				|

		52013DC0392

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par pārmērīga valdības budžeta deficīta situācijas novēršanu Nīderlandē /* COM/2013/0392 final - 2013/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par pārmērīga valdības budžeta deficīta
situācijas novēršanu Nīderlandē
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības
darbību un jo īpaši tā 126. panta 7. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
tā kā:
(1)       Saskaņā ar Līguma par Eiropas
Savienības darbību (LESD) 126. pantu dalībvalstīm jāizvairās no pārmērīga
valdības [valsts] budžeta deficīta.
(2)       Stabilitātes un izaugsmes
pakta pamatā ir mērķis panākt stabilu valdības finansiālo stāvokli, tādejādi stiprinot
priekšnosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai, ilgtspējīgai izaugsmei, kura
ir labvēlīga jaunu darbavietu radīšanai.
(3)       Saskaņā ar LESD
126. panta 6. punktu Padome 2009. gada 2. decembrī nolēma,
ka Nīderlandē ir pārmērīgs budžeta deficīts, un saskaņā ar LESD 126. panta
7. punktu un 3. pantu Padomes 1997. gada 7. jūlija
Regulā (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu[1], sagatavoja ieteikumu[2], lai novērstu pārmērīgu budžeta
deficītu vēlākais līdz 2013. gadam. Lai ticamā un ilgtspējīgā veidā
samazinātu vispārējās valdības budžeta deficītu zem 3 % no IKP,
Nīderlandes iestādēm tika ieteikts 2010. gadā īstenot fiskālos pasākumus,
kā paredzēts 2010. gada budžetā, un, 2011. gadā sākot konsolidāciju, līdz
2013. gadam novērst pārmērīgo budžeta deficītu. Tādēļ valstij tika
ieteikts 2011.–2013. gadā nodrošināt gada fiskālo konsolidāciju ¾% apmērā
no IKP, precizēt pasākumus, kas vajadzīgi, lai līdz 2013. gadam panāktu
pārmērīgā budžeta deficīta korekciju, ja to pieļauj cikliskie nosacījumi, un
paātrināt deficīta samazināšanu, ja ekonomikas vai budžeta apstākļi izrādītos
labāki, nekā tolaik prognozēts. Padome noteica, ka termiņš efektīvas rīcības
veikšanai ir 2010. gada 2. jūnijs.
(4)       Pamatojoties uz Komisijas
dienestu 2010. gada pavasara prognozi, 2010. gada 15. jūnijā
Komisija secināja, ka Nīderlande, ievērojot Padomes 2009. gada
2. decembra ieteikumu samazināt valdības budžeta deficītu zem atsauces
vērtības 3 % no IKP, ir veikusi efektīvu rīcību, un tāpēc tajā laikā uzskatīja,
ka papildu pasākumi pārmērīga deficīta novēršanas procedūrā nav vajadzīgi.
(5)       Saskaņā ar Regulas (EK)
Nr. 1467/97 3. panta 5. punktu Padome, pamatojoties uz Komisijas
ieteikumu, var nolemt pieņemt pārskatītu ieteikumu saskaņā ar LESD
126. panta 7. punktu, ja ir veikta efektīva rīcība un ja pēc minētā
ieteikuma pieņemšanas notiek negaidīti nelabvēlīgi ekonomiski notikumi, kuriem
ir būtiska negatīva ietekme uz valdības finansēm. To, vai ir runa par negaidītiem
nelabvēlīgiem ekonomiskiem notikumiem, kas lielā mērā negatīvi ietekmē budžetu,
pārbauda, ņemot vērā ekonomisko prognozi, kas ir Padomes ieteikuma pamatā.
(6)       Saskaņā ar LESD
126. panta 7. punktu un Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97
3. pantu Padomes pienākums ir attiecīgajai dalībvalstij sniegt ieteikumus
ar mērķi novērst pārmērīgu budžeta deficītu noteiktā laikā. Ieteikumā jānosaka termiņš,
kurš nav ilgāks par sešiem mēnešiem un kurā attiecīgajai dalībvalstij ir
efektīvi jārīkojas, lai koriģētu pārmērīgo budžeta deficītu. Turklāt ieteikumā
novērst pārmērīgu budžeta deficītu Padomei būtu jāpieprasa sasniegt gada
budžeta mērķus, kuri, balstoties uz prognozi, kas ir ieteikuma pamatā, atbilst
strukturālās bilances minimālajam ikgadējam uzlabojumam, t. i., bilances
robežvērtība, kas cikliski koriģēta, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu
pasākumus, orientējoši ir vismaz 0,5 % apmērā no IKP.
(7)       Saskaņā ar Komisijas dienestu
2009. gada rudens prognozi, kas bija pamatā Padomes 2009. gada
2. decembra ieteikumam, kurš tika sniegts saskaņā ar LESD 126. panta
7. punktu, prognozēts, ka Nīderlandes ekonomika 2009. gadā saruks par
4,5 % un 2010. un 2011. gadā sarukšanai sekos neliela atlabšana —
IKP pieaugums attiecīgi ¼% un 1½ %. 2012. un 2013. gads prognozē nebija
ietverts, bet, ņemot vērā hipotēzi, ka līdz 2015. gadam varētu novērst
lielo negatīvo izlaides starpību, 2012. un 2013. gadā tika paredzēta
lielāka izaugsme nekā 2011. gadā. 2009. gadā IKP pieaugums
samazinājās par 3,7 % (mazāk, nekā paredzēts Komisijas dienestu 2009. gada
rudens prognozē), un 2010. gadā bija izteiktāka eksporta nodrošinātā atlabšana,
proti, par 1,6 %, bet 2011. gadā ekonomikas izaugsme palēninājās līdz
1 %, un 2012. gadā Nīderlandes tautsaimniecībā atkal bija recesija.
Visu 2011. gadu, izņemot pirmo ceturksni, Nīderlandē jau bija negatīvi
ceturkšņa izaugsmes rādītāji, un 2012. gadā Nīderlandes ekonomika saruka
par 1 %. Gada pirmajā pusē izaugsme no ceturkšņa uz ceturksni bija nedaudz
pozitīva, bet pēc tam tā strauji samazinājās. Kopumā IKP pieaugums izrādījās
ievērojami zemāks, nekā būtu gaidāms normālas cikliskas atlabšanas gadījumā, un
ievērojamais ekonomikas sarukums negatīvi ietekmēja nodarbinātību; bezdarbs
pieauga, reālais algu pieaugums kļuva negatīvs un iekšzemes pieprasījums
samazinājās.
(8)       Komisijas dienestu
2013. gada pavasara prognozē paredzēts, ka reālais IKP 2013. gadā
turpinās samazināties par 0,8 %, tomēr gada otrajā pusē izaugsme
pakāpeniski kļūs pozitīva. Gaidāms, ka izmaiņas tirdzniecībā varētu veicināt
atlabšanu, bet tiek prognozēts, ka 2013. gadā iekšzemes pieprasījums
paliks samazināts. Nenoteiktība par ekonomikas izredzēm kopumā, ierosināto
reformu īstenošana un iespējami papildu konsolidācijas pasākumi iekšzemes
pieprasījumu mazina vēl vairāk. Tiek prognozēts, ka 2014. gadā gan eksports,
gan imports uzņems apgriezienus un iekšzemes pieprasījumam vajadzētu
pakāpeniski pieaugt, mazliet veicinot atlabšanu un reālajam IKP pieaugot par
0,9 %.
(9)       Nīderlande izvēlējās atlikt
fiskālo korekciju līdz 2011. gadam. Šī pieeja tika apstiprināta Padomes
2009. gada ieteikumā, kurā konkrēti tika ieteikts īstenot 2010. gada
budžetu un tikai 2011. gadā sākt konsolidāciju. Atbildot uz ieteikumu,
Nīderlande izstrādāja 2011.–2015. gadam paredzētu daudzgadu pasākumu
paketi, kurā ietilpa lielākoties ar izdevumiem saistīti pasākumi. Līdz
2013. gadam pasākumu īstenošana lielākoties norit, kā paredzēts. Reālā IKP
rādītāji 2009. un 2010. gadā bija labāki, nekā prognozēts Komisijas
dienestu 2009. gada rudens prognozē, kas ir pārmērīga budžeta deficīta
novēršanas procedūras ieteikuma pamatā, bet no 2011. gada ekonomikas
rādītāji Nīderlandē ievērojami pasliktinājās. Līdzīgā veidā tas izpaudās
publiskajās finansēs, līdz 2011. gadam un 2011. gadā daži budžeta
mērķi tika izpildīti labāk, nekā prognozēts. 2011. gadā vispārējās valdības
budžeta deficīts sasniedza 4,5 % no IKP, un 2012. gadā tas uzlabojās,
sasniedzot −4,1 % no IKP. Atgriežoties pie deficīta virzītājiem, jānorāda,
ka valdības ieņēmumus lielākoties ietekmēja ekonomikas izaugsmes svārstības.
Sākotnējā atlabšana no finansiālās krīzes, kam raksturīgā ekonomiskā aktivitāte
2010. gadā un 2011. gada pirmajā pusē bija spēcīgāka, nekā
prognozēts, vispirms izraisīja visnotaļ pārliecinošus ieņēmumu rādītājus. Tomēr
vēlāk, kad izaugsme kļuva nestabila, proti, 2011. gada otrajā pusē un
2012. gadā, ieņēmumi kļuva mazāki, nekā bija prognozēts. Paredzams, ka šī
negatīvā tendence turpināsies, un to dēļ var prognozēt, ka situācija ar
deficītu pasliktināsies. Vispārējās tendences atspoguļo ieņēmumu ciklisko
sensibilitāti, kas raksturīga Nīderlandei.
(10)     Komisijas dienestu
2013. gada pavasara prognozē paredzēts, ka 2013. gadā vispārējās valdības
budžeta deficīts uzlabosies līdz 3,6 % no IKP, pateicoties ievērojamiem
konsolidācijas pasākumiem lielākoties ieņēmumu jomā, proti, ar PVN likmes un
akcīzes nodokļa palielinājumu, bet izdevumu jomā — ar algu iesaldēšanu
civildienesta ierēdņiem un ieņēmuma nodokļa kategoriju neindeksēšanu, tiks
veicināta konsolidācija. Turklāt 2013. gadā deficītu ievērojami ietekmēs
vienreizēji darījumi[3].
4G mobilo sakaru licenču pārdošanas un SNS Reaal nacionalizācijas
ietekme (abas skar 2013. gadu) kopumā ir neitrāla. Tomēr kopumā
vienreizējie darījumi samazina deficītu par aptuveni 0,2 % no IKP, jo
īpaši tie, kas saistīti ar dividenžu maksājumiem no De Nederlandsche Bank
un valsts ieguldījuma atdošana, ko veikusi Havenbedrijf Rotterdam un kas
bija paredzēts ostas paplašināšanai. Konkrētie pasākumi, par ko panākta
vienošanās un kas ietverti daudzgadu fiskālajās prognozēs, 2014. gadā ļauj
gūt ietaupījumus. Turklāt pozitīvie vienreizējie darījumi, kas izriet no De
Nederlandsche Bank dividenžu izmaksas un bankām piemērotā krīzes maksājuma,
samazinās nominālā deficīta ietekmi. Tomēr, tā kā paredzams, ka vājās
atlabšanas dēļ ieņēmumi joprojām būs pieticīgi, tiek prognozēts, ka vispārējās valdības
budžeta deficīts 2014. gadā stabilizēsies ap 3,6 % no IKP. Komisijas
dienestu 2013. gada pavasara prognozē nav ietverta papildu konsolidācijas
pasākumu pakete 2014. gadam, kuru valdība ierosināja 2013. gada
martā, bet pēc tam uz laiku apturēja, reaģējot uz vienošanos, kas 2013. gada
aprīlī tika panākta ar sociālajiem partneriem.
(11)     Riski, kas apdraud īstenošanu
un nav neievērojami, ir saistīti ar fiskālo perspektīvu 2014. un turpmākajiem
gadiem. Attiecībā uz pasākumiem, kas iekļauti koalīcijas līgumā, šie riski
rodas galvenokārt no efektivitātes pieauguma, ko plānots sasniegt,
decentralizējot uzdevumus un novirzot tos pašvaldībām. Nīderlandē koalīcijas
līgumi parasti tika īstenoti kopumā bez izmaiņām. Nesen ieviestas vairākas
būtiskas izmaiņas, kas atbilst, piemēram, sākotnējo plānu pārskatīšanai koalīcijas
partneru starpā vai ar sociālajiem partneriem noslēgtajiem līgumiem. Katrā ziņā
nominālā deficīta prognoze 2014. gadam liecina, vajadzīgi būtiski papildu
pasākumi, lai 2014. gadā nominālo deficītu samazinātu līdz 3 % no IKP
.
(12)     Saskaņā ar Komisijas dienestu
atjaunināto 2013. gada pavasara prognozi paredzams, ka strukturālā bilance
korekcijas periodā 2010.–2013. gadā vidēji uzlabosies par aptuveni
0,7 %, bet 2014. gadā tiek prognozēta pasliktināšanās par aptuveni
0,3 procentu punktiem. Pamatojoties uz 2013. gada pavasara prognozi,
vidējā fiskālā konsolidācija 2011.–2013. gadā tādējādi būtu tuva
vajadzīgajām ¾ % no IKP. Ja šo rādītāju koriģē, ņemot vērā pēc
pārskatīšanas uz leju koriģēto potenciālo izlaides pieaugumu kopš
2009. gada pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras ieteikuma un
ņemot vērā pārskatīto rādītāju ietekmi uz ieņēmumiem ekonomikas izaugsmes
struktūrā, vidējie strukturālie uzlabojumi gadā (1,1 % no IKP)
2011.–2013. gadā ievērojami pārsniedz Padomes 2009. gada pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas procedūras ieteikumā prasīto vidējo gada fiskālo
uzlabojumu (¾% no IKP). Tādēļ var uzskatīt, ka Nīderlande ir veikusi efektīvu
rīcību saskaņā ar Padomes ieteikumu. Laikposmā no 2011. līdz 2013. gadam
saskaņā ar augšupvērsto izvērtējumu kopumā fiskālā konsolidācija bijusi
4 % no IKP jeb gadā aptuveni 1,3 % no IKP, kopumā vienādi sadalīta starp
ieņēmumu un izdevumu pasākumiem. No 2010. līdz 2013. gadam veikto
pasākumu augšupvērstais izvērtējums apstiprina secinājumu, ka Nīderlande
veikusi efektīvu rīcību.
(13)     Parāda dinamika Nīderlandē ir
bijusi nelabvēlīga. 2008. gadā galvenais faktors, kas palielināja valdības
parāda īpatsvaru, bija nozīmīgi valdības darījumi Nīderlandes banku atbalstam,
tādējādi parāds palielinājās no 45,3 % IKP 2007. gadā līdz 58,5 %.
Laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam tas pastāvīgi palielinājās, 2012. gadā
sasniedzot 71,2 %. Pamatojoties uz Komisijas dienestu 2013. gada pavasara
prognozi paredzams, ka parāda īpatsvars pieaugs, 2013. gadā sasniedzot
74,6 % no IKP un 2014. gadā sasniedzot 75,8 % no IKP.
Galvenokārt tas saistīts ar pastāvīgo nominālo deficītu kombinācijā ar zemu IKP
nominālo pieaugumu, kamēr Eiropas Finanšu stabilitātes instrumenta un Eiropas
Stabilizācijas mehānisma darbībām, kas attiecas uz valdības parādu, ir tikai
salīdzinoši maza augšupēja ietekme. Paredzamais kopējā parāda īpatsvara
pieaugums 2013. gadā ietver darbības, kas palielina parādu un atbilst
aptuveni 1 % no IKP, un kas saistītas ar SNS Reaal nacionalizāciju
2013. gada sākumā (papildus pasākumiem, kas palielināja deficītu un
atbilda aptuveni 0,6 % no IKP).
(14)     Saskaņā ar Stabilitātes un
izaugsmes pakta noteikumiem, ņemot vērā visus šos faktorus, jo īpaši budžeta
stāvokļa ievērojamo pasliktināšanos, kas izriet no tā, ka kopējā situācija ekonomikā
bija sliktāka, nekā situācija, uz kuru attiecas sākotnējais Padomes ieteikums,
kas izstrādāts saskaņā ar LESD 126. panta 7. punktu, piemērots
jaunais termiņš, kurā Nīderlandei jākoriģē pārmērīgais budžeta deficīts, ir
2014. gads.
(15)     Lai nodrošinātu efektīvu un
paliekošu korekciju noteiktajā termiņā, ņemot vērā lielo nenoteiktību par
ekonomikas un budžeta tendencēm, ieteiktais budžeta mērķis korekcijas perioda
pēdējam gadam būtu jānosaka līmenī, kas ir ievērojami zemāks par atsauces
vērtību.
(16)     Vēl viena gada piešķiršana
pārmērīga budžeta deficīta novēršanai būtu samērojama ar nominālā deficīta
starpposma mērķiem, proti, 3,6 % no IKP 2013. gadā un 2,8 % no IKP
2014. gadā. Ar šiem mērķiem saistītais uzlabojums budžeta strukturālajā bilancē
ir 0,6 % no IKP 2013. gadā un 0,7 % no IKP 2014. gadā.
Kopumā, lai sasniegtu iepriekš minētos strukturālos mērķus, papildus
pasākumiem, kas jau ir iekļauti pamata scenārijā, Nīderlandes iestādēm
2013. gadā būtu nepieciešams panākt paredzētos strukturālos uzlabojumus un
2014. gadā pieņemt papildu konsolidācijas pasākumus vismaz 1 % apmērā
no IKP. Šajos mērķos ņemta vērā nepieciešamība kompensēt to fiskālās
konsolidācijas netiešo negatīvo ietekmi uz publiskajām finansēm, kura saistīta
ar ietekmi uz IKP pieaugumu.
(17)     Eiropas Komisijas
2012. gada ziņojums par fiskālo ilgtspēju liecina, ka īstermiņā Nīderlandi
neapdraud fiskālais stress. Vidējā līdz ilgā termiņā valstij ir vidējs risks
ilgtspējai. Kaut arī 2013. gada pensiju reforma ir būtisks pozitīvs pasākums,
tomēr, lai pilnībā nodrošinātu publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju,
nepieciešami papildu pasākumi, jo īpaši tādi, kas saistīti ar ilgstošas aprūpes
izdevumu ierobežošanu.
(18)     Nīderlande atbilst
nosacījumiem, ar kādiem var piešķirt pārmērīga vispārējās valdības budžeta
deficīta novēršanas termiņa pagarinājumu, kā noteikts 3. panta
5. punktā Regulai (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
(1)
Nīderlandei jānovērš pašreizējā pārmērīgā budžeta
deficīta situācija vēlākais līdz 2014. gadam.
(2)
Nīderlandei jāpanāk nominālā deficīta mērķis
3,6 % no IKP 2013. gadā un 2,8 % no IKP 2014. gadā, kas,
pamatojoties uz Komisijas dienestu atjaunināto 2013. gada pavasara
prognozi, atbilst strukturālās bilances uzlabojumam par aptuveni 0,6 % un
0,7 % no IKP.
(3)
Nīderlandei jāīsteno daudzgadu pasākumi, kas jau ir
pieņemti 2013. gada budžetā, vienlaikus esot gatavībā kompensēt tos, ja to
ienesīgums izrādītos mazāks, nekā pašlaik prognozēts, un jāīsteno papildu
pasākumi, kas būtu pietiekami, lai 2014. gadā būtu iespējams novērst
pārmērīgo budžeta deficītu. Padome nosaka, ka termiņš, līdz kuram Nīderlandei
jāveic efektīva rīcība un saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97
3. panta 4. punkta a) apakšpunktu jāsniedz detalizēts ziņojums par
konsolidācijas stratēģiju, kas paredzēta mērķu sasniegšanai, ir
[1. oktobris].
Turklāt, lai nodrošinātu, ka fiskālās
konsolidācijas stratēģija sasniedz mērķi, būs svarīgi fiskālo konsolidāciju
atbalstīt ar visaptverošām strukturālām reformām atbilstīgi Padomes
ieteikumiem, kas adresēti Nīderlandei saistībā ar Eiropas pusgadu, jo īpaši
tos, kas saistīti ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras
preventīvo daļu.
Šis ieteikums adresēts Nīderlandes Karalistei.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               Visi dokumenti, kas attiecas uz pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūru Nīderlandē, atrodami http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/netherlands_en.htm
.
[2]               OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.
[3]               Šī interpretācija, kas attiecas uz šiem darījumiem,
neskar Eurostat oficiālo novērtējumu.


title: Padomes Ieteikums ( 2014. gada 8. jūlijs ) par Igaunijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas stabilitātes programmu 2014. gadam

text:
               29.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/25

         PADOMES IETEIKUMS
   (2014. gada 8. jūlijs)
   par Igaunijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas stabilitātes programmu 2014. gadam
   2014/C 247/06
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (2), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2013. gada 9. jūlijā pieņēma ieteikumu (3) par Igaunijas valsts reformu programmu 2013. gadam un sniedza atzinumu par Igaunijas atjaunināto stabilitātes programmu 2012.–2017. gadam. Komisija 2013. gada 15. novembrī saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 473/2013 (4) sniedza atzinumu par Igaunijas budžeta plāna projektu 2014. gadam.

               (5)

               Komisija 2013. gada 13. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. 2013. gada 13. novembrī Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (5), pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Igaunija netika noteikta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropadome 2013. gada 20. decembrī apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (7)

               Igaunija 2014. gada 8. maijā iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu un 2014. gada 29. aprīlī – savu 2014. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (8)

               2014. gada stabilitātes programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir sasniegt vidēja termiņa mērķi un noturēt to visas programmas laikā, kā arī veidot pietiekamas fiskālās rezerves ekonomiski sarežģītiem laikiem. Stabilitātes programmā joprojām ir saglabāts iepriekš noteiktais vidēja termiņa mērķis par strukturālu pārpalikumu, kas ir stingrāks par Stabilitātes un izaugsmes paktā noteikto. Sagaidāms, ka Igaunijas pārrēķinātā strukturālā bilance 2014. gadā pasliktināsies par 0,1 procentpunktu no IKP, tādējādi līdz 2015. gadam, kad tā uzlabosies par 0,4 procentpunktiem no IKP, radīsies novirze no nepieciešamajām korekcijām, un 2016.–2017. gadā tā būs tuvu līdzsvaram. Turklāt stabilitātes programmā norādīts, ka 2014. gadā pastāv novirzes no izdevumu robežvērtības risks un 2015. gadā – būtiskas novirzes risks. Kopumā plānotās korekcijas vidēja termiņa mērķa sasniegšanai rada risku attiecībā uz Stabilitātes un izaugsmes pakta prasību ievērošanu.

               (9)

               Stabilitātes programmas fiskālo prognožu pamatā esošais makroekonomiskais scenārijs, kuru nav apstiprinājusi neatkarīga struktūra, ir ticams un kopumā atbilst Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozei. Saskaņā ar šo prognozi strukturālais deficīts 2014. gadā palielināsies par 0,1 % no IKP, un tādējādi radīsies 0,3 % no IKP novirze no nepieciešamajām korekcijām, un divu gadu griezumā šī novirze būs ievērojama. Komisija paredz, ka 2015. gadā strukturālā bilance pasliktināsies vēl par 0,2 % no IKP, kas liecina par ievērojamu novirzi no nepieciešamās korekcijas vidēja termiņa mērķa sasniegšanai. Arī attiecībā uz izdevumu robežvērtību 2014.–2015. gadā ir sagaidāma ievērojama novirze. Pamatojoties uz 2014. gada stabilitātes programmas izvērtējumu un Komisijas prognozi, ievērojot Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka 2014. un 2015. gadā radīsies ievērojama novirze no vidēja termiņa mērķa. Strukturālās bilances norma atbilstoši prasībām Līgumā par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību līdz ar Igaunijas jauno Likumu par valsts budžetu stājās spēkā 2014. gada 23. martā, bet norma vēl ir jāpapildina ar saistošo daudzgadu izdevumu mērķu stiprināšanu.

               (10)

               Attiecībā uz darba tirgu ir gūti ievērojami panākumi, jo ir samazināts jauniešu un ilgstošā bezdarba līmenis. Īpaša uzmanība jāpievērš pasākumiem, ar kuriem rada stimulus strādāt tiem, kuru ienākumi ir mazi. Ir vajadzīgi turpmāki centieni, lai vērstos pret pieaugošo darbaspēka trūkumu, tostarp tādu, ko izraisa cilvēku aiziešana no darba tirgus novecošanas un veselības problēmu un invaliditātes dēļ. Tādēļ ir ļoti svarīgi laikus pieņemt un īstenot darbspēju reformu, vienlaikus nodrošinot atbalsta pakalpojumu pieejamību. Izdevumu rentabilitāti ģimenes politikas jomā varētu vēl vairāk uzlabot, tostarp veicinot piekļuvi bērnu aprūpei. Sagaidāms, ka tas veicinās sieviešu agrāku atgriešanos darba tirgū un mazinās vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību, kas joprojām ir liela. Ir jāpastiprina centieni nolūkā veicināt darījumdarbību un darbvietu radīšanu reģionos ārpus Tallinas un Tartu, lai novērstu to, ka pieaug ekonomiskās attīstības atšķirības, un samazinātu bezdarba līmeni, jo īpaši mazkvalificēto darbinieku vidū.

               (11)

               Izglītības un apmācības jomā nesen ir pieņemtas reformas nolūkā pielāgot izglītību darba tirgus prasībām. Būs nepieciešami papildu centieni, lai atvieglotu pāreju no izglītības uz nodarbinātību. Būs vajadzīgi sistemātiski centieni, jo īpaši iesaistot sociālos partnerus, lai palielinātu līdzdalību profesionālajā izglītībā un apmācībā, kā arī mācībās darbavietā un jo īpaši māceklībā. Mūžizglītības stratēģijas īstenošanai būs nepieciešami nopietni centieni, lai nodrošinātu kvalifikācijas paaugstināšanas, pārkvalifikācijas un kvalifikācijas līmeņus, kas ir tik ļoti nepieciešami, jo īpaši personām, kas ir nelabvēlīgākā situācijā darba tirgū. Ir ieviesta pārdomāta specializācijas shēma, kuru veido Uzņēmējdarbības un izaugsmes stratēģija un Pētniecības, attīstības un inovāciju stratēģija un kurā galvenā uzmanība ir pievērsta kopīgām prioritātēm, vienlaikus turpinot specializēt tematiskās jomas. Būtu jāturpina centieni, lai internacionalizētu pētniecības, attīstības un inovāciju sistēmu un noteiktu to par prioritāti, ņemot vērā Igaunijas ekonomikas mazo apjomu.

               (12)

               Igaunijas resursu izmantošanas intensitāte joprojām ir ļoti augstā līmenī. Ir gūti panākumi attiecībā uz sabiedrisko ēku energoefektivitātes uzlabošanu, taču centieni ir jāsaglabā un jāpastiprina, jo īpaši mājokļu sektorā un rūpniecībā. Ir gūti ievērojami panākumi atkritumu apsaimniekošanas un apglabāšanas jomā, bet ir jānodrošina atkritumu pārstrādes ekonomiskā dzīvotspēja. Ir jāīsteno transporta attīstības plānā ietvertie pasākumi, jo īpaši tādēļ, lai ļautu Igaunijai ierobežot CO2 emisijas nozarēs, kas neietilpst ETS. Kravu pārvadājumu jomā energoefektivitāti var uzlabot, izvēršot ilgtspējīgākus pārvadājumu veidus. Sabiedriskā transporta izmantošanu var vēl vairāk palielināt, uzlabojot reģionālo tīklu papildināmību un starpsavienojumus starp autobusu un pasažieru vilcienu pārvadājumiem. Pieaug privāto automobiļu izmantošana, taču vieglo automobiļu vidējais vecums ir gandrīz divreiz lielāks nekā vidēji ES un jaunie vieglie automobiļi ir vieni no vispiesārņojošākajiem Savienībā. Ir nepieciešams ievērojami stiprināt vides stimulus, tostarp nodokļu sistēmu. Lai gan ir veikti daudzsološi pasākumi pārrobežu energotīklu savienojumu jomā, Igaunijas enerģijas tirgus pilnīgai savienošanai ar Savienību būs nepieciešams laiks un ieguldījumi.

               (13)

               Pieaugošās reģionālās atšķirības kopā ar negatīvām demogrāfiskām tendencēm, nepilnībām vietējās pašvaldībās un sadarbības trūkumu starp tām kavē Igaunijas attīstības potenciālu. Tas daļēji atspoguļo joprojām pastāvošo neatbilstību starp mazu pašvaldību fiskālajām spējām un tām uzticētajiem pienākumiem un ierobežotus apjomradītus ietaupījumus. Efektīvāki un pieejamāki augstas kvalitātes sabiedriskie pakalpojumi vietējā līmenī, kas balstīti uz pakalpojumu jomām un pakalpojumu minimuma standartiem, jo īpaši transporta, ilgtermiņa aprūpes, agrīnās pirmsskolas izglītības un sociālo pakalpojumu jomā, ir priekšnosacījums tam, lai aktivizēšanas un darba tirgus pasākumi būtu efektīvi.

               (14)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Igaunijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Igaunijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 5. ieteikumā.

               (15)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (16)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir arī veikusi analīzi par visas eurozonas ekonomikas politiku. Pamatojoties uz to, Padome ir pieņēmusi konkrētus ieteikumus, kas adresēti dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro (7). Igaunijai kā valstij, kuras naudas vienība ir euro, būtu arī jānodrošina pilnīga un savlaicīga minēto ieteikumu īstenošana,

         AR ŠO IESAKA Igaunijai laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Pastiprināt budžeta pasākumus 2014. gadam, ņemot vērā, ka – pamatojoties uz Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi – rodas atšķirība 0,3 % no IKP apmērā, kas liecina par būtiskas novirzes risku no Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasībām. 2015. gadā ievērojami stiprināt budžeta stratēģiju, lai nodrošinātu vidēja termiņa mērķa sasniegšanu un turpmāk to noturētu. Papildināt budžeta normu ar saistošākiem daudzgadu izdevumu noteikumiem vidēja termiņa budžeta satvarā un turpināt publisko izdevumu efektivitātes uzlabošanu.

               2.

               Uzlabot stimulus strādāt, īstenojot zemu atalgotiem darba ņēmējiem paredzētus pasākumus. Veikt aktivizēšanas centienus, nodrošinot darbspēju reformas pieņemšanu un īstenošanu laikus. Uzlabot ģimenes politikas efektivitāti un izmaksu lietderību, vienlaikus uzlabojot bērnu aprūpes pakalpojumu pieejamību un iespēju tos saņemt. Izvērst saskaņotus pasākumus nolūkā veicināt ekonomisko izaugsmi un uzņēmējdarbību reģionos, kuros ir augsts bezdarba līmenis.

               3.

               Nodrošināt izglītības un apmācības sistēmu atbilstību darba tirgum, uzlabot prasmju un kvalifikācijas līmeni, paplašinot mūžizglītības pasākumus un sistemātiski palielinot līdzdalību profesionālajā izglītībā un apmācībā, tostarp māceklībā. Turpināt prioritāšu noteikšanas un specializācijas stiprināšanu pētniecības un inovāciju sistēmās un uzlabot sadarbību starp uzņēmumiem, augstākās izglītības un pētniecības iestādēm, lai veicinātu konkurētspēju starptautiskā līmenī.

               4.

               Pastiprināt centienus nolūkā uzlabot energoefektivitāti, jo īpaši mājokļu un rūpniecības ēku sektorā. Ievērojami stiprināt vides stimulus transporta nozarē, lai veicinātu tādu mobilitāti, kas patērē mazāk resursu. Turpināt pārrobežu savienojumu ar kaimiņu dalībvalstīm attīstību, lai dažādotu enerģijas avotus un veicinātu konkurenci, labāk integrējot Baltijas enerģijas tirgus.

               5.

               Labāk līdzsvarot vietējo pašvaldību ieņēmumus un uzticētos pienākumus. Uzlabot vietējo pašvaldību efektivitāti un nodrošināt augstas kvalitātes sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu vietējā līmenī, jo īpaši sociālo pakalpojumu sniegšanu, kas papildina aktivizēšanas pasākumus.

      Briselē, 2014. gada 8. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. C. PADOAN

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  Paliek spēkā 2014. gadā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (3)  OV C 217, 30.7.2013., 21. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 473/2013 (2013. gada 21. maijs) par kopīgiem noteikumiem budžeta plānu projektu uzraudzībai un novērtēšanai un pārmērīga budžeta deficīta novēršanai eurozonas dalībvalstīs (OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.).

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.

      (7)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 141 lpp.


title: Komisijas Ieteikums ( 2011. gada 27. oktobris ) par kultūras materiālu digitalizāciju, pieejamību tiešsaistē un digitālu saglabāšanu

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 283/39

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2011. gada 27. oktobris)
   par kultūras materiālu digitalizāciju, pieejamību tiešsaistē un digitālu saglabāšanu
   (2011/711/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Saistībā ar stratēģiju “Eiropa 2020” izstrādātā Digitalizācijas programma Eiropai paredz optimizēt informācijas tehnoloģiju sniegtās priekšrocības ekonomiskās izaugsmes labā, jaunu darbavietu radīšanai un Eiropas iedzīvotāju dzīves kvalitātes uzlabošanai. Viens no galvenajiem Digitalizācijas programmā ietvertajiem jautājumiem ir Eiropas kultūras mantojuma – iespieddarbu (grāmatu, žurnālu, laikrakstu), fotogrāfiju, muzeju priekšmetu, arhīvu dokumentu, skaņas ierakstu un audiovizuālo materiālu, kā arī pieminekļu un arheoloģisko vietu (turpmāk – “kultūras materiālu”) – digitalizācija un saglabāšana.

               (2)

               ES stratēģija digitalizācijas un saglabāšanas jomā ir izstrādāta, pamatojoties uz pēdējos gados paveikto darbu saistībā ar digitālo bibliotēku iniciatīvu. ES darbību šajā jomā, tostarp Eiropas digitālās bibliotēkas, arhīva un muzeja Europeana izveidi, ir atbalstījis Eiropas Parlaments un Padome – pēdējie pieņemtie dokumenti ir Eiropas Parlamenta 2010. gada 5. maija rezolūcija un Padomes 2010. gada 10. maija secinājumi. Padome 2010. gada 18. un 19. novembra sanāksmē sagatavotajā Kultūras darba plānā 2011.–2014. gadam ir uzsvērusi vajadzību digitalizācijas jomā rīkoties saskaņoti.

               (3)

               Komisija 2006. gada 28. augustā nāca klajā ar ieteikumu dalībvalstīm, mudinot tās ar interneta palīdzību optimizēt Eiropas kultūras mantojuma ekonomisko un kultūras potenciālu. Par šī ieteikuma īstenošanu 2008. un 2010. gadā sagatavotie dalībvalstu ziņojumi liecina, ka ir panākts progress. Tomēr ne visās dalībvalstīs progress ir panākts vienmērīgi, turklāt dažādās ieteikuma jomās tas ir atšķirīgs.

               (4)

               Turklāt pēdējos gados situācija saistībā ar digitalizācijas centieniem un sadarbību Eiropas līmenī ir ievērojami mainījusies. Starp jaunākajiem pasākumiem minami tādi kā 2008. gada novembrī atklātais portāls Europeana, 2011. gada 10. janvārī publicētais ziņojums “Jaunā renesanse”, ko sagatavojusi Pārdomu grupa (Comité des Sages) jautājumā par Eiropas kultūras mantojuma pieejamību tiešsaistē, kā arī Komisijas 2011. gada 24. maija priekšlikums direktīvai par nenosakāmu autoru darbiem.

               (5)

               Tādējādi dalībvalstīm būtu ieteicams veikt atjauninātus pasākumus saistībā ar kultūras mantojuma digitalizāciju, pieejamību tiešsaistē un digitālu saglabāšanu. Šādā kontekstā vairāk būtu jāmudina digitalizēt bibliotēkās, arhīvos un muzejos pieejamos materiālus, lai nodrošinātu, ka kultūras un radošā satura jomā Eiropa saglabā savu līderpozīciju starptautiskā līmenī un iespējami efektīvāk izmanto bagātīgo kultūras materiālu. Pārdomu grupa (Comité des Sages) jautājumā par Eiropas kultūras mantojuma pieejamību tiešsaistē ir uzsvērusi, ka Eiropai jārīkojas nekavējoties, lai varētu gūt labumu no digitalizācijas un digitālas saglabāšanas. Ja dalībvalstis nepalielinās ieguldījumus šajā jomā, tad kultūras un ekonomiskie ieguvumi, ko sniegtu pāreja uz digitalizāciju, iespējams, tiks izmantoti citos kontinentos, nevis Eiropā.

               (6)

               Kultūras materiālu pieejamība tiešsaistē ļaus visas Eiropas iedzīvotājiem piekļūt šiem materiāliem un izmantot tos izklaidei, mācībām vai darbam. Līdz ar to Eiropas dažādais un daudzvalodīgais mantojums iegūs skaidru izteiksmi internetā, turklāt, digitalizējot savas vērtības, Eiropas kultūras iestādēm turpmāk būs vieglāk pildīt savu uzdevumu, nodrošinot piekļuvi mūsu mantojumam un to aizsargājot digitālā vidē.

               (7)

               Turklāt digitalizētus materiālus gan komerciālām, gan nekomerciālām vajadzībām var izmantot atkārtoti, piemēram, gatavojot mācību un izglītības saturu, dokumentālās filmas, tūrisma lietojumprogrammas, spēles, animācijas un projektēšanas rīkus, ja vien pilnībā ir ievērotas autortiesības un blakustiesības. Tas būs nozīmīgs ieguldījums radošajās nozarēs, kas nodrošina 3,3 % no Eiropas Savienības IKP un 3 % no kopējā nodarbinātības līmeņa. Šajās nozarēs notiek pāreja uz digitalizāciju, kas maina tradicionālos modeļus, pārveido vērtību ķēdes un pieprasa izmantot jaunus uzņēmējdarbības modeļus. Kultūras resursu digitalizācija un plašāka pieejamība piedāvā milzīgas iespējas ekonomikas jomā, turklāt tas ir būtisks nosacījums Eiropas kultūras un radošo spēju turpmākai attīstībai, kā arī lielākam rūpniecības potenciālam šajā jomā.

               (8)

               Digitalizācijai ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu plašāku piekļuvi kultūras materiāliem un izmantotu tos. Dalībvalstu saskaņota rīcība, digitalizējot savu kultūras mantojumu, ļautu atbilstīgāk atlasīt materiālus un izvairīties no šādu darbību pārklāšanās. Tā radītu arī drošāku vidi uzņēmumiem, kas veic ieguldījumus digitalizācijas tehnoloģijās. Šos mērķus būtu vieglāk īstenot, ja tiktu sagatavoti pārskati par esošajiem un plānotajiem digitalizācijas pasākumiem un noteikti kvantitatīvi mērķi.

               (9)

               Visa Eiropas kultūras mantojuma digitalizācijas izmaksas ir augstas, un tās nav iespējams nosegt tikai ar publisko finansējumu. Privātā sektora vai publiskā un privātā sektora partnerību sniegtais finansiālais atbalsts digitalizācijai var palīdzēt iesaistīt šajos digitalizācijas centienos privātas struktūras, un tas būtu jāsekmē arī turpmāk. Lai nodrošinātu taisnīgumu un līdzsvaru, šajās partnerībās būtu jāievēro vairāki galvenie principi. Jo īpaši ir jānosaka digitalizētu materiālu preferenciālās lietošanas laiks. Pārdomu grupa (Comité des Sages) jautājumā par Eiropas kultūras mantojuma pieejamību tiešsaistē ir norādījusi, ka maksimālais digitalizētu materiālu preferenciālās lietošanas laiks publiskā un privātā sektora partnerībās nedrīkstētu pārsniegt septiņus gadus.

               (10)

               Eiropas Savienības struktūrfondus var izmantot, lai līdzfinansētu digitalizācijas pasākumus tādos projektos, kas ietekmē reģionālo ekonomiku, un tas arī tiek darīts. Tomēr šāda prakse varētu būt plašāka un sistemātiskāka. Ja masveida digitalizācijas procesi kļūtu plašāki, arī to efektivitāte palielinātos. Tādēļ būtu jāveicina digitalizācijas jaudas efektīva izmantošana un, ja iespējams, digitalizācijas aprīkojuma kopīga izmantošana kultūras iestāžu un valstu starpā.

               (11)

               Tikai daļa no bibliotēkās, arhīvos un muzejos glabātajiem materiāliem ir neaizsargātie materiāli, t. i., atšķirībā no pārējiem materiāliem uz tiem neattiecas vai vairs neattiecas intelektuālā īpašuma tiesības. Tā kā intelektuālā īpašuma tiesības ir nozīmīgs instruments jaunrades stimulēšanai, Eiropas kultūras materiālus vajadzētu digitalizēt, padarīt pieejamus un saglabāt, pilnībā ievērojot autortiesības un blakustiesības.

               (12)

               Komisija 2011. gada 24. maijā iesniedza priekšlikumu direktīvai par nenosakāmu autoru darbiem. Lai šī direktīva pilnībā stātos spēkā, tā būtu steidzami jāpieņem un jāīsteno, tādējādi visā Eiropas Savienībā nodrošinot pilnībā saskaņotu pieeju jautājumā par nezināmu autoru darbiem. Attiecībā uz pārdošanā neesošu darbu liela mēroga digitalizāciju dalībvalstīs var būt vajadzīgs likumīgs pamatojums ieinteresēto personu brīvprātīgi izstrādātiem licencēšanas risinājumiem, ņemot vērā vajadzību nodrošināt pārrobežu ietekmi. Šādā kontekstā pieeja, pie kuras ieinteresētās personas nonāca Komisijas atbalstītā dialogā par pārdošanā neesošām grāmatām un zinātniskiem žurnāliem, pēc tam Briselē 2011. gada 20. septembrī parakstot Saprašanās memorandu, būtu uzskatāma par modeli, kas izmantojams turpmākos dialogos, lai sekmētu nolīgumus par iespējami vairāk pārdošanā neesošu materiālu digitalizāciju. Tiesību noskaidrošanas darījumu izmaksas var samazināt, ieviešot Eiropas līmenī sasaistītas tiesību informācijas datubāzes. Tāpēc, cieši sadarbojoties ar visām ieinteresētajām personām, būtu jācenšas ieviest šādus mehānismus.

               (13)

               Lai varētu izveidot plašu piekļuvi neaizsargātajam saturam un izmantot to, ir jānodrošina, ka neaizsargātais saturs pēc digitalizēšanas joprojām ir neaizsargāts. Neaizsargāto materiālu kopijās nevajadzētu izmantot uzkrītošas ūdenszīmes vai citus vizuālus aizsardzības pasākumus, ar kuriem apliecina īpašumtiesības vai izcelsmi.

               (14)

               Eiropas digitālā bibliotēka, arhīvs un muzejs Europeana tika atklāta 2008. gada 20. novembrī. Europeana platformas turpmāka izveide lielā mērā būs atkarīga no tā, kā dalībvalstis un to kultūras iestādes papildinās šīs vietnes saturu un nodrošinās tās pieejamību iedzīvotājiem. Pasākumi šī mērķa sasniegšanai būtu jāatbalsta.

               (15)

               Patlaban portālā Europeana iespējams tieši piekļūt vairāk nekā 19 miljoniem digitalizētu objektu. Tikai 2 % no šiem objektiem ir skaņas ieraksti vai audiovizuālie materiāli. Lietotājiem šī tīmekļa vietne kļūtu interesantāka, ja izdotos paplašināt Europeana saturu, tostarp papildinot tādus materiālus, kas patlaban nav pieejami pietiekami lielā apjomā, tādēļ šāda papildināšana noteikti būtu jāsekmē. Vispārējais mērķis, kas paredz līdz 2015. gadam digitalizēt 30 miljonus objektu, atbilst Europeana stratēģiskajam plānam un ir solis pretī tam, lai līdz 2025. gadam digitalizētu visu Eiropas kultūras mantojumu. Visu neaizsargāto mākslas darbu (dalībvalstu izvēlēto un atlasīto ievērojamāko kultūras un vēsturisko darbu un objektu) pieejamība portālā Europeana bagātinās šīs tīmekļa vietnes saturu, tādējādi apmierinot lietotāju vajadzības. Dalībvalstīs ieviesti noteikumi, kas nodrošina, ka visi par publiskā sektora līdzekļiem digitalizētie materiāli ir pieejami portālā Europeana, palīdzētu pilnveidot šo platformu un radītu skaidri noteiktu sistēmu, kurā kultūras iestādes varētu izplatīt saturu, un tādēļ šādi noteikumi būtu jāatbalsta.

               (16)

               Digitālie materiāli ir jāpārvalda un jāuztur, jo citādi datnes var kļūt nesalasāmas, ja to uzglabāšanai izmantotais tehniskais nodrošinājums un programmatūra noveco, materiāli var pazust, ja laika gaitā uzglabāšanas ierīces sabojājas, turklāt tās var būt pārslogotas, ja jāapstrādā milzīgs apjoms jaunas un mainīgas informācijas. Par spīti progresam, kas digitālo materiālu saglabāšanas jomā panākts visā Eiropā, vairākās dalībvalstīs nav ieviesta skaidra un visaptveroša politika šajā jomā. Tas apdraud digitalizēto materiālu saglabāšanu, turklāt zudumā var iet arī digitālā formātā radīti materiāli (digitālie materiāli jau no paša sākuma). Efektīvu digitālās saglabāšanas līdzekļu izstrāde ir ļoti nozīmīga ne tikai kultūras iestādēs. Digitālās saglabāšanas jautājumi attiecas uz jebkuru privātu vai publisku organizāciju, kurai ir pienākums saglabāt digitālus materiālus vai kura vēlas to darīt.

               (17)

               Digitālā saglabāšana rada finansiālas, organizatoriskas un tehniskas problēmas, turklāt reizēm jāatjaunina tiesību aktu noteikumi. Vairākas dalībvalstis ir noteikušas vai apsver iespēju noteikt digitālo materiālu veidotājiem juridisku pienākumu vienu vai vairākus savu materiālu eksemplārus iesniegt pilnvarotai depozītiestādei. Attiecībā uz obligātajiem eksemplāriem izmantojami efektīvi noteikumi un prakse var samazināt gan satura īpašnieku, gan depozītiestāžu administratīvo slogu, un tādēļ tā būtu ieteicama. Lai novērstu to, ka attiecībā uz digitālo materiālu deponēšanu pastāv virkne dažādu noteikumu, ir nepieciešama efektīva sadarbība starp dalībvalstīm un tā būtu jāveicina. Rasmošana ir jauna tehnoloģija, kuru izmanto, lai internetā vāktu materiālus ar mērķi tos saglabāt. Šajā nolūkā pilnvarotās iestādes aktīvi vāc materiālus, nevis gaida, kad tie tiks deponēti, tādējādi samazinot digitālo materiālu veidotāju administratīvo slogu, un tāpēc valsts tiesību aktos būtu jāparedz attiecīgi noteikumi.

               (18)

               Attiecībā uz kinematogrāfiskajiem darbiem šis ieteikums vairākos aspektos papildina Parlamenta un Padomes 2005. gada 16. novembra Ieteikumu par filmu mantojumu un ar to saistīto industriālo darbību konkurētspēju (1),

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM.

      Digitalizācija: organizācija un finansēšana

               1.

               Turpmāk pilnveidot grāmatu, žurnālu, laikrakstu, fotogrāfiju, muzeju priekšmetu, arhīvu dokumentu, skaņas ierakstu un audiovizuālo materiālu, kā arī pieminekļu un arheoloģisko vietu (turpmāk – “kultūras materiālu”) digitalizācijas plānošanu un uzraudzību,

                           a)

                           atbilstoši vispārējiem mērķiem, kas izklāstīti 7. punktā, kultūras materiālu digitalizācijas jomā nosakot kvantitatīvus mērķus un norādot paredzamo pieaugumu digitalizēto materiālu apjomam, kas varētu veidot daļu no Europeana satura, un valsts iestāžu piešķirtos līdzekļus;

                           b)

                           veidojot pārskatus par digitalizētiem kultūras materiāliem un sekmējot kopīgus centienus, lai sagatavotu Eiropas līmeņa pārskatu, kurā būtu iekļauti salīdzināmi skaitļi.

               2.

               Sekmēt kultūras iestāžu un privātā sektora partnerības, lai radītu jaunus kultūras materiālu digitalizācijas finansēšanas veidus un stimulētu materiālu inovatīvu izmantošanu, vienlaikus nodrošinot, ka digitalizācijas jomā publiskā un privātā sektora partnerības ir taisnīgas un līdzsvarotas, kā arī atbilstošas pielikumā minētajiem nosacījumiem.

               3.

               Ja iespējams, izmantot ES struktūrfondus, lai saistībā ar pārdomātas specializācijas vajadzībām izstrādātām reģionālām inovāciju stratēģijām līdzfinansētu digitalizācijas pasākumus.

               4.

               Apsvērt iespējas, kā optimizēt digitalizācijas jaudas izmantojumu un panākt apjomradītus ietaupījumus, kas varētu nozīmēt kultūras iestāžu digitalizācijas centienu apvienošanu un pārrobežu sadarbību, kā arī digitalizācijas kompetences centru izveidi Eiropā.

      Neaizsargātā materiāla digitalizācija un pieejamība tiešsaistē

               5.

               Uzlabot piekļuvi digitalizētajam neaizsargātajam kultūras materiālam un izmantot to,

                           a)

                           nodrošinot, ka neaizsargātais materiāls pēc digitalizēšanas joprojām ir neaizsargāts;

                           b)

                           sekmējot digitalizēta neaizsargātā materiāla iespējami plašāku pieejamību, kā arī šī materiāla atkalizmantošanu komerciālām vai nekomerciālām vajadzībām;

                           c)

                           veicot pasākumus, lai ierobežotu tādu uzkrītošu ūdenszīmju vai citu vizuālu aizsardzības pasākumu izmantošanu, kas samazina digitalizēta neaizsargātā materiāla izmantojamību.

      Ar autortiesībām aizsargātā materiāla digitalizācija un pieejamība tiešsaistē

               6.

               Uzlabot nosacījumus ar autortiesībām aizsargātā materiāla digitalizācijai un pieejamībai tiešsaistē,

                           a)

                           pirms tam apspriežoties ar ieinteresētajām personām nolūkā sekmēt ātru īstenošanu, ātri un pareizi transponējot un īstenojot direktīvas par nenosakāmu autoru darbiem noteikumus, tiklīdz tā ir pieņemta, kā arī rūpīgi uzraugot direktīvas piemērošanu pēc tās pieņemšanas;

                           b)

                           izstrādājot tiesiskā regulējuma noteikumus, lai pamatotu licencēšanas mehānismus, kurus noteikušas un apstiprinājušas ieinteresētās personas attiecībā uz liela mēroga digitalizāciju un komerciālajā apritē neesošu darbu pārrobežu pieejamību;

                           c)

                           sniedzot informāciju tiesību informācijas datubāzēs, kas sasaistītas Eiropas līmenī, piemēram, ARROW datubāzē, un veicinot to pieejamību.

      Europeana

               7.

               Dot ieguldījumu Europeana turpmākā izveidē,

                           a)

                           mudinot kultūras iestādes, kā arī izdevējus un citus tiesību subjektus darīt digitalizētos materiālus pieejamus portālā Europeana, tādējādi palīdzot nodrošināt, ka līdz 2015. gadam šajā platformā būs iespējams tieši piekļūt 30 miljoniem objektu, tostarp diviem miljoniem skaņas ierakstu un audiovizuālu materiālu;

                           b)

                           paredzot, ka publiskais finansējums turpmākiem digitalizācijas projektiem tiks piešķirts ar nosacījumu, ka digitalizētais materiāls būs pieejams portālā Europeana;

                           c)

                           nodrošinot, ka līdz 2015. gadam portālā Europeana būs pieejami visi neaizsargātie mākslas darbi;

                           d)

                           izveidojot valstu agregatorus, kas saturu no dažādiem domēniem apkopo portālā Europeana, vai uzlabojot to darbību, kā arī sekmējot pārrobežu agregatorus konkrētās nozarēs vai konkrētās tēmās, kas var nodrošināt apjomradītus ietaupījumus;

                           e)

                           nodrošinot to kopīgo digitalizācijas standartu izmantošanu, ko definējis portāls Europeana sadarbībā ar kultūras iestādēm, lai panāktu digitalizēto materiālu savstarpēju izmantojamību Eiropas līmenī, kā arī pastāvīgu identifikatoru sistemātisku izmantošanu;

                           f)

                           nodrošinot plašu bezmaksas pieejamību esošajiem metadatiem (digitālo objektu aprakstiem), ko veidojušas kultūras iestādes, lai tos varētu izmantot atkārtoti tādās pakalpojumu vietnēs kā Europeana un inovatīvās lietojumprogrammās;

                           g)

                           izstrādājot komunikācijas plānu, lai sadarbībā ar kultūras iestādēm, kuras papildina šīs tīmekļa vietnes saturu, palielinātu sabiedrības informētību par Europeana, it īpaši skolās.

      Digitālā saglabāšana

               8.

               Stiprināt digitālā materiāla ilgtermiņa saglabāšanas jomā izstrādātās valsts stratēģijas, atjaunināt rīcības plānus par šo stratēģiju īstenošanu un savstarpēji apmainīties ar informāciju par stratēģijām un rīcības plāniem.

               9.

               Paredzēt savos tiesību aktos skaidri un saprotami formulētu noteikumu, kas ļauj publiskā sektora iestādēm saglabāšanas nolūkā vairākas reizes pavairot un pārvietot digitālos kultūras materiālus, pilnībā ievērojot Eiropas Savienības un starptautiskos tiesību aktus par intelektuālā īpašuma tiesībām.

               10.

               Veikt vajadzīgos pasākumus digitālā formātā radīto materiālu deponēšanai, lai nodrošinātu to saglabāšanu ilgtermiņā, un palielināt digitālā formātā radīto materiālu esošās deponēšanas kārtības efektivitāti,

                           a)

                           nodrošinot, ka tiesību subjekti darbus iesniedz obligāto eksemplāru bibliotēkās, neveicot tehniskus aizsardzības pasākumus, vai to, ka šo bibliotēku rīcībā tie nodod līdzekļus, lai nodrošinātu, ka tehniskie aizsardzības pasākumi netraucē veikt saglabāšanai vajadzīgos pasākumus, pilnībā ievērojot Eiropas Savienības un starptautiskos tiesību aktus par intelektuālā īpašuma tiesībām;

                           b)

                           vajadzības gadījumā paredzot tiesību normu, kas ļautu obligāti deponējamus digitālos darbus no vienas obligāto eksemplāru bibliotēkas pārsūtīt uz citām obligāto eksemplāru bibliotēkām, kurām arī ir tiesības uz šādiem darbiem;

                           c)

                           ļaujot pilnvarotām iestādēm, pilnībā ievērojot Eiropas Savienības un starptautiskos tiesību aktus par intelektuālā īpašuma tiesībām, saglabāt tīmekļa saturu, izmantojot tehnoloģijas materiālu vākšanai internetā, piemēram, rasmošanu.

               11.

               Izstrādājot politiku un procedūras digitālā formātā radīto materiālu deponēšanai, ņemt vērā attīstības tendences citās dalībvalstīs, lai novērstu lielas atšķirības deponēšanas kārtībā.

      Ieteikuma īstenošanas uzraudzība

               12.

               24 mēnešu laikā pēc šā ieteikuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un turpmāk ik pēc diviem gadiem informēt Komisiju par pasākumiem, kas veikti atbilstīgi šim ieteikumam.

      Briselē, 2011. gada 27. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietniece

         Neelie KROES

      (1)  OV L 323, 9.12.2005., 57. lpp.

      I PIELIKUMS

         PUBLISKĀ UN PRIVĀTĀ SEKTORA PARTNERĪBA DIGITALIZĀCIJAS JOMĀ

      Lai panāktu strauju progresu saistībā ar mūsu kultūras mantojuma digitalizāciju, publiskais finansējums digitalizācijas jomā jāpapildina ar privātiem ieguldījumiem. Tādēļ Komisija mudina kultūras materiāla digitalizācijas jomā īstenot publiskā un privātā sektora partnerības.
      Komisija aicina dalībvalstis stimulēt šādas partnerības, kam jābūt atbilstīgām turpmāk minētajiem principiem.
      1.   Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana

      Attiecībā uz kultūras iestāžu kolekciju digitalizāciju publiskā un privātā sektora partnerībās ir pilnībā jāievēro Eiropas Savienības un starptautiskie tiesību akti par intelektuālā īpašuma tiesībām.
      2.   Ekskluzivitātes nepieļaujamība

      Nolīgumos par neaizsargātā materiāla digitalizāciju nav pieļaujama ekskluzivitāte, jo jebkuram citam privātā sektora partnerim jābūt iespējai digitalizēt to pašu materiālu ar līdzīgiem nosacījumiem.
      Lai privātā sektora partneris varētu atgūt savus ieguldījumus, iespējams, būtu jāparedz preferenciālās lietošanas vai komercizmantošanas periods. Šim periodam jābūt ierobežotam laikā un iespējami īsākam, lai ievērotu principu, saskaņā ar ko neaizsargātajam materiālam pēc digitalizēšanas joprojām jābūt neaizsargātam. Preferenciālās lietošanas laiks nedrīkst pārsniegt septiņus gadus.
      Attiecībā uz nolīgumiem pilnībā jāievēro ES konkurences noteikumi.
      3.   Procesa pārredzamība

      Nolīgumi par kultūras iestāžu kolekciju digitalizāciju ir jāslēdz pēc tam, kad ir paziņoti rezultāti atklātā konkursā, kurā piedalījušies potenciālie privātā sektora partneri.
      4.   Nolīgumu pārredzamība

      To nolīgumu saturs, kas starp kultūras iestādi un privātā sektora partneri noslēgti par kultūras kolekciju digitalizāciju, ir jāpublisko.
      5.   Pieejamība portālā Europeana

      Publiskā un privātā sektora partnerības vienošanās jānoslēdz ar nosacījumu, ka digitalizētais materiāls būs pieejams portālā Europeana.
      6.   Galvenie kritēriji

      Turpmāk uzskaitīti publiskā un privātā sektora partnerības priekšlikumu izvērtēšanas galvenie kritēriji:

                  —

                  privātā sektora partnera plānotais kopējais ieguldījumu apjoms, ņemot vērā publiskā sektorā veicamos centienus,

                  —

                  digitalizētā materiāla pieejamība plašai sabiedrībai, tostarp portālā Europeana. Partnerības modeļi, saskaņā ar kuriem galalietotājam digitalizētais materiāls ir pieejams bez maksas, jāveicina daudz vairāk nekā tie modeļi, kuros galalietotājam par piekļuvi materiālam jāmaksā,

                  —

                  pārrobežu piekļuve. Partnerību nolīgumos jānodrošina visiem izmantojama pārrobežu piekļuve,

                  —

                  privātā sektora partnera digitalizētā materiāla jebkura preferenciālās izmantošanas perioda ilgums. Šim periodam jābūt iespējami īsākam,

                  —

                  plānotā digitalizācijas kvalitāte un to datņu kvalitāte, kuras tiks nosūtītas kultūras iestādēm. Privātajam partnerim jānodrošina kultūras iestādes ar tādas pašas kvalitātes digitalizētām datnēm kā tās, kuras tas izmanto pats,

                  —

                  kultūras iestāžu iespējas izmantot digitalizētu materiālu nekomerciālām vajadzībām. Šim izmantojumam jābūt iespējami plašākam, un uz to nedrīkst attiecināt tehniskus vai līgumiskus ierobežojumus,

                  —

                  digitalizācijas projekta īstenošanas laika grafiks.

      II PIELIKUMS

         ORIENTĒJOŠIE MĒRĶI – KATRAI DALĪBVALSTIJ OBLIGĀTI PAPILDINĀMAIS EUROPEANA SATURS

                  Dalībvalsts objektu skaits portālā Europeana
                      (1)

                  Orientējošais mērķis 2015 (2)

                  BEĻĢIJA

                  338 098

                  759 000

                  BULGĀRIJA

                  38 263

                  267 000

                  ČEHIJA

                  35 490

                  492 000

                  DĀNIJA

                  67 235

                  453 000

                  VĀCIJA

                  3 160 416

                  5 496 000

                  IGAUNIJA

                  68 943

                  90 000

                  ĪRIJA

                  950 554

                  1 236 000

                  GRIEĶIJA

                  211 532

                  618 000

                  SPĀNIJA

                  1 647 539

                  2 676 000

                  FRANCIJA

                  2 745 833

                  4 308 000

                  ITĀLIJA

                  1 946 040

                  3 705 000

                  KIPRA

                  53

                  45 000

                  LATVIJA

                  30 576

                  90 000

                  LIETUVA

                  8 824

                  129 000

                  LUKSEMBURGA

                  47 965

                  66 000

                  UNGĀRIJA

                  115 621

                  417 000

                  MALTA

                  56 233

                  73 000

                  NĪDERLANDE

                  1 208 713

                  1 571 000

                  AUSTRIJA

                  282 039

                  600 000

                  POLIJA

                  639 099

                  1 575 000

                  PORTUGĀLE

                  28 808

                  528 000

                  RUMĀNIJA

                  35 852

                  789 000

                  SLOVĒNIJA

                  244 652

                  318 000

                  SLOVĀKIJA

                  84 858

                  243 000

                  SOMIJA

                  795 810

                  1 035 000

                  ZVIEDRIJA

                  1 489 488

                  1 936 000

                  APVIENOTĀ KARALISTE

                  944 234

                  3 939 000

         (1)  2011. gada oktobris. Citus objektus ir ievietojušas vairākas valstis, kas nav ES dalībvalstis (it īpaši Norvēģija un Šveice), vai arī tie ir saistīti ar ES mēroga projektiem un tādējādi nav saistīti ar kādu konkrētu dalībvalsti.

         (2)  Katrai dalībvalstij orientējošie mērķi ir noteikti, pamatojoties uz a) iedzīvotāju skaitu un b) IKP un ievērojot atbilstību vispārējam mērķim, kurš paredz līdz 2015. gadam portālā Europeana nodrošināt 30 miljonu digitalizētu objektu pieejamību. Tām dalībvalstīm, kas jau tagad ir sasniegušas vai gandrīz sasniegušas orientējošo mērķi, aprēķins ir balstīts uz patlaban portālā Europeana pieejamo šo valstu objektu skaitu, kam pieskaitīti 30 %. Visas dalībvalstis ir aicinātas pievērst uzmanību arī kvalitatīvajiem aspektiem, ņemot vērā, ka līdz 2015. gadam portālā Europeana jābūt pieejamiem visiem neaizsargātajiem mākslas darbiem.


title: Padomes Ieteikums (2016. gada 12. jūlijs) par Itālijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2016. gada stabilitātes programmu

text:
               18.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 299/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2016. gada 12. jūlijs)
   par Itālijas 2016. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2016. gada stabilitātes programmu
   (2016/C 299/01)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Komisija 2015. gada 26. novembrī pieņēma Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2016. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2016. gada 17.–18. martā. Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011, 2015. gada 26. novembrī pieņēma brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Itālija bija minēta to dalībvalstu vidū, kurām paredzēts veikt padziļinātu pārskatu. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu Padomes ieteikumam par eurozonas ekonomikas politiku. Eiropadome atbalstīja šo ieteikumu 2016. gada 18.–19. februārī, un 2016. gada 8. martā Padome to pieņēma (3). Ņemot vērā to, ka Itālijas valūta ir euro un ekonomikas un monetārajā savienībā starp ekonomikām ir cieša savstarpējā saikne, Itālijai būtu jānodrošina minētā ieteikuma pilnīga un laicīga īstenošana.

               (2)

               2016. gada ziņojums par Itāliju tika publicēts 2016. gada 26. februārī. Tajā tika izvērtēti Itālijas panākumi attiecībā uz to, kā tiek īstenoti Padomes 2015. gada 14. jūlijā pieņemtie konkrētai valstij adresētie ieteikumi, un Itālijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Ziņojumā ir ietverts arī padziļināts pārskats saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu. Komisija 2016. gada 8. martā iepazīstināja ar padziļinātā pārskata rezultātiem. Komisijas veiktā analīze vedina secināt, ka Itālija saskaras ar pārmērīgu makroekonomikas nelīdzsvarotību. Konkrētāk, lēnais ražīguma pieaugums traucē atgūt konkurētspēju, un tādēļ ir daudz grūtāk samazināt lielo valsts parāda īpatsvaru. Nepieciešamība rīkoties, lai samazinātu risku saistībā ar nelabvēlīgu ietekmi uz Itālijas ekonomiku un – ņemot vērā tās lielumu – arī negatīvu netiešo ietekmi uz ekonomikas un monetāro savienību, ir īpaši svarīga.

               (3)

               Itālija 2016. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (4)

               Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi iekļauti Eiropas strukturālo un investīciju fondu 2014.–2020. gadam plānošanā. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerattiecību nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Komisija ir sniegusi papildu informāciju par to, kā tā izmantos šo noteikumu norādēs par to pasākumu piemērošanu, kuri saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

               (5)

               Uz Itāliju attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa, laikā no 2013. līdz 2015. gadam – arī pārejas noteikums par parādu, un no 2016. gada – noteikums par parādu. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2015. gadā pieaugs līdz maksimālajam apjomam, proti, 132,7 %, un tad pakāpeniski samazināsies līdz 123,8 % 2019. gadā. Saskaņā ar Komisijas 2016. gada pavasara prognozi ir sagaidāms, ka parāda attiecība pret IKP 2016. gadā stabilizēsies un sāks nedaudz samazināties tikai 2017. gadā. Itālijas iestādes ir informējušas par vērienīgu privatizācijas programmu, kuras īstenošana ir svarīgs uzdevums Itālijai, ņemot vērā šīs programmas sagaidāmo ieguldījumu parāda mazināšanas pasākumos. Lai gan privatizācija 2015. gadā tika īstenota saskaņā ar plānoto, mērķis, lai ieņēmumi no privatizācijas katru gadu laikposmā no 2016. līdz 2018. gadam būtu 0,5 % un 2019. gadā – 0,3 %, šķiet ļoti vērienīgs, ņemot vērā arī kavēšanos dažos privatizācijas projektos. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams.

               (6)

               Komisija 2016. gada 18. maijā publicēja ziņojumu saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu, jo Itālija 2015. gadā nebija panākusi pietiekošu progresu parāda noteikuma ievērošanā. Analīzē bija ietverti visi nozīmīgie faktori un tika secināts, ka būtu jāuzskata, ka parāda kritērijs ir ievērots. Komisija pārskatīs savu novērtējumu jaunā ziņojumā saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, balstoties uz Komisijas 2016. gada rudens prognozi, kad būs pieejama papildu informācija par vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai vajadzīgo korekciju atsākšanu 2017. gadā.

               (7)

               Itālijai 2015. gada pavasarī tika atļauta īslaicīga novirze – proti, par 0,4 procentpunktiem no IKP – no nepieciešamās korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. gadā, lai ņemtu vērā apjomīgas strukturālās reformas, kas labvēlīgi ietekmēs publisko finanšu stabilitāti ilgtermiņā. Itālija savā 2016. gada budžeta plāna projektā lūdza atļaut papildu novirzi – proti, par 0,1 procentpunktu no IKP – no nepieciešamās korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. gadā, lai ņemtu vērā citas strukturālās reformas, kas labvēlīgi ietekmēs publisko finanšu stabilitāti ilgtermiņā. Sīkāk par to, kas ir pamatā visām šīm reformām, minēts Itālijas 2016. gada valsts reformu programmā, kas visumā apstiprina reformu programmu. Programmā ierosinātās reformu jomas, kuras ietekmēs publisko finanšu stabilitāti, ir šādas: i) valsts pārvalde un vienkāršošana; ii) preču un pakalpojumu tirgi; iii) darba tirgus; iv) civiltiesiskā justīcija; v) izglītība; vi) nodokļu pārbīde; vii) pasākumi ienākumus nenesošu aizdevumu apjoma samazināšanai un maksātnespējas procedūru reformēšanai; un vii) izdevumu pārskatīšana kā finansēšanas pasākums. Saskaņā ar iestāžu aplēsēm visu šo reformu ietekme uz reālo IKP līdz 2020. gadam būs 2,2 procentpunkti, un tā varētu būt ticama. Ja reformas īstenos pilnībā un paredzētajā laikā, tās labvēlīgi ietekmēs publisko finanšu stabilitāti. Var uzskatīt, ka Itālijai pašlaik var atļaut lūgto īslaicīgo novirzi pilnā apmērā – proti, par 0,5 procentpunktiem no IKP 2016. gadā –, ja vien tā pienācīgi īstenos saskaņotās reformas, ko uzraudzīs Eiropas pusgada ietvaros, un ievēros 10. apsvērumā minētos nosacījumus.

               (8)

               Itālija savā 2016. gada budžeta plāna projektā lūdza atļaut papildu novirzi – proti, par 0,3 procentpunktiem no IKP – no nepieciešamās korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. gadā, lai ņemtu vērā valsts ieguldījumu izdevumus ES līdzfinansētos projektos. Ir iespaids, ka 2016. gada stabilitātes programmā sniegtā informācija apstiprina, ka Itālijas novirze no korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. gadā tiek faktiski izmantota ieguldījumu palielināšanai. Tomēr joprojām ir zināmas šaubas par iespēju 2016. gadā nodrošināt visu līdzfinansēto ieguldījumu prognozēto apjomu. Var uzskatīt, ka Itālijai pašlaik var atļaut īslaicīgu novirzi par 0,25 procentpunktiem no IKP 2016. gadā, ja vien tā pienācīgi veiks plānotos ieguldījumus un ievēros 10. apsvērumā minētos nosacījumus. Komisija veiks ex-post novērtējumu, lai pārbaudītu valsts faktiskos izdevumus līdzfinansētos ieguldījumu projektos un ar tiem saistīto atļauju, uz ko Itālija var pretendēt saskaņā ar tā dēvēto “ieguldījumu klauzulu”.

               (9)

               2016. gada stabilitātes programmā ir norādīts, ka ārkārtējam bēgļu pieplūdumam, kā arī ārkārtas drošības pasākumiem ir nozīmīga ietekme uz budžetu un ka tas būtu jāuzskata par ārkārtēju notikumu, kuru valdība nevar ietekmēt, kā definēts Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā. Komisija uzskata, ka šī papildu ietekme atbilst stabilitātes programmā sniegtajiem aprēķiniem un attiecībā uz izdevumiem saistībā ar bēgļiem 2015. gadā sasniedz 0,03 % no IKP un 2016. gadā – 0,04 % un attiecībā uz drošības pasākumiem 2016. gadā – 0,06 % no IKP. Šajā sakarā Itālija lūdza apstiprināt īslaicīgu novirzi no korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā ietvertie noteikumi atļauj šos papildu izdevumus, jo bēgļu pieplūdums, kā arī nopietnie terorisma draudi ir ārkārtas gadījumi, to ietekme uz Itālijas publiskajām finansēm ir ievērojama un ar to, ka tiktu atļauta novirze no korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ilgtspēja netiktu apdraudēta. Tāpēc nepieciešamā korekcija vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2015. gadā ir samazināta, lai ņemtu vērā papildu izmaksas saistībā ar bēgļiem. 2017. gada pavasarī tiks veikts galīgais novērtējums par 2016. gadu, arī par attiecināmajām summām, balstoties uz novērotajiem datiem, ko sniegušas Itālijas iestādes.

               (10)

               Komisija atzinumā par Itālijas 2016. gada budžeta plāna projektu norādīja, ka saistībā ar “vispārējo novērtējumu” par iespējamo novirzi no korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, Komisija ņems vērā to, ka Itālija, iespējams, drīkstēs izmantot elastīgumu saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, īpašu uzmanību pievēršot tam, vai novirze no korekcijas tiks faktiski izmantota ieguldījumu palielināšanai, tam, vai pastāv ticami plāni par VTM sasniegšanai vajadzīgo korekciju atsākšanu, un strukturālo reformu programmas virzībai, ņemot vērā Padomes ieteikumus. Saskaņā ar Komisijas novērtējumu Itālija 2016. gadā var pretendēt uz papildu atļauju, kas attiecas uz 0,35 procentpunktiem no IKP, ņemot vērā strukturālo reformu programmas īstenošanā panākto progresu, plānotos ieguldījumus, kā arī valdības apņemšanos nodrošināt atbilstību korekcijai vidēja termiņa mērķa sasniegšanai 2017. gadā, ko Komisija atkārtoti novērtēs rudenī.

               (11)

               Balstoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, 2016. gadā prognozētais strukturālais pasliktinājums par – 0,7 % no IKP liecina par to, ka ir risks zināmai novirzei no Itālijas saistībām Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas ietvaros, ņemot vērā atļauto novirzi attiecībā uz ieguldījumiem un strukturālo reformu īstenošanu. Pieņemot, ka nebūs politikas izmaiņu, Komisijas prognoze rāda, ka strukturālie pasākumi 2017. gadā būs nulles līmenī, tādējādi radot risku būtiski novirzīties no nepieciešamās strukturālās korekcijas 0,6 % apmērā no IKP. Tiek prognozēts, ka 2016. un 2017. gadā Itālija neizpildīs noteikumu par parādu.

               (12)

               Pamatojoties uz 2016. gada stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka kopumā ir risks, ka Itālija nenodrošinās atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem. Komisija atkārtoti novērtēs Itālijas atbilstību nepieciešamajai korekcijai vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, pamatojoties uz Komisijas 2016. gada rudens prognozi, kad būs pieejama sīkāka informācija par Itālijas atsāktajām 2017. gada vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai vajadzīgajām korekcijām, ieskaitot 2017. gada budžeta plāna projektu.

               (13)

               Lai gan tiek gatavotas iniciatīvas fiskālā regulējuma reformēšanai, līdz šim ir veikti tikai ierobežoti pasākumi, lai nodrošinātu izdevumu pārskatīšanas ieguldījumu fiskālajā konsolidācijā. Konkrētāk, izdevumu pārskatīšanas mērķi ir vēl vairāk samazināti un tas, ka izdevumu pārskatīšana nav pilnīgi iekļauta budžeta procedūrā, apgrūtina šo pasākumu īstenošanas vispārējo efektivitāti. Paredzams, ka kopš 2009. gada notiekošās visaptverošās budžeta procedūras reformas pabeigšana novērsīs šo trūkumu un piešķirs budžeta procedūrai uz rezultātiem vairāk vērstu pieeju. Lai uzlabotu valsts parāda ilgtspēju, ir svarīgi arī paātrināt privatizācijas plāna īstenošanu. Itālijas nodokļu sistēma kavē ekonomisko efektivitāti un joprojām saskaras ar vairākām problēmām. Tās ir saistītas ar ļoti vāju nodokļu saistību izpildi un novēlotu nodokļu izdevumu reformu, īpaši attiecībā uz samazinātajām pievienotās vērtības nodokļa likmēm, un novēlotu novecojušās kadastrālās vērtības sistēmas reformu. Visi šie nodokļu sistēmas reformu reglamentējošā likuma aspekti nav īstenoti vai ir īstenoti tikai daļēji. Turklāt jaunākās attīstības tendences, piemēram, īpašuma nodokļa atcelšana galvenajai dzīvesvietai, šķiet, ir pretrunā mērķim paplašināt nodokļu bāzi un novirzīt nodokļu slogu no faktoriem, kas saistīti ar ražīgumu, uz īpašumu un patēriņu.

               (14)

               Valsts pārvaldes reforma ir svarīgs pasākums, kas gadījumā, ja tiktu pieņemti un īstenoti nepieciešamie dekrētlikumi, Itālijai dotu iespēju izmantot paredzamos ieguvumus, ko sniedz lielāka efektivitāte un kvalitāte publiskajā sektorā. Dekrētlikumi par valsts uzņēmumiem un vietējiem sabiedriskajiem pakalpojumiem, ko valdība ierosināja 2016. gada janvārī, kā arī sagatavošanā esošais dekrētlikums par nodarbinātību publiskajā sektorā, ir īpaši svarīgi neefektivitātes galveno cēloņu novēršanai. Lai gan nesen ir veikti pasākumi, lai pastiprinātu cīņu pret korupciju, arī palielinot sankcijas un noilguma termiņus konkrētiem noziedzīgiem nodarījumiem korupcijas jomā, jau sen ieteiktā noilguma termiņu sistemātiskā pārskatīšana joprojām tiek atlikta. Svarīgs jautājums ir arī krāpšana grāmatvedības uzskaites jomā. Tieslietu sistēmā lielākās problēmas joprojām ir ilga tiesvedība un liels skaits neiztiesātu civillietu un komerclietu. Šo jautājumu risināšanai pēdējos gados veikto pasākumu ietekmes cieša uzraudzība palīdzēs novērtēt, vai ir nepieciešams tos papildināt ar papildu darbībām.

               (15)

               Ir panākts zināms progress aktīvu kvalitātes uzlabošanā banku sektorā. Lai gan jaunu ienākumus nenesošo aizdevumu pieplūdums pēdējos mēnešos ir palēninājies, to apjoms joprojām ir ļoti liels un turpina radīt spiedienu uz rentabilitāti un banku resursiem. Turklāt Itālijas maksātnespējas sistēmas un parādu piedziņas regulējums nepietiekoši veicina samazinātas vērtības aizdevumu ātru pārstrukturēšanu. Kopš 2015. gada vidus ir pieņemti vairāki likumi, lai vienkāršotu un paātrinātu maksātnespējas un piespiedu atsavināšanas procedūras, un ir ierosināts reglamentējošā likuma projekts fundamentālai bankrota regulējuma reformai. Tomēr vēl ir jāsagaida šo reformu ietekme uz procedūru ilgumu un atgūstamajām summām. Itālija kopš 2015. gada sākuma ir pieņēmusi vairākus pasākumus, lai novērstu trūkumus banku korporatīvajā pārvaldībā, īpaši attiecībā uz lielākām kooperatīvajām bankām, bankām, kuru akcionāri ir fondi, un mazām krājaizdevu sabiedrībām. Pilnīga šo reformu īstenošana veicinātu sektora izturētspēju un nodrošinātu kredītu efektīvāku piešķiršanu reālajai ekonomikai. Ņemot vērā, ka banku sektora zemā efektivitāte izmaksu ziņā kavē rentabilitāti un iekšējā kapitāla veidošanu, vide ar vāju izaugsmi un zemām procentu likmēm ir vēl viena problēma. Jaunais ES banku noregulējuma satvars (5) ir mainījis riska profilu banku emitētām obligācijām, no kurām ievērojamas summas atrodas Itālijas mazumtirdzniecības klientu turējumā, un tas uzsver to, ka ir svarīgi, lai plaša sabiedrība izprastu finanšu jautājumus.

               (16)

               Itālija 2015. gadā pamatīgi reformēja darba tirgus noteikumus un institūcijas, īstenojot tā dēvētā “Nodarbinātības likuma” reformu. Aktīvas darba tirgus politikas reformas īstenošana ir būtiska, lai aktivizētu personas, kuras ir lielākā mērā attālinātas no darba tirgus, jo īpaši ilgtermiņa bezdarbniekus un jauniešus. Pašlaik ir aktuālas vairākas administratīvas, politiskas un ar resursiem saistītas problēmas. Konkrētāk, to risināšanai ir nepieciešams stiprināt valsts nodarbinātības dienestus un cieši uzraudzīt pakalpojumu sniegšanu. Ir veikta māceklības sistēmas reforma, lai tajā iekļautu arī no darba atlaistos pieaugušos un paplašinātu iespējas jauniešiem, taču tās īstenošana joprojām turpinās. Itālijā nav pietiekoši attīstītas otrā līmeņa sarunas par darba koplīgumiem, un tas kavē tādu inovatīvu risinājumu ieviešanu uzņēmuma līmenī, kuri varētu uzlabot ražīgumu un ļautu darba samaksu sekmīgāk pielāgot darba tirgus apstākļiem. Rīcība šajā jomā ir jāveic, apspriežoties ar sociālajiem partneriem un saskaņā ar valstī pastāvošo praksi. Sociālie partneri vēl nav panākuši vienošanos par reformu darba koplīguma slēgšanas sarunu jomā. Saskaņā ar valsts reformu programmu reforma ir sagaidāma līdz 2016. gada beigām. Sieviešu līdzdalība darba tirgū ir viena no viszemākajām ES. Sieviešu īpatsvars ir lielāks netipiskās un nestabilās darbvietās, sievietes ir lielākā daļa no nestandarta strādājošām personām, un pastāv risks, ka viņas īpaši ietekmē neoficiālā ekonomika. Nodokļu un pabalstu sistēma ģimenes otru pelnītāju attur no iesaistīšanās nodarbinātībā, un Nodarbinātības likumā šis jautājums nav risināts iedarbīgi. Arī cenu ziņā pieejamu aprūpes pakalpojumu ierobežotā pieejamība kavē tādu sieviešu līdzdalību darba tirgū, kurām ir bērni un vecāka gadagājuma radinieki. Nabadzības līmenis ir augsts – vairāk nekā ceturtajai daļai itāļu draud nabadzība vai sociālā atstumtība –, un sociālās palīdzības sniegšana joprojām ir zemā līmenī un ir sadrumstalota. Valsts nabadzības mazināšanas stratēģijas pieņemšana un īstenošana un sociālo izdevumu racionalizēšana varētu būt pirmie soļi ceļā uz adekvātas sociālās palīdzības shēmas, kas balstās uz aktīvu iekļaušanu, pakāpenisku ieviešanu valsts mērogā, kopumā neietekmējot budžetu. Ir panākts ievērojams progress izglītības reformas jomā. Skolu reforma tika pieņemta 2015. gada jūlijā, un īstenošanas dekrētlikumi tiks pieņemti līdz 2017. gada janvārim.

               (17)

               Ir panākts neliels progress konkurences veicināšanā pakalpojumu jomā. 2015. gada ikgadējais konkurences likums pašlaik vēl tiek apspriests parlamentā. Vairāki noteikumi, piemēram, par juristu profesijām, ir mīkstināti parlamenta likumdošanas procesā. Vairākas jomas joprojām ir pārāk aizsargātas vai regulētas, jo īpaši reglamentētās profesijas, veselības sektors, vietējais sabiedriskais transports un taksometri, ostas un lidostas. Mazumtirdzniecības sektora attīstību kavē neefektivitāte, kas izriet no stingrā tirgus regulējuma. Publiskais process, ar ko piešķir tiesības saimnieciskajai darbībai publiskajā sfērā, neveicina konkurenci, īpaši tādēļ, ka atļaujas tiek piešķirtas bez konkursa un pārredzamām procedūrām. Tirgus atvēršanas pasākumi ir jāatbalsta ar darījumdarbībai labvēlīgu vidi. Ir panākts progress attiecībā uz vienkāršošanu saskaņā ar 2015.–2017. gada vienkāršošanas programmu, kas centrālajām un reģionālajām valsts pārvaldes iestādēm nodrošina vienkāršāku un efektīvāku sadarbību. Tomēr darījumdarbības vide Itālijā vēl joprojām nepietiekoši veicina izaugsmi un ieguldījumus, un tai kaitē sadrumstalotā un stratificētā normatīvo aktu sistēma, kas izriet no dažādiem valdības līmeņiem. Administratīvais un regulatīvais slogs joprojām nelabvēlīgi ietekmē ekonomikas dalībniekus. Stiprās puses, piemēram, saistībā ar uzņēmumu dibināšanu vai maksātnespējas noregulējumu, pārmāc trūkumi tādās jomās kā būvniecības atļauju piešķiršana, līgumu izpilde, nodokļu maksājumi vai kredītu saņemšana. Arī 2016. gada sākumā pieņemtās valsts publiskā iepirkuma stratēģijas īstenošana varētu veicināt dažu sistēmisku un plaši izplatītu trūkumu novēršanu.

               (18)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi Itālijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2016. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu, kā arī pasākumus, kas veikti saistībā ar iepriekšējos gados Itālijai adresētiem ieteikumiem. Tā ir ņēmusi vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Itālijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jāstiprina ES vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 5. ieteikumā.

               (19)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (20)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti turpmāk minētajā 1. līdz 5. ieteikumā,

         AR ŠO Itālijai 2016. un 2017. gadā IESAKA rīkoties šādi.

               1.

               2016. gadā nodrošināt, ka īslaicīgā novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai nepieciešamās korekcijas, kas ir 0,5 % no IKP, nepārsniedz novirzi 0,75 % apmērā no IKP, kas atļauta attiecībā uz ieguldījumiem un strukturālo reformu īstenošanu, ievērojot nosacījumu, ka 2017. gadā tiks atsāktas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai vajadzīgās korekcijas. 2017. gadā panākt ikgadēju fiskālo korekciju 0,6 % vai lielākā apmērā no IKP virzībā uz vidējā termiņa budžeta mērķi. 2016. gada gaitā pabeigt budžeta procedūras reformu un nodrošināt, ka uzdevumu pārskatīšana ir daļa no šī procesa. Nodrošināt laicīgu privatizācijas programmas īstenošanu un neplānoto papildu peļņu izlietot, lai ātrāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Novirzīt nodokļu slogu no faktoriem, kas saistīti ar ražīgumu, uz patēriņu un īpašumu. Samazināt nodokļu izdevumu skaitu un tvērumu un līdz 2017. gada vidum pabeigt kadastrālās sistēmas reformu. Veikt pasākumus, lai uzlabotu nodokļu saistību izpildi, izmantojot arī elektronisko rēķinu sagatavošanu un elektroniskos maksājumus.

               2.

               Īstenot valsts pārvaldes reformu, pieņemot un īstenojot visus nepieciešamos dekrētlikumus, īpaši tos, ar kuriem reformē valstij piederošos uzņēmumus, vietējos sabiedriskos pakalpojumus un cilvēkresursu pārvaldību. Pastiprināt cīņu pret korupciju, tostarp līdz 2016. gada beigām pārskatot noilguma termiņus. Samazināt civillietu tiesvedības ilgumu, īstenojot reformas un iedarbīgi veicot lietu pārvaldību.

               3.

               Ātrāk samazināt ieņēmumus nenesošo aizdevumu apjomu, cita starpā vēl vairāk uzlabojot maksātnespējas un parādu piedziņas regulējumu. Ātri pabeigt iesākto korporatīvās pārvaldības reformu īstenošanu banku sektorā.

               4.

               Īstenot aktīvas darba tirgus politikas reformu, it īpaši stiprinot nodarbinātības dienestu efektivitāti. Veicināt ģimenes otra pelnītāja stāšanos darbā. Pieņemt un īstenot valsts nabadzības mazināšanas stratēģiju un pārskatīt un racionalizēt sociālos izdevumus.

               5.

               Ātri pieņemt un īstenot sagatavošanā esošo tiesību aktu par konkurenci. Veikt turpmākus pasākumus, lai uzlabotu konkurenci reglamentētajās profesijās, transporta, veselības un mazumtirdzniecības jomās un koncesiju sistēmā.

      Briselē, 2016. gada 12. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  OV C 96, 11.3.2016., 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV L 173, 12.6.2014., 190. lpp.).

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.