title: Padomes Ieteikums ( 2014. gada 8. jūlijs ) par Ungārijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2014. gada konverģences programmu

text:
               29.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/77

         PADOMES IETEIKUMS
   (2014. gada 8. jūlijs)
   par Ungārijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Ungārijas 2014. gada konverģences programmu
   2014/C 247/15
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētām valstīm adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2013. gada 9. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Ungārijas 2013. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par atjaunināto Ungārijas konverģences programmu 2013.–2016. gadam.

               (5)

               Komisija 2013. gada 13. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. 2013. gada 13. novembrī Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Ungārija tika noteikta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropadome 2013. gada 20. decembrī apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (7)

               Komisija 2014. gada 5. martā publicēja padziļinātā pārskata rezultātus attiecībā uz Ungāriju saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu. Komisijas veiktā analīze tai ļauj secināt, ka Ungārijā joprojām pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama uzraudzība un izšķiroša politikas rīcība. Lai samazinātu būtisko nelabvēlīgas ietekmes risku uz ekonomikas darbību, ļoti liela uzmanība joprojām jāvelta ļoti negatīvās neto starptautiskās ieguldījumu pozīcijas pašreizējai koriģēšanai, augstajam valsts un privātā sektora parāda līmenim situācijā, kad finanšu nozare ir trausla un eksporta rezultāti pasliktinās.

               (8)

               Ungārija 2014. gada 30. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu un savu 2014. gada konverģences programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (9)

               2014. gada konverģences programmā ietvertās budžeta stratēģijas mērķis ir samazināt pamata deficītu no 2,9 % no IKP 2014. gadā līdz 1,9 % programmas perioda beigās. To paredzēts panākt, veicot konsolidāciju pašās perioda beigās, lai gan deficīta mērķi ir ievērojami paaugstināti, salīdzinot ar iepriekšējo konverģences programmu. Konverģences programmā apstiprināts vidēja termiņa mērķis - 1,7 % no IKP, kas atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktos mērķus. Tomēr, pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci, sagaidāms, ka līdz programmas perioda beigām vidēja termiņa mērķis netiks sasniegts. Paredzams, ka (pārrēķinātā) strukturālā bilance 2014. gadā pasliktināsies par 1,5 procentpunktiem, tādējādi ievērojami novirzoties no vidēja termiņa mērķa, un 2015. gadā stabilizēsies līmenī, kas ir par 0,5 % no IKP zemāks nekā nepieciešamie uzlabojumi vidēja termiņa mērķa sasniegšanai. Izdevumu robežvērtībai ir ievērojama novirze gan 2014., gan 2015. gadā. Paredzams, ka (pārrēķinātā) strukturālā bilance turpinās pasliktināties gan 2016., gan 2017. gadā. Kopumā, sākot no 2014. gada, ir paredzama ievērojama novirze no korekcijas vidēja termiņa mērķa sasniegšanai. Konverģences programmā tiek prognozēts pakāpenisks, bet nepārtraukts valdības parāda samazinājums no 79 % no IKP 2013. gadā līdz aptuveni 75 % no IKP 2017. gadā. Konverģences programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir lielā mērā ticams laikposmam no 2014. līdz 2016. gadam, un tiek prognozēts, ka 2014. un 2015. gadā IKP pieaugs, attiecīgi, par 2,3 % un 2,5 %, bet Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozē paredzēts pieaugums, attiecīgi, 2,3 % un 2,1 % apmērā. Taču konverģences programma ir pārāk optimistiska attiecībā uz 2017. gadu.
               Riski, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu, visumā ir samērīgi 2014. gadā, bet pieaug riski, ka deficīts var izrādīties lielāks, nekā plānots, sākot no 2015. gada. Īpašus riskus rada fakts, ka plānoto izdevumu īpatsvara samazinājumu ir paredzēts sasniegt, ieviešot vispārēju nominālu iesaldēšanu vai attiecībā uz lielāko daļu diskrecionāro izdevumu pozīciju ierobežojot pieaugumu tā, lai tas nepārsniegtu inflācijas līmeni. Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozē paredzēts, ka pamata deficīts 2014. un 2015. gadā būs vienāds ar konverģences programmā noteiktajiem mērķiem. Paredzot, ka strukturālais deficīts 2014. gadā būs 2,2 % no IKP un 2015. gadā – 2,3 %, Komisijas prognozē apstiprināts risks, ka, sākot no 2014. gada, radīsies ievērojama novirze no vidēja termiņa mērķa. Turklāt Komisijas prognozē norādīts arī uz neatbilstību parāda samazināšanas kritērijam 2014. un 2015. gadā. 2014. gadā prognozētais strukturālās bilances pasliktinājums (- 1,4 % no IKP) ir lielāks nekā rādītājs, kas pieļaujams, lai izpildītu parāda noteikumu (- 0,5 % no IKP). Pamatojoties uz Padomes veikto konverģences programmas izvērtējumu un Komisijas prognozi, ievērojot Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka ir nepieciešami papildu strukturālās konsolidācijas centieni, ņemot vērā risku, ka radīsies ievērojama novirze no vidēja termiņa mērķa, kā arī neatbilstību parādsaistību noteikumam, sākot no 2014. gada.

               (10)

               Vidēja termiņa budžeta programma ir stiprināta, paplašinot plānošanas perspektīvu uz laiku, kas pārsniedz kārtējo budžeta gadu. Tomēr tās efektivitāte un saistošais raksturs vēl nav nodrošināts. Ir ieviesti jauni skaitliski fiskālie noteikumi, taču to izstrādes trūkumi nav novērsti, un tie ir saistīti pārsvarā ar to, ka trūkst sistemātiskas ex post uzraudzības, nav noteikts maksimālais atļaujamais novirzes līmenis un nav stabilu korekciju mehānismu. Fiskālo jautājumu padomes šaurais obligāto uzdevumu klāsts un analītiskie resursi joprojām neatbilst tās budžeta veto tiesībām. Vidēja termiņa budžeta programmas turpmāka stiprināšana un Fiskālo jautājumu padomes obligāto pilnvaru paplašināšana palīdzētu uzlabot vispārējās fiskālās sistēmas uzticamību, pārredzamību un efektivitāti.

               (11)

               Neraugoties uz to, ka Centrālā banka subsidēja shēmu “Finansējums izaugsmei” maziem un vidējiem uzņēmumiem, normāla ekonomikas kreditēšana nav vērsusies plašumā ilgtspējīgā veidā. Regulatīvais slogs finanšu sektoram ir vēl vairāk palielinājies un tādējādi ierobežojis kapitāla uzkrāšanas kapacitāti. Tādi pasākumi kā finanšu darījumu nodevas paaugstināšana ir sekmējuši to, ka palielinājās skaidras naudas izmantošana ekonomikā. Aizdevumu portfelis mājsaimniecībām turpināja pasliktināties, un ienākumus nenesošu aizdevumu augstais īpatsvars pašreiz ir viena no lielākajām problēmām finanšu sektorā. Portfeļa sanāciju kavē noregulējuma procedūru zemā efektivitāte. Nav veikti būtiski jauni pasākumi, lai izņemtu no banku bilancēm aktīvus, kuru vērtība ir samazinājusies. Lielais regulatīvais slogs apvienojumā ar ienākumus nenesošu aizdevumu augsto īpatsvaru ir veicinājis to, ka kredītresursu pieejamība ir ierobežota. Valdība atkārtoti paziņoja par nodomu ieviest jaunu atvieglojumu shēmu, lai palīdzētu ārvalstu valūtā izsniegtu kredītu ņēmējiem; vairumā gadījumu šie pasākumi nav vērsti uz problemātiskiem aizņēmējiem un negatīvi ietekmē mājsaimniecību maksājumu kultūru, jo tās sagaida papildu palīdzību no valdības. Finanšu regulējums un uzraudzība ir stiprināta, integrējot Finanšu uzraudzības iestādi centrālās bankas struktūrā un piešķirot centrālajai bankai atbildību par makroprudenciālo uzraudzību. Ir sākts sagatavošanas darbs pie banku noregulējuma režīma izveides.

               (12)

               Lai gan izmaiņas nodokļu jomā tiek ieviestas retāk nekā iepriekšējā gadā, nav gūti būtiski panākumi attiecībā uz to, lai padarītu uzņēmumu nodokļu sistēmu līdzsvarotāku. Daži no esošajiem nozarēm piemērojamiem nodokļiem tika pat palielināti. Dažādu nodokļu likmju piemērošana dažādās nozarēs ir šķērslis efektīvai resursu piešķiršanai un tādēļ negatīvi ietekmē izaugsmi. Lai panāktu, ka piemērojamie nodokļi ir nodarbinātībai labvēlīgāki, Ungārija ir paplašinājusi iedzīvotāju ienākuma nodokļa ģimenes nodokļa atlaides piemērojamību, kas var palīdzēt algotiem darbiniekiem. Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās neprecētiem zemu atalgotiem darba ņēmējiem ir viens no augstākajiem Savienībā. Lai gan atbilstības kritēriji Nodarbinātības aizsardzības aktam ir mazliet paplašināti, attiecinot to uz mātēm, kurām ir trīs vai vairāk bērni, būtībā tie ir palikuši nemainīgi, kaut arī uz ievērojamu daļu no zemu atalgotiem darba ņēmējiem šā pasākuma darbības joma neattiecas. Būs svarīgi novērtēt šīs shēmas ietekmi un izmaksu lietderību un vajadzības gadījumā pielāgot to, lai palielinātu tās spēju iesaistīt iedzīvotājus darba tirgū. Ir gūti nelieli panākumi attiecībā uz nodokļu pārcelšanu no darbaspēka uz vides nodokļiem, bet ir nepieciešami papildu pasākumi. Pēc atkārtotas kavēšanas pagātnē pakāpeniski tiek īstenota kases aparātu sasaiste ar nodokļu iestādi tiešsaistē. Tomēr Ungārijā joprojām pastāv augsts nodokļu saistību neizpildes līmenis, kam raksturīgs noturīgs nedeklarētas nodarbinātības līmenis un PVN atšķirības. Būtu jāstiprina kontroles pasākumi, jo īpaši, lai efektīvāk apkarotu ar PVN saistītu krāpšanu.

               (13)

               Jauniešu bezdarba līmenis 2013. gadā samazinājās, lai gan palielinājās to jauniešu īpatsvars, kas nav nedz nodarbināti, nedz iesaistīti izglītībā vai apmācībā. Valsts nodarbinātības dienesta filiāļu efektīva sadarbība ar izglītības iestādēm un vietējā līmeņa ieinteresētajām personām varētu paaugstināt iesaistīšanās līmeni. Ir sākusies kapacitātes palielināšana valsts nodarbinātības dienestā, tostarp klientu profilēšanas sistēmas sagatavošana, taču aktīva darba tirgus politika atvērtajam darba tirgum būtu jāizvērtē, lai novērtētu tās efektivitāti un lietderību, un vajadzības gadījumā tā būtu jāpielāgo, lai uzlabotu dažu nelabvēlīgā situācijā esošu grupu piekļuvi darba tirgum. Ir jāstiprina dažādu darba tirgus un sociālo pasākumu (sabiedrisko darbu shēmas, bezdarbnieku pabalstu un sociālās palīdzības) aktivizēšanas aspekts. Sabiedrisko darbu shēmā tiek izmantots ļoti daudz budžeta resursu, kas ir pieejami nodarbinātības pasākumiem, taču 2013. gadā 11,54 % no shēmā iesaistītajiem pēc izstāšanās no tās varēja atgriezties atvērtajā darba tirgū. Tas raisa jautājumu par to, vai shēma būtu jāpielāgo, piemēram, veidojot ciešākas saiknes ar aktivizēšanas, apmācības un darba meklēšanas atbalstu, lai nodrošinātu noturīgāku ietekmi uz nodarbinātību. Sieviešu līdzdalība darba tirgū tika veicināta, palielinot apmaksāta bērna kopšanas atvaļinājuma shēmas elastību un paplašinot bērnu aprūpes iespējas, taču ir nepieciešami papildu centieni, jo sieviešu nodarbinātības līmenis joprojām ir zemāks par 60 %. Laikposms, kurā ir tiesības saņemt bezdarbnieka pabalstu, ir īsāks nekā laiks, kas darba meklētājiem vidēji ir nepieciešams darba atrašanai. To iedzīvotāju skaits Ungārijā, kas riskē nonākt nabadzībā vai sociālā atstumtībā, pastāvīgi pieaug un pašlaik veido gandrīz trešdaļu no visiem iedzīvotājiem. Nabadzība joprojām nesamērīgi ietekmē nelabvēlīgākā situācijā esošās grupas, jo īpaši bērnus un romus. Lai gan ir ieviesta sociālās integrācijas valsts stratēģija, politikas pasākumi vairākumā jomu neveicina stratēģijā nosprausto mērķu sasniegšanu sistemātiskā veidā. Lai efektīvi mazinātu nabadzību, ir nepieciešami integrēti un racionāli politikas pasākumi.

               (14)

               Darījumdarbības vidi Ungārijā raksturo biežas izmaiņas regulējumā un ierobežota konkurence arvien lielākā skaitā nozaru. Ir ieviesti jauni šķēršļi pakalpojumu nozarē, un esošie šķēršļi nav novērsti (piemēram, farmācijas, atkritumu apsaimniekošanas, mobilo maksājumu, tabakas un mācību grāmatu mazumtirdzniecības nozarē). Ieguldījumi ir īpaši ievērojami samazinājušies tajās nozarēs, kurās pēdējos gados ir ieviesti nozarēm piemērojami papildnodokļi. Laikā no 2010. gada līdz 2013. gadam nominālie ieguldījumi samazinājās par 44 % enerģētikas nozarē, par 28 % finanšu nozarē un par 18 % komunikāciju nozarē, taču kopumā palielinājās par 3,4 %. Ir gūti nelieli panākumi attiecībā uz konkurences uzlabošanu publiskā iepirkuma jomā, bet ir nepieciešami papildu centieni. Piemēram, plašāka e-publiskā iepirkuma izmantošana varētu radīt ievērojamus izmaksu ietaupījumus, uzlabot publiskā iepirkuma pārredzamību un palielināt konkurenci. Ir veikti pasākumi, lai īstenotu integritātes stratēģijas un veicinātu labākus pārredzamības standartus publiskajā pārvaldē, bet efektīvai korupcijas apkarošanai ir nepieciešami papildu centieni.

               (15)

               Mācības priekšlaicīgi pārtraukušo skolēnu īpatsvars pieaug, un vairākkārt ir tikusi atlikta stratēģijas pieņemšana, kuras mērķis ir novērst mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu. Ir nepieciešami turpmāki centieni, lai nodrošinātu skolēniem darba tirgus prasībām atbilstošas pamatprasmes, zināšanas un kvalifikāciju. Vienlīdzīga piekļuve kvalitatīvai vispārējai izglītībai joprojām sagādā lielas problēmas nelabvēlīgā situācijā esošiem bērniem, jo īpaši romiem. Lai atvieglotu pāreju no izglītības uz darba tirgu, kas joprojām ir apgrūtināta, ir pieņemts jauns tiesību akts par profesionālo apmācību, ar kuru cita starpā ievieš jaunu duālo modeli, un šā tiesību akta ietekme ir cieši jāuzrauga.

               (16)

               Ungārija 2013. un 2014. gadā turpināja samazināt elektroenerģijas un gāzes cenas galalietotājiem. Šie cenu samazinājumi apvienojumā ar papildu nodokļu slogu energouzņēmumiem ir negatīvi ietekmējuši enerģijas piegādātāju spēju segt izmaksas, ieguldījumus enerģētikas jomā un tīklu uzturēšanu. Pašlaik mājsaimniecību energointensitāte ir viena no augstākajām Savienībā, un energoefektivitāti varētu uzlabot jo īpaši mājokļu nozarē. Fakts, ka energoregulatoram trūkst neatkarības attiecībā uz tarifu un nosacījumu par piekļuvi tīklam noteikšanu, joprojām raisa bažas. Ir veikti daži pasākumi, lai racionalizētu sabiedriskā transporta uzņēmumu organizāciju, taču ilgtspējību varētu vēl vairāk uzlabot, risinot darbības izmaksu problēmu un mainot tarifu sistēmu.

               (17)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Ungārijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Ungārijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 7. ieteikumā.

               (18)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi konverģences programmu, un tās atzinums (5) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (19)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1., 2., 3. un 5. ieteikumā,

         AR ŠO IESAKA Ungārijai laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Pastiprināt budžeta pasākumus 2014. gadam, ņemot vērā, ka – balstoties uz Komisijas 2014. gada pavasara prognozi – rodas novirze no Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām, proti, parāda samazināšanas noteikuma. 2015. gadā un turpmāk ievērojami stiprināt budžeta stratēģiju, lai nodrošinātu vidēja termiņa mērķa sasniegšanu un atbilstību parāda samazināšanas prasībām nolūkā noturēt vispārējās valdības parāda attiecības stabilu samazināšanos. Nodrošināt vidēja termiņa budžeta programmas saistošo raksturu, sistemātiski veicot ex post uzraudzību attiecībā uz atbilstību skaitliskiem fiskāliem noteikumiem un izmantojot korekciju mehānismus. Uzlabot publisko finanšu pārredzamību, tostarp paplašinot Fiskālo jautājumu padomes obligāto uzdevumu loku, pieprasot regulāri sagatavot makrofiskālās prognozes un būtiskāko politisko priekšlikumu ietekmes uz budžetu izvērtējumus.

               2.

               Palīdzēt atjaunot ekonomikas normālas kreditēšanas plūsmas, cita starpā uzlabojot finanšu iestādēm piemērojamo nodokļu struktūru un samazinot šo nodokļu radīto slogu. Pielāgot finanšu darījumu nodevu, lai novērstu banku nozares ietaupījumu novirzīšanu un palielinātu stimulus izmantot elektroniskos maksājumus. Izpētīt un novērst portfeļu sanācijas šķēršļus, cita starpā nosakot stingrākus nodrošinājuma noteikumus attiecībā uz pārstrukturētajiem aizdevumiem, novēršot šķēršļus nodrošinājuma realizācijai, kā arī palielinot maksātnespējas procedūru norises ātrumu un efektivitāti. Šajā sakarā rūpīgi apspriest ar ieinteresētajām personām jaunas politiskas iniciatīvas un nodrošināt, lai tās būtu pareizi vērstas un nepalielinātu bezrūpīgas rīcības risku aizņēmēju vidū. Vēl vairāk uzlabot finanšu regulējumu un uzraudzību.

               3.

               Nodrošināt stabilu, līdzsvarotāku un racionālāku nodokļu sistēmu uzņēmumiem, tostarp pakāpeniski atceļot kropļojošus nozarēm piemērojamus nodokļus. Samazināt nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās zemu atalgotiem darba ņēmējiem, cita starpā uzlabojot vides nodokļu efektivitāti. Pastiprināt pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot nodokļu saistību izpildi – jo īpaši samazināt ar PVN saistītu krāpšanu –, un samazināt tās kopējās izmaksas.

               4.

               Stiprināt pareizi vērstus aktīvas darba tirgus politikas pasākumus, cita starpā paātrinot valsts nodarbinātības dienesta klientu profilēšanas sistēmas ieviešanu. Ieviest plānoto jauniešu darbaudzināšanas tīklu un koordinēt to ar izglītības iestādēm un vietējā līmeņa ieinteresētajām personām, lai paaugstinātu iesaistīšanās līmeni. Pārskatīt sabiedrisko darbu shēmu nolūkā novērtēt, cik efektīvi tā palīdz cilvēkiem atrast turpmāku darbavietu, un vēl vairāk stiprināt tās aktivizēšanas aspektus. Apsvērt tā laikposma pagarināšanu, kurā ir tiesības saņemt bezdarbnieka pabalstu, ņemot vērā laiku, kas vidēji ir nepieciešams jauna darba atrašanai, un saikni ar aktivizēšanas pasākumiem. Uzlabot sociālās palīdzības adekvātumu un segumu, vienlaikus stiprinot saikni ar aktivizēšanu. Lai mazinātu nabadzību, īstenot racionālus un integrētus politikas pasākumus nolūkā ievērojami mazināt nabadzību, jo īpaši bērnu un romu vidū.

               5.

               Stabilizēt regulējumu un veicināt konkurenci tirgū, cita starpā novēršot šķēršļus pakalpojumu nozarē. Veikt vērienīgākus pasākumus, lai palielinātu konkurenci un pārredzamību publiskajos iepirkumos, tostarp labāk izmantot e-publisko iepirkumu, un turpināt korupcijas un vispārējā administratīvā sloga mazināšanu.

               6.

               Īstenot valsts stratēģiju attiecībā uz mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas novēršanu, galveno uzmanību pievēršot mācību priekšlaicīgai pārtraukšanai profesionālajā izglītībā un apmācībā. Ieviest sistemātisku pieeju nolūkā veicināt iekļaujošu vispārējo izglītību nelabvēlīgā situācijā esošām grupām, jo īpaši romiem. Atbalstīt pāreju starp dažādiem izglītības posmiem un pāreju uz darba tirgu un cieši uzraudzīt profesionālās apmācības reformas īstenošanu. Īstenot augstākās izglītības reformu, lai palielinātu augstāko izglītību ieguvušo skaitu, jo īpaši nelabvēlīgā situācijā esošu studentu vidū.

               7.

               Pārskatīt enerģijas cenu regulējuma ietekmi uz stimuliem veikt ieguldījumus un uz konkurenci elektroenerģijas un gāzes tirgos. Veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu valsts regulatora autonomiju attiecībā uz tīkla tarifu un nosacījumu ieviešanu. Veikt pasākumus, lai palielinātu energoefektivitāti, jo īpaši mājokļu nozarē. Vēl vairāk uzlabot transporta sistēmas ilgtspējību, cita starpā samazinot darbības izmaksas un pārskatot transporta nozares valsts uzņēmumu tarifu sistēmu.

      Briselē, 2014. gada 8. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. C. PADOAN

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Paliek spēkā 2014. gadā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (4)  OV C 217, 30.7.2013., 37. lpp.

      (5)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums (ES) 2016/1111 (2016. gada 6. jūlijs) par niķeļa monitoringu pārtikā (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               8.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 183/70

         KOMISIJAS IETEIKUMS (ES) 2016/1111
   (2016. gada 6. jūlijs)
   par niķeļa monitoringu pārtikā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Niķelis ir zemes virsmā plaši sastopams metāls. Dabiskās un antropogēnās aktivitātes dēļ niķelis ir sastopams pārtikā un dzeramajā ūdenī.

               (2)

               Grieķijas Pārtikas iestāde lūdza Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi (“EFSA”) novērtēt risku, ko cilvēku veselībai rada niķeļa klātbūtne pārtikā, jo īpaši dārzeņos.

               (3)

                  EFSA zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē (CONTAM grupa), nolēma paplašināt riska novērtējumu attiecībā uz dzeramo ūdeni un pieņēma zinātnisko atzinumu par risku, ko cilvēku veselībai rada niķeļa klātbūtne pārtikā un dzeramajā ūdenī (1). Saskaņā ar šo atzinumu kritiskā ietekme, kas raksturo ar hronisku orālu eksponētību niķelim saistīto risku, ir reproduktīvā un ontoģenētiskā toksicitāte. Tika konstatēts, ka kritiskā ietekme attiecībā uz tādu cilvēku, kuri ir sensibilizēti pret niķeli, akūtu orālu eksponētību niķelim ir ekzēmas uzliesmojumi un alerģisku reakciju pastiprināšanās.

               (4)

               Dati par niķeļa sastopamību pārtikā un dzeramajā ūdenī tika vākti 15 dažādās Eiropas valstīs. 80 % no kopējā savākto datu apjoma tika vākti vienā dalībvalstī, tādēļ, lai pārbaudītu niķeļa sastopamību pārtikā visā Savienībā, tomēr būtu nepieciešams ģeogrāfiski plašāks datu kopums.

               (5)

               Attiecībā uz dažām pārtikas produktu grupām, kuras EFSA zinātniskajā atzinumā uzskatītas par galvenajiem eksponētības ceļiem caur uzturu, bija pieejami samērā ierobežoti dati par sastopamību. Ņemot vērā iespējamos turpmākos riska pārvaldības pasākumus, būtu ieteicams gūt labāku priekšstatu par niķeļa saturu pārtikas precēs, kas pieder šīm pārtikas grupām,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm, aktīvi piedaloties pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem un citām ieinteresētajām personām, būtu jāveic niķeļa monitorings pārtikā 2016., 2017. un 2018. gadā. Monitoringā būtu jāiekļauj labība, labības produkti, maisījumi zīdaiņiem, papildu ēdināšanas maisījumi zīdaiņiem, apstrādāta graudaugu pārtika zīdaiņiem un maziem bērniem, bērnu pārtika, īpašiem medicīniskiem nolūkiem īpaši zīdaiņiem un maziem bērniem paredzēta pārtika, uztura bagātinātāji, pākšaugi, rieksti un eļļas sēklas, piens un piena produkti, alkoholiskie un bezalkoholiskie dzērieni, cukurs un konditorejas izstrādājumi (tostarp kakao un šokolāde), augļi, dārzeņi un dārzeņu produkti (tostarp sēnes), sausas tējas lapas, citu augu sausas daļas, ko izmanto zāļu tējām, un gliemenes.

               2.

               Paraugu ņemšanas procedūras būtu jāveic saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 333/2007 (2) noteikumiem, lai nodrošinātu, ka paņemtie paraugi ir reprezentatīvi attiecībā uz partiju, no kuras tie ņemti.

               3.

               Paraugus analīzē tādus, kādus tos tirgo. Kopējā niķeļa analīze būtu jāveic saskaņā ar standartu EN 13804:2013 “Pārtikas produkti. Ķīmisko elementu un to savienojumu noteikšana. Vispārīgi norādījumi un īpašas prasības”, vēlams, izmantojot analīzes metodi, kuras pamatā ir liesmas atomu absorbcijas spektrometrija (FAAS) vai grafīta krāsns, atomu absorbcijas spektrometrija (GFAAS), induktīvi saistītas plazmas optiskās emisijas spektrometrija (ICP-OES) vai masspektrometrija (ICP-MS).

               4.

               Dalībvalstīm, pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem un citām ieinteresētajām personām līdz 2016., 2017. un 2018. gada 1. oktobrim būtu jāsniedz Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei monitoringa dati, kas izteikti attiecībā pret kopējo svaru, un informācija, izmantojot EFSA noteikto elektronisko ziņošanas formātu, lai tos varētu apkopot vienā datubāzē. Pieejamie dati par niķeļa sastopamību iepriekšējos gados, kas vēl nav nosūtīti, būtu jānosūta pēc iespējas drīz saskaņā ar tādiem pašiem noteikumiem.

      Briselē, 2016. gada 6. jūlijā

            Komisijas vārdā–

            Komisijas loceklis

         Vytenis ANDRIUKAITIS

      (1)  EFSA CONTAM grupa (zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar piesārņojumu pārtikas apritē), 2015. g. Zinātniskais atzinums par risku sabiedrības veselībai, kas saistīts ar niķeļa klātbūtni pārtikā un dzeramajā ūdenī. EFSA Journal 2015;13(2):4002, 202 lpp. doi:10.2903/j.efsa.2015.4002

      (2)  Komisijas 2007. gada 28. marta Regula (EK) Nr. 333/2007, ar ko nosaka paraugu ņemšanas un analīzes metodes mikroelementu un pārstrādes procesā radušos piesārņotāju koncentrācijas kontrolei pārtikas produktos (OV L 88, 29.3.2007., 29. lpp.).


title: Padomes Ieteikums ( 2014. gada 8. jūlijs ) par Francijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2014. gada stabilitātes programmu

text:
               29.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/42

         PADOMES IETEIKUMS
   (2014. gada 8. jūlijs)
   par Francijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2014. gada stabilitātes programmu
   2014/C 247/09
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

               (2)

               Padome 2010. gada 13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), un 2010. gada 21. oktobrī tā pieņēma lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (3), kas kopā veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

               (3)

               Dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus.

               (4)

               Padome 2013. gada 9. jūlijā pieņēma ieteikumu (4) par Francijas 2013. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Francijas atjaunināto stabilitātes programmu 2012.–2017. gadam. 2013. gada 15. novembrī saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 473/2013 (5) Komisija iesniedza savu atzinumu par Francijas 2014. gada budžeta plāna projektu.

               (5)

               Komisija 2013. gada 13. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, iezīmējot 2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. 2013. gada 13. novembrī Komisija, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Francija tika norādīta kā viena no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (6)

               Eiropadome 2013. gada 20. decembrī apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

               (7)

               Komisija 2014. gada 5. martā publicēja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu sagatavotā padziļinātā pārskata rezultātus par Franciju. Komisijas veiktā analīze liek tai secināt, ka Francijā turpina pastāvēt makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama īpaša pārraudzība un izšķiroša politikas rīcība. Jo īpaši tirdzniecības bilances un konkurētspējas pasliktināšanās un sekas, kas saistītas ar publiskā sektora lielajiem parādiem, ir pelnījušas pastāvīgu politikas uzmanību.

               (8)

               Komisija 2014. gada 5. martā ieteica Francijai veikt papildu centienus, lai nodrošinātu, ka tiek pilnībā īstenots Padomes ieteikums saistībā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru.

               (9)

               Francija 2014. gada 7. maijā iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu un savu 2014. gada stabilitātes programmu. Abas programmas tika izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

               (10)

               2014. gada stabilitātes programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir koriģēt pārmērīgo deficītu līdz 2015. gadam un sasniegt vidējā termiņa mērķi 2017. gadā. Stabilitātes programmā ir apstiprināts iepriekšējais vidējā termiņa mērķis, proti, panākt līdzsvarotu budžetu strukturālā izteiksmē, kas ir stingrāks nekā Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Stabilitātes programmā plānots 2015. gadā samazināt deficītu līdz 3 % no IKP, virs mērķa, kas noteikts Padomes 2013. gada 21. jūnija ieteikumā. Pēc tam plānotais (pārrēķinātais) ikgadējais progress virzībā uz vidējā termiņa mērķa sasniegšanu būtu mazāks nekā minimālā prasība, kas ir 0,5 % no IKP. Kopumā stabilitātes programmā izklāstītā budžeta stratēģija tikai daļēji atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Stabilitātes programmā prognozēts, ka valdības parāds maksimālo apjomu attiecībā pret IKP, proti, 95,6 %, sasniegs 2014. gadā un 2015. gadā, un pēc tam 2017. gadā tas samazināsies līdz 91,9 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir pamatā stabilitātes programmas budžeta prognozēm, ir ticams attiecībā uz 2014. gadu un nedaudz optimistisks attiecībā uz 2015. gadu; prognozēts, ka IKP izaugsme šajā gadā būs 1,0 % un nākamajā gadā tā būs 1,7 %, salīdzinājumā ar attiecīgi 1,0 % un 1,5 % saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi. Publisko finanšu augstā padome (Haut Conseil des finances publiques) 2014. gada aprīlī izdeva atzinumu par stabilitātes programmas makroekonomikas scenāriju. Stabilitātes programmā ir izklāstīti vairāki papildu pasākumi 2014. gadam, kuru starpā ir ministriju apropriāciju dzēšana, kas jāapstiprina saistībā ar papildbudžetu, un valdības paziņotā 50 miljardu euro lielā taupības plāna pirmie rezultāti.
               Pamatojoties uz minēto un ņemot arī vērā faktu, ka Komisijas ieteikuma pieņemšanas brīdī fiskālā jomā 2013. gadā bija panākts vairāk nekā bija gaidāms, var uzskatīt, ka stabilitātes programma lielā mērā atbilst Komisijas ieteikumam. Fiskālās konsolidācijas pasākumu detalizācijas līmenis nav pietiekams, lai ticami nodrošinātu pārmērīgā deficīta situācijas korekciju līdz 2015. gadam; to pamato Komisijas prognoze, ka deficīts nākamgad būs 3,4 % apmērā no IKP, un fakts, ka pamatā esošā strukturālā korekcija ir krietni mazāka nekā Padomes ieteiktais līmenis. Turklāt pastāv risks, ka valdības nospraustie mērķi samazināsies. Jo īpaši – daļa no stabilitātes programmā paziņotajiem papildu pasākumiem 2014. gadam vēl ir jāpieņem, un 2015. gadā plānotais ietaupījumu apjoms ir ļoti vērienīgs. Pamatojoties uz Komisijas prognozi, fiskālie centieni laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam ir par 0,2 procentpunktiem no IKP mazāki nekā vajadzīgs strukturālās bilances (koriģēto) izmaiņu izteiksmē un vismaz par 0,1 procentpunktu no IKP mazāki nekā vajadzīgs to pasākumu apjoma izteiksmē, kuri tika uzskatīti par nepieciešamiem Padomes ieteikuma pieņemšanas brīdī. Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu un Komisijas prognozi, saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97 Padome uzskata, ka ir nepieciešams turpmāk precizēt pasākumus, kas ir budžeta stratēģijas pamatā, un ka ir nepieciešami turpmāki centieni, lai izpildītu Padomes ieteikumu un pēc tam nodrošinātu atbilstošu virzību uz vidējā termiņa mērķi. Jo īpaši papildu centieni būtu jāizklāsta gaidāmajos 2014. gada budžeta likuma grozījumos.

               (11)

               Ņemot vērā lielo un joprojām pieaugošo parāda apjomu un to, ka termiņš pārmērīgā budžeta deficīta novēršanai ir pārlikts uz 2015. gadu, ir vēl jo svarīgāk, lai 2014. gada budžets tiktu stingri izpildīts un lai būtiski konsolidācijas centieni tiktu apņēmīgi īstenoti 2015. gadā. It īpaši publiskajiem izdevumiem būtu jāpieaug daudz lēnākā tempā nekā iepriekšējos gados, kā plānojusi Francijas valdība. Tādējādi ir nepieciešams turpmāk precizēt stratēģiju izdevumu samazināšanai, padarot intensīvāku pašlaik notiekošo izdevumu pārskatīšanu un attiecīgā gadījumā no jauna definējot valdības rīcības apmēru. Apjomīgus īstermiņa ietaupījumus nevar sasniegt, būtiski nesamazinot sociālā nodrošinājuma izdevumu pieaugumu, kas veido gandrīz pusi no publiskā sektora izdevumiem.
               Tas nozīmē, ka ir jāsamazina veselības aprūpes un pensiju izmaksas, piemēram, nosakot vērienīgākus ikgadējos veselības aprūpes izdevumu mērķus un uz noteiktu laiku iesaldējot pensijas, kā arī citus sociālos pabalstus, kā to pašlaik plāno valdība. Turklāt ar jauno plānoto decentralizācijas likumu būtu jāvienkāršo dažādie Francijas pārvaldes līmeņi, lai novērstu administratīvo funkciju pārklāšanos un panāktu turpmāku sinerģiju, efektivitātes pieaugumu un ietaupījumus, apvienojot vai likvidējot pārvaldes līmeņus. Šajā sakarā jāatzīmē, ka stabilitātes programmā izklāstītas strukturālās reformas stāsies spēkā tikai vidējā termiņā, lai gan plānotie termiņi kopš stabilitātes programmas izstrādes ir pārcelti uz agrāku laiku, un turklāt uz tiem attiecas arī būtiski īstenošanas riski. Būtu jāpastiprina arī vietējo valdību izdevumu kontrole, tai skaitā nosakot robežu ikgadējam vietējās valdības nodokļu ieņēmumu pieaugumam, ņemot vērā pašreizējos noteiktos limitus vairākiem vietējiem nodokļiem, vienlaikus rūpīgi īstenojot plānotos centrālās valdības dotāciju samazinājumus. Papildus nepieciešamībai veikt ietaupījumus īstermiņā bažas rada arī publisko finanšu ilgtspēja ilgtermiņā.
               Lai gan publiskie izdevumi veselības aprūpes jomā pēdējos gados ir tikuši iegrožoti, vēl vairāk ir jāuzlabo veselības aprūpes sistēmas izmaksu lietderība. Jo īpaši ir jāīsteno turpmākas rīcībpolitikas izmaksu ierobežošanai, jo tiek prognozēts, ka veselības aprūpes sistēma saskarsies ar izmaksu būtisku pieaugumu vidējā termiņā un ilgtermiņā. Jomas, kurās efektivitāte būtu jāuzlabo, ir izdevumi farmācijas produktu un administrācijas jomā, kā arī stacionārā aprūpe. Visbeidzot, 2013. gada decembrī tika pieņemta pensiju reforma, lai nodrošinātu sistēmas ilgtermiņa stabilitāti. Tomēr ar pensiju reformu nepietiks, lai likvidētu sistēmā pastāvošo deficītu, jo īpaši deficītu, kas izriet no shēmām, kuras piemērojamas valsts pārvaldes ierēdņiem un vairāku valsts kontrolē esošu uzņēmumu darbiniekiem, un kopumā saskaņā ar Francijas iestāžu prognozēm jaunie pasākumi pensiju jomā līdz 2020. gadam tikai uz pusi samazinās sistēmas kopējo deficītu līdz aptuveni 0,5 % no IKP. Turklāt korekcijas apmēru var ietekmēt būtiski riski, jo makroekonomikas scenārijs, kas ir šo prognožu pamatā, varētu izrādīties pārlieku optimistisks. Jaunizveidotajai pensiju pārraudzības komitejai (Comité de suivi des retraites) būtu jānodrošina, ka sistēmas deficīts tiek pakāpeniski samazināts.

               (12)

               Francija ir starp tām dalībvalstīm, kurās darbaspēka izmaksas ir visaugstākās. Jo īpaši lielais darbaspēkam piemēroto nodokļu slogs samazina uzņēmumu rentabilitāti un apslāpē nodarbinātību. Lai palīdzētu uzlabot izmaksu konkurētspēju, valdība ir īstenojusi vairākas iniciatīvas darbaspēkam piemēroto nodokļu samazināšanai. 2012. gada decembrī tika pieņemta nodokļu atlaide konkurētspējai un nodarbinātībai (CICE), kas samazina darbaspēka izmaksas attiecībā uz tiem darbiniekiem, kuru algas ir mazākas nekā minimālā alga reizināta ar 2,5. 2014. gada janvārī kā daļa no “atbildības un solidaritātes pakta” tika paziņots darbaspēka izmaksu samazinājums papildu 10 miljardu euro apmērā. Šie divi pasākumi atbilst 30 miljardiem euro jeb 1,5 % no IKP, kas ir atbilstoši kopējam uzņēmumu nodokļu pieaugumam, kurš konstatēts laikposmā no 2010. līdz 2013. gadam, un ar to tikai uz pusi tiktu samazināta starpība starp darba devēju sociālā nodrošinājuma iemaksām Francijā un eurozonas vidējo radītāju. Turklāt eksportējoši uzņēmumi, kas parasti maksā lielākas algas, no CICE iegūs mazāk nekā neeksportējoši uzņēmumi – tas samazina pasākuma ietekmi uz konkurētspēju. Atbildības un solidaritātes pakts ietver darbaspēka izmaksu samazinājumu attiecībā uz mazām algām un pasākumu, kas vērts uz algām, kuras ir 1,6 līdz 3,5 reizes lielākas par minimālo algu. Gaidāms, ka otrajam minētajam pasākumam, kuram vajadzētu stāties spēkā no 2016. gada, būs tiešāka ietekme uz eksportējošiem uzņēmumiem. Algu noteikšanas sistēma Francijā bieži rada kropļojumus algu struktūrā un ierobežo uzņēmumu spēju pielāgot algas ekonomikas lejupslīdes cikliem. Sociālās aizsardzības finansēšanas augstā padome (Haut Conseil du financement de la protection sociale) ir izvērtējusi dažādu sociālā nodrošinājuma izņēmumu scenāriju ietekmi uz nodarbinātību, taču tikai ierobežota uzmanība ir pievērsta ietekmei uz izmaiņām atalgojumā un konkurētspēju.
               Kaut arī attiecībā uz minimālo algu saņemošajiem darbiniekiem tika noteikti plaši izņēmumi, minimālo algu saņemošā darbaspēka izmaksas saglabājas augstā līmenī. Šie izņēmumi palīdzēja ierobežot darbaspēka izmaksas 2013. gadā, kas ir vērtējams pozitīvi, taču minimālās algas apmērs Francijā vēl aizvien ir augsts, salīdzinot ar citām dalībvalstīm. Šo iemeslu dēļ minimālās algas apmēram būtu jāattīstās tādā veidā, kas atbalsta konkurētspēju un darbvietu veidošanu. Francijā pastāv tikai daži izņēmumi no normatīvajos aktos noteiktās minimālās algas, un varētu veikt papildu centienus darbaspēka izmaksu samazināšanai attiecībā uz neaizsargātām grupām.

               (13)

               Francijas ieņemtā vieta vairākos pasaules mēroga darījumdarbības vides reitingos ir pazeminājusies. Kaut arī 2013. gada jūlijā uzsāktā “vienkāršošanas šoka” ietvaros ir īstenoti centieni, lai atvieglotu uzņēmumu attiecības ar publisko pārvaldi, pastāv nepieciešamība turpmāk uzlabot darījumdarbības vidi. Papildus tam vēl joprojām ir jāprecizē un jāīsteno vairāki pasākumi, kas tiek apsvērti vienkāršošanas plāna ietvaros. Konkrēti – īpaša uzmanība būtu jāpievērš darba likuma normām un grāmatvedības jomas noteikumiem, kas saistīti ar īpašiem “zmēra sliekšņiem”, kuri traucē Francijas uzņēmumu izaugsmei. Tie var būt nozīmīgi saistībā ar MVU grūtībām sasniegt izmēru, kas tiem ļautu eksportēt un radīt inovāciju. Politikas iniciatīvas palielināt privāto uzņēmumu pētniecības un izstrādes izdevumus un inovāciju, jo īpaši nodokļu atlaides pētniecībai un konkurētspējas centri, līdz šim ir snieguši neviendabīgus rezultātus. Rūpniecības nozares īpatsvara samazināšanās Francijas privātajā sektorā nozīmē, ka privāto uzņēmumu izdevumi pētniecības un izstrādes jomā stagnē, kaut arī notiek būtiski centieni atsevišķu uzņēmumu līmenī. Rezultātā lielu daļu no pētniecības un izstrādes izdevumiem vēl joprojām finansē no publiskiem līdzekļiem – vai nu tieši, izmantojot publisko pētniecību, vai netieši, izmantojot subsīdijas. Esošo rīku efektivitāte būtu jāuzlabo vēl vairāk, lai panāktu, ka privātuzņēmumi tērē vairāk līdzekļu pētniecībai un izstrādei, un lai palielinātu inovāciju privātajā sektorā. Konkrēti, konkurētspējas centriem piešķirtie līdzekļi varētu labāk veicināt apjomradītu ietekmi un uzlabot inovāciju izplatīšanos. Papildus tam politikas efektivitāti varētu stiprināt, ļaujot šiem centriem kļūt par patiesiem uzņēmumu tīkliem ar pozitīvu blakusiedarbību. Visbeidzot, gaidāms, ka nodokļu atlaides pētniecībai 2014. gadā sasniegs 5,8 miljardus euro (tuvu 0,3 % no IKP). Neskatoties uz šā pasākuma izmaksām, nav pieejams ex post novērtējums par tā ietekmi uz pētniecību un izstrādi, ņemot vērā jaunākās reformas.

               (14)

               Lai gan šķēršļi, kas saistīti ar juridisko formu, dalības prasībām vai tarifiem, ir atcelti attiecībā uz noteiktām profesijām (piemēram, veterinārārstiem, grāmatvežiem) un ar neseno likumu par patēriņu ir pieņemti jauni pasākumi konkurētspējas uzlabošanai, attiecībā uz daļu no profesijām pašlaik vēl joprojām pastāv būtiski šķēršļi, kas liedz piekļūt tirgum vai veikt darbību tajā (piemēram, taksometri, veselības aprūpes sektors, notāri un juridiskās profesijas kopumā). Princips, ka noteiktās profesijās (ārsti, farmaceiti u. c.) var darboties tikai ierobežots personu skaits, vēl joprojām kavē piekļuvi pakalpojumiem, un to varētu pārskatīt, nepakļaujot riskam kvalitāti un drošību. Līdz šim nav veikts rūpīgs izvērtējums par to, vai regulētajām profesijām piemērotie ierobežojumi ir nepieciešami un samērīgi. Mazumtirdzniecības nozarē apgrūtinoši atļauju saņemšanas noteikumi tirdzniecības vietu atvēršanai, it īpaši pilsētplānojuma noteikumu dēļ, un aizliegums pārdot zem pašizmaksas vēl joprojām ir spēkā, un tiem ir negatīva ietekme uz konkurenci un patērētājiem. Pašlaik Francijā nav pieņemti konkrēti pasākumi, lai atceltu šķēršļus attiecībā uz piekļuvi tirgum mazumtirdzniecības nozarē. Attiecībā uz elektroenerģijas un gāzes sadali regulētās cenas tiek pakāpeniski atceltas klientiem, kas nav mājsaimniecības. Tomēr vēl joprojām tiek regulētas cenas, kas jāmaksā mājsaimniecībām, un attiecībā uz elektroenerģiju tās ir noteiktas līmenī, kas ir mazāks par izmaksām, un alternatīvu piegādātāju piekļuve tirgum ir ierobežota. Attiecībā uz enerģijas starpsavienojumiem būtu jāpabeidz pašlaik īstenotie projekti, jo īpaši ar Spāniju, lai uzlabotu elektroenerģijas un gāzes starpsavienojumus ar kaimiņvalstīm. Dzelzceļa nozarē šķēršļi piekļuvei tirgum vēl joprojām traucē efektīvai tirgus darbībai. Francija nav atvērusi savu vietējo dzelzceļa pasažieru tirgu konkurencei, izņemot starptautiskos pakalpojumus, kur ir maz jaunu tirgus dalībnieku. Tā ir uzsākusi dzelzceļa sistēmas reformu, lai padarītu to finansiālā ziņā ilgtspējīgāku. 2013. gada oktobrī tika iesniegts likumprojekts, un pašlaik tas tiek apspriests parlamentā. Ierosinātie pasākumi ietver visaptveroša infrastruktūras pārvaldītāja izveidi vertikālas struktūras ietvaros, kurā ietilpst vēsturiskais operators. Šī jaunā struktūra varētu traucēt alternatīvo operatoru piekļuvi tīkliem.

               (15)

               Francijā ir augsts un pieaugošs vispārējais nodokļu slogs. Nodokļu attiecība pret IKP 2013. gadā bija 45,9 % – tas ir viens no augstākajiem rādītājiem ES un ir palielinājies par 3,3 procentpunktiem kopš fiskālās konsolidācijas sākuma 2010. gadā. Ņemot vērā iepriekš minēto, īpaša komiteja (Assises de la fiscalité) ir sniegusi savu ieguldījumu saistībā nodokļu sistēmas reformu. Līdz šim ir gūti tikai nelieli panākumi saistībā ar iedzīvotāju ienākumu nodokļa un uzņēmumu ienākumu nodokļa likumā noteikto likmju samazināšanu un PVN efektivitātes palielināšanu. Tā vietā lieliem uzņēmumiem piemērotā pagaidu papildu nodokļa darbības termiņš ir pagarināts līdz 2015. gadam, un tā rezultātā kopējā uzņēmumu ienākumu nodokļa likme sasniegs 38,1 % (normatīvajos aktos noteiktā likme, proti, 33,3 %, jau ir viena no augstākajām Savienībā). Francijas valdība ir paziņojusi par uzņēmumu sociālās solidaritātes iemaksas (C3S) pakāpenisku likvidēšanu un par normatīvajos aktos noteiktās likmes pakāpenisku samazināšanu, lai līdz 2020. gadam tā sasniegtu 28 %. Nav sīkākas informācijas par pēdējā minētā pasākuma konkrēto grafiku. Pagājušajā gadā ir arī panākts ierobežots progress saistībā ar ienākumu nodokļa izdevumu samazināšanu un vienkāršošanu. Kaut arī ir panākts zināms progress vides nodokļu jomā (piemēram, pakāpeniski ieviešot oglekļa nodokli jeb contribution climat énergie), vides nodokļu proporcija pret IKP saglabājas neliela. Konkrēti, Francijā akcīzes nodokļi netiek indeksēti attiecībā pret inflāciju, un ir saglabātas dažas videi kaitīgas subsīdijas, piemēram, samazināta akcīzes nodokļa likme dīzeļdegvielai. Visbeidzot, 2013. gadā nav veikti papildu pasākumi, lai vērstos pret parāda veidošanas stimuliem uzņēmumu nodokļos ar mērķi novērst privātā sektora turpmāku parādu palielināšanos.

               (16)

               Lai gan Francija ir veikusi vairākus rīcībpolitikas pasākumus, 2013. gadā situācija darba tirgū turpināja pasliktināties un saglabājas būtiskas problēmas. Bezdarbs turpināja pieaugt, un 2013. gadā tas sasniedza 10,3 % (salīdzinājumā ar 7,5 % 2008. gadā). Francijas darba tirgus turpina būt segmentēts ar ļoti zemu pārejas līmeni no pagaidu līgumiem uz pastāvīgiem līgumiem (iespēja nomainīt uz noteiktu laiku slēgtu līgumu pret pastāvīgu līgumu 2010. gadā bija tikai 10,6 %, pretstatā 25,9 % vidēji Savienībā). Starpprofesiju nolīgums par nodarbinātības nodrošināšanu tika iestrādāts 2013. gada jūlijā pieņemtajā likumā. Lai gan šī reforma ir pozitīvs solis, tās ietekme pašlaik vēl joprojām ir nevienmērīga. Konkrēti, tikai ļoti nedaudzi uzņēmumi ir izmantojuši ar šo likumu izveidoto kārtību, kas piemērojama uzņēmumu līmeņa nolīgumiem, lai palielinātu nodarbinātības noteikumu elastīgumu īslaicīgu ekonomikas problēmu gadījumā. Tomēr faktiskās atlaišanas gadījumu īpatsvars, par kuriem ir uzsākta tiesvedība, ir būtiski samazinājies. Kaut gan 2014. gadā starp sociālajiem partneriem notika sarunas par bezdarba pabalstu sistēmas reformu, nav gaidāms, ka jaunais nolīgums būtiski samazinās sistēmas deficītu. Bezdarba pabalstu sistēmas kopējā deficīta dēļ, kas 2013. gadā bija gandrīz 1 % no IKP, ir nepieciešami papildu strukturālie pasākumi, lai nodrošinātu sistēmas ilgtspēju. Konkrēti, daži elementi, piemēram, atbilstības nosacījumi, pabalstu samazināšana atkarībā no bezdarbnieka statusā pavadītā laika vai kompensācijas likmes darba ņēmējiem ar vislielākajām algām, tika tikai nedaudz grozīti, pamatojoties uz pēdējo nolīgumu starp sociālajiem partneriem 2014. gada martā, un tie būtu vēl vairāk jāpielāgo, lai nodrošinātu, ka pastāv pietiekami stimuli būt nodarbinātam. Pateicoties secīgām pensiju reformām, to darbinieku nodarbinātības rādītājs, kuri ir vecumā no 55 līdz 64 gadiem, pēdējo trīs gadu laikā ir pastāvīgi pieaudzis.
               Tomēr vecāka gadagājuma personu nodarbinātības rādītāji (2013. gadā 45,6 %) Francijā bija krietni zemāki nekā vidējais Savienības rādītājs (par – 4,5 procentpunktiem), un tikai 55 % no Francijas vecāka gadagājuma darba ņēmējiem dodas pensijā tieši pēc nodarbinātības beigām (2008.–2011. gads). Rezultātā šās grupas bezdarbs pēdējos gados ir būtiski palielinājies. Tādēļ ir jānostiprina pasākumi šo personu nodarbinātības uzlabošanai, vienlaikus pārskatot stimulus turpināt strādāt vai atgriezties darba tirgū.

               (17)

               2013. gada Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas pētījums atklāja, ka nevienlīdzība izglītības jomā Francijā ir viena no lielākajām starp ESAO valstīm. Sestdaļa jauniešu Francijā pamet mācības un apmācību, nesaņemot kvalifikāciju. Tas raisa īpaši lielas bažas, jo jauniešu bezdarba līmenis 2013. gada beigās sasniedza 25,5 %, un vismazāk kvalificēto jauniešu risks būt bez darba bija gandrīz divreiz lielāks. Shēmām, ar ko veicina māceklību, būtu jo īpaši jāvēršas pie vismazāk kvalificētiem jauniešiem. Zināms progress šā jautājuma risināšanai tika panākts, 2013. gada jūlijā uzsākot obligātās izglītības sistēmas reformu un 2014. gada martā pieņemot likumu par arodizglītību un mūžizglītību. Tomēr pašlaik ir pāragri novērtēt, vai šie pasākumi patiesi samazinās nevienlīdzību izglītības sistēmā, un jauns plāns, par ko tika paziņots 2014. gada janvārī un kas vērsts uz pamatizglītības otrā posma izglītības iestādēm nelabvēlīgākos reģionos, vēl ir jāīsteno. Visbeidzot, ir veicināta pāreja no izglītības uz nodarbinātību, taču mācekļu skaits 2012. gadā samazinājās, un shēmu arvien vairāk izmantoja augstākās izglītības iestāžu studenti.

               (18)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Francijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgai fiskālajai un sociālekonomiskajai politikai Francijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1. līdz 7. ieteikumā.

               (19)

               Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi stabilitātes programmu, un tās atzinums (6) ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

               (20)

               Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. līdz 6. ieteikumā.

               (21)

               Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir arī veikusi analīzi par visas eurozonas ekonomikas politiku. Pamatojoties uz to, Padome ir sniegusi konkrētus ieteikumus, kas adresēti dalībvalstīm, kuru valūta ir euro (7). Francijai kā valstij, kuras valūta ir euro, būtu arī jānodrošina pilnīga un savlaicīga minēto ieteikumu īstenošana,

         AR ŠO IESAKA Francijai laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties šādi.

               1.

               Nostiprināt budžeta stratēģiju, tai skaitā turpmāk precizējot pamatā esošos pasākumus, 2014. gadam un turpmākajiem gadiem, lai nodrošinātu pārmērīgā deficīta korekciju ilgtspējīgā veidā līdz 2015. gadam, veicot strukturālos pielāgojumus, kas precizēti Padomes ieteikumā, kurš pieņemts pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras ietvaros. Lai panāktu fiskālās nelīdzsvarotības noturīgu korekciju, ticamā veidā ir jāīsteno vērienīgas strukturālās reformas nolūkā palielināt pielāgošanās spējas un veicināt izaugsmi un nodarbinātību. Pēc pārmērīgā deficīta korekcijas īstenot strukturālo korekciju virzībā uz vidējā termiņa mērķi vismaz 0,5 % apmērā no IKP katru gadu, un lielākā apmērā, ja ekonomikas stāvoklis ir labs vai ja tas vajadzīgs nolūkā nodrošināt parāda noteikuma izpildi, lai turpinātu ilgtspējīgā veidā samazināt vispārējās valdības parāda rādītāju. Palielināt centienus panākt efektivitātes uzlabojumus visos vispārējās valdības apakšsektoros, tostarp attiecīgā gadījumā no jauna definējot valdības rīcības apmēru. Jo īpaši veikt pasākumus, lai, kā plānots, no 2015. gada būtiski samazinātu sociālā nodrošinājuma izdevumus, nosakot vērienīgākus ikgadējos veselības aprūpes izdevumu mērķus, ierobežojot pensiju izmaksas un vienkāršojot ģimenes pabalstus un mājokļa pabalstus. Paredzēt skaidru grafiku notiekošajam decentralizācijas procesam un līdz 2014. gada decembrim veikt pirmos pasākumus, lai novērstu administratīvo funkciju pārklāšanos, veicinātu vietējo valdību apvienošanos un precizētu katra vietējās valdības līmeņa atbildību. Pastiprināt stimulus, lai racionalizētu vietējās valdības izdevumus, nosakot limitus vietējo valdību nodokļu ieņēmumu ikgadējam pieaugumam, vienlaikus, kā plānots, samazinot centrālās valdības dotācijas. Papildus vajadzībai veikt īstermiņa ietaupījumus, veikt pasākumus, lai ierobežotu vidējā un ilgākā termiņā prognozēto publiskā sektora izdevumu pieaugumu veselības aprūpei, tostarp farmācijas nozares izdevumus, un veikt papildu pasākumus visur, kur tie nepieciešami, un vienmēr, kad tie nepieciešami, lai līdz 2020. gadam ilgtspējīgā veidā, aptverot visas shēmas, līdzsvarotu pensiju sistēmu, īpaši pievēršoties pastāvošajām speciālajām shēmām un papildinošajām shēmām.

               2.

               Nodrošināt, ka darbaspēka izmaksu samazināšanās, kas izriet no crédit d’impôt compétitivité emploi, tiek saglabāta. Veikt pasākumus, lai vēl vairāk samazinātu darba devēju sociālā nodrošinājuma iemaksas saskaņā ar atbildības un solidaritātes paktā noteiktajām saistībām, vienlaikus nodrošinot, ka citi pasākumi neatsver to ietekmi un ka pašreizējā mērķorientācija tiek saglabāta. Turpināt novērtēt sociālā nodrošinājuma iemaksām piemērojamo izņēmumu ekonomisko ietekmi, liekot uzsvaru uz nodarbinātību, izmaiņām atalgojumā un konkurētspēju, un veikt atbilstošus pasākumus, ja nepieciešams. Turpināt samazināt darbaspēka izmaksas veidā, kas attiecībā uz budžetu ir neitrāls, proti, mazāk apmaksāta darbaspēka izmaksu daļā, it īpaši mērķorientētā veidā samazinot darba devēju sociālā nodrošinājuma iemaksas, ņemot vērā dažādas algu atbalsta shēmas.

               3.

               Vienkāršot uzņēmumiem piemērojamos administratīvos, fiskālos un grāmatvedības noteikumus un veikt konkrētus pasākumus, lai līdz 2014. gada decembrim īstenotu valdības veikto “vienkāršošanas plānu”. Novērst regulatīvos šķēršļus uzņēmumu izaugsmei, jo īpaši pārskatot ar to lielumu saistītos kritērijus normatīvajos aktos, lai izvairītos no “sliekšņa efektiem”. Veikt pasākumus, lai vienkāršotu un uzlabotu inovācijas politikas efektivitāti, jo īpaši veicot novērtēšanu, ņemot vērā pēdējās reformas un, ja nepieciešams, pielāgojot crédit d’impôt recherche. Nodrošināt, ka resursi tiek koncentrēti visiedarbīgākajos konkurences centros, un palielināt šajos centros izstrādātās inovācijas ietekmi uz ekonomiku.

               4.

               Novērst nepamatotus šķēršļus, kas kavē piekļuvi regulētajām profesijām un to praktizēšanu, un samazināt ar ienākšanu tirgū saistītās izmaksas, un veicināt konkurenci pakalpojumu tirgū. Veikt turpmākus pasākumus, lai samazinātu regulatīvo slogu, kas skar mazumtirdzniecības nozares darbību, it īpaši vienkāršojot atļauju saņemšanas procesu tirdzniecības vietu atvēršanai uz atceļot aizliegumu pārdot preces zem pašizmaksas. Nodrošināt, ka regulētie gāzes un elektroenerģijas tarifi mājsaimniecībām tiek noteikti atbilstošā līmenī, kas nav šķērslis konkurencei, vienlaikus nodrošinot, ka šie pakalpojumi paliek pieejami visneaizsargātākajām grupām. Palielināt kapacitāti elektroenerģijas un gāzes starpsavienojumiem ar Spāniju; jo īpaši palielināt gāzes starpsavienojumu kapacitāti, lai Ibērijas pussalas gāzes tirgu pilnībā integrētu Eiropas tirgū. Dzelzceļa nozarē nodrošināt jaunā vienotā infrastruktūras pārvaldītāja neatkarību no vēsturiskā operatora un veikt pasākumus, lai saskaņā ar turpmāko direktīvu noteikumiem un tajos paredzēto grafiku atvērtu konkurencei pasažieru transporta vietējo tirgu.

               5.

               Samazināt nodokļu slogu darbaspēkam un palielināt centienus nodokļu sistēmas efektivitātes uzlabošanai un vienkāršošanai. Šajā nolūkā, sākot ar 2015. gada budžetu, veikt pasākumus, lai samazinātu neefektīvus personāla un uzņēmumu ienākumu nodokļa izdevumus, pamatojoties uz neseniem novērtējumiem un Assises de la fiscalité iniciatīvu, tajā pašā laikā samazinot normatīvajos aktos noteiktās likmes; veikt papildu pasākumus, lai novērstu parāda veidošanas stimulus uzņēmumu nodokļu jomā; paplašināt nodokļu bāzi, jo īpaši attiecībā uz patēriņu; pakāpeniski izbeigt videi kaitīgas subsīdijas.

               6.

               Veikt turpmākus pasākumus, lai novērstu elastīguma trūkumu darba tirgū, jo īpaši veikt pasākumus accords de maintien de l’emploi reformēšanai, lai panāktu, ka to izmanto vairāk uzņēmumu, kas saskaras ar grūtībām. Veikt papildu pasākumus, lai, sadarbojoties ar sociālajiem partneriem, reformētu bezdarba pabalstu sistēmu nolūkā garantēt tās ilgtspēju, vienlaikus nodrošinot, ka tā sniedz pietiekamus stimulus atgriezties darba tirgū. Nodrošināt, ka vecāka gadagājuma darbinieki gūst labumu no piemērotām konsultācijām un apmācībām, un no jauna izvērtēt attiecīgo konkrēto bezdarba pabalsta režīmu attiecībā uz viņu situāciju darba tirgū.

               7.

               Veikt arodizglītības un apmācības modernizāciju, īstenot obligātās izglītības reformu un veikt turpmākus pasākumus, lai samazinātu nevienlīdzību izglītībā, it īpaši stiprinot pasākumus, kas piemērojami priekšlaicīgai mācību pārtraukšanai. Nodrošināt, ka ar aktīvu darba tirgus politiku tiek efektīvi atbalstītas visneaizsargātākās grupas. Uzlabot pāreju no izglītības uz darba tirgu, it īpaši pastiprinot pasākumus māceklības uzlabošanai ar īpašu uzsvaru uz mazkvalificētiem darba ņēmējiem.

      Briselē, 2014. gada 8. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. C. PADOAN

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Paliek spēkā 2014. gadā ar Padomes Lēmumu 2014/322/ES (2014. gada 6. maijs) par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm 2014. gadam (OV L 165, 4.6.2014., 49. lpp.).

      (4)  OV C 217, 30.7.2013., 27. lpp.

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 473/2013 (2013. gada 21. maijs) par kopīgiem noteikumiem budžeta plānu projektu uzraudzībai un novērtēšanai un pārmērīga budžeta deficīta novēršanai eurozonas dalībvalstīs (OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.).

      (6)  Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.

      (7)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 141. lpp.


				|

		52011SC0815

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Slovakiaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Slovakia, 2011-2014

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Slovākijas 2011. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu
par atjaunināto Slovākijas stabilitātes programmu 2011.–2014. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1] un
jo īpaši tās 5. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. g.), bet 2010. gada 21. oktobrī —
lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[3],
kas kopā veido „integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes.
(3)
Komisija 2011. gada 12. janvārī
pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu,
tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās
pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un
integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz
stratēģiju „Eiropa 2020”.
(4)
Eiropadome 2011. gada 25. martā
apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu
reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada
15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi
Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka
prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās
stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka
tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt
izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes
izvērst konkrētos pasākumos, kas iekļaujami to
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(5)
Eiropadome 2011. gada 25. martā turklāt
aicināja dalībvalstis, kuras pievienojušās paktam “Euro plus”,
iesniegt to saistības ar tādu aprēķinu, lai tās
varētu iekļaut to stabilitātes vai konverģences
programmās un valstu reformu programmās.
(6)
Slovākija 2011. gada
28. aprīlī iesniedza savu 2011. gada stabilitātes
programmas atjauninājumu, kas attiecas uz 2011.–2014. gadu, un
2. maijā — 2011. gada valsts reformu programmu. Abas programmas
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo
saistību.
(7)
Ņemot vērā Slovākijas tirgus
atvērtību un specializēšanos ilglietojamu preču
ražošanā, tās tautsaimniecību smagi skāra finanšu
krīzei sekojošais pasaules tirdzniecības un kopējā
pieprasījuma noplakums. Līdz ar to IKP 2009. gadā samazinājās
par 4,7 % un bezdarbs pieauga līdz 12 %. Savukārt
2010. gadā, galvenokārt pateicoties atjaunotam ārējam
pieprasījumam, ekonomiskā situācija ražošanas apjoma pieauguma
ziņā ievērojami uzlabojās (IKP pieauga par 4,1 %),
taču darbavietu skaita ziņā tā turpināja
pasliktināties, bezdarba līmenim sasniedzot 14,5 %, kas ir viens
no augstākajiem rādītājiem un straujākajiem
pieaugumiem ES. Nodarbinātības līmenis
2011.–2012. gadā joprojām saglabāsies ievērojami
zemāks par pirmskrīzes līmeni. Krīze izraisīja
publisko finanšu stāvokļa būtisku pasliktināšanos, un
valsts budžeta deficīts palielinājās no 2 % no IKP
2008. gadā līdz 8 % no IKP 2009.–2010. gadā. Kaut
arī parāda attiecība pret IKP joprojām ir salīdzinoši
zema, tā palielinājās par 15 procentpunktiem,
2010. gadā sasniedzot 41 % no IKP.
(8)
Pamatojoties uz atjauninātās stabilitātes
programmas novērtējumu saskaņā ar Padomes Regulu (EK)
Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka programmas pamatā izmantotais
makroekonomikas scenārijs pirmajiem diviem gadiem ir ticams, taču
programmas perioda beigās tas ir pārāk optimistisks.
Programmā plānots, ka deficīts tiks ierobežots līdz
mazāk nekā 3 % no IKP 2013. gadā,
tādējādi ievērojot Padomes noteikto termiņu, un
2014. gadā — līdz 2,8 % no IKP. Pēc 2011. gada
paredzētās korekcijas pārsvarā balstās uz izdevumiem.
Budžeta mērķa sasniegšanu apdraud negatīvie riski,
galvenokārt saistībā ar ierosināto pasākumu
īstenošanu. Programmā nav paredzēta vidējā
termiņa mērķa sasniegšana. Lai sasniegtu budžeta
mērķus, fiskālo pasākumu ietekmei
2011.–2013. gadā vidēji būtu jābūt aptuveni
1,4 % no IKP gadā.
(9)
Paredzams, ka deficīts 2011. gadā
ievērojami samazināsies, pateicoties konsolidācijas
pasākumiem, kuri Slovākijas stabilitātes programmā
lēsti aptuveni 2,5 % apmērā no IKP. Korekcijas ir paredzēts
turpināt 2011. un 2013. gadā, deficītu ik gadu
samazinot par aptuveni 1 procentpunktu no IKP. Konsolidācija
pārsvarā balstās uz izdevumu korekcijām, mazāk
tērējot precēm un pakalpojumiem, kā arī darba
samaksai, tomēr ilgākā laikposmā šādus pasākumus
ilgtspējīgā veidā turpināt varētu būt
sarežģīti. Raugoties vispārīgi, Slovākijas uzdevums ir
nodrošināt, ka konsolidācija notur un pat palielina izdevumus
tādās izaugsmi veicinošās pozīcijās kā
izglītība un transporta infrastruktūra. Jo īpaši bažas
raisa zemie valsts bruto ieguldījumi pamatkapitālā, kuriem
paredzēts vēl vairāk samazināties. Ir iespējams
palielināt ieņēmumus, izmantojot nodokļus, kuriem ir
vismazākā negatīvā ietekme uz izaugsmi, kādi,
piemēram, ir īpašuma un dabas resursu nodokļi, kā arī
uzlabot nodokļu iekasēšanas efektivitāti, jo īpaši,
ņemot vērā lielos neiekasētā PVN apmērus.
(10)
Līdz ar 2005. gada reformu, ar kuru tika
ieviesta vairākgadu plānošana, programmu budžeta plānošana un
vairāki fiskālie noteikumi, Slovākija ir ievērojami
uzlabojusi savu fiskālo sistēmu. Tomēr tās
pašreizējā struktūra nav novērsusi to, ka valdība ir
strādājusi ar deficītu pat spēcīgas ekonomiskās
izaugsmes gados. Galveno trūkumu vidū ir tas, ka fiskālos
mērķus attālākiem gadiem ir viegli grozīt, un
līdz ar to šie mērķi nenodrošina stabilus atskaites punktus
turpmāko gadu budžeta procesam. Atjauninātajā stabilitātes
programmā un valsts reformu programmā ierosinātie izdevumu
griesti varētu novērst šo trūkumu, ja vien tie attieksies uz
maksimāli plašu valsts izdevumu daļu. Papildu šķērslis
fiskālo tendenču ikgadējā uzraudzībā un
fiskālo noteikumu piemērošanā ir tas, ka pašlaik trūkst
laikus publicētas informācijas, jo īpaši par pašvaldību un
sociālā nodrošinājuma līdzekļiem. Visbeidzot,
Slovākijā nav neatkarīgas iestādes, kas varētu tikt
tieši iesaistīta ar budžetu saistītajos sagatavošanas darbos,
uzraudzībā un novērtējuma mehānismos.
(11)
Slovākija ir viena no dalībvalstīm,
kura saskaras ar ievērojamām grūtībām
attiecībā uz publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju.
Prognozēts, ka ar sabiedrības novecošanos saistītie izdevumi
nākamajās desmitgadēs pieaugs straujāk nekā ES
vidēji. Šā pieauguma galvenais avots būtu pensijas, neraugoties
uz vērienīgo reformu, kas tika īstenota
2004.–2006. gadā. Šajā reformā nebija sistemātiski
ņemta vērā turpmāk prognozētā paredzamā
mūža ilguma palielināšanās. Papildu spiedienu paaudžu
solidaritātes pīlārā varētu radīt pensiju
aprēķinā ietvertā būtiskā stāža komponente
un indeksācijas mehānisms. Pilnībā finansētā
pensiju pīlāra dzīvotspēju iedragāja
2008.–2009. gadā veiktās izmaiņas, tostarp prasība, ka
pensiju fondiem jāsedz ciestie zaudējumi, kā arī
obligātās dalības likvidēšana attiecībā uz
jaunpienācējiem darba tirgū. Valsts reformu programmā un
stabilitātes programmā ir paredzētas vairākas pensiju
sistēmas korekcijas, kas novērstu pašreizējos trūkumus.
(12)
Vēl viens būtisks uzdevums ir
risināt jautājumu par ievērojamo bezdarba pieaugumu, pirms tas
kļūst strukturāls. Bezdarba līmenis pašlaik ir virs
14 %. Ilgstošā bezdarba līmenis ir 9,2 %, un tas ir
augstākais rādītājs ES, kam līdztekus pastāv
izteiktas reģionālās atšķirības un prasmju
neatbilstība pieprasījumam. Kaut arī Slovākijas darba
tirgum ir raksturīgi salīdzinoši elastīgi nosacījumi,
valdība plāno šo elastību palielināt vēl vairāk,
izdarot grozījumus darba kodeksā. Īpaši augsts bezdarba
līmenis ir mazkvalificēto darba ņēmēju vidū, un
viņu nodarbinātības līmenis ir viens no zemākajiem ES.
Tas varētu būt skaidrojams ar salīdzinoši augsto nodokļu
slogu, kas zemu atalgotajiem darba ņēmējiem sasniedz 34 %
(67 % no vidējās algas) un samazina stimulus pieņemt
darbā mazkvalificētus darba ņēmējus. Turklāt
liela loma bezdarbnieku reintegrēšanā darba tirgū var būt
mērķtiecīgai un prasmīgi izstrādātai aktīvai
darba tirgus politikai. Pašlaik šai politikai atvēlētie izdevumi un
dalība tajā ir starp zemākajām ES, un šīs politikas
efektivitātes uzraudzībai un vērtēšanai tiek pievērsts
maz uzmanības. Valdība ir plānojusi līdz gada beigām
reformēt darba tirgus pakalpojumus un aktīvo darba tirgus politiku.
(13)
Ņemot vērā pienācīgi
kvalificēta darbaspēka nozīmi ārpuscenu
konkurētspējas uzlabošanā, Slovākija ir izvirzījusi
tālejošu mērķi palielināt augstākās izglītības
ieguvēju īpatsvaru no pašreizējiem 17,6 % līdz
40 % 2020. gadā. Lai mazinātu kvalifikācijas
neatbilstību pieprasījumam, Slovākija reformē skolu un
profesionālo izglītību un apmācību, kā
norādīts valsts reformu programmā. Tomēr
augstākās izglītības ieguvēju īpatsvars
joprojām ir krietni zemāks par ES vidējo
rādītāju, un par problēmu ir uzskatāma arī
kvalitāte, uz ko norāda dažādi esošie rādītāji.
Nelabvēlīgos apstākļos esošo romu kopienu zemie
izglītības rezultāti ir būtisks faktors, kas palielina
ilgstošo bezdarbu Slovākijā. Darbspējīgo
iedzīvotāju dalība mūžizglītības pasākumos
joprojām ir ļoti zema (2,8 %) salīdzinājumā ar ES
vidējo rādītāju, negatīvi ietekmējot
piemērotību darba tirgum un pasākumus, kas vērsti uz
pašreizējā augstā bezdarba mazināšanu.
(14)
Valsts reformu programmā ir atzīts, ka
Slovākijā ir jāveicina izaugsmi aktīvāk stimulējoša
uzņēmējdarbības vide, kā arī jāuzlabo tiesu
sistēmas darbība un publiskā iepirkuma pārredzamība un
jācīnās pret korupciju, kaut arī pastāv ar
īstenošanu saistīti riski. Tomēr netiek pietiekami risināta
vājo publisko iestāžu problēma, un būtu iespējams
rīkoties intensīvāk, lai stiprinātu uz faktiem
balstītas politikas veidošanu. Civildienestam raksturīgā
nepietiekamā kapacitāte un lielais kadru mainīgums mazina
pārvaldes efektivitāti un pārredzamību, vājina
analīzes spējas un kavē ES finansējuma efektīvu
apgūšanu, kā arī publisko līdzekļu efektīvu
izmantojumu vispār. Šie faktori negatīvi ietekmē ekonomikas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(15)
Slovākija ir uzņēmusies
vairākas saistības saskaņā ar paktu “Euro plus”[4]. Saistības attiecas uz trim pakta
jomām, kas ir būtiskas Slovākijai: publisko finanšu
stabilitāte, nodarbinātība un konkurētspēja.
Slovākijas fiskālās saistības ietver publisko finanšu
ilgtermiņa ilgtspējas veicināšanu un valsts fiskālās
sistēmas stiprināšanu, pieņemot jaunu tiesību aktu par
fiskālo atbildību. Nodarbinātības pasākumi attiecas uz
plānoto darba kodeksa pārskatīšanu ar mērķi
padarīt darba tirgu vēl elastīgāku.
Konkurētspējas pasākumi koncentrējas uz to, lai
mazinātu administratīvo slogu, apkarotu korupciju, palielinātu
publiskā iepirkuma un tiesu sistēmas pārredzamību un
uzlabotu nodokļu sistēmas efektivitāti. Minētās
saistības atspoguļo reformu programmu, kas izklāstīta
stabilitātes programmā un valsts reformu programmā. Ar šīm
saistībām ir pastiprināti ar uzņēmējdarbības
vidi un tiesību ievērošanu saistītie reformu projekti un
izvirzīts svarīgais jautājums par pensijām un publisko
finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Šīs saistības ir
izvērtētas un ņemtas vērā ieteikumos.
(16)
Komisija ir izvērtējusi stabilitātes
programmu un valsts reformu programmu, ieskaitot saistības
saskaņā ar paktu “Euro plus”[5].
Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai
programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un
sociālekonomiskās politikas izveidē Slovākijā, bet
arī to, kā programmās ievēroti ES noteikumi un
norādes, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Eiropas
Savienības vispārējā ekonomiskā pārvaldība,
kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos ievērojot ES
līmeņa norādes. Šajā kontekstā Komisija uzskata, ka
pastāv riski saistībā ar budžeta mērķu sasniegšanu
pēc 2011. gada. Veicot konsolidāciju, būtu jānotur
izdevumi izaugsmi veicinošajās pozīcijās un līdztekus
jāveic pasākumi, kas stiprina fiskālo pārvaldību un
publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Papildu pasākumos
2011.–2012. gadā uzsvars būtu jāliek uz to, lai
stiprinātu iekšzemes izaugsmes avotus, novērstu kraso bezdarba
pieaugumu, jo īpaši mazinot nodokļu slogu zemu atalgotiem darba
ņēmējiem un reformējot aktīvo darba tirgus politiku,
mazinātu kvalifikācijas neatbilstību pieprasījumam,
uzlabotu izglītības un apmācības kvalitāti un
uzņēmējdarbības vidi un stiprinātu publiskās
iestādes un to pārvaldi.
(17)
Ņemot vērā šo novērtējumu
un Padomes 2009. gada 2. decembra ieteikumu saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību 126. panta
7. punktu, Padome ir izskatījusi Slovākijas stabilitātes
programmas 2011. gada atjauninājumu, un tās atzinums[6] ir sniegts turpmāk tās ieteikuma
1., 2. un 3. punktā. Ņemot vērā Eiropadomes
2011. gada 25. marta secinājumus, Padome ir izskatījusi
Slovākijas valsts reformu programmu,
IESAKA Slovākijai laikposmā
no 2011. līdz 2012. gadam rīkoties šādi.
(1)
Īstenot 2011. gada budžetu, kā
paredzēts, un 2012. un 2013. gadā ieviest plānotos
pastāvīga rakstura īpašos pasākumus, lai līdz
2013. gadam deficīts kļūtu mazāks par 3 % no IKP.
Saglabāt izaugsmi veicinošos izdevumus un izmantot iespējas
palielināt ieņēmumus, efektīvāk iekasējot PVN.
(2)
Stiprināt fiskālo pārvaldību,
2011. gadā pieņemot un no 2012. gada īstenojot
saistošus izdevumu vairākgadu maksimālos robežlielumus, ietverot
centrālo valdību un sociālā nodrošinājuma
sistēmu. Papildus izveidot neatkarīgu Fiskālo padomi un
nodrošināt budžeta datu laicīgu publicēšanu par visiem
pārvaldes līmeņiem.
(3)
Veicināt publisko finanšu ilgtermiņa
ilgtspēju, veicot papildu korekcijas pensiju sistēmas paaudžu
solidaritātes pīlārā, jo īpaši izveidojot saikni starp
pensionēšanās vecumu un paredzamo mūža ilgumu, un radot
stimulus, kas nodrošinātu pilnībā finansētā pensiju
pīlāra dzīvotspēju, lai panāktu virzību uz
fiskālo ilgtspēju, vienlaikus nodrošinot pienācīgas
pensijas.
(4)
Veikt pasākumus, kas sekmētu darba tirgus
pieprasījumu pēc mazkvalificētiem bezdarbniekiem, samazinot
nodokļu slogu zemu atalgotiem darba ņēmējiem. Papildus
ieviest valsts nodarbinātības dienestu administratīvās
kapacitātes palielināšanas pasākumus, lai uzlabotu
aktīvās darba tirgus politikas mērķtiecību,
izstrādi un novērtēšanu, īpaši, lai mazinātu jauniešu
un ilgstošo bezdarbu.
(5)
Paātrināt plānoto
vispārējās izglītības, profesionālās
izglītības un apmācības reformu īstenošanu un veikt
pasākumus, kas uzlabotu augstākās izglītības
kvalitāti un atbilstību tirgus vajadzībām.
Izstrādāt uz darba ņēmējiem un darba devējiem
vērstu stimulu sistēmu, lai veicinātu mazkvalificēto darba
ņēmēju mūžizglītību.
(6)
Nodrošināt, lai tiktu īstenoti
plānotie pasākumi, kas vērsti uz publiskā iepirkuma
noteikumu efektīvāku piemērošanu un tiesu sistēmas
darbības un pārredzamības uzlabošanu.
Briselē,
                                                                       Padomes vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV C [..], [..], [..]. lpp.
[3]               Saglabātas 2011. gadam ar Padomes
2011. gada 19. maija Lēmumu 2011/308/ES.
[4]               Sīkāka informācija par
saistībām saskaņā ar paktu “Euro plus” atrodama
dokumentā SEC(2011) 733.
[5]               Skatīt SEC(2011) 733.
[6]               Kā paredzēts Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 5. panta 3. punktā.


title: Komisijas Ieteikums ( 2010. gada 26. aprīlis ) par pētniecības kopīgas plānošanas iniciatīvu Kultūras mantojums un globālās pārmaiņas – jauns uzdevums Eiropai

text:
               28.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 106/18

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2010. gada 26. aprīlis)
   par pētniecības kopīgas plānošanas iniciatīvu “Kultūras mantojums un globālās pārmaiņas – jauns uzdevums Eiropai”
   (2010/238/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 181. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Kultūras mantojums UNESCO Konvencijas par pasaules kultūras un dabas mantojuma aizsardzību un Konvencijas par nemateriālā kultūras mantojuma saglabāšanu izpratnē (1) ir ļoti trausls mantojums un pakļauts vairākiem apdraudējumiem novecošanas, nelabvēlīgu vides apstākļu un cilvēku radītas ietekmes dēļ.

               (2)

               Lielākajai daļai Eiropas iedzīvotāju kultūras mantojums ir unikāla un neaizvietojama materiāla vērtība – gan materiālais mantojums vēsturisku ēku, kolekciju, vēsturisku vietu un pārvietojamu kultūras pieminekļu veidā, gan nemateriālais mantojums, kas aptver vēsturi, kolektīvo atmiņu un identitāti.

               (3)

               Klimata un citu vides pārmaiņu, cilvēku darbību un drošības risku kopējā ietekme apdraud Eiropas kultūras mantojumu. Jo īpaši klimata pārmaiņas var izraisīt neatgriezenisku kaitējumu kultūras mantojumam vai būt par iemeslu šā mantojuma zaudēšanai tā trausluma un vecuma dēļ. Turklāt arī katastrofas un drošības riski apdraud kultūras pieminekļu, kas kļuvuši par Eiropas pilsētu un vēsturisku vietu simboliem un veido to tēlu, fizisko stāvokli.

               (4)

               Lai nepieļautu, ka šie apvienotie riski nodara neatgriezenisku kaitējumu Eiropas kultūras mantojumam, nepieciešama saskaņota darbība.

               (5)

               Konkurētspējas padome 2009. gada 3. decembrī iniciatīvu “Kultūras mantojums, klimata pārmaiņas un drošība” (nosaukums vēlāk mainīts uz “Kultūras mantojums un globālās pārmaiņas – jauns uzdevums Eiropai”) atzina par jomu, kurā kopīgas plānošanas pieeja piešķirs nozīmīgu papildu vērtību dalībvalstu pašreizējiem sadrumstalotajiem centieniem pētniecības jomā. Tāpēc savos secinājumos tā atzina nepieciešamību uzsākt kopīgas plānošanas iniciatīvu šajā jomā un aicināja Komisiju dot savu ieguldījumu tās sagatavošanā. Turklāt Padome vēlreiz apstiprināja, ka kopīga plānošana ir dalībvalstu īstenojams process, Komisijai iesaistoties vienīgi kā koordinatorei.

               (6)

               Kopīga plānošana kultūras mantojuma un globālo pārmaiņu pētniecībā nodrošinās pētniecības koordinēšanu šajā jomā, būtiski veicinot pilnīgi funkcionējošas Eiropas Pētniecības telpas izveidi kultūras mantojuma saglabāšanai un Eiropas pētniecības nozares vadošā stāvokļa un konkurētspējas nostiprināšanai šajā jomā.

               (7)

               Šajā ieteikumā paredzēto mērķu sasniegšanai dalībvalstīm ir jāsadarbojas ar Komisiju, lai apzinātu iespējamās Komisijas iniciatīvas, kas varētu palīdzēt dalībvalstīm stratēģiskās pētniecības programmas izstrādē un īstenošanā.

               (8)

               Lai Komisija varētu sniegt ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei, dalībvalstīm regulāri ir jāziņo Komisijai par šajā kopīgajā plānošanas iniciatīvā gūtajiem rezultātiem,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts izstrādāt kopīgu koncepciju, kā sadarbība un koordinācija pētniecības jomā Eiropas Savienības mērogā var palīdzēt saglabāt kultūras mantojumu visās tā formās, garantējot tam drošību un ilgtspējīgu izmantošanu.

               2.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts izstrādāt kopīgu stratēģisku pētniecības programmu, nosakot vidēja termiņa un ilgtermiņa vajadzības un mērķus pētniecības veikšanai kultūras mantojuma saglabāšanas un izmantošanas jomā, ņemot vērā globālās pārmaiņas. Stratēģiskajā pētniecības programmā jāiekļauj īstenošanas plāns, nosakot prioritātes un termiņus un stratēģiskās pētniecības programmas īstenošanai nepieciešamos pasākumus, instrumentus un līdzekļus.

               3.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts stratēģiskās pētniecības programmā un īstenošanas plānā iekļaut šādus pasākumus:

                           a)

                           valsts programmu un pētniecības darbību attiecīga noteikšana un informācijas apmaiņa par tām;

                           b)

                           kopīgas plānošanas pasākumu un tehnoloģiju novērtēšanas iespēju palielināšana, īpaši saistībā ar globālo pārmaiņu ietekmi uz kultūras mantojumu un preventīvajiem un saglabāšanas atbildes pasākumiem;

                           c)

                           apmaiņa ar informāciju, resursiem, paraugpraksi, metodoloģiju un vadlīnijām;

                           d)

                           to jomu vai pētniecības pasākumu noteikšana, saistībā ar kuriem ir vēlama koordinēšana, kopīgi uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus vai resursu apvienošana;

                           e)

                           iepriekš d) apakšpunktā apzinātajās jomās kopīgi veicamās pētniecības metožu noteikšana;

                           f)

                           apmeklētāju un patērētāju mainīgo vajadzību izvērtēšana, nosakot kultūras mantojuma pētniecības programmu mērķus;

                           g)

                           attiecīgā gadījumā – pašreizējo pētniecības infrastruktūru kopīga izmantošana vai jaunu instrumentu izveide, piemēram, koordinētas datubāzes vai modeļu izstrāde situācijas pasliktināšanās procesu izpētei;

                           h)

                           valsts un privātā sektora ciešākas savstarpējas sadarbības veicināšana un atbalstīšana, kā arī atvērtu jauninājumu vide dažādos ar kultūras mantojumu saistītos pētniecības pasākumos un uzņēmējdarbības nozarēs, tostarp tūrisma, vēsturisku vietu, ēku vai ainavu ilgtspējīgas uzturēšanas un ierīkošanas vai rekonstrukcijas jomā un saistītos uzņēmējdarbības pakalpojumos;

                           i)

                           zināšanu, jauninājumu un starpnozaru metodoloģisko pieeju nodošana un izplatīšana;

                           j)

                           kultūras mantojuma pētniecības centru tīkla izveide.

               4.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts izveidot kopīgu vadības struktūru kultūras mantojuma un globālo pārmaiņu jomā, piešķirot tiesības izstrādāt vienotus noteikumus, nosacījumus un procedūras sadarbībai un koordinācijai un uzraudzīt stratēģiskās pētniecības programmas īstenošanu.

               5.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts kopīgi īstenot stratēģisko pētniecības programmu, tostarp vietējo valsts pētniecības programmu ietvaros vai ar citu valsts mēroga pētniecības pasākumu starpniecību.

               6.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts sadarboties ar Komisiju, lai apzinātu iespējamās Komisijas iniciatīvas, palīdzot dalībvalstīm izstrādāt un īstenot stratēģisko pētniecības programmu, un lai saskaņotu kopīgās programmas ar citām Eiropas Savienības iniciatīvām šajā jomā.

               7.

               Dalībvalstīm tiek ieteikts regulāri ziņot Komisijai par šajā kopīgajā plānošanas iniciatīvā gūtajiem rezultātiem.

      Briselē, 2010. gada 26. aprīlī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

      (1)  Jēdziena “materiāls un nemateriāls kultūras mantojums” definīciju sk.: UNESCO Konvencija par pasaules kultūras un dabas mantojuma aizsardzību, Parīze, 1972. gada 16. novembris; UNESCO Konvencija par nemateriālā kultūras mantojuma saglabāšanu, Parīze, 2003. gada 17. oktobris.