               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.6.2019
            COM(2019) 513 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            par Kipras 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Kipras 2019. gada stabilitātes programmu

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               par Kipras 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Kipras 2019. gada stabilitātes programmu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību
                  2
               , un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,

               ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

               ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Kipra bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (turpmāk “eurozonai adresētais ieteikums”) Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

               (2)Ņemot vērā to, ka Kipra ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā tautsaimniecības ir savstarpēji cieši saistītas, Kiprai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļojas turpmāk sniegtajā 1. līdz 5. ieteikumā. Konkrētāk, pasākumi administratīvā sloga mazināšanai palīdzēs īstenot pirmo ieteikumu eurozonai attiecībā uz darījumdarbības vidi un ražīguma uzlabojumiem eurozonas līdzsvara atjaunošanai, ieguldījumu ekonomikas politikas koncentrēšana konkrētajās jomās palīdzēs īstenot otro ieteikumu eirozonai attiecībā uz atbalstu ieguldījumiem, nodokļu pasākumi un prasmju uzlabošanas pasākumi palīdzēs īstenot trešo ieteikumu eurozonai attiecībā uz agresīvas nodokļu plānošanas apkarošanu un darba tirgus darbību, un aktīvu pārvaldības sabiedrību darbības uzlabošanas pasākumi palīdzēs īstenot ceturto ieteikumu eurozonai attiecībā uz ienākumus nenesošu aizdevumu īpatsvara samazināšanu.

               (3)2019. gada ziņojums par Kipru
                  3
                tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Kipra īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem ieteikumiem, un Kipras progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2019. gada 27. februārī
                  4
               . No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Kiprā pastāv pārmērīga makroekonomikas nelīdzsvarotība. Proti, ir būtiski, lai dalībvalsts samazinātu privātā, valsts un ārējā parāda un ienākumus nenesošu aizdevumu lielo apjomu.

               (4)Kipra savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 15. aprīlī un savu 2019. gada stabilitātes programmu — 2019. gada 30. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

               (5)Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013
                  5
                23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi Norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību
                  6
               .

               (6)Uz Kipru pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. 2019. gada stabilitātes programmā prognozēts, ka vispārējās valdības budžeta bilance, kas 2018. gadā veidoja deficītu 4,8 % apmērā no IKP un tādējādi pārsniedza Līgumā noteikto atsauces vērtību 3 % apmērā no IKP, sasniegs pārpalikumu nominālā izteiksmē 3,0 % apmērā no IKP 2019. gadā un programmas periodā pārsniegs 2,0 % no IKP. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci
                  7
               , plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis, kas noteikts kā līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē, tiks sasniegts 2019.–2022. gada laikā. Pēc tam, kad vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2018. gadā palielinājās līdz aptuveni 102,5 % no IKP, 2019. gada stabilitātes programmā tiek prognozēts, ka 2019. gadā tā samazināsies līdz 95,7 % un līdz 2022. gadam turpinās pastāvīgi samazināties līdz 77,5 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Riski, kas saistīti ar stabilitātes programmā iekļautajiem makroekonomikas un budžeta pieņēmumiem, ir lejupvērsti, galvenokārt saistīti ar ārējām norisēm, kā arī ar iespējamo fiskālo ietekmi, ko rada tiesas spriedumi par iepriekšējām fiskālajām reformām un valsts slimnīcu finansēšanas vajadzībām valsts veselības aprūpes sistēmas pirmajos darbības gados. Komisijas 2019. gada pavasara prognozē paredzēts, ka vispārējās valdības budžeta bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 3,0 % apmērā no IKP 2019. gadā un 2,8 % apmērā no IKP 2020. gadā. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, paredzams, ka strukturālā bilance būs 1,1 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,7 % apmērā no IKP 2020. gadā, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Tiek prognozēts, ka Kipra 2019. un 2020. gadā izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka ir paredzams, ka Kipra 2019. un 2020. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

               (7)Komisija 2019. gada 5. jūnijā izdeva saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu sagatavotu ziņojumu, jo, pamatojoties uz paziņotajiem datiem, 2018. gadā nominālais budžeta deficīts pārsniedza Līguma atsauces vērtību 3 % no IKP. Ziņojumā secināts, ka nebūtu jāveic turpmāki soļi virzienā uz lēmumu par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Neraugoties uz to, ka e-pārvaldes pakalpojumu jomā gūti nelieli panākumi, valsts pārvaldes un pašvaldību neefektivitāte joprojām ir problēma. Tas ietekmē darījumdarbības vidi. Joprojām nav pieņemti galvenie tiesību aktu priekšlikumi šīs problēmas novēršanai. Tie ietver tiesību aktu projektus par valsts pārvaldes un vietējo pašvaldību reformu. Valstij piederošu uzņēmumu pārvaldības sistēmas trūkumi varētu palielināt publiskā sektora iespējamās saistības un samazināt spēju ieguldīt galvenajos sabiedriskajos pakalpojumos, piemēram, telekomunikācijās un enerģētikā. Ir pamatoti turpināt publiskā sektora algu izmaksu ierobežošanu, kas ir bijis būtisks faktors Kipras fiskālās konsolidācijas jomā.

               (8)Lai atbilstoši 2019. gadā eurozonai adresētajam ieteikumam nodokļu sistēmas padarītu efektīvākas un taisnīgākas, ir būtiski apkarot agresīvu nodokļu plānošanu. Nodokļu maksātāju agresīvo nodokļu plānošanas stratēģiju blakusietekme uz citām dalībvalstīm nozīmē, ka papildus ES tiesiskajam regulējumam ir nepieciešama koordinēta politiskā rīcība valsts līmenī. Kipra ir veikusi pasākumus, kas vērsti pret agresīvu nodokļu plānošanu, taču dividenžu un procentu maksājumu lielais īpatsvars (pret IKP) liek domāt, ka sabiedrības, kas agresīvi plāno nodokļus, izmanto Kipras nodokļu noteikumus. Nodokļu neieturēšana no Kiprā bāzētu uzņēmumu veiktiem izejošajiem (t. i., no ES rezidentiem – trešo valstu rezidentiem) dividenžu, procentu un daudzos gadījumos autoratlīdzību maksājumiem trešo valstu rezidentiem var nozīmēt, ka šie maksājumi vispār netiek aplikti ar nodokli, ja nodoklis tiem nav piemērojams arī saņēmēja jurisdikcijā. Šādu nodokļu neesība, kā arī uzņēmumu ienākuma nodokļa rezidences noteikumi var turpmāk veicināt agresīvu nodokļu plānošanu. Fiktīvo procentu samazināšanas shēma ir cieši jāuzrauga, lai novērstu jebkādu nodokļu agresīvu plānošanu. Visbeidzot, shēma investoru naturalizācijai Kiprā izņēmuma kārtā un investoru uzturēšanās shēma sniedz piekļuvi zemai personīgajai nodokļa likmei attiecībā uz ienākumiem no ārvalstu finanšu aktīviem un neprasa, lai indivīdi pavadītu ievērojamu laiku jurisdikcijā, kas piedāvā šo shēmu. ESAO tās ir iekļāvusi sarakstā kā shēmas, kurām ir potenciāli augsts ļaunprātīgas izmantošanas risks saistībā ar finanšu kontu informācijas automātiskas apmaiņas apiešanu.

               (9)Saistībā ar visaptverošu ienākumus nenesošu aizdevumu stratēģiju tika īstenoti svarīgi pasākumi. Tas izraisīja ievērojamu ienākumus nenesošu aizdevumu īpatsvara samazinājumu banku nozarē, galvenokārt sakarā ar Kipras kooperatīvās bankas pārdošanu un likvidāciju un tās ienākumus nenesošo aizdevumu portfeļa nodošanu valstij piederošajai aktīvu pārvaldības sabiedrībai. Turklāt tika uzlabots likums par aizdevumu pārdošanu un pieņemts likums par aizdevumu pārvēršanu vērtspapīros. Lai maksimāli palielinātu ieņēmumus no aktīvu pārdošanas un galu galā palīdzētu samazināt privātā sektora parādu, ir svarīgi, lai valstij piederošajai aktīvu pārvaldības sabiedrībai būtu efektīva pārvaldības struktūra, augsti specializēta pārvaldība, operatīvā neatkarība no Kipras valsts un skaidri definēti mērķi, kuri atbilst saistībām, ko valdība uzņēmusies ar valsts atbalsta lēmumu par Kipras kooperatīvās bankas pārdošanu, kuru apstiprināja Eiropas Komisija. Turklāt ir svarīgi izveidot atbilstīgu uzraudzības sistēmu uzņēmumiem, kas iegādājas kredītus, jo šādu uzņēmumu skaits ir palielinājies, iekļaujot valstij piederošo aktīvu pārvaldības sabiedrību, un nākotnē ir plānots pārdot vēl vairāk ienākumus nenesošo aizdevumu portfeļu. Apdrošināšanas sabiedrību un pensiju fondu uzraudzības struktūru pārvaldība un administratīvās spējas joprojām ir vājas. Šo uzraudzības struktūru integrācija būtu ātri jāpabeidz. Kopumā ir jāstiprina kapitāla tirgu uzraudzības sistēma, jo nebanku finanšu pakalpojumu uzņēmumu pārrobežu darbības ir salīdzinoši nozīmīgas un licencētie uzņēmumi pēdējo gadu laikā ir eksponenciāli izauguši.

               (10)Nodarbinātības līmenis pieaug, bezdarbs samazinās, un ir uzlabota valsts nodarbinātības dienestu īstermiņa spēja veicināt aktīvu atbalstu nodarbinātībai. Tomēr valsts nodarbinātības dienestu jaudas ilgtermiņa ilgtspēja joprojām ir problēma, jo papildu darbinieki tika pieņemti darbā tikai uz diviem gadiem. 2018. gadā to jauniešu īpatsvars, kas nav iesaistīti nodarbinātībā, izglītībā vai apmācībā, bija viens no augstākajiem ES. Valsts nodarbinātības dienestu zemā efektivitāte un to ierobežotā izvēršana un līdzdalība aktivizēšanas pasākumos, kuru mērķis ir palīdzēt cilvēkiem atrast darbu, joprojām ir problemātiska. Tāpēc ir iespējams pastiprināt informēšanas un aktivizācijas atbalstu, lai nodrošinātu jo īpaši jauniešu un ilgstošo bezdarbnieku piekļuvi nodarbinātībai. Tas ietver pašnodarbinātības un sociālās ekonomikas veicināšanu, kā arī darba tirgus iestāžu un pakalpojumu modernizāciju, lai palīdzētu cilvēkiem iegūt prasmes, kas labāk atbilst darba tirgus vajadzībām.

               (11)Prasmju trūkums un neatbilstība ir viens no galvenajiem šķēršļiem ieguldījumiem darījumdarbībā, uzsverot nepieciešamību vairāk ieguldīt neizmantota un nepietiekami izmantota darbaspēka apmācībā, izglītības programmas labāk saskaņot ar darba tirgus vajadzībām un ieguldīt profesionālās izglītības infrastruktūras saskaņošanā. Progress saistībā ar svarīgākajām izglītības un apmācības reformām, piemēram, skolotāju darbā norīkošanas un izvērtēšanas uzlabošanu, ir nevienmērīgs. Izglītības sasniegumi joprojām ir zemi, tāpat kā dalība agrīnā pirmsskolas izglītībā un aprūpē, kas ir kļuvusi mazāk pieejama mājsaimniecībām, jo to ienākumi krīzes laikā samazinājās straujāk nekā bērnu aprūpes izmaksas. Turpmāki centieni modernizēt izglītības un apmācības sistēmu visos līmeņos palīdzēs uzlabot izglītības rezultātus un palielināt ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu Kiprā. Profesionālās izglītības un apmācības programmu pārskatīšana ir daudzsološs solis, lai darba tirgū samazinātu prasmju neatbilstību. Tomēr augstskolu absolventu lielā prasmju neatbilstība un zemā līdzdalība pieaugušo izglītībā (jo īpaši mazkvalificētu personu vidū) liecina par vajadzību uzlabot kvalifikācijas paaugstināšanas un pārkvalifikācijas pasākumus.

               (12)Kipra ir guvusi panākumus veselības aprūpes jomā, pieņemot tiesību aktus, ar ko izveidot jaunu valsts veselības aprūpes sistēmu. Jaunās sistēmas mērķis ir uzlabot piekļuvi, ieviest vispārējo veselības apdrošināšanu, samazināt lielo skaidras naudas maksājumu līmeni un palielināt aprūpes efektivitāti publiskajā sektorā. Lai šī sistēma 2020. gadā kļūtu pilnībā funkcionāla, ir jāpārvar būtiskas īstenošanas problēmas un jāapmierina ieguldījumu vajadzības. Joprojām svarīgi ir saglabāt sistēmas ilgtermiņa ilgtspēju, tostarp nodrošināt valsts slimnīcu finansiālo un darbības autonomiju, kā plānots. Veselības aprūpes sistēmu vēl vairāk stiprinātu pasākumi, kuru mērķis ir modernizēt un uzlabot veselības aprūpes — tostarp primārās veselības aprūpes — sniedzēju efektivitāti, ieviešot e-veselību un izveidojot valsts zāļu organizāciju. Ilgtermiņa aprūpes līmenis ir zems, un, ņemot vērā iedzīvotāju novecošanu, tā joprojām ir problēma.

               (13)Kipras vājais sniegums vides jomā ir ļoti svarīgs jautājums, un valsts joprojām ir neaizsargāta pret klimata pārmaiņām. Kiprai būtiski jāuzlabo tās atkritumu apsaimniekošanas sistēma un aprites ekonomika. Atkritumu radīšana joprojām ir ievērojami lielāka par Savienības vidējo rādītāju, un kopš 2014. gada tā ir palielinājusies. Pašreizējās atkritumu apstrādes iekārtas nesasniedz augstu pārstrādes līmeni, un tādu ekonomikas instrumentu trūkums kā, piemēram, atkritumu poligonu nodokļi, padara pārstrādi ekonomiski nepievilcīgu. Ūdens resursu apsaimniekošanas jomā, jo īpaši pilsētu teritorijās, ir vērojama neefektivitāte. Kipras galvenā problēma ir ūdens trūkums apvienojumā ar pārmērīgu gruntsūdeņu ieguvi. Kas attiecas uz komunālajiem notekūdeņiem, ievērojams daudzums notekūdeņu joprojām tiek novadīti bez savākšanas vai apstrādes; tikai aptuveni puse no kopējā notekūdeņu daudzuma tiek otrreiz apstrādāta. Sausums un ūdens trūkums rada lielas bažas, un nepietiekama politiskā reakcija varētu ietekmēt dalībvalsts lauku ekonomiku un tūrismu. Tāpēc ilgtspējīgai pārvaldībai un dabas resursu efektīvai izmantošanai, kā arī stingrākai vides un klimata tiesību aktu īstenošanai ir būtiska nozīme, lai Kipra mazinātu klimata pārmaiņu negatīvās sekas, saglabātu un atjaunotu tās dabisko vidi un ilgtermiņā nodrošinātu ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi.

               (14)Kipra var daudz labāk izmantot savus atjaunojamos energoresursus — jo īpaši saules enerģiju — un risināt problēmas saistībā ar pašreizējo energoefektivitātes trūkumu. Atjaunojamo energoresursu īpatsvars Kiprā 2017. gadā bija 8,9 %, un 2020. gada mērķis ir 13 %. Dzīvojamās ēkas un komercēkas, kas būvētas bez termiskās aizsardzības vai ar zemu termiskās aizsardzības līmeni (jo īpaši pilsētvidē), ir būtisks energoefektivitātes trūkuma avots. Ir uzlaboti pamatnosacījumi ieguldījumiem atjaunojamo energoresursu nozarē, un ir ieviesti vairāki pasākumi, tostarp fotoelementu sistēmu uzstādīšana un dotāciju shēmas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem un mājsaimniecībām. Tomēr Kipra vēl nav pilnībā izmantojusi savu ievērojamo atjaunojamās enerģijas ražošanas potenciālu, jo īpaši no saules enerģijas avotiem. Paļaušanās uz iekšzemes transporta autoceļiem rada vairākas politikas problēmas, jo īpaši grūtības samazināt gaisa piesārņojumu un siltumnīcefekta gāzu emisijas, kā arī sastrēgumstundās rada lielus sastrēgumus pilsētu teritorijās un uz autoceļiem, kuri ved uz un no ostām. Kipra  2016. gadā ar 2,7 % īpatsvaru arī atpaliek atjaunojamo energoresursu izmantošanā transporta nozarē, un tai var būt grūtības līdz 2020. gadam sasniegt saistošo 10 % mērķi.

               (15)Lai veicinātu ražīgumu, ir būtiski ieguldīt digitālajā ekonomikā un darba ņēmēju digitālo prasmju uzlabošanā. Kipras rādītājs Eiropas Komisijas 2019. gada Digitālās ekonomikas un sabiedrības indeksā (DESI) ir zems. Tikai 50 % Kipras iedzīvotāju vecumā no 16 līdz 74 gadiem ir digitālās pamatprasmes, un informācijas un komunikācijas tehnoloģiju speciālisti salīdzinājumā ar ES joprojām veido mazāku darbaspēka īpatsvaru (2,3 % salīdzinājumā ar 3,7 %), tādējādi kavējot digitālās ekonomikas potenciālu. Tiešsaistes mijiedarbība starp valsts iestādēm un iedzīvotājiem ir zema, un tiešsaistē ir iesaistīti tikai 50 % Kipras iedzīvotāju. E-komercija uzlabojas, taču tā joprojām ir zemāka par Savienības vidējo rādītāju.

               (16)Kiprai joprojām ir viduvēji sasniegumi inovāciju jomā, un rezultāti šajā nozarē kopš 2010. gada ir pasliktinājušies. Publiskā un privātā sektora pētniecības un izstrādes izdevumu līmenis ir viens no zemākajiem Savienībā, tādējādi neļaujot pētniecības centriem un uzņēmējdarbības nozarei ieviest jauninājumus. Ļoti ierobežota ir arī akadēmisko aprindu un uzņēmumu mijiedarbība. Lai uzlabotu Kipras konkurētspēju un jo īpaši tās mazo un vidējo uzņēmumu konkurētspēju, ir būtiski palielināt uzņēmējdarbības nozares spēju radīt inovācijas, un ir svarīgi veicināt piekļuvi finansējumam un investīcijām, kas vērstas uz skaidri noteiktām pārdomātas specializācijas jomām.

               (17)Administratīvais slogs ir liels, jo īpaši stratēģisko investīciju uzsākšanai. Pastāv iespēja ievērojami vienkāršot procedūras atļauju saņemšanai attiecībā uz stratēģiskām investīcijām, un vēl ir jāpieņem attiecīgie tiesību akti.

               (18)Izaugsmes rīcības plāna īstenošanas rezultātā ir panākts zināms progress uzņēmējdarbības jomā un attiecībā uz mazo un vidējo uzņēmumu piekļuvi finansējumam. Tomēr finansiālā atbalsta pasākumi maziem un vidējiem uzņēmumiem joprojām galvenokārt balstās uz dotācijām. Alternatīviem finansējuma avotiem, piemēram, riska kapitālam, pamatkapitāla finansējumam un kolektīvai finansēšanai, joprojām ir ļoti neliela nozīme Kipras uzņēmumu vidū. Labāka uzņēmējdarbības atbalsta koordinācija varētu uzlabot to apgūšanu. Privatizācijas centieni, kuru mērķis ir piesaistīt ražīgumu veicinošas ārvalstu investīcijas, daudzos gadījumos ir apturēti, un tikai daži privatizācijas projekti tiek pakāpeniski izvērsti.

               (19)Pastāvīgs efektivitātes trūkums tieslietu sistēmā turpina ietekmēt līgumu izpildi, kā arī neļauj ātri izskatīt civillietas un komerclietas un izmeklēt nopietnus noziegumus. Apgrūtinoši un novecojuši civilprocesa noteikumi un vāja tiesu lēmumu izpilde negatīvi ietekmē banku stimulus izmantot maksātnespējas un piespiedu atsavināšanas sistēmas, lai samazinātu ieņēmumus nenesošu aizdevumu apjomu. Vairākas reformas ir sākušas risināt visbūtiskākās tiesvedības sistēmas problēmas, jo īpaši novecojušos civilprocesa noteikumus, tiesu zemo specializāciju un digitalizāciju, lielo neizskatīto lietu skaitu un tiesnešu mūžizglītības trūkumu, taču progress joprojām ir lēns. Reformai būtu jāatbilst saistībām, ko valdība uzņēmusies ar valsts atbalsta lēmumu par Kipras kooperatīvās bankas pārdošanu, kuru apstiprināja Eiropas Komisija. 2018. gadā tika pieņemts uzlabots maksātnespējas un piespiedu atsavināšanas regulējums. Izšķirošai jauno tiesību aktu īstenošanai, kā arī efektīvas tiesu sistēmas nodrošināšanai un spriedumu stingrākai izpildei būtu jāpalīdz uzlabot parādu atmaksāšanas disciplīnu. Valsts korupcijas apkarošanas stratēģija darbojas kopš 2017. gada decembra, un to ir nostiprinājis valsts horizontālais rīcības plāns korupcijas apkarošanai, kuru 2019. gada maijā apstiprināja Ministru padomē. Tiesību aktu projekti par jaunas un neatkarīgas korupcijas apkarošanas aģentūras izveidi un trauksmes cēlēju aizsardzību ir iesniegti parlamentam, taču vēl nav pieņemti. Minētie tiesību akti palīdzētu stiprināt valsts regulējumu korupcijas apkarošanas jomā. Korupcijas apkarošanas reformas būtu jāpaātrina, ātri īstenojot korupcijas apkarošanas rīcības plānu. Ir jāaizsargā kriminālprocesa neatkarība, un būtu jāstiprina tiesībaizsardzības spēja.

               (20)Neraugoties uz zināmiem centieniem samazināt neizskatītās īpašumtiesības apliecinošu dokumentu izdošanas lietas, to skaits joprojām ir liels. Joprojām trūkst strukturāla risinājuma, kā novērst nepilnības nekustamā īpašuma darījumu sistēmā (t. i., īpašumtiesības apliecinošu dokumentu izdošana un nodošana). Tas ir būtiski piespiedu atsavināšanas procedūru atvieglošanai un nodrošinājumu likvidācijas panākšanai.

               (21)ES līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažas no ieteikumā norādītajām nepilnībām, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas ziņojuma par valsti D pielikums
                  8
               . Tas ļautu Kiprai, ņemot vērā teritoriālās atšķirības, pēc iespējas labāk izmantot šos līdzekļus attiecībā uz identificētajām nozarēm. Svarīgs faktors šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai ir valsts administratīvās spējas stiprināšana šo līdzekļu pārvaldības jomā.

               (22)Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Kipras ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu un 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Kiprai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Izvērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Kiprā, bet arī to atbilstību Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (23)Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un saskaņā ar tās atzinumu
                  9
                ir sagaidāms, ka [...].

               (24)Padome ir izskatījusi 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. Padomes ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. līdz 5. Ieteikumā. Minētie ieteikumi arī palīdzēs īstenot eurozonai adresēto ieteikumu, jo īpaši tajā sniegto 1., 3. un 4. ieteikumu. 1. ieteikumā minētā fiskālā politika citstarp veicina ar lielo valsts parādu saistītās nelīdzsvarotības risināšanu,

               AR ŠO IESAKA Kiprai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi.

               1.Pieņemt nozīmīgas likumdošanas reformas, lai uzlabotu publiskā sektora efektivitāti, jo īpaši attiecībā uz valsts pārvaldes darbību un valstij piederošu struktūrvienību un pašvaldību pārvaldību. Pievērsties nodokļu sistēmas iezīmēm, kuras var veicināt fizisku personu un starptautisku uzņēmumu veiktu agresīvu nodokļu plānošanu, jo īpaši izmantojot izejošus maksājumus.

               2.Veicināt ienākumus nenesošu aizdevumu īpatsvara samazināšanu, tostarp izveidojot valstij piederošās aktīvu pārvaldības sabiedrības efektīvu pārvaldības struktūru, veicot pasākumus maksājumu disciplīnas uzlabošanai un uzņēmumu, kuri iegādājas kredītus, uzraudzības nostiprināšanai. Nostiprināt uzraudzības spējas nebanku finanšu sektorā, tostarp pilnībā integrējot apdrošināšanas un pensiju fondu uzraudzības iestādes.

               3.Pabeigt reformas, kuru mērķis ir palielināt valsts nodarbinātības dienestu efektivitāti un pastiprināt informēšanas un aktivizācijas atbalstu jauniešiem. Īstenot izglītības un apmācības sistēmas reformu, tostarp skolotāju novērtēšanu, un palielināt darba devēju iesaisti un zināšanu apguvēju iesaistīšanos profesionālajā izglītībā un apmācībā, kā arī nodrošināt cenas ziņā pieejamu bērnu izglītību un aprūpi. Veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka valsts veselības aprūpes sistēma, kā plānots, sāk darboties 2020. gadā, vienlaikus saglabājot tās ilgtermiņa ilgtspēju.

               4.Ņemot vērā teritoriālās atšķirības dalībvalstī, ieguldījumu ekonomikas politiku pievērst ilgtspējīga transporta, vides, jo īpaši atkritumu un ūdens apsaimniekošanas, energoefektivitātes un atjaunojamo energoresursu enerģijas, digitalizācijas, tostarp digitālo prasmju, un pētniecības un inovācijas jomai. Pieņemt tiesību aktus, lai vienkāršotu procedūras, saskaņā ar kurām stratēģiskie investori var iegūt nepieciešamās atļaujas un licences. Uzlabot mazo un vidējo uzņēmumu piekļuvi finansējumam un atsākt privatizācijas projektu īstenošanu.

               5.Pielikt pūles, lai uzlabotu tiesu sistēmas efektivitāti, tostarp administratīvo tiesu darbību, un pārskatītu civilprocesa procedūras, paaugstinātu tiesu specializāciju un izveidotu funkcionējošu e-tiesiskuma sistēmu. Veikt pasākumus, lai stiprinātu prasījumu tiesisko izpildi un nodrošinātu uzticamas un ātras sistēmas īpašumtiesības apliecinošu dokumentu izdošanai un nodošanai un īpašumtiesību uz nekustamo īpašumu nodošanai. Paātrināt korupcijas apkarošanas reformas, aizsargāt kriminālprocesa neatkarību un stiprināt tiesībaizsardzības spēju.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

                     (3)

                        SWD(2019) 1012 final.

                     (4)

                        COM(2019) 150 final.

                     (5)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

                     (6)

                        COM(2014) 494 final.

                     (7)

                        Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

                     (8)

                        SWD(2019) 1012 final.

                     (9)

                        Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.6.2019
            COM(2019) 512 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            par Itālijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2019. gada stabilitātes programmu

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               par Itālijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Itālijas 2019. gada stabilitātes programmu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību
                  2
               , un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,

               ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

               ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Itālija bija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats. Tajā pašā dienā Komisija pieņēma arī ieteikumu “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”, kuru Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku (turpmāk “eurozonai adresētais ieteikums”) Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī.

               (2)Ņemot vērā to, ka Itālija ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, un ka ekonomiskajā un monetārajā savienībā tautsaimniecības ir savstarpēji cieši saistītas, Itālijai būtu jānodrošina, ka tiek pilnībā un laikus īstenots eurozonai adresētais ieteikums, kurš atspoguļojas turpmāk sniegtajā 1. līdz 5. ieteikumā. Jo īpaši pasākumi valsts pārvaldes, tieslietu un konkurences jomā palīdzēs īstenot pirmo ieteikumu eurozonai attiecībā uz noturīgiem produktu tirgiem un iestāžu darba kvalitāti; ieguldījumu ekonomikas politikas koncentrēšana konkrētajās jomās un neparedzēto ieņēmumu izmantošana valsts parāda samazināšanai palīdzēs īstenot otro ieteikumu eirozonai attiecībā uz atbalstu ieguldījumiem un rezervju atjaunošanu; pasākumi nodarbinātības uzlabošanai un nodokļu sloga pārnešanai prom no ražošanas faktoriem palīdzēs īstenot trešo ieteikumu eurozonai attiecībā uz darba tirgus darbību, un pasākumi banku bilanču uzlabošanai palīdzēs īstenot ceturto ieteikumu eurozonai attiecībā uz ienākumus nenesošu aizdevumu īpatsvara samazināšanu.

               (3)2019. gada ziņojums par Itāliju
                  3
                tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Itālija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem ieteikumiem, un Itālijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu. Tajā bija ietverts arī padziļināts pārskats, kurš veikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu un kura rezultāti arī tika publicēti 2019. gada 27. februārī
                  4
               . No Komisijas veiktās analīzes secināms, ka Itālijā pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Jo īpaši liels valsts parāds un ieilgusi vājas produktivitātes dinamika rada risku ar pārrobežu ietekmi. Ņemot vērā Itālijas ekonomikas lielumu un pārrobežu nozīmi, ir īpaši svarīgi rīkoties, lai samazinātu risku saistībā ar nelabvēlīgu ietekmi uz Itālijas ekonomiku un ekonomisko un monetāro savienību.

               (4)Itālija savu 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu iesniedza 2019. gada 19. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus. Itālijas 2019. gada valsts reformu programma tikai daļēji pievēršas 2018. gada valstij adresētajos ieteikumos norādītajiem strukturālajiem jautājumiem, un bieži trūkst sīkākas informācijas par tajā ietvertajām pāris jaunajām apņemšanām, kā arī to īstenošanas grafiku. Tomēr Itālijas reformu stratēģijas pamatā ir lielas reformas, kuras jau tiek gatavotas dažādās jomās, un tas salīdzinājumā ar iepriekšējām valsts reformu programmām liecina par plaša mēroga nepārtrauktību.

               (5)Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013
                  5
                23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi Norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību
                  6
               .

               (6)Uz Itāliju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un noteikums par parādu. Valdība savā 2018. gada stabilitātes programmā prognozē, ka nominālais budžeta deficīts palielināsies no 2,1 % no IKP 2018. gadā līdz 2,4 % 2019. gadā, un pēc tam pakāpeniski samazināsies līdz 2,1 % 2020. gadā un 1,5 % līdz 2022. gadam. Šo prognožu pamatā ir pieņēmums par PVN pieaugumu (1,3 % no IKP 2020. gadā un 1,5 % no IKP no 2021. gada), kas tiesību aktos paredzēts kā “drošības klauzula”, lai no 2020. gada sasniegtu budžeta mērķus. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci
                  7
               , programmas periodā netiek plānots sasniegt vidējā termiņa budžeta mērķi, kas no līdzsvarota budžeta stāvokļa strukturālā izteiksmē 2019. gadā ir mainīts uz pārpalikumu 0,5 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē no 2020. gada. Pēc tam, kad vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2018. gadā palielinājās (līdz 132,2 % no IKP salīdzinājumā ar 131,4 % 2017. gadā), 2019. gada stabilitātes programmā tiek prognozēts, ka 2019. gadā tā palielināsies par 0,4 procentpunktiem no IKP līdz 132,6 % un līdz 2022. gadam samazināsies līdz 128,9 %. Šo prognožu pamatā ir pieņēmums par privatizācijas ieņēmumiem 1 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,3 % apmērā 2020. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tomēr pēdējos gados PVN pieaugumi, kas tiesību aktos paredzēti kā “drošības klauzulas”, tikuši sistemātiski atcelti bez piemērotiem alternatīviem finansēšanas pasākumiem, un privatizācijas mērķi nav sasniegti pietiekamā mērā. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi nemainīgas politikas apstākļos paredzams, ka 2020. gadā nominālā IKP pieaugums būs zemāks un valsts budžeta deficīts būs lielāks nekā prognozēts 2019. gada stabilitātes programmā. Komisijas prognozē nav ietverts PVN pieaugums, kas tiesību aktos paredzēts kā “drošības klauzula” 2020. gadam.

               (7)Komisija 2019. gada 5. jūnijā izdeva saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu sagatavotu ziņojumu, jo Itālija 2018. gadā nebija ievērojusi noteikumu par parādu. Ziņojumā tika secināts, ka, ņemot vērā visu svarīgo faktoru izvērtējumu, būtu jāuzskata, ka parāda kritērijs, kā tas definēts Līgumā un Regulā (EK) Nr. 1467/1997, nav ievērots un ka līdz ar to uz parādu balstīta PBDNP ir pamatota.

               (8)Saskaņā ar pieprasījumu pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā 2019. gada stabilitātes programmā apstiprināts, ka Morandi tilta sabrukšana Dženovā un īpaši nelabvēlīgie laikapstākļi 2018. gadā radīja ievērojamu ietekmi uz budžetu, un sniegti atbilstoši pierādījumi par šo budžeta papildu izmaksu apmēru un veidu. 2019. gada stabilitātes programmā jo īpaši norādīts, ka 2019. gada budžetā ir tādi ārkārtas izdevumi 0,2 % apmērā no IKP, kas saistīti ar ceļu tīkla ārkārtas uzturēšanas programmu un preventīvu plānu hidroģeoloģisko risku ierobežošanai. Tā kā starp Morandi tilta sabrukšanu Dženovā un nelabvēlīgajiem laikapstākļiem 2018. gadā ir tieša saikne, piemērojot “ārkārtēju apstākļu klauzulu”, varētu apsvērt īpašu režīmu ceļu ārkārtas uzturēšanas un hidroģeoloģisko risku novēršanas izdevumiem. Saskaņā ar Komisijas datiem 2019. gadā attiecināmie papildu izdevumi saistībā ar minētajiem pasākumiem ir 0,18 % apmērā no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā izklāstītie noteikumi atļauj šādus papildu izdevumus, jo Morandi tilta sabrukšana Dženovā un īpaši nelabvēlīgie laikapstākļi ir uzskatāmi par ārkārtējiem apstākļiem, to ietekme uz Itālijas publiskajām finansēm ir ievērojama, un ilgtspēja netiktu apdraudēta, ja tiktu pieļauta īslaicīga novirze no korekcijām vidējā termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Gala novērtējums, tai skaitā par attiecināmajām summām, tiks veikts 2020. gada pavasarī, pamatojoties uz Itālijas iestāžu sniegtajiem novērotajiem datiem par 2019. gadu.

               (9)Padome 2018. gada 13. jūlijā ieteica Itālijai nodrošināt, ka valdības neto primāro izdevumu
                  8
                nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniedz 0,1 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks 2019. gadā būtiski novirzīties no ieteiktajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Minētais secinājums nemainītos pat tad, ja 2019. gadā no  Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvās daļas prasības atņemtu ietekmi uz budžetu, ko rada pēc Morandi tilta sabrukšanas Dženovā ieviestā ceļu tīkla ārkārtas uzturēšanas programma un pēc īpaši nelabvēlīgiem laikapstākļiem ieviestais preventīvais plāns hidroģeoloģisko risku ierobežošanai.

               (10)Ņemot vērā Itālijas vispārējās valdības parāda attiecību virs 60 % no IKP un prognozēto izlaides starpību -0,1 % apmērā, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam 2020. gadā būtu jāsamazinās par 0,1 %, ievērojot strukturālo korekciju 0,6 % apmērā no IKP, kas izriet no Stabilitātes un izaugsmes pakta prasību matricas. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, nemainīgas politikas apstākļos 2020. gadā pastāv risks būtiski novirzīties no šīs prasības. Saskaņā ar prognozēm Itālija 2019. un 2020. gadā prima facie neizpildīs noteikumu par parādu. Turklāt, tā kā Itālijas augstais valsts parāda īpatsvars sasniedz aptuveni 132 % no IKP, parāda apkalpošanas izmaksu segšanai tiek rezervēti lieli resursi, un tas nāk par sliktu izaugsmi veicinošākām jomām, tostarp izglītībai, inovācijai un infrastruktūrai. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot ar 2019. gadu, būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Svarīgi būtu jebkādus neparedzētus ieņēmumus izmantot tam, lai vēl vairāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību.

               (11)Itālijas nodokļu sistēma joprojām spēcīgi ietekmē ražošanas faktorus, tādējādi kaitējot ekonomikas izaugsmei. Lielais nodokļu slogs darbaspēkam un kapitālam kavē nodarbinātību un ieguldījumus. Lai gan 2019. gada budžetā ir nedaudz samazināta pašnodarbināto personu aplikšana ar nodokļiem, tajā ir arī uz laiku palielināts nodokļu slogs uzņēmumu bilancēm. Tādas izaugsmei mazāk kaitējošas nodokļu bāzes, kā piemēram, nekustamais īpašums un patēriņš, netiek pietiekamā mērā izmantotas, atstājot iespēju budžeta ziņā neitrālā veidā novirzīt nodokļu slogu no darbaspēka un kapitāla. 2015. gadā regulārais nekustamā īpašuma nodoklis galvenajai dzīvesvietai tika atcelts (arī bagātākām mājsaimniecībām). Turklāt zemes un īpašuma vērtība (jeb kadastrālā vērtība), kas ir nekustamā īpašuma nodokļa aprēķina pamatā, lielā mērā vairs nav aktuāla, un reformas, lai to saskaņotu ar pašreizējo tirgus vērtību, īstenošana joprojām nav pabeigta. Nodokļu izdevumu skaits un apmērs, jo īpaši pievienotās vērtības nodokļa samazināto likmju gadījumā, ir augsts, un to racionalizēšana pēdējo gadu laikā ir sistemātiski atlikta. Turklāt pastāv iespēja saistības izpildošiem uzņēmumiem un mājsaimniecībām atvieglot slogu, samazinot nodokļu kodeksa sarežģītību un palielinot vispārējo nodokļu saistību izpildes līmeni. Jo īpaši PVN starpība (atšķirība starp teorētiskajiem un faktiski iekasētajiem PVN ieņēmumiem) ir viena no augstākajām ES. Viens no tā iemesliem ir augstā izvairīšanās no nodokļu maksāšanas, kas jo īpaši ir saistīta ar rēķinu neizrakstīšanu. Pozitīvs solis šā trūkuma novēršanai ir ieņēmumu informācijas obligāta elektroniska nosūtīšana par visiem komercdarījumiem ar galapatērētājiem. Tomēr pēdējos gados ir palielināti juridiskie robežlielumi skaidras naudas maksājumiem, kas varētu atturēt no elektronisko maksājumu izmantošanas. Tā vietā būtu jāveicina elektronisko maksājumu izmantošana, kas varētu radīt stimulus izrakstīt rēķinus un tādējādi uzlabot nodokļu saistību izpildi.

               (12)Itālijas izdevumi par vecuma pensijām — aptuveni 15 % no IKP 2017. gadā — ir vieni no augstākajiem Savienībā, un paredzams, ka vidējā termiņā tie palielināsies vecumatkarības koeficienta pasliktināšanās ietekmē. 2019. gada budžets un dekrētlikums, ar ko 2019. gada janvārī īstenoja jauno priekšlaicīgas pensionēšanās shēmu, apdraud daļu no iepriekš veiktajām pensiju reformām un negatīvi ietekmē publisko finanšu ilgtspēju. Šie jaunie noteikumi vidējā termiņā vēl vairāk palielinās pensiju izdevumus. Laikposmā no 2019. līdz 2021. gadam jaunā priekšlaicīgas pensionēšanās shēma (“kvota 100”) ļaus cilvēkiem pensionēties 62 gadu vecumā, ja viņi iemaksas ir veikuši 38 gadus. Turklāt esošo noteikumu darbības joma attiecībā uz priekšlaicīgu pensionēšanos ir paplašināta, tai skaitā līdz 2026. gadam atliekot nepieciešamo minimālo iemaksu indeksāciju (kas tika ieviesta ar iepriekšējām pensiju reformām) attiecībā pret mūža ilgumu. Attiecībā uz minētajiem noteikumiem 2019. gada budžetā tika rezervēti līdzekļi 0,2 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,5 % apmērā no IKP 2020. un 2021. gadā, bet turpmākajos gados ir paredzamas arī papildu izmaksas. Lielie publiskie izdevumi par vecuma pensijām aprobežo citus sociālus un izaugsmi veicinošus izdevumu posteņus, piemēram, izglītību un ieguldījumus, un ierobežo rezerves, ar kurām samazināt kopējo lielo nodokļu slogu un lielo valsts parādu. Turklāt priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas paplašināšana varētu negatīvi ietekmēt darbaspēka piedāvājumu situācijā, kad Itālija jau šobrīd atpaliek no ES vidējā rādītāja vecāka gadagājuma darbinieku (55-64 gadi) līdzdalībā nodarbinātībā, tādējādi kavējot potenciālo izaugsmi un pasliktinot valsts parāda ilgtspēju. Lai ierobežotu pensiju izdevumu pieaugumu, būtu pilnībā jāīsteno iepriekš pieņemtās pensiju reformas attiecībā uz netiešu no sabiedrības novecošanās izrietošu saistību iegrožošanu. Turklāt ievērojamus ietaupījumus varētu panākt, veicot intervences pasākumus saistībā ar lielajām pensiju tiesībām, kuras nesedz atbilstīgas iemaksas, vienlaikus ievērojot taisnīguma un samērīguma principus.

               (13)Neraugoties uz ekonomikas attīstības palēninājumu, 2018. gadā nodarbinātība turpināja pieaugt, lai gan tas notika nedaudz lēnāk nekā iepriekšējā gadā. Nodarbināto personu skaits gada beigās sasniedza 23,2 miljonus, kas pārsniedza pirmskrīzes līmeni. Pagājušajā gadā nodarbinātības līmenis (20–64 gadu vecuma grupā) pieauga līdz 63 %, taču tas joprojām ir krietni zem ES vidējā rādītāja (73,2 %). Turklāt ir būtiskas reģionālās atšķirības, darba tirgus joprojām ir segmentēts, un pagaidu līgumu īpatsvars 2018. gadā turpināja palielināties. Bezdarba līmenis samazinājās līdz 10,6 %. Ilgtermiņa un jauniešu bezdarba līmenis joprojām ir augsts, ietekmējot potenciālo izaugsmi un sociālo kohēziju. Neaktivitāte ir izplatīta sieviešu, mazkvalificētu personu un jauniešu vidū. Turklāt 2018. gadā to jauniešu (15–24 gadu vecuma grupā) īpatsvars, kas nav ne nodarbināti, nedz iesaistīti izglītībā vai apmācībā, bija 19,2 %, kas ir visaugstākais rādītājs ES. Arī piespiedu nepilna laika darbs ir ļoti izplatīts, kas norāda uz to, ka darba tirgū joprojām ir vērojams atslābums.

               (14)Ienākumu nevienlīdzība un nabadzības risks ir augsts, un reģionālās un teritoriālās atšķirības ir lielas. 2017. gadā 28,9 % iedzīvotāju bija pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam, kas pārsniedza gan pirmskrīzes, gan arī ES vidējo rādītāju 2017. gadā (22,4 %). Īpaši skarti ir bērni, jo sevišķi migrantu izcelsmes bērni. Nodarbinātu personu nabadzība ir augsta un arvien pieaug, jo īpaši pagaidu darba ņēmēju un migrantu izcelsmes personu vidū. Pašnodarbinātie, kas pārstāv 20,8 % no darbaspēka (salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 13,7 %), parasti ir mazāk aizsargāti pret sociālajiem riskiem nekā darbinieki. Arī piekļuve izmaksu ziņā pieejamiem un atbilstošiem mājokļiem ir problemātiska, un sociālo pakalpojumu sniegšana joprojām ir nepietiekami attīstīta un sadrumstalota. Sociālo pārvedumu ietekme uz nabadzības un nevienlīdzības mazināšanu ir viena no zemākajām ES. 2018. gadā ieviestā nabadzības apkarošanas shēma ir aizstāta ar jaunu, lielu shēmu (pilsonības ienākumiem), kurā saglabāta aktīvas iekļaušanas pieeja atbilstoši konkrētiem nosacījumiem. Tomēr reformu varētu izrādīties grūti īstenot, jo tiktu radīts ievērojams slogs valsts pārvaldei, proti, nodarbinātības un sociālo pakalpojumu jomā. Reformas faktiskā ietekme būs atkarīga no tā, cik efektīva ir politika cilvēku iesaistīšanai darbā vai apmācībā, cik lielā mērā tiek sniegti personalizēti sociālie pakalpojumi un kā tiek veikti kontroles pasākumi. Nabadzības un sociālās atstumtības mazināšanu jo īpaši ietekmēs faktiskā spēja sasniegt cilvēkus, kam visvairāk vajadzīga palīdzība. Veselības aprūpes sistēmas rezultāti kopumā ir labi, neraugoties uz to, ka izdevumi šajā jomā ir zem ES vidējā rādītāja. Tomēr veselības aprūpes pakalpojumu sniegšana dažādos reģionos lielā mērā atšķiras, ietekmējot piekļuvi veselības aprūpei, tās vienlīdzību un efektivitāti; to varētu pilnveidot, uzlabojot pārvaldību un uzraugot to, ka tiek sniegti standarta līmeņa pakalpojumi. Lai sniegtu atbalstu cilvēkiem ar invaliditāti un citām nelabvēlīgā situācijā esošām grupām, ir svarīgi izvērst aprūpi mājas un kopienā balstītu aprūpi.

               (15)Nedeklarēts darbs Itālijā ir plaši izplatīts, jo īpaši dienvidu reģionos. Saskaņā ar Valsts statistikas institūta aplēsēm ēnu ekonomikas apmērs 2016. gadā bija aptuveni 210 miljardi euro (12,4 % no IKP). Aptuveni 37,2 % no ēnu ekonomikas ir saistīti ar nedeklarētu darbu. Tas jo īpaši skar neaizsargātas grupas, piemēram, migrantus, sievietes un nepilngadīgos. Jaunā Darba inspekcijas aģentūra, kas darbojas kopš 2017. gada, īpašu uzmanību veltīja “caporalato” fenomenam lauksaimniecības nozarē, ko raksturo bieži pārkāpumi un darbaspēka ekspluatācijas risks, jo īpaši neatbilstīgu migrantu gadījumā. Ir cieši jāuzrauga nesen pieņemtie pasākumi, kā arī jāveic papildu pasākumi, lai apkarotu un novērstu nedeklarētu darbu un darbaspēka ekspluatāciju, un nodrošinātu taisnīgus un drošus darba apstākļus. Visbeidzot, ir svarīgi gan ar ciešu uzraudzību, gan ar pozitīviem stimuliem nodrošināt, ka pilsonības ienākumu operacionalizācija maksimāli palielina stimulus veikt likumīgu darbu un nedeklarētu darbu pārveidot par likumīgu nodarbinātību.

               (16)Lai īstenotu jaunās pilsonības ienākumu shēmas reformu, ir būtiski uzlabot valsts nodarbinātības dienestu darbu, nodrošinot vairāk resursu un labāku pakalpojumu kvalitāti. Šīs zemu atalgotiem darba ņēmējiem un bezdarbniekiem paredzētās jaunās pilsonības ienākumu shēmas kontekstā efektīva un aktīva darba tirgus politika ir svarīgs instruments, ar ko mazināt grūtības darba tirgū un stimulēt cilvēkus meklēt darbu. Šajā saistībā ir ļoti svarīgi, lai nodarbinātības dienestos būtu pietiekams skaits kvalificētu darbinieku. Efektīva palīdzība darba meklēšanā ar mērķi veicināt apmācību un prasmju pilnveidi ir būtiska, lai uzlabotu darbaspēka mobilitāti un darba ņēmējiem nodrošinātu vajadzīgās prasmes turpmāku darba tirgus izaicinājumu un aizvien sarežģītākas un konkurētspējīgākas darba vides kontekstā. Nesen tika veikti daži pasākumi, lai aktīvu darba tirgus politiku padarītu efektīvāku, piemēram, ir noteikti uzraudzības rādītāji un minimālie standarti, pieņemta stratēģija attiecībā uz ilgtermiņa bezdarbniekiem un izstrādāts kvalitatīvs profilēšanas instruments. Tomēr valsts nodarbinātības dienestu kopējā efektivitāte un to spēja cilvēkiem atrast darbu joprojām ir vāja, rādītāji dažādos reģionos ir ļoti atšķirīgi, un integrācija ar sociālo un izglītības politiku ir ierobežota. Arī sadarbība ar darba devējiem ir vāja.

               (17)Vīriešu un sieviešu nodarbinātības atšķirība Itālijā joprojām ir viena no augstākajām ES, un sieviešu nodarbinātības līmenis, lai arī nedaudz pieaug, ir ievērojami zemāks par ES vidējo rādītāju (53,1 % salīdzinājumā ar 67,4 % 2018. gadā). Ieguldījumi aprūpes pakalpojumos un sieviešu līdzdalība darba tirgū, kā arī pasākumi iespēju vienlīdzības un atbilstošas darba un privātās dzīves līdzsvara politikas veicināšanai joprojām ir nepietiekami. Vēl joprojām trūkst visaptverošas stratēģijas, ar ko veicināt sieviešu līdzdalību darba tirgū. Lai gan obligātais paternitātes atvaļinājums tika nedaudz pagarināts no 4 līdz 5 dienām, bērna kopšanas atvaļinājuma sistēma joprojām ir nepietiekama. Tas kopā ar mazattīstītiem bērnu aprūpes un ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem parasti liedz strādāt sievietēm, kuru aprūpē ir bērni vai citi ģimenes locekļi. 2017. gadā tikai 28,6 % bērnu vecumā līdz trim gadiem bija iesaistīti formālā pirmsskolas izglītībā, kas ir krietni zem ES vidējā līmeņa. Veicot ieguldījumus bērnu aprūpē, kā arī veselības un ilgtermiņa aprūpē, būtu jāņem vērā pakalpojumu pieejamības plašās ģeogrāfiskās atšķirības. Turklāt augsts nodokļu slogs otrajiem pelnītājiem samazina finansiālo stimulu sievietēm sākt darbu. Lielāka sieviešu līdzdalība darbaspēkā, tāpat kā augstāks līdzdalības līmenis kopumā varētu veicināt ekonomikas izaugsmi, palielinot darbaspēka piedāvājumu, samazinot nabadzību un sociālos un finansiālos riskus, ko rada sabiedrības novecošana.

               (18)Sākotnēji paredzētās koplīgumu slēgšanas sistēmas reformas mērķis bija panākt darba algu atbilstību ekonomikas apstākļiem reģionālā un uzņēmumu līmenī. 2018. gada martā Confindustria un trīs lielākās Itālijas arodbiedrības (Cgil, Cisl un Uil) parakstīja pamatnolīgumu, lai paplašinātu otrā līmeņa kolektīvo līgumu slēgšanu. Turklāt ar nolīgumu tiek palielināta juridiskā noteiktība, nosakot skaidrākus noteikumus par sociālo partneru pārstāvību sarunās, un izveidots labāks algoritms minimālo algu noteikšanai. 2018. gada beigās darba devēju asociācija un trīs lielākās arodbiedrības parakstīja pirmo īstenošanas vienošanos par pārstāvniecību, veselību un darba drošību.

               (19)Ir būtiski ieguldīt izglītībā un prasmēs, lai veicinātu gudru, iekļaujošu un ilgtspējīgu izaugsmi. Itālijas gausā ražīguma tendenci ietekmē nepilnības izglītības un apmācības sistēmā un vājais pieprasījums pēc augsta līmeņa prasmēm. Svarīgs uzdevums ir uzlabot izglītības un apmācības sistēmas kvalitāti. Priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas īpatsvars (priekšlaicīga mācību pārtraukšana) joprojām ir krietni augstāks par ES vidējo rādītāju (14,5 % salīdzinājumā ar 10,6 % 2018. gadā), un izglītības rezultātu ziņā pastāv lielas reģionālās un teritoriālās atšķirības. Lai gan pamatizglītībai un vidējai izglītībai piešķirtā finansējuma daļa kopumā atbilst ES vidējam rādītājam, mācību rezultātus varētu uzlabot turpmāki centieni piesaistīt, efektīvi vervēt un motivēt skolotājus. Darbā pieņemšanas sistēma ir pārāk lielā mērā balstīta uz zināšanām, nevis uz prasmēm, savukārt apmācības komponents ir ierobežots. Turklāt Itālijas skolotāju algas joprojām ir zemas salīdzinājumā ar starptautiskajiem standartiem un attiecībā pret darba ņēmējiem ar terciāro izglītību. Algu pieaugums ir lēnāks nekā starptautisku ekvivalentu vidū, un karjeras izredzes ir ierobežotākas, jo karjeras izaugsmes modelis ir vienots. Turklāt paaugstināšana amatā tiek veikta, tikai pamatojoties uz darba stāžu, nevis nopelniem. Līdz ar to kvalificētām personām skolotāja profesija nav pievilcīga un pedagoģiskais personāls nav motivēts, kas savukārt negatīvi ietekmē skolēnu mācību rezultātus. Pēdējo gadu laikā māceklības sistēmā bija vērojama spēcīga dinamika, taču pieņemtie pasākumi to samazināja. Itālijas studentu un pieaugušo pamatprasmju un pamatkompetenču rādītājs ir viens no sliktākajiem ES. Pieaugušo līdzdalība izglītības procesā ir ļoti ierobežota un samazinās situācijā, kad nodarbinātības atšķirība starp augsti kvalificētiem un mazkvalificētiem darba ņēmējiem ir viena no augstākajām ES. Prasmju uzlabošana ir jo īpaši nepieciešama digitālo prasmju pilnveidei. Progress digitālo prasmju un infrastruktūras jomā ir bijis neliels. Ieguldījumi cilvēkkapitālā ir priekšnoteikums publisko un privāto ieguldījumu veicināšanai, un pašreizējiem pasākumiem digitālo prasmju un pieaugušo izglītības veicināšanai trūkst visaptverošas pieejas. Pamata un padziļinātu digitālo prasmju līmenis ir zemāks par ES vidējo rādītāju — tikai 44 % personu vecumā no 16 līdz 74 gadiem ir digitālās pamatprasmes (57 % ES).

               (20)Vāji ieguldījumi prasmēs palēnina Itālijas pāreju uz ekonomiku, kas balstīta uz zināšanām, kavē ražīguma pieaugumu un ierobežo spēju uzlabot ārpuscenu konkurētspēju un IKP pieaugumu. Izglītības plaisas palīdz izskaidrot arī Itālijas mikrouzņēmumu un mazo uzņēmumu mazāko ražīgumu salīdzinājumā ar līdzīgām valstīm. Terciārajai izglītībai trūkst finansējuma un darbinieku, un, neraugoties uz augstajiem nodarbināmības rādītājiem, profesionālās ievirzes augstākās izglītības jomas tvērums ir ierobežots. Augstskolu absolventu īpatsvars joprojām ir zems (27,9 % iedzīvotāju vecumā no 30 līdz 34 gadiem 2018. gadā), un tas ir saistīts ar salīdzinoši zemu terciārās izglītības ieguvēju skaitu, jo īpaši zinātnes un tehnikas jomā, un mērķtiecīgi ieguldījumi prasmēs ir priekšnoteikums gan publiskā, gan privātā sektora ieguldījumiem, jo īpaši nemateriālajos aktīvos. Ir jāpastiprina studijas jomās, kas attiecas uz zinībietilpīgām nozarēm, un jāstiprina īpašas prasmes, piemēram, digitālās un finansiālās prasmes.

               (21)Apmērs, kādā mazāki uzņēmumi īsteno produktivitātes palielināšanas stratēģijas, piemēram, produktu, procesa un organizatorisko inovāciju, joprojām ir ierobežots, it īpaši Itālijas dienvidos. Kopš 2000. gadu sākuma ieguldījumi nemateriālos aktīvos ir ievērojami zem Savienības vidējā rādītāja. Uzņēmumu izdevumi pētniecības un izstrādes jomā ir gandrīz uz pusi mazāki par vidējo eurozonas līmeni. Publiskais atbalsts uzņēmumu izdevumiem pētniecības un izstrādes jomā joprojām ir zems, lai gan tas uzlabojas, pateicoties lielākai nodokļu atvieglojumu nozīmei. Arī publiskie izdevumi pētniecības un izstrādes jomā ir zem eurozonas vidējā līmeņa. Zems inovācijas līmenis varētu arī palēnināt pāreju uz zaļo ekonomiku. Ņemot vērā reģionālās nepilnības un uzņēmumu lielumu, ir vajadzīgi turpmāki ieguldījumi nemateriālos aktīvos, kā arī lielāks uzsvars uz tehnoloģiju nodošanu, lai uzlabotu Itālijas rezultātus inovācijas jomā. Publiskā sektora atbalstu uzņēmumu izdevumiem pētniecības un attīstības jomā var uzlabot, izmantojot līdzsvarotu tiešo un netiešo pasākumu kopumu un esošo pagaidu nodokļu stimulu padziļinātu novērtējumu, lai visefektīvākos pasākumus padarītu pastāvīgus. Pasākumi zināšanu atbalstam (piemēram, tehnoloģiju kopas) un sadarbība starp uzņēmumiem palīdz jo īpaši mazākiem uzņēmumiem novērst šīs grūtības un paaugstināt to zemo produktivitāti.

               (22)Lai uzlabotu valsts infrastruktūras kvalitāti un ilgtspējību, ir vajadzīgi ieguldījumi. Transporta nozarē Itālija nav īstenojusi savu infrastruktūras ieguldījumu stratēģiju (Connettere l’Italia). Īstenojot plānotos ieguldījumus dzelzceļa, autotransporta un ilgtspējīgas pilsētu mobilitātes jomā, ir gūti ļoti ierobežoti panākumi. Tam pamatā ir administratīva kavēšanās, izdevumu neefektivitāte, publiskā iepirkuma un koncesiju koda nepilnīga īstenošana un tiesvedība. ES transporta nozares rezultātu apkopojums liecina, ka Itālijas infrastruktūras kvalitāte ir zemāka par ES vidējo rādītāju. Remontu stāvoklis ir acīmredzams problēmjautājums, par ko liecina Morandi tilta sabrukšana Dženovā. Valdība par prioritāti ir noteikusi uzturēšanu un drošību, plānojot uzraudzīt visas infrastruktūras uzturēšanas statusu un izveidojot jaunu aģentūru, kas ir atbildīga par dzelzceļa un autoceļu infrastruktūras drošību. Šajā sakarā 2019. gadā Itālijai saskaņā ar ES fiskālajiem noteikumiem tika piešķirta kvota 1 miljarda euro apmērā ieguldījumu plānam, lai ceļu infrastruktūru, kas līdzinās Morandi tiltam, padarītu drošu. Ieguldījumi ilgtspējīgā transportā un infrastruktūrā ir arī veids, kādā risināt vides problēmas. Lai sasniegtu vērienīgos 2030. gada mērķus enerģētikas un klimata jomā, ir vajadzīgi ilgtspējīgi ieguldījumi. Integrētais nacionālais enerģētikas un klimata plāns ir galvenais pamatnostādņu avots, lai noteiktu ieguldījumu vajadzības dekarbonizācijas un enerģētikas jomā. Ir nepieciešami ieguldījumi, lai uzlabotu enerģētikas infrastruktūru, kas veicinātu noturīgāku, tīrāku, drošāku un elastīgāku energosistēmu, vienlaikus veicinot tirgus integrāciju un samazinot cenu atšķirības. Itālijas elektroenerģijas tīkls vēl nav pietiekami aprīkots, lai tiktu galā ar pārrobežu apmaiņu un 2030. gadam prognozēto mainīgo atjaunojamo energoresursu apjomu. Lai samazinātu ārkārtas izdevumus, tostarp infrastruktūras jomā, ir jāveic ieguldījumi hidroģeoloģiskā un seismiskā riska novēršanā. Attiecībā uz 2019. gadu Itālijai, ievērojot ES fiskālos noteikumus, tika piešķirta naudas summa 2,1 miljarda euro apmērā, lai nodrošinātu profilaksi pret lielākajiem hidroģeoloģiskajiem riskiem. Visbeidzot, Itālijas dienvidos atkritumu apsaimniekošanas un ūdens infrastruktūras jomā netiek veikti pietiekami efektīvi ieguldījumi, lai gan joprojām pastāv ūdens trūkuma un sausuma riski. Nozares sadrumstalotība kopā ar mazāku operatoru vājo kredītprofilu joprojām rada šķēršļus ieguldījumiem. Ieguldījumi — tostarp tādās jomās kā reaģēšana uz klimata pārmaiņām, vides ilgtspēja un riska novēršana, kā arī lauku rajonu savienojamība — palīdzētu risināt arī reģionālās atšķirības. Lauku apvidos arī platjoslas tīkls ir mazāk attīstīts. Īpaši ātrdarbīgas (100 Mb/s un vairāk) platjoslas pārklājuma ziņā Itālija joprojām atpaliek (tikai 24 % salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 60 %) un ierindojas saraksta beigu galā (27. vietā) ar joprojām ļoti mērenu izaugsmi. Gan īpaši ātrdarbīgas platjoslas pārklājuma, gan tā ieviešanas rezultāti ir daudz zemāki par ES vidējiem rādītājiem.

               (23)Publiskā sektora vājā spēja — jo īpaši vietējā līmenī — pārvaldīt finansējumu ir šķērslis ieguldījumiem visās nozarēs, jo procedūras ir sarežģītas, pienākumi pārklājas un publiskā sektora nodarbinātība tiek slikti pārvaldīta. Nepietiekamas prasmes publiskajā sektorā ierobežo spēju novērtēt, izvēlēties un pārvaldīt investīciju projektus. Tas arī apdraud ES līdzekļu apguvi, kas ir joma, kurā Itālija atpaliek salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju. Pārvaldības zemākā kvalitāte Itālijas dienvidos būtiski ierobežo tās izdevumu un politikas veidošanas spēju. Administratīvās spējas uzlabošana ir priekšnosacījums valsts ieguldījumu efektīvai īstenošanai un ES līdzekļu izmantošanai, kas radītu pozitīvu blakusietekmi uz privātiem ieguldījumiem un IKP pieaugumu. Šādi uzlabojumi varētu radīt lielāku ietekmi uz ieguldījumiem platjoslā, transportā, ūdens apsaimniekošanā un aprites ekonomikā — jo īpaši Itālijas dienvidos. Aprites ekonomika atpaliek galvenokārt nemateriālo ieguldījumu jomā. Centrālo un vietējo iestāžu administratīvās spējas uzlabošanai varētu būt pozitīva ietekme uz ieguldījumu projektu plānošanu, novērtēšanu un uzraudzību, kā arī iespējamo sarežģījumu identificēšanu un risināšanu.

               (24)Palielinot Itālijas valsts pārvaldes efektivitāti un tās atsaucību uz uzņēmumu vajadzībām, varētu pozitīvi ietekmēt uzņēmējdarbības vidi, ieguldījumus un uzņēmumu spēju izmantot inovācijas iespējas. 2015. gadā tika pieņemts visaptverošs pilnvarojošs likums valsts pārvaldes reformēšanai. Reforma novērsa lielāko daļu neefektivitātes avotu, piemēram, procedūru ilgumu un sarežģītību, pārredzamības trūkumu, valsts nodarbinātības neefektīvu pārvaldību, publiskā sektora uzņēmumu neefektīvo pārvaldību un zemo digitalizācijas līmeni. Līdz 2017. gada beigām lielākā daļa reformu tika īstenota, un to ieviešana turpinās ar jaunā “Conkretezza” likuma atbalstu. Tomēr nekonsekventa plānošana, ierobežoti finanšu resursi un nepietiekama koordinācija kavē digitālo publisko pakalpojumu ieviešanu tādās svarīgās jomās kā tiešsaistes maksājumu sistēmas, kas palīdzētu mazināt sarežģītību un palielināt pārredzamību. Procesu vēl vairāk palēnina valsts sektora darbinieku augstais vidējais vecums un zemās vidējās digitālās prasmes. Tomēr rezultāti ir redzami tad, kad tiek apvienoti skaidri mērķi un efektīva izpilde, kā tas bija gadījumā, kad strauji attīstījās elektroniskais tirgus valsts pārvaldes un elektronisko rēķinu sagatavošanas jomā. 2015. gada valsts pārvaldes reformā bija paredzēta arī jauna sistēma vietējo sabiedrisko pakalpojumu pārvaldības reformēšanai. Tomēr 2016. gada novembrī Itālijas Konstitucionālā tiesa atzina, ka procedūra, kas izmantota, lai pieņemtu vairākus likumdošanas dekrētus – tostarp vietējo sabiedrisko pakalpojumu jomā –, ir pretkonstitucionāla. Tādēļ, lai veicinātu vietējo sabiedrisko pakalpojumu efektivitāti un kvalitāti, ir vajadzīga jauna likumdošanas iniciatīva, tostarp par prioritāti nosakot konkurētspējīgus piedāvājumus, nevis iekšējus risinājumus vai tiešas dotācijas.

               (25)2018. gada Ekonomikas un finanšu dokumentā (DEF 2018) projekta cikla sagatavošana un kvalitātes uzlabošana tika identificēti kā būtiski faktori, lai Itālijā ieguldījumu izdevumi atkal būtu efektīvi. Tajā pašā dokumentā tika ziņots par īpaša dotāciju fonda izveidi galveno infrastruktūras projektu sagatavošanai un pārskatīšanai. Bija paredzēts vēl cits dotāciju fonds vietējo struktūru īstenotu mazāku projektu sagatavošanai. Tomēr īstenošanas dekrēti par abiem fondiem vēl nav izdoti, un līdzekļu piešķīrums šiem fondiem var būt mazāks par dokumentā DEF 2018 sākotnēji norādīto. Budžeta likumā par 2019. gadu ir minēta “Centrale per la progettazione” izveide, bet šī struktūra vēl nedarbojas, un šķiet, ka tās izveidei ir nepieciešami ilgtermiņa centieni. Kas attiecas uz funkcionalitāti, nav skaidrs, kā Centrale per la progettazione sadarbosies ar pašvaldībām un citām vietējām struktūrām.

               (26)Uzlabojumi darījumdarbības vidē veicinātu darījumdarbības garu, un labāki konkurences pamatnosacījumi nāktu par labu efektīvākai resursu sadalei un ražīguma pieaugumam. 2015. gada ikgadējais konkurences likums, kas tika pieņemts 2017. gada augustā, ir pienācīgi jāīsteno. Turklāt dažās nozarēs, piemēram, darījumdarbības pakalpojumu un mazumtirdzniecības jomā, joprojām pastāv būtiski konkurences šķēršļi. Tiesiskā regulējuma kvalitātes uzlabošana nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus gan inovatīvām platformām, gan tradicionālajiem tirgus dalībniekiem, pilnībā atraisot sadarbīgās ekonomikas potenciālu un godīgāku konkurenci visās nozarēs. Palielinot konkursa procedūru izmantošanu publisko pakalpojumu līgumu un koncesiju piešķiršanai attiecībā uz piekļuvi sabiedriskajiem labumiem, tiktu pozitīvi ietekmēta pakalpojumu kvalitāte. Regulatīvās stabilitātes trūkums publiskā iepirkuma sistēmā varētu apdraudēt dažas būtiskas iepriekšējo reformu radītās priekšrocības un novilcināt ieguldījumus. Ražojumu tirgus uzraudzība ir sadalīta pa dažādām organizācijām, tajā ir liela pārklāšanās un trūkst efektīvu koordinācijas sistēmu. Tas samazina kontroles pasākumu efektivitāti attiecībā uz neatbilstīgu uzņēmumu negodīgas konkurences novēršanu.

               (27)Bažas joprojām rada Itālijas civiltiesību sistēmas zemā efektivitāte. 2017. gadā laiks, kas Itālijā bija nepieciešams, lai pieņemtu lēmumu civillietās un komerclietās, visās instancēs joprojām bija viens no ilgākajiem ES. Lai gan ir redzams, ka tiesvedības ilgums pirmajā instancē salīdzinājumā ar 2016. gadu ir pieaudzis, iepriekšējās reformas ir sākušas pozitīvi ietekmēt lietu izskatīšanas ilgumu augstākajās instancēs, tomēr joprojām pastāv iespēja ierobežot lietu ļaunprātīgu izmantošanu un nodrošināt tiesu efektīvāku darbību. Augstākajā kasācijas tiesā liels skaits ienākošo lietu kopā ar tās nodokļu departamenta lietu slēgšanas zemāko rādītāju negatīvi ietekmē tiesas efektivitāti un rada bažas par nodokļu tiesvedību pirmajā un otrajā instancē. Kopumā vienkāršāku procedūras noteikumu atbilstoša ieviešana varētu palīdzēt būtiski paātrināt civillietu izskatīšanu. Šajā sakarā tika paziņots par reformu civilprocesa racionalizēšanai, bet tā vēl nav iesniegta parlamentam. Citu problēmu skaitā ir joprojām ierobežotais un nekonsekventais nepieņemamības filtra izmantojums pārsūdzībām otrajā instancē, daudzās administratīvā personāla vakances un pārējās atšķirības starp tiesām lietu pārvaldības efektivitātes ziņā.

               (28)Itālija nesen guvusi nelielus panākumus korupcijas apkarošanas regulējuma uzlabošanā, tostarp uzlabojot trauksmes cēlēju aizsardzību, nostiprinot Valsts korupcijas apkarošanas iestādes lomu tā īstenošanā un 2019. gada janvārī pieņemot jaunu korupcijas apkarošanas likumu. Tā mērķis ir veicināt korupcijas atklāšanu un apkarošanu, piemērojot stingrākus sodus, labākas izmeklēšanas metodes un iecietības shēmu tiem, kas ziņo par korupciju. Ar šo likumu arī tiek atcelts noilguma termiņš pēc notiesāšanas pirmajā instancē, bet tikai no 2020. gada. Tas ir ilgi gaidīts pozitīvs solis, kas atbilst starptautiskajiem standartiem. Tomēr korupcijas apkarošana Itālijā joprojām ir neefektīva galvenokārt tāpēc, ka kriminālprocesa ilgums joprojām ir pārmērīgs, jo trūkst tik ļoti vajadzīgās krimināllietu izskatīšanas reformas, tostarp pārsūdzības sistēmas, lai izvairītos no tiesvedības ļaunprātīgas izmantošanas. Turklāt kriminālvajāšanas sistēmā pastāv nepilnības attiecībā uz konkrētiem nodarījumiem, piemēram, publisko līdzekļu piesavināšanos.

               (29)Itālijas bankas, neraugoties uz atjaunoto tirgus spiedienu, turpināja gūt labus panākumus bilances atjaunošanā. Tomēr, ņemot vērā to lielo ietekmi uz valsti, tirgus nestabilitāte ir nelabvēlīgi ietekmējusi to kapitāla pozīcijas, radot spiedienu uz finansējuma izmaksām un padarot to piekļuvi nenodrošinātam korporatīvajam finansējumam sarežģītāku. Lai turpmāk nodrošinātu finansiālo stabilitāti un palielinātu ekonomikas kreditēšanu, ir nepieciešams turpmāk samazināt ienākumus nenesošo aizdevumu un tādu aizdevumu īpatsvaru, kuri, visdrīzāk, netiks atmaksāti, jo īpaši mazu un otrā līmeņa banku gadījumā. Ja bankas, jo īpaši mazākas bankas, gūtu panākumus regulatīvo finansējumu prasību izpildē, tas palielinātu sistēmas noturību pret ārējiem satricinājumiem. Svarīga ir arī banku strukturāli zemās rentabilitātes problēmas risināšana, palielinot efektivitāti un darījumdarbības modeļu optimizāciju. Maksātnespējas reformas dekrētu savlaicīga īstenošana palīdzētu paātrināt joprojām lēnās piespiedu atsavināšanas un nodrošinājuma izpildes procedūras un vēl vairāk palielināt banku nozares noturību. Jebkāda kompensācija, ko valsts piešķir tādu banku akcionāriem un pakārtotā parāda privātiem turētājiem, kurām iepriekš piemērotas administratīvās likvidācijas procedūras, būtu stingri jākoncentrē uz iepriekšējas maldinošas pārdošanas sociālās ietekmes novēršanu. Banku sistēmas pārvaldība būtu vēl vairāk jāuzlabo, nekavējoties pēc tam, kad ir radusies tiesiskā skaidrība, pabeidzot lielo kooperatīvo banku 2015. gada reformu.

               (30)Bankas kredīts joprojām ir galvenais korporatīvā finansējuma avots. Tomēr mazākiem un inovatīviem uzņēmumiem, jo īpaši Itālijas dienvidos, joprojām ir grūtības piekļūt kredītam. Kapitāla tirgus salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm nav pietiekami attīstīts, un tas ir arī tādu faktoru dēļ, kas ierobežo pieprasījumu, piemēram, nepietiekama finanšu izglītība, bailes zaudēt kontroli pār uzņēmumu un apgrūtinošas administratīvās prasības. Dažu pēdējo gadu laikā tika ieviesti tādi vairāki pasākumi, lai uzlabotu piekļuvi finansējumam, kas galvenokārt koncentrējas uz banku kredītu kanālu, lai gan arī tirgus pasākumi, piemēram, miniobligācijas, alternatīvo ieguldījumu tirgus, riska kapitāls un tiešs publiskais atbalsts, palīdzēja mazākiem un inovatīviem uzņēmumiem piekļūt finansējumam. Kapitālam piemērotā uzņēmumu ienākuma nodokļa atvieglojuma atcelšana 2019. gada budžetā var samazināt stimulus uzņēmumiem izmantot pašu kapitāla finansējumu. Lai efektīvi stimulētu ar bankām nesaistītu piekļuvi finansējumam, ir jāņem vērā mazāku un inovatīvu uzņēmumu vajadzības, kā arī ieguldītāju spēja novērtēt ieguldījumu projektus. Finansējuma avotu dažādošana labāk aizsargātu uzņēmumu ieguldījumus pret satricinājumiem banku nozarē, vienlaikus atbalstot inovāciju un izaugsmi.

               (31)ES līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažas no ieteikumā norādītajām nepilnībām, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas ziņojuma par valsti D pielikums
                  9
               . Tas ļautu Itālijai, ņemot vērā reģionālās atšķirības, pēc iespējas labāk izmantot šos līdzekļus attiecībā uz identificētajām nozarēm. Svarīgs faktors šā ieguldījuma veiksmīgai īstenošanai ir valsts administratīvās spējas stiprināšana attiecībā uz šo līdzekļu pārvaldību.

               (32)Komisija 2019. gada Eiropas pusgada kontekstā ir veikusi Itālijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada stabilitātes programmu un 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Itālijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Tā ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Itālijā, bet arī to, kādā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm. Tas darīts nolūkā nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (33)Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada stabilitātes programmu, un tās atzinums
                  10
                ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā,

               (34)Padome ir izskatījusi 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada stabilitātes programmu, ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo novērtējumu. Padomes ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 1. līdz 5. ieteikumā. Minētie ieteikumi arī veicina pirmo četru ieteikumu par eurozonas ekonomikas politiku īstenošanu. 1. ieteikumā minētā fiskālā politika citstarp veicina ar lielo valsts parādu saistītās nelīdzsvarotības risināšanu,

               AR ŠO IESAKA Itālijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi.

               1.Nodrošināt, ka valdības neto primārie izdevumi 2020. gadā nominālā izteiksmē samazinās par 0,1 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Izmantot neplānotos ieņēmumus, lai ātrāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Novirzīt nodokļu slogu no darbaspēka, tostarp samazinot nodokļu izdevumus un reformējot novecojušās kadastrālās vērtības. Apkarot izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, jo īpaši rēķinu neizrakstīšanas veidā, tostarp stiprinot e-maksājumu obligātu izmantošanu, tai skaitā ieviešot zemākas juridiskās robežvērtības skaidras naudas maksājumiem. Pilnībā īstenot iepriekšējās pensiju reformas, lai samazinātu vecuma pensiju daļu publiskajos izdevumos un radītu iespējas citiem sociāliem un izaugsmi veicinošiem tēriņiem.

               2.Pastiprināt centienus novērst nedeklarētu darbu. Nodrošināt, ka aktīva darba tirgus un sociālā politika tiek efektīvi integrēta un sasniedz jo īpaši jauniešus un neaizsargātas grupas. Izmantojot visaptverošu stratēģiju, atbalstīt sieviešu līdzdalību darba tirgū, tostarp nodrošinot piekļuvi kvalitatīvai bērnu aprūpei un ilgtermiņa aprūpei. Uzlabot izglītības rezultātus, arī izmantojot atbilstošus un mērķtiecīgus ieguldījumus, un sekmēt prasmju pilnveidi, tostarp stiprinot digitālās prasmes.

               3.Ņemot vērā reģionālās atšķirības, ieguldījumu ekonomikas politiku pievērst pētniecības un inovācijas jomai, kā arī infrastruktūras kvalitātei. Uzlabot valsts pārvaldes efektivitāti, tostarp ieguldot valsts sektora darbinieku prasmēs, paātrinot digitalizāciju un palielinot vietējo sabiedrisko pakalpojumu efektivitāti un kvalitāti. Risināt konkurences ierobežojumus, jo īpaši mazumtirdzniecības nozarē un darījumdarbības pakalpojumu jomā, arī izmantojot jaunu ikgadēju konkurences likumu.

               4.Samazināt civillietu izskatīšanas ilgumu visās instancēs, racionalizējot procesuālos noteikumus un panākot to izpildi, ieskaitot noteikumus, kurus šobrīd izskata likumdevējs. Uzlabot korupcijas apkarošanas efektivitāti, reformējot procesuālos noteikumus ar mērķi samazināt krimināllietu izskatīšanas ilgumu.

               5.Veicināt banku bilances pārstrukturēšanu, jo īpaši mazās un vidējās bankās, uzlabojot efektivitāti un aktīvu kvalitāti, turpinot samazināt ieņēmumus nenesošo aizdevumu īpatsvaru un dažādojot finansējumu. Uzlabot nebanku finansējumu maziem un inovatīviem uzņēmumiem.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

                     (3)

                        SWD(2019) 1011 final.

                     (4)

                        COM(2019) 150 final.

                     (5)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

                     (6)

                        COM(2014) 494 final.

                     (7)

                        Cikliski koriģētā bilance, atskaitot vienreizējus un pagaidu pasākumus, ko Komisija pārrēķina, izmantojot vispārpieņemtu metodoloģiju.

                     (8)

                        Valdības neto primāros izdevumus veido kopējie valdības izdevumi, izņemot procentu izdevumus, izdevumus saistībā ar Savienības programmām, kas ir pilnībā izlīdzināti ar ienākumiem no Savienības fondiem, un nediskrecionāras izmaiņas saistībā ar bezdarbnieku pabalstu izdevumiem. Valsts finansētā bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis ir izlīdzināts 4 gadu laikposmā. Ir ņemti vērā tiesību aktos paredzētie diskrecionārie ieņēmumu pasākumi vai ieņēmumu palielinājumi. Vienreizēji pasākumi gan ieņēmumu, gan izdevumu jomā ir atskaitīti.

                     (9)

                        SWD(2019) 1011 final.

                     (10)

                        Saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 2. punktu.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 5.6.2019
            COM(2019) 504 final
            Ieteikums
            PADOMES IETEIKUMS
            par Dānijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Dānijas 2019. gada konverģences programmu

               Ieteikums

               PADOMES IETEIKUMS

               par Dānijas 2019. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Dānijas 2019. gada konverģences programmu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu
                  1
                un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas,

               ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

               ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot 2019. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadu. Tajā pienācīgi ņēma vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī. Gada izaugsmes pētījumā iekļautās prioritātes Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. martā. Komisija 2018. gada 21. novembrī uz Regulas (ES) Nr. 1176/2011 pamata pieņēma arī brīdināšanas mehānisma ziņojumu, kurā Dānija nebija minēta to dalībvalstu vidū, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

               (2)2019. gada ziņojums par Dāniju
                  2
                tika publicēts 2019. gada 27. februārī. Tajā bija izvērtēts, kā Dānija īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2018. gada 13. jūlijā, turpmākie pasākumi, kas veikti pēc iepriekšējos gados pieņemtajiem ieteikumiem, un Dānijas progress virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” valsts mērķu sasniegšanu.

               (3)Dānija savu 2019. gada valsts reformu programmu iesniedza 2019. gada 15. martā un 2019. gada konverģences programmu – 2019. gada 10. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

               (4)Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013
                  3
                23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi Norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību
                  4
               .

               (5)Uz Dāniju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā plāno panākt nominālo deficītu 0,1 % apmērā no IKP 2019. un 2020. gadā. Balstoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci
                  5
               , vidēja termiņa budžeta mērķis, proti, panākt strukturālo deficītu 0,5 % apmērā no IKP, joprojām tiek pārsniegts visā programmas periodā līdz 2025. gadam. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir paredzams, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies līdz 33,4 % 2019. gadā un saglabāsies stabila 2020. gadā, bet pēc tam līdz 2025. gadam tā palielināsies līdz 37,8 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, programmas periodā ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka 2019. gadā strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,9 % apmērā no IKP, savukārt 2020. gadā –  pārpalikums 1,0 % apmērā no IKP, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Riski ir saistīti ar ieņēmumu samazinājumu, ko izraisa svārstīgi komponenti, jo īpaši pensiju peļņas nodoklis. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Dānija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.

               (6)Dānijas pētniecības un inovācijas sistēmai ir raksturīgs augsts ieguldījumu līmenis, spēcīga cilvēkresursu bāze un zinātnes izcilība. Tomēr Dānijas pētniecības un inovācijas vidē ir koncentrēts salīdzinoši neliels skaits tādu dalībnieku kā lielie uzņēmumi un fondi – galvenokārt farmācijas un biotehnoloģijas nozarēs – , kas padara pētniecības un inovācijas sistēmu potenciāli neaizsargātu pret ārējiem satricinājumiem. Tāpēc šķiet, ka ir iespējams veikt uzlabojumus, veicot ieguldījumus izteikti inovatīvu uzņēmumu izvēršanā.

               (7)Lai Dānijā veicinātu ilgtspējīgu un iekļaujošu izaugsmi, svarīgi ir nodrošināt darbaspēka piedāvājumu demogrāfisku un tehnoloģisku pārmaiņu laikā un risināt darbaspēka, jo īpaši  kvalificētu darbinieku un IKT speciālistu, trūkuma problēmu. Reformas un ieguldījumi, kas uzlabo profesionālās izglītības un apmācības pievilcību un tādējādi palielina līdzdalības profesionālajā izglītībā un apmācībā rādītājus, varētu pozitīvi ietekmēt kvalificētu darbinieku piedāvājumu. Šo problēmu varētu risināt arī ar pastāvīgiem ieguldījumiem pieaugušo izglītībā, mūžizglītībā un digitālajās prasmēs. Turklāt lietderīgi būtu koncentrēties uz atstumto un nelabvēlīgā situācijā esošo grupu labāku integrāciju darba tirgū. Tas jo īpaši attiecas uz jauniešiem ar zemu izglītības līmeni, migrantu izcelsmes personām, cilvēkiem ar ierobežotu darbspēju un invaliditāti. Turklāt problēma joprojām ir migrantu izcelsmes bērnu izglītības rādītāji.

               (8)Neraugoties uz augstas kvalitātes ceļiem, pieaug autoceļu satiksmes pārslogotība, jo īpaši ap lielajām pilsētām. Turklāt ir nepieciešams dekarbonizēt transporta nozari, kas norāda uz iespējām veikt ieguldījumus ilgtspējīgā transporta infrastruktūrā, lai dekarbonizētu transporta nozari un novērstu autoceļu pārslogotību, tostarp ieviešot alternatīvo degvielu infrastruktūru. Valdība ir nākusi klajā ar plānu, kā samazināt autoceļu pārslogotību ap lielajām pilsētām. Vel nav pieņemts plāns, saskaņā ar kuru laikposmā no 2020. gada līdz 2030. gadam tiks piešķirti 112 miljardi DKK (gandrīz 6 % no IKP).

               (9)Lai gan produktivitātes līmenis Dānijas ekonomikā joprojām ir viens no augstākajiem ES, produktivitātes pieaugums gadu desmitiem ir samazinājies. Eksportētāji uzrāda labākus ražīguma pieauguma rādītājus nekā uzņēmumi, kas ir aizsargāti pret ārvalstu uzņēmumu konkurenci. Lai gan Dānija ir veikusi pasākumus, lai atbalstītu uzņēmumu ražīguma pieaugumu uz iekšzemi orientēto pakalpojumu nozarēs, ražīguma pieaugums un konkurence šajās nozarēs joprojām atpaliek. Dānija ir īstenojusi pasākumus, lai uzlabotu konkurenci finanšu nozarē, un ir turpinājusi īstenot sabiedrisko pakalpojumu stratēģiju.

               (10)Pēc vairākiem straujas izaugsmes gadiem mājokļu cenas šķiet novērtētas pārāk augstu, jo īpaši galvenajās pilsētu teritorijās. Tomēr mājokļu cenu pieaugums 2018. gadā kļuva mērenāks. Turklāt, neraugoties uz nepārtraukto lejupslīdi, mājsaimniecību parāda attiecība pret izmantojamo ienākumu joprojām ir visaugstākā ES. Hipotekāro aizdevumu ar mainīgām procentu likmēm un atliktu maksājuma saistību termiņu īpatsvars pakāpeniski samazinās, tomēr joprojām ir augsts. Šķiet, ka jauni makroprudenciālie pasākumi ir ļāvuši ierobežot tādu jaunu hipotekāro aizdevumu apjoma pieaugumu, kuriem ir ļoti augsta parāda attiecība pret ienākumiem un aizdevuma un ķīlas vērtības attiecība. Dānijas iestādes pēdējos gados ir arī aktivizējušas pretcikliskās kapitāla rezerves un īstenojušas pasākumus, kas paredzēti, lai palielinātu banku noturību, turklāt tās ir pieņēmušas īpašuma nodokļa reformu (stāsies spēkā no 2021. gada), lai izbeigtu prociklisko īpašuma nodokļa sistēmu. Tomēr ļoti liela aizdevumu attiecība pret ienākumiem apvienojumā ar lielu parādu, kam ir liels procentu likmju jutīgums, un pārāk augstu novērtētajām mājokļu cenām rada risku ekonomikas un finanšu stabilitātei, tāpēc ir nepieciešama pastāvīga uzraudzība.

               (11)Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršana ir kļuvusi par Dānijas prioritāti, ņemot vērā lielu skandālu saistībā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, kurā iesaistīta lielākā finanšu iestāde Dānijā. Dānijas parlaments ir noslēdzis politiskus nolīgumus par uzraudzības stiprināšanu un jauno tiesību aktu kopumu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas jomā, kas ietver stratēģiju cīņai pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu. Stratēģija balstās uz astoņiem pīlāriem, kas ietver sadarbības stiprināšanu starp uzraudzības iestādēm, finanšu ziņu vākšanas vienību un citām attiecīgajām ieinteresētajām personām. Tomēr joprojām pastāv problēmas, un finanšu uzraudzības iestādei vēl ir jāpieņem papildu pasākumi un pamatnostādnes par to, kā stiprināt uzraudzību šajās jomās. Būtu jāpievērš uzmanība šo pasākumu efektīvai īstenošanai, tiklīdz tie būs pieņemti.

               (12)ES līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažas no ieteikumos norādītajām nepilnībām, jo īpaši jomās, uz kurām attiecas ziņojuma par valsti
                  6
                D pielikums. Tas ļautu Dānijai optimāli izmantot šos līdzekļus noteiktajās nozarēs, ņemot vērā  reģionālās atšķirības.

               (13)Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Dānijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada konverģences programmu un 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Dānijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Dānijā, bet arī to, cik lielā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.

               (14)Ņemot vērā šo novērtējumu, Padome ir izskatījusi 2019. gada konverģences programmu, un saskaņā ar tās atzinumu
                  7
                ir sagaidāms, ka Dānija atbildīs Stabilitātes un izaugsmes paktam,

               AR ŠO IESAKA Dānijai 2019. un 2020. gadā rīkoties šādi.

               1.Uz ieguldījumiem vērsto ekonomikas politiku koncentrēt uz izglītību un prasmēm, pētniecību un inovāciju, lai paplašinātu inovācijas bāzi, iekļaujot tajā vairāk uzņēmumu, un uz ilgtspējīgu transportu, lai risinātu ceļu pārslogotības problēmu.

               2.Nodrošināt efektīvu uzraudzību un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas regulējuma izpildi.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

                     (2)

                        SWD(2019) 1003 final.

                     (3)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 20.12.2013., 320. lpp.).

                     (4)

                        COM(2014) 494 final.

                     (5)

                        Cikliski koriģētā bilance, no kuras atskaitīti vienreizējie un pagaidu pasākumi un kuru Komisija pārrēķinājusi, izmantojot kopīgi saskaņoto metodiku.

                     (6)

                        SWD(2019) 1003 final.

                     (7)

                        Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.