietekmēt vai mainīt šo kopīgo noteikumu darbības jomu. Neraugoties uz pretrunu ar minētajiem kopīgajiem noteikumiem neesamību, to nozīme, darbības joma un efektivitāte var tikt ietekmēta (skat. it īpaši atzinumu 1/03 (Jaunā Lugāno konvencija), 2006. gada 7. februāris, EU:C:2006:81, 143. un 151.–153. punkts; atzinumu 1/13 (Trešo valstu pievienošanās Hāgas konvencijai), 2014. gada 14. oktobris, EU:C:2014:2303, 84.–90. punkts, kā arī spriedumu, 2014. gada 26. novembris, Green Network, C‑66/13, EU:C:2014:2399, 48. un 49. punkts). ”

                  Šajā ieteikumā paredzētā piekļuve tirgum nepārprotami pārklājas ar noteikumiem par piekļuvi tirgum, ko Savienība pieņēmusi attiecībā uz iepriekš minētajiem starptautiskajiem kravu autopārvadājumiem.

                  Ņemot vērā iepriekš minēto, Savienībai saskaņā ar LESD 3. panta 2. punktu ir ekskluzīva ārējā kompetence noslēgt paredzēto nolīgumu.

               •Komisijas pienākums apspriesties

               Ņemot vērā Tiesas 2015. gada 16. jūlija spriedumu lietā C-425/13
                  5
               , kurā precizēta dažādu iestāžu loma LESD 218. panta 2. un 4. punkta piemērošanas nolūkā saskaņā ar iestāžu līdzsvara un lojālas sadarbības principiem, kas noteikti LES 13. panta 2. punktā, šie precizējumi ir jāatspoguļo.

               Ir lietderīgi noteikt, ka Komisija sniedz Padomei un tās izraudzītajai īpašajai komitejai visu informāciju, kas tām vajadzīga, lai uzraudzītu sarunu gaitu, piemēram, jo īpaši par citu pušu paziņotajiem vispārīgajiem mērķiem un nostāju sarunu gaitā. Komisija rakstiski ziņos Padomei un tās izraudzītajai īpašajai komitejai par sarunu rezultātiem tā, lai Padome varētu īstenot savas institucionālās prerogatīvas.

               Lai izpildītu LES 13. panta 2. punktā noteikto pienākumu ievērot iestāžu līdzsvaru un LESD 218. panta 10. punktā noteikto pienākumu, Komisija tādā pašā apmērā informēs Eiropas Parlamentu.

               •Proporcionalitāte

                  Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu šādu iemeslu dēļ.

                  Paredzētais nolīgums ir visefektīvākais instruments ES un Ukrainas attiecību paplašināšanai autotransporta jomā, jo tas atceļ nepieciešamību pēc kvotām divpusējos nolīgumos starp ES dalībvalstīm un Ukrainu.

                  Ierosinātais nolīgums salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju neradīs papildu administratīvo vai finansiālo slogu ne dalībvalstu iestādēm, ne nozarei. Gluži pretēji, tam būtu jāsamazina administratīvais slogs gan nozarei, gan dalībvalstīm. Turklāt tas novērsīs vajadzību ES pārvadātājiem saņemt pārvadājumu atļaujas norādītajām pārvadājumu tiesību kategorijām (tranzīta tiesības un divpusējās tiesības) un tādējādi samazinās administratīvo slogu ES transporta nozarē.

               5.Ietekme uz budžetu

                  Ieteikums neietekmē Savienības budžetu.

               6.Citi elementi

               •Detalizēts konkrētu ieteikuma noteikumu skaidrojums

               Ar Padomes lēmumu tiks dots pilnvarojums sākt sarunas par nolīgumu par kravu autopārvadājumiem starp Savienību un Ukrainu, lai novērstu sekas, ko rada Krievijas agresija pret Ukrainu, un Komisija tiks izvirzīta par Savienības sarunu vedēju. Lēmumam pievienotajās sarunu norādēs ir sniegts plašs paredzētā nolīguma darbības jomas apraksts.

               Ieteikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko pilnvaro sākt sarunas par nolīgumu par kravu autopārvadājumiem starp Eiropas Savienību un Ukrainu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 218. panta 3. un 4. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               tā kā:

               (1)Būtu jāsāk sarunas, kuru mērķis ir noslēgt nolīgumu starp Savienību un Ukrainas Republiku par kravu autopārvadājumiem. Ir lietderīgi nolīgumu piemērot tik ilgi, kamēr turpinās neprovocētās un nepamatotās Krievijas agresijas pret Ukrainu smagā ietekme uz Ukrainas transporta infrastruktūru un operācijām.

               (2)Komisija būtu jāieceļ par sarunu vedēju.

               (3)Sarunas Komisijai būtu jārisina, apspriežoties ar [īpašās komitejas nosaukums, ko ieraksta Padome],

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Komisija tiek pilnvarota Savienības vārdā risināt sarunas par nolīgumu starp Eiropas Savienību un Ukrainas Republiku par kravu autopārvadājumiem.

               2. pants

               Sarunu norādes ir sniegtas pielikumā.

               3. pants

               Sarunas risina, apspriežoties ar [īpašās komitejas nosaukums, ko ieraksta Padome].

               4. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Pētījums par ES un Ukrainas nolīguma ekonomisko ietekmi, ko sagatavoja ICF, TRT un DIW Econ, nobeiguma ziņojums, 2014. gada 14. oktobris.

                     (2)

                        Parakstīts Ženēvā 1970. gada 1. jūlijā.

                     (3)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85.

                     (4)

                        ECLI:EU:C:2017:376.

                     (5)

                        ECLI:EU:C:2015:483.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 6.4.2022
            COM(2022) 167 final

            PIELIKUMS
            dokumentam
            IeteikumsPADOMES LĒMUMS,
            ar ko pilnvaro sākt sarunas par nolīgumu par kravu autopārvadājumiem starp Eiropas Savienību un Ukrainu

               PIELIKUMS

               Sarunu norādes attiecībā uz nolīgumu starp Eiropas Savienību un Ukrainu par kravu autopārvadājumiem

               1.Sarunu mērķi

               Risināt sarunas ar Ukrainu par nolīgumu, ar ko liberalizē kravu autopārvadājumus, piešķirot piekļuves tiesības Ukrainas un Eiropas Savienības pārvadātājiem attiecībā uz tranzīta un divpusējiem starptautiskajiem pārvadājumiem, un kas paredz atzīt Ukrainas kompetento iestāžu izdotās vadītāja apliecības un profesionālās kvalifikācijas sertifikātus Eiropas Savienībā un otrādi.

               2.Nolīguma piemērošanas joma

               Nolīgumam būtu jāļauj Ukrainas autopārvadātājiem piekļūt Savienības tirgum.

               (1)Ar šo nolīgumu būtu jāliberalizē kravu autopārvadājumi, piešķirot piekļuves tiesības Ukrainas un Eiropas Savienības pārvadātājiem attiecībā uz tranzīta un divpusējiem starptautiskajiem pārvadājumiem starp Eiropas Savienību un Ukrainu. Nolīgumam būtu jāsaglabā vai jāpalielina piekļuve tirgum vai citas komerciālas iespējas, kas pieejamas saskaņā ar spēkā esošajiem divpusējiem nolīgumiem par autotransportu starp ES dalībvalstīm un Ukrainu.

               (2)Nolīgumā, kuram vajadzētu būt vienlīdz autentiskam visās ES oficiālajās valodās, šajā nolūkā būtu jāiekļauj klauzula par valodām.

               (3)Nolīgumam būtu jāattiecas uz vadītāju apliecībām un profesionālās kvalifikācijas sertifikātiem, ko izdevušas Ukrainas kompetentās iestādes, lai nodrošinātu to atzīšanu Eiropas Savienībā.

               (4)Nolīgumam vajadzētu būt ierobežotam laikā, un tas būtu jāpiemēro tik ilgi, kamēr turpinās Krievijas militārās agresijas pret Ukrainu smagā ietekme uz transporta infrastruktūru un operācijām.

               3.Vispārīgi noteikumi

               Nolīgums, kas seko spēkā esošajiem divpusējiem nolīgumiem par autotransportu starp ES dalībvalstīm un Ukrainu, prevalēs pār to noteikumiem.

               Tiklīdz šis nolīgums tiks izbeigts, spēkā esošie divpusējie nolīgumi starp ES dalībvalstīm un Ukrainu atkal varētu būt piemērojami, izņemot gadījumu un līdz brīdim, kad Savienība noslēgs citu nolīgumu ar Ukrainu autotransporta jomā.

               4.Nolīguma pārvaldība

               Būtu jāizveido Apvienotā komiteja, kuras sastāvā būtu Pušu pārstāvji un kurai vajadzētu būt atbildīgai par nolīguma pārvaldību un tā pienācīgu īstenošanu, jo īpaši attiecībā uz to ES noteikumu pielāgošanu pēc to grozīšanas, kas iekļauti nolīguma pielikumā un kas jāievēro Ukrainai, kā arī par jauniem noteikumiem, kas piemērojami autotransporta jomā un kas pieņemti Savienības līmenī.

               Ukrainas ekspertiem kā novērotājiem var atļaut piedalīties ekspertu grupās, ko izveidojusi Savienība un kas nodarbojas ar Savienības tiesību aktiem, kuri jāpiemēro Ukrainai un kuri tiks izklāstīti nolīguma pielikumā.

               Nolīgumā būtu jāiekļauj ātrs, efektīvs un saistošs strīdu izšķiršanas mehānisms, kas nodrošinās nolīguma pareizu piemērošanu.

               Neatkarīgi no strīdu izšķiršanas mehānisma nolīgumā būtu jāiekļauj noteikumi, kas piemērojami tā saistību neizpildes gadījumā, piemēram, iespēja pieņemt atbilstīgus aizsardzības pasākumus vai pilnībā vai daļēji apturēt tiesības vai privilēģijas, kas piešķirtas saskaņā ar nolīguma noteikumiem.

               5.Sarunu norise

               Komisija risinās sarunas saskaņā ar šīm norādēm un nodrošinās pienācīgu koordināciju ar notiekošajām un turpmākām sarunām citās attiecīgajās jomās.