title: Komisijas Ieteikums ( 2009. gada 29. jūnijs ) par pasākumiem vienotā tirgus darbības uzlabošanai (Dokuments attiecas uz EEZ )

text:
               7.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 176/17

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2009. gada 29. jūnijs)
   par pasākumiem vienotā tirgus darbības uzlabošanai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2009/524/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Vienotā tirgus sekmīgai darbībai ir būtiska nozīme jaunu darba vietu radīšanā, izaugsmē un ekonomikas stabilitātes veicināšanā. Jo efektīvāks būs vienotais tirgus, jo labvēlīgāka būs uzņēmējdarbības vide, rosinot uzņēmumus veikt ieguldījumus un radīt jaunas darba vietas, un jo vairāk pieaugs patērētāju uzticība un pieprasījums. Tādēļ ekonomikas lejupslīdes apstākļos Eiropas ekonomikas atveseļošanas veicināšanā vienota tirgus sekmīgai darbībai ir izšķirīga loma.

               (2)

               Vienota tirgus sekmīgas darbības nodrošināšanā būtiska nozīme ir pareizi transponētiem, piemērotiem, ieviestiem, uzraudzītiem un pienācīgi saskaņotiem Kopienas noteikumiem, kuri ietekmē vienotā tirgus darbību (turpmāk tekstā – “vienotā tirgus noteikumi”).

               (3)

               Komisijas paziņojuma “Vienots tirgus 21. gadsimta Eiropai” (turpmāk tekstā – “Vienotā tirgus pārskats”) (1) sagatavošanas konsultācijās un analīzē ir apzināta virkne nepilnību, kas rāda, ka vienotais tirgus vēl nedarbojas tik efektīvi, kā vajadzētu. Daudzās jomās un nozarēs jāiegulda papildu darbs. Iedzīvotāji un uzņēmēji bieži nespēj izmantot daudzās vienotā tirgus iespējas tāpēc, ka noteikumi netiek pienācīgi piemēroti un izpildīti.

               (4)

               Tādēļ Vienotā tirgus pārskatā Komisija ierosināja konkrētu pasākumu kopumu, lai iedzīvotāji un uzņēmēji arī turpmāk varētu gūt labumu, izmantojot vienotā tirgus ekonomiskās priekšrocības (2).

               (5)

               Dalībvalstu un Kopienas pasākumiem vajadzētu būt savstarpēji papildinošiem. Vienotā tirgus sekmīgas darbības nodrošināšanā svarīga nozīme ir koordinētai rīcībai un sadarbībai – Komisijas un dalībvalstu partnerībā – ar kopīgu mērķi uzlabot vienotā tirgus noteikumu transponēšanu, piemērošanu un izpildi. Šā ieteikuma kontekstā partnerības pieeja pārsniedz sadarbību, kas jau ir izveidota vairākās vienotā tirgus politikas jomās. Saskaņā ar partnerības pieeju jāizveido un jāsaglabā ciešāka sadarbība dalībvalstīs un starp dalībvalstīm, kā arī ar Komisiju visās būtiskajās vienotā tirgus jomās. Tā nozīmē arī to, ka dalībvalstis uzņemas kopēju atbildību un tādējādi aktīvāku lomu vienotā tirgus pārvaldībā.

               (6)

               Vienotā tirgus pārskatā un jo īpaši turpmākajās diskusijās ar dalībvalstīm ir apzinātas dažas jomas, kam ir izšķirīga nozīme vienotā tirgus sekmīgas darbības panākšanā, proti: koordinācijas nodrošināšana vienotā tirgus jautājumos; sadarbības uzlabošana dalībvalstīs un starp dalībvalstīm, kā arī ar Komisiju; vienotā tirgus noteikumu transponēšanas uzlabošana; tirgus un nozaru uzraudzība, lai apzinātu iespējamus tirgus darbības traucējumus; vienotā tirgus noteikumu piemērošanas uzlabošana; vienotā tirgus noteikumu izpildes stiprināšana un problēmu risināšanas veicināšana; valsts tiesību aktu regulāras novērtēšanas veicināšana un iedzīvotāju un uzņēmēju informēšana par viņu tiesībām vienotajā tirgū.

               (7)

               Šā ieteikuma pamatā lielā mērā ir risinājumi, ko dažas dalībvalstis jau ir ieviesušas un kas šajās dalībvalstīs praksē ir izrādījušies veiksmīgi. Atkarībā no tā, kādi pasākumi attiecīgās dalībvalsts apstākļos būtu visefektīvākie, katra dalībvalsts var izvēlēties šā ieteikuma īstenošanai piemērotāko praksi, jo prakse un procedūras, kas ir efektīvas vienā dalībvalstī, citur var izrādīties mazāk efektīvas.

               (8)

               Pētījumos secināts, ka dalībvalstīm jāuzlabo iekšējā koordinācija vienotā tirgus jautājumos, jo patlaban kompetence ir sadrumstalota starp dažādām valsts iestādēm (3). Ņemot vērā to, ka vienotā tirgus noteikumu piemērošanā katrā dalībvalstī var būt iesaistītas ļoti dažādas valsts, reģionālās un vietējās iestādes, būtu jāuzlabo šo iestāžu sadarbības efektivitāte. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina un jāstiprina vienotā tirgus koordinācijas funkcija valsts pārvaldes iestādēs atkarībā no konkrētām valsts pārvaldes struktūrām un tradīcijām. Par šo funkciju atbildīgajām iestādēm būtu jāuztic kopējā atbildība par šā ieteikuma īstenošanas plānošanu, pārraudzību un vērtēšanu.

               (9)

               Cieša pārrobežu sadarbība to dalībvalstu iestāžu starpā, kuru kompetencē ir vienotā tirgus jautājumi, ļauj panākt savstarpēju uzticēšanos, un tai ir būtiska nozīme vienotā tirgus noteikumu pareizā piemērošanā. Dalībvalstīm būtu jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu Komisijas izveidoto pārrobežu tīklu un elektroniskās informācijas sistēmu (piemēram, Iekšējā tirgus informācijas sistēmas (IMI), RAPEX
                   (4), RASFF
                   (5) vai Patērētāju tiesību aizsardzības sadarbības tīkla) darbspēju, pieņemot atbilstīgus noteikumus, tostarp piešķirot līdzekļus.

               (10)

               Iekšējā tirgus progresa ziņojumi liecina, ka vēl jāuzlabo iekšējā tirgus direktīvu transponēšanas termiņu ievērošana un kvalitāte. Lai arī Komisijas 2004. gada 12. jūlija Ieteikums par to direktīvu transponēšanu valsts tiesību aktos, kuras ietekmē iekšējo tirgu (6) (turpmāk tekstā – “Komisijas 2004. gada ieteikums”), kopumā ir īstenots un transponēšana tāpēc kļuvusi ievērojami raitāka, dažas šā ieteikuma daļas joprojām jāpiemēro efektīvāk. Šajā ieteikumā ir atgādināti un papildināti vēl īstenojamie Komisijas 2004. gada ieteikumā minētie pasākumi; šis ieteikums joprojām ir atsauces dokuments, kas jāizmanto par transponēšanu atbildīgajām dalībvalstu pārvaldes iestādēm. Šā ieteikuma pamatā ir arī Komisijas paziņojums “Rezultātu Eiropa – Kopienas tiesību aktu piemērošana” (7) un Komisijas paziņojums “Lamfalisī procesa pārskats – pastiprināta uzraudzības konverģence” (8).

               (11)

               Tirgus jāuzrauga, lai apzinātu nozares, kurās tirgus patērētāju un uzņēmēju labā nedarbojas pienācīgi, un lai vienotā tirgus politikā pievērstu šīm jomām lielāku uzmanību. Tādēļ vienotā tirgus politikas izstrādē un uzraudzībā tirgus uzraudzībai būtu jākļūst par būtisku elementu (piemēram, izmantojot patēriņa tirgus progresa ziņojumu). Komisijas un dalībvalstu iestāžu sadarbība tirgus uzraudzības un datu apkopošanas darbā uzlabos valstu un Kopienas mērogā izmantojamo datu un analīzes kvalitāti un palīdzēs panākt vienprātību vienotā tirgus jautājumos. Dalībvalstis tiek aicinātas piedalīties Komisijas tirgus uzraudzības pasākumos un veikt līdzīgus pasākumus valsts mērogā, pielāgojot tos īpašām valsts vajadzībām.

               (12)

               Dažādos valstu pētījumos uzsvērta mācību nozīme, lai palīdzētu valsts, reģionālā un vietējā līmeņa amatpersonām, tostarp tiesnešiem, pareizi transponēt, piemērot un izpildīt vienotā tirgus noteikumus. Šajā kontekstā ir būtiski nodrošināt, ka šos noteikumus un ietekmi uz Kopienas ārējo konkurētspēju kopumā vienmēr ņem vērā, izstrādājot valsts tiesību aktus. Mācību nozīmi apstiprina arī nesen veikts Eiropas Parlamenta pētījums un rezolūcija par valstu tiesnešu lomu un 2005. gada rezolūcija par konkurences tiesībām (9), kā arī nesen pieņemtā Padomes rezolūcija (10). Amatpersonas būtu jāizglīto arī par Kopienas tiesībām un jo īpaši par vienotā tirgus noteikumiem.

               (13)

               Vienotā tirgus noteikumu efektīva izpilde un atbilstīgi pasākumi, lai atrisinātu problēmas, ar ko saskaras iedzīvotāji un uzņēmēji, ir būtiski, lai palīdzētu iedzīvotājiem un uzņēmējiem izmantot Līgumā garantēto brīvību priekšrocības. Pilnveidojot problēmu risināšanas jomā panākto sadarbību, jo īpaši ar SOLVIT
                   (11) starpniecību, dalībvalstīm ar Komisijas atbalstu būtu jāuzlabo problēmu risināšanas mehānismu spēja – vai nu ar valsts tiesu, vai ārpustiesas mehānismu palīdzību – nodrošināt efektīvu tiesisko aizsardzību. Svarīgi ir novērst apstākļus, kas rada dažādās problēmas.

               (14)

               Regulāra valsts tiesību aktu uzraudzība un vērtēšana ir svarīga, jo ļauj pārbaudīt, cik efektīvi dalībvalstis piemēro vienotā tirgus noteikumus praksē, un apzināt tiesību aktus, kas varētu traucēt iedzīvotājiem un uzņēmējiem izmantot visas šo noteikumu priekšrocības. Šādi pasākumi visās dalībvalstīs būtu jāveic sistemātiskāk.

               (15)

               Nesenās Eirobarometra aptaujas (12) un Komisijas informācijas un problēmu risināšanas dienestiem adresēti lūgumi rāda, ka iedzīvotāji un uzņēmēji vairāk jāinformē par viņu tiesībām vienotajā tirgū, lai viņi spētu izmantot šīs tiesības praksē. Turklāt iedzīvotājiem un uzņēmējiem jādod iespēja saņemt ar šo tiesību īstenošanu saistītu palīdzību. Šajā nolūkā dalībvalstīm ar Komisijas atbalstu un attiecīgos gadījumos sadarbībā ar ieinteresētajām pusēm būtu jānodrošina praktiska informācija un padomi jautājumos, kas attiecas uz iedzīvotājiem un uzņēmējiem, kuri vēlas dzīvot, mācīties, strādāt, dibināt uzņēmumus vai piedāvāt preces un pakalpojumus citās dalībvalstīs.

               (16)

               Šā ieteikuma pielikumā ir izklāstīti pasākumi, ko dalībvalstis varētu veikt, lai īstenotu šo ieteikumu, un sniegts dažās dalībvalstīs ieviesto praktisko risinājumu saraksts – šī prakse ir ieteikto pasākumu pamatā. Lai arī daži pasākumi sākotnēji varētu radīt izmaksas, jāsecina, ka tie varētu palīdzēt ietaupīt līdzekļus, piemēram, vienkāršojot valsts administratīvo praksi, un ilgtermiņā uzlabot vienotā tirgus darbību, tādējādi dodot labumu patērētājiem un uzņēmējiem.

               (17)

               Šā ieteikuma īstenošanas virzība būtu jāuzrauga Komisijas un dalībvalstu ciešā sadarbībā, tostarp apspriežoties – pamatojoties uz kritērijiem un rādītājiem – Iekšējā tirgus padomdevējā komitejā (IMAC). Lai Komisija četrus gadus pēc šā ieteikuma publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī varētu veikt tā īstenošanas rezultātu novērtējumu, dalībvalstīm trīs gadus pēc šā ieteikuma publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī būtu jāiesniedz Komisijai ziņojumi par ieteikuma īstenošanā veiktajiem pasākumiem,

         AR ŠO DALĪBVALSTĪM IESAKA.

               1.

               Nodrošināt un stiprināt vienotā tirgus koordinācijas funkciju, kas veicina efektīvu koordināciju iestādēs un starp iestādēm, kuras atbild par vienotā tirgus jautājumiem valsts, reģionālā un vietējā līmenī un valsts pārvaldē ir atskaites punkts vienotā tirgus jautājumos.

               2.

               Sekmēt to administratīvo iestāžu aktīvu sadarbību, kuras dažādās dalībvalstīs atbild par vienotā tirgus jautājumiem, un sadarbību ar Komisiju, piešķirot pietiekamus līdzekļus.

               3.

               Veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai uzlabotu to direktīvu transponēšanu, kuras ietekmē vienoto tirgu.

               4.

               Atbalstīt Komisijas veikto tirgus uzraudzības darbu un ar to saistīto datu apkopošanu, aktīvi piedaloties Kopienas mēroga pasākumos un attiecīgos gadījumos apsverot līdzīgus valsts mēroga pasākumus.

               5.

               Nodrošināt, lai valsts iestādēm un amatpersonām būtu pietiekamas zināšanas par Kopienas tiesībām un jo īpaši par vienotā tirgus noteikumiem, lai tās varētu efektīvi piemērot vienotā tirgus noteikumus un vajadzības gadījumā ņemt vērā šādus noteikumus, sagatavojot un ieviešot jaunus tiesību aktus valsts mērogā.

               6.

               Atvieglot un veicināt ātru un efektīvu to problēmu risināšanu, ar kurām iedzīvotāji un uzņēmēji saskaras, īstenojot savas tiesības vienotajā tirgū, šajā nolūkā kopumā veicot pasākumus, lai uzlabotu vienotā tirgus noteikumu izpildi, un jo īpaši nodrošinot to, ka tiesnešiem ir pietiekamas zināšanas par Kopienas tiesībām, tostarp par vienotā tirgus noteikumiem, un pietiekamā mērā atbalstot problēmu risināšanas mehānismus.

               7.

               Regulāri vērtēt un novērtēt valsts tiesību aktus, lai nodrošinātu pilnīgu atbilstību vienotā tirgus noteikumiem, un, to darot, regulāri pārskatīt piemērojamos izņēmumus un atkāpes, kas paredzētas spēkā esošajos vienotā tirgus noteikumos.

               8.

               Sniegt uzņēmējiem un iedzīvotājiem vairāk praktiskas informācijas par vienotā tirgus jautājumiem.

               9.

               Izvērtēt pielikumā izklāstītos pasākumus un praksi un, ņemot vērā valsts institucionālās tradīcijas, pieņemt to praksi, kas uzlabos vai varētu uzlabot iekšējā tirgus darbību un ir piemērotākā, lai īstenotu šo ieteikumu.

               10.

               Veicot šā ieteikuma īstenošanas uzraudzību, sadarboties ar Komisiju un citām dalībvalstīm, regulāri informēt Komisiju par šā ieteikuma īstenošanā veiktajiem pasākumiem un iesniegt Komisijai galīgo ziņojumu trīs gadus pēc šā ieteikuma publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī.

      Briselē, 2009. gada 29. jūnijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Charlie McCREEVY

      (1)  COM(2007) 724, galīgā redakcija, 20.11.2007.

      (2)  Laikposmā no 1992. līdz 2006. gadam Kopienas IKP ir pieaudzis par 2,15 %, un radīti 2,75 miljoni papildu darba vietu, savukārt laikposmā no 1995. līdz 2005. gadam iekšzemes tirdzniecības apjoms Kopienā ir pieaudzis par 30 % (SEC(2007) 1521, 20.11.2007.).

      (3)  Komisijas dienestu darba dokuments par modernizēta vienota tirgus politikas instrumentiem (SEC(2007) 1518, 20.11.2007.).

      (4)  Ātrās brīdināšanas sistēma attiecībā uz bīstamiem nepārtikas produktiem.

      (5)  Ātrās brīdināšanas sistēma attiecībā uz pārtiku un barību.

      (6)  OV L 98, 16.4.2005., 47. lpp.

      (7)  COM(2007) 502, galīgā redakcija, 5.9.2007.

      (8)  COM(2007) 727, galīgā redakcija, 20.11.2007.

      (9)  EP Rezolūcija par valstu tiesnešu lomu Eiropas tiesu sistēmā (INI/2007/2027, 9.7.2008.); EP Rezolūcija par Komisijas 2004. gada ziņojumu par konkurences politiku (INI/2005/2209, 20.3.2006.).

      (10)  Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju sanāksmes Padomē 2008. gada 28. oktobra Rezolūcija Nr. 14757.

      (11)  Komisijas paziņojums “Efektīva problēmu risināšana iekšējā tirgū (SOLVIT)” (COM(2001) 702), galīgā redakcija, 27.11.2001.).

      (12)  http://ec.europa.eu/internal_market/strategy/index_en.htm#061204

      PIELIKUMS

         Pasākumi un prakse, kas uzlabo vienotā tirgus darbību

      1.   PASĀKUMI, KAS NODROŠINA LABĀKU KOORDINĀCIJU VIENOTĀ TIRGUS JAUTĀJUMOS
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  uzticēt jaunai vai pastāvošai valsts pārvaldes iestādei atbildību par vienotā tirgus jautājumu koordinēšanu;

                  b)

                  nodrošināt valdības ministriju un aģentūru darbības koordināciju vienotā tirgus jautājumos;

                  c)

                  nodrošināt valdības ministriju un aģentūru darbības koordināciju, no vienas puses, un reģionālo un vietējo iestāžu darbības koordināciju, no otras puses, kā arī koordināciju reģionālo un vietējo iestāžu starpā;

                  d)

                  nodrošināt, lai attiecīgās valdības ministrijas un aģentūras un citas iestādes ievēro vienotā tirgus noteikumus;

                  e)

                  apsvērt iespēju uzticēt virkni ar vienoto tirgu saistītu pasākumu vienai iestādei, ievērojot attiecīgās valsts pārvaldes organizāciju;

                  f)

                  plānot, uzraudzīt un vērtēt šā ieteikuma īstenošanu.

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Atbildība par vienotā tirgus jautājumu koordināciju

                              —

                              Dažas valdības iestādes jau gandrīz veic vienotā tirgus koordinācijas funkciju. Vienotā tirgus jautājumos tās cieši sadarbojas ar citām iestādēm, nodrošina valsts tiesību aktu atbilstību vienotā tirgus noteikumiem un atbild par vairākiem ar vienoto tirgu saistītiem pasākumiem.

                  Ministriju sadarbība

                              —

                              Starpministriju darba grupas, kas nodarbojas ar vienotā tirgus jautājumiem, tuvina attiecīgo iestāžu pārstāvjus.

                  Vertikālā koordinācija

                              —

                              Ir izveidoti īpaši tīkli, piemēram, publiskā iepirkuma vai tirgus uzraudzības jomā, kas sasaista reģionālās un vietējās iestādes. Šo tīklu rīcībā ir kopējas datubāzes vai tīmekļa vietnes.

                              —

                              Ja izskatāmie temati skar reģionālo un vietējo iestāžu pārstāvju intereses, tie piedalās starpministriju grupu darbā.

                  Politiskā pamanāmība

                              —

                              Regulāri, piemēram, valsts ministru padomes apakškomitejās notiek politiskas diskusijas par vienotā tirgus jautājumiem.

                              —

                              Valsts parlaments aktīvi iesaistās vienotā tirgus jautājumu analīzē, piemēram, gatavojot ziņojumus vai veicot pētījumus par šiem jautājumiem.

                  Tiesību aktu aizsardzība

                              —

                              Valdības iestāde nodrošina valsts tiesību aktu atbilstību vienotā tirgus noteikumiem, cita starpā, pārbaudot valsts tiesību aktu projektus.

                  Vienotā tirgus pasākumu tuvināšana

                              —

                              Dažas valdības iestādes atbild par vairākiem ar vienoto tirgu saistītiem pasākumiem, piemēram, par SOLVIT, IMI, paziņojumiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/34/EK (1) un Padomes Regulu (EK) Nr. 2679/98 (2), vienoto kontaktpunktu izveidi saskaņā ar preču tiesību aktu paketi.

            2.   PASĀKUMI, KAS UZLABO DALĪBVALSTU SADARBĪBU UN SADARBĪBU AR KOMISIJU
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  pastāvīgi nodrošināt vajadzīgās valodu, IT un citas mācības un veicināt izpratni par pastāvošajiem tīkliem un attiecīgajiem datu aizsardzības noteikumiem, lai nodrošinātu Kopienas tīklu (piemēram, Iekšējā tirgus informācijas sistēmas (IMI), RAPEX, RASFF vai Patērētāju tiesību aizsardzības sadarbības u. c. tīklu) pilnīgu darbspēju valsts līmenī;

                  b)

                  organizēt – piemēram, izmantojot pastāvošos tīklus – par vienotā tirgus jautājumiem atbildīgo valsts pārvaldes amatpersonu apmaiņas starpvalstu mērogā;

                  c)

                  nodrošināt, ka par valsts administratīvās kultūras daļu kļūst to iestāžu aktīva sadarbība, kuras dažādās dalībvalstīs atbild par vienotā tirgus jautājumiem;

                  d)

                  veikt organizatoriskus pasākumus, lai dalībvalstis spētu ātri atbildēt uz Komisijas informācijas pieprasījumiem par vienotā tirgus noteikumu piemērošanu valsts mērogā un jo īpaši saistībā ar ES izmēģinājuma projektu (3) un pienākumu neizpildes procedūrām.

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Valsts iestāžu sadarbība

                              —

                              Tirgus uzraudzībā, īstenojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvu 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (4) un citos vienotā tirgus jautājumos cieši sadarbojas Ziemeļvalstis un Baltijas valstis.

                              —

                              Valsts iestādes sadarbojas publiskā iepirkuma jomā (piemēram, Publiskā iepirkuma tīklā) un tirgus uzraudzībā. Valsts tirgus uzraudzības iestādes patēriņa (nepārtikas) preču nekaitīguma jomā cieši sadarbojas PROSAFE tīklā, bet ICSMS sistēma atvieglo tehnisko preču tirgus uzraudzību.

                  Administratīvā apmaiņa starp valstu iestādēm

                              —

                              Valsts konkurences iestādes piedalās valsts amatpersonu apmaiņās Eiropas Konkurences iestāžu tīklā.

                              —

                              Vairākas valsts tirgus uzraudzības iestādes un par patērētāju aizsardzības tiesību aktu izpildi atbildīgās iestādes piedalās valsts amatpersonu apmaiņā Patērētāju tiesību drošības tīklā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/95/EK (5) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (6).

                  Finanšu un cilvēku resursu atbalsts

                              —

                              Ir norīkotas atsevišķas darba grupas Iekšējā tirgus informācijas (IMI) tīkla izveidei, piešķirot tām pietiekamus finanšu un cilvēku resursus IMI tīkla izveidei visā attiecīgo dalībvalstu teritorijā.

                  Mācības

                              —

                              Valsts iestāžu pārstāvji pēc Komisijas rīkoto mācību apmeklēšanas valsts līmenī māca citus IMI tīkla locekļus. Labākie panākumi šai praksei ir tad, ja izglītotāja pienākumus paredz amatpersonu darba pienākumu aprakstā.

            3.   PASĀKUMI, KAS UZLABO VIENOTĀ TIRGUS NOTEIKUMU TRANSPONĒŠANU
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  iepriekš efektīvi sagatavoties vienotā tirgus direktīvu transponēšanai, piemērošanai un izpildei valsts mērogā;

                  b)

                  nodrošināt, lai visas iesaistītās amatpersonas savstarpēji cieši sadarbotos, un veicināt to, ka sarunās par attiecīgo direktīvu piedalās arī amatpersonas, kas atbild par šīs direktīvas transponēšanu un piemērošanu valsts mērogā;

                  c)

                  uzlabot valsts pārvaldes iestāžu un valsts, reģionālo un decentralizēto parlamentu, un transponēšanā iesaistīto reģionālo un vietējo iestāžu sadarbību un vajadzības gadījumā sniegt tām visu ar sarunām un transponēšanas procesu saistīto būtisko informāciju;

                  d)

                  vajadzības gadījumā transponēšanas procesa laikā informēt ieinteresētās puses par tiem ar vienoto tirgu saistītajiem likumdošanas priekšlikumiem, kuri varētu interesēt uzņēmējus un iedzīvotājus;

                  e)

                  transponējot direktīvas, izvairīties no nevajadzīgu papildu noteikumu pieņemšanas (7);

                  f)

                  ar dažādiem līdzekļiem atvieglot dialogu ar Komisiju par vienotā tirgus direktīvu transponēšanu, piemēram, izmantojot atbilstības tabulas, lai valsts tiesību akti kļūtu labāk pārredzami un vieglāk uztverami.

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Iepriekšēja sagatavošanās

                              —

                              Kad Komisija iesniedz direktīvu, dalībvalstis sagatavo valsts ietekmes novērtējumus. Tie ietver sīku analīzi par direktīvas ietekmi attiecīgajā dalībvalstī un par transponēšanas vai piemērošanas iespējamo nozīmi. Visā transponēšanas procesā tos atjaunina.

                  Nepārtrauktība

                              —

                              Dalībvalstis nodrošina direktīvu apspriešanā, transponēšanā un izpildē iesaistīto amatpersonu ciešu sadarbību. Šādas nepārtrauktības nodrošināšana uzsvērta valsts transponēšanas pamatnostādnēs.

                  Sadarbība ar parlamentiem

                              —

                              Informāciju par jaunumiem Kopienas direktīvu transponēšanā valsts parlamentiem nosūta agrīnā posmā un regulāri, cita starpā izmantojot transponēšanas progresa ziņojumu, ko publicē reizi ceturksnī.

                  Sadarbība ar reģionālajām un vietējām iestādēm

                              —

                              Transponēšanas koordinācijas starpministriju grupu darbā piedalās reģionālo vai decentralizēto iestāžu amatpersonas.

                              —

                              Dalībvalstis rīko transponēšanas procesam veltītas mācības un konferences visu līmeņu valsts pārvaldes iestādēm un NVO.

                  Saziņa ar ieinteresētajām pusēm

                              —

                              Sabiedrībai internetā ir pieejama vienkāršota transponēšanas datubāze. Informāciju par transponēšanas gaitu publicē ministriju tīmekļa vietnēs un internetā publicē termiņā netransponēto direktīvu sarakstu.

                              —

                              Valsts iestāžu pienākums ir sniegt iedzīvotājiem ar jauniem transponēšanas tiesību aktiem saistītus ieteikumus vismaz 12 nedēļas pirms šo tiesību aktu stāšanās spēkā.

                  Izvairīšanās no nevajadzīgām papildu prasībām

                              —

                              Ir ieviestas īpašas riska pārvaldības un kontroles procedūras, lai direktīvu transponēšanas procesā izvairītos no acīmredzami nevajadzīgiem papildu pasākumiem, piemēram, īpaša valdības komiteja sistemātiski kontrolē transponēšanas valsts likumprojektus, kas pārsniedz direktīvu prasības.

                  Atbilstības tabulas

                              —

                              Informācijai un pārbaudēm izmanto atbilstības tabulas.

            4.   PASĀKUMI TIRGUS UN NOZARU LABĀKAI UZRAUDZĪBAI, LAI APZINĀTU IESPĒJAMUS TIRGUS DARBĪBAS TRAUCĒJUMUS
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  vākt kvalitatīvu un kvantitatīvu informāciju par uzraugāmajiem tirgiem un nozarēm, izmantojot, piemēram, akadēmiķu, konsultantu vai ieinteresēto pušu veiktas tirgus analīzes rezultātus vai valsts statistikas biroju un sūdzību izskatīšanas iestāžu savāktus datus;

                  b)

                  apzināt vietējos informācijas avotus un atvieglot vietējo ieinteresēto pušu iesaisti tirgus uzraudzības procesā, piemēram, rīkojot Komisijas un galveno vietējo ieinteresēto pušu vietējas konsultācijas vai tikšanās;

                  c)

                  piedalīties uzraudzības darbā, kas veltīts īpašiem aspektiem, piemēram, konkurences analīzei, regulējuma novērtējumiem vai datu apkopošanai, lai novērtētu tirgus darbību patērētāju labā (piemēram, regulāri vācot datus par salīdzināmu patēriņa preču un pakalpojumu vidējām cenām, grupējot patērētāju sūdzības un izstrādājot atbilstošus noteikumu izpildes kvalitātes mērīšanas rādītājus).

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Informācijas apkopošana

                              —

                              Dalībvalstis sniedz Komisijai informāciju par uzraugāmajiem tirgiem vai nozarēm (piemēram, mazumtirdzniecības tirgus uzraudzības pasākumu kontekstā).

                  Īpaši uzraudzības aspekti

                              —

                              Dalībvalstis veic uzraudzību, arī raugoties no patērētāju viedokļa (piemēram, katru gadu publisko salīdzinošu patērētāju apstākļu rādītāju par 57 tirgiem; šo metodiku ir pieņēmušas arī citas dalībvalstis) vai no konkurences viedokļa (piemēram, uzrauga kādu valsts mazumtirdzniecības nozari no konkurences viedokļa).

                  Valsts līmeņa uzraudzība

                              —

                              Ciešā sadarbībā ar Komisiju ir veikts izmēģinājuma pārbaudes pasākums, lai noskaidrotu, vai Komisijas metodiku varētu izmantot valsts mērogā, un lai norādītu, kādā virzienā dalībvalstīs veicama turpmāka padziļināta analīze.

            5.   PASĀKUMI, KAS UZLABO VIENOTĀ TIRGUS NOTEIKUMU PIEMĒROŠANU
      Attiecībā uz amatpersonām, kas atbild par vienotā tirgus noteikumu piemērošanu, dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  amatpersonām stājoties darbā, nodrošināt mācības par Kopienas tiesībām un jo īpaši par vienotā tirgus noteikumiem;

                  b)

                  izstrādāt pastāvīgas kvalifikācijas celšanas programmas par Kopienas tiesībām un jo īpaši par vienotā tirgus noteikumiem;

                  c)

                  sniegt praktiskus ieteikumus un padomus par vienotā tirgus noteikumiem un to piemērošanu.

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Mācības

                              —

                              Dalībvalstis rīko obligātas amatpersonu mācības par Kopienas tiesībām, piemēram, lai varētu strādāt valsts pārvaldē, amatpersonām vispirms jāapgūst Kopienas tiesības; dalībvalstis rīko obligātus seminārus par valsts pārvaldes jautājumiem, tostarp ievadnodarbības Kopienas jautājumos.

                  Pastāvīga kvalifikācijas celšana

                              —

                              Dalībvalstis rīko Kopienas un vienotā tirgus jautājumiem veltītas mācības, izmantojot tiešsaistes mācību moduļus; regulāri gatavo informatīvus izdevumus; valsts pārvaldes iestādēs notiek konferences un regulāras mācību nodarbības.

                              —

                              Ir īpašas amatpersonām paredzētas mācību programmas par iekšējo tirgu.

                  Praktiski ieteikumi un padomi

                              —

                              Īpašs iekšējā tirgus ceļvedis palīdz valsts amatpersonām pilnveidot zināšanas un prasmes; dalībvalstis izstrādā arī izvērstas pamatnostādnes par savstarpēju atzīšanu pēc Preču tiesību aktu paketes pieņemšanas.

                              —

                              Īpašs palīdzības dienests meklē atbildes uz amatpersonu informācijas pieprasījumiem par iekšējo tirgu.

                              —

                              Valsts ministriju tīmekļa vietnēs publicēti skaidrojoši ieteikumi par tiesību aktu izpratni un interpretāciju, lai amatpersonas detalizēti informētu par to piemērošanu.

                  Kopienas tiesību un vienotā tirgus noteikumu apguve un pārbaudes

                              —

                              Kopienas tiesības ir tiesiskās izglītības obligāta daļa.

                              —

                              Lai iegūtu amatu valsts pārvaldē, amatpersonām jānokārto eksāmens arī par Kopienas tiesībām un vienotā tirgus noteikumiem.

            6.   PASĀKUMI, KAS STIPRINA VIENOTĀ TIRGUS NOTEIKUMU IZPILDI UN VEICINA PROBLĒMU RISINĀŠANAS MEHĀNISMU DARBĪBU
      (1)   Problēmu risināšanas ārpustiesas mehānismi
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  nodrošināt, lai uzņēmējiem un iedzīvotājiem būtu pieejamas pārredzamas, vienkāršas un lētas alternatīvas domstarpību risināšanas (ADR) procedūras;

                  b)

                  piedalīties un aktīvi sekmēt – jo īpaši, piešķirot pietiekamus līdzekļus – Kopienas līmeņa problēmu risināšanas mehānismu, piemēram, SOLVIT un ES izmēģinājuma projekta darbību un turpmāku attīstību;

                  c)

                  ar vienoto tirgu saistītās tīmekļa vietnēs sniegt uzņēmējiem un iedzīvotājiem pietiekamu informāciju par valsts un Kopienas mēroga problēmu risināšanas mehānismiem;

                  d)

                  novērst cēloņus, kas rada problēmas un liek uzņēmējiem un iedzīvotājiem izmantot problēmu risināšanas mehānismus.

            (2)   Valsts tiesu iekārta
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  tiesnešiem stājoties darbā, nodrošināt pamatmācības par Kopienas tiesībām un jo īpaši par vienotā tirgus noteikumiem un pastāvīgas kvalifikācijas celšanas programmas, tostarp – izmantojot Eiropas Tiesiskās apmācības tīklu (8), kas organizē un finansē tiesnešu apmaiņas programmas;

                  b)

                  nodrošināt, lai tiesnešiem būtu viegla piekļuve pilnīgai un atjauninātai informācijai par Kopienas vienotā tirgus tiesību aktiem un Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru, tostarp – izmantojot paredzēto Kopienas e-tiesiskuma portālu (9) kas nodrošinās “vienas pieturas (elektronisko) tīmekļa vietni”, kurā varēs iegūt informāciju par Eiropas tiesiskumu un piekļūt Eiropas tiesu procedūrām;

                  c)

                  mudināt valsts tiesas un šķīrējtiesas vākt un publiskot informāciju par svarīgiem valsts spriedumiem ar vienoto tirgu saistītās lietās, jo īpaši par valsts spriedumiem, kuros piemēro Eiropas Kopienu Tiesas prejudiciālos nolēmumus.

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Alternatīvi strīdu risināšanas mehānismi

                              —

                              Lai izskatītu nelielus strīdus un pieņemtu lēmumus ātrāk, efektīvāk un ar mazākām izmaksām, darbojas mazu civillietu tiesu tīkls. Strīdus izšķir tiesas un ārpustiesas ceļā.

                  Dalība Kopienas alternatīvajos domstarpību risināšanas (ADR) mehānismos

                              —

                              Ja sadarbība ar kompetentu valsts iestādi nav apmierinoša, SOLVIT centri nodod lietu izskatīšanai augstākā administrācijas līmenī, lai rastu risinājumu augstākā instancē.

                  Informācija par alternatīvajiem strīdu risināšanas mehānismiem

                              —

                                 SOLVIT darbība tiek veicināta, ciešāk sadarbojoties ar ieinteresēto pušu grupām un nosūtot tām informācijas faktu lapas.

                  Mācības

                              —

                              Tieslietu ministrija rīko īpašus mācību kursus tiesnešiem par vienotā tirgus noteikumiem.

                              —

                              Tiesu praktikantiem obligāti jāapgūst mācību programmas par Kopienas tiesībām.

                  Viegla piekļuve informācijai

                              —

                              Īpaša valsts ministrijas struktūrvienība, kas nodarbojas ar vienotā tirgus jautājumiem, gatavo tiesnešiem domātus Kopienas judikatūras kopsavilkumus.

                              —

                              Svarīgu spriedumu kopsavilkumus publicē juridiskā biļetenā.

                  Ar vienotā tirgus noteikumu piemērošanu saistītu svarīgu valsts spriedumu kopīga izmantošana

                              —

                              Valsts tiesām ir pienākums ziņot par svarīgiem spriedumiem, kas attiecas uz Kopienas tiesībām, un par lēmumiem, kas saistīti ar prejudiciāliem nolēmumiem, un tos publicē informatīvā biļetenā.

            7.   PASĀKUMI, KAS VEICINA VALSTS TIESĪBU AKTU REGULĀRU NOVĒRTĒŠANU
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  izstrādāt sistemātisku nostāju, lai uzraudzītu un vērtētu valsts tiesību aktus, ar kuriem īsteno vienotā tirgus noteikumus, ar mērķi apzināt neatbilstības to piemērošanā, tostarp konsultējoties ar ieinteresētajām pusēm, nodrošinot atgriezenisko saiti ar problēmu risināšanas mehānismiem utt.;

                  b)

                  ja iespējams, pārskatīt spēkā esošos valsts noteikumus un administratīvo praksi, lai apzinātu noteikumus, kas varētu traucēt uzņēmējiem un iedzīvotājiem izmantot visas vienotā tirgus priekšrocības, un vajadzības gadījumā pielāgot valsts tiesisko regulējumu;

                  c)

                  veikt organizatoriskus pasākumus, lai nodrošinātu Eiropas Kopienu Tiesas judikatūras ciešu uzraudzību, un šajā kontekstā regulāri novērtēt, vai valsts tiesību akti un administratīvā prakse atbilst vienotā tirgus noteikumiem.

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Īstenošanas vērtēšana

                              —

                              Lai uzraudzītu vienotā tirgus direktīvu īstenošanu, dalībvalstis izstrādā ex-post ietekmes novērtējuma ziņojumus un veic revīzijas.

                              —

                              Dalībvalstis izstrādā sistemātisku konsultāciju procesu, lai ar ieinteresētajām pusēm apspriestu, kā (un vai) notiek izvēlētu, savstarpēji saistītu vienotā tirgus noteikumu pakešu īstenošana un kā tas ietekmē uzņēmumus un iedzīvotājus.

                  Valsts noteikumu un procedūru pārskatīšana

                              —

                              Dalībvalstis vispusīgi pārskata valsts tiesību aktus preču un pakalpojumu brīvas aprites jomā.

                  Eiropas Kopienu Tiesas prejudiciālo nolēmumu ietekmes pārbaudes

                              —

                              Valsts iestādes veic sistemātisku analīzi, lai noteiktu, vai atbilstoši nesen pieņemtiem Eiropas Kopienu Tiesas spriedumiem būtu jāgroza valsts tiesību akti.

            8.   PASĀKUMI, LAI LABĀK INFORMĒTU IEDZĪVOTĀJUS UN UZŅĒMĒJUS PAR TO TIESĪBĀM VIENOTAJĀ TIRGŪ
      Dalībvalstis tiek aicinātas veikt šādus pasākumus:

                  a)

                  saskaņā ar Komisijas darbu valsts pārvaldē un sabiedrībā valsts, reģionālā un vietējā mērogā izplatīt informāciju un veicināt izpratni par Kopienas informācijas pakalpojumiem (10) jo īpaši par vienotā tirgus atbalsta pakalpojumiem (SMAS);

                  b)

                  nodrošināt labāku koordināciju starp valstu kontaktpunktiem, kas atbild par Kopienas informācijas pakalpojumiem;

                  c)

                  nodrošināt, lai praktiska informācija par tiesībām un pienākumiem vienotajā tirgū būtu pieejama citās valodās un tai varētu viegli piekļūt interneta vietnē, un nodrošināt skaidras savstarpējas norādes uz visiem attiecīgajiem valsts un Kopienas portāliem, kuros atrodama informācija par vienoto tirgu, jo īpaši caur portālu “Tava Eiropa”;

                  d)

                  īstenot informatīvas kampaņas un programmas par brīvā tirgus priekšrocībām un iespējām.

                  Ar ierosinātajiem pasākumiem saistītā dažu dalībvalstu prakse

                  Informācijas izplatīšana par Kopienas informācijas pakalpojumiem

                              —

                              Dalībvalstis sniedz mērķtiecīgu informāciju ieinteresēto pušu grupām, kuras tā skar visvairāk, izmantojot internetu, brošūras, informācijas lapas, seminārus un informatīvas kampaņas.

                  Kopienas informācijas pakalpojumu koordinācija valstu mērogā

                              —

                              Koordinācijas grupa tuvina tīkla “Europe Direct”, tīkla “Enterprise Europe”, dienesta “Iedzīvotāju ceļvedis”, tīkla “Eurojus”, Eiropas Patērētāju centra (ECC Net) un FIN-NET kontaktpunktus.

                  Viegli pieejama informācija

                              —

                              Samērā plašu informāciju par vienoto tirgu un ieteikumus ārvalstu iedzīvotājiem un uzņēmējiem, kā arī valstspiederīgajiem, kas vēlas doties uz ārvalstīm, var atrast horizontālos e-valdības portālos, Kopienas jautājumiem veltītās valstu tīmekļa vietnēs vai īpašās iedzīvotājiem vai uzņēmējiem domātās tīmekļa vietnēs.

                              —

                              Ir plānots radīt vienotajam tirgum veltītu valsts tiešsaistes informācijas resursu. To sponsorēs viena valdības iestāde, bet uzturēs visas pārējās iesaistītās iestādes.

                  Informatīvas kampaņas

                              —

                              Tiek izstrādāta informatīva programma par vienoto tirgu, kurā būs iekļauta publikāciju materiālu nodrošināšana, mācību kursi un atklātas lekcijas, lai informētu iedzīvotājus un uzņēmējus par vienotā tirgus iespējām.

         (1)  1998. gada 22. jūnija Direktīva, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 21.7.1998., 37. lpp.).

         (2)  1998. gada 7. decembra Regula par iekšējā tirgus darbību attiecībā uz brīvu preču apriti starp dalībvalstīm (OV L 337, 12.12.1998., 8. lpp.).

         (3)  ES izmēģinājuma projekta mērķis ir panākt, lai dalībvalstis ātrāk atbildētu uz pieprasījumiem un sūdzībām par Kopienas tiesību aktu pareizu interpretāciju un īstenošanu, Komisijas un dalībvalstu sadarbībā izmantojot neformālāku darba metodi; 2008. gada aprīlī 15 dalībvalstīs uzsāka izmēģinājuma projekta pārbaudes posmu.

         (4)  OV L 376, 27.12.2006., 36. lpp.

         (5)  OV L 11, 15.1.2002., 4. lpp.

         (6)  OV L 364, 9.12.2004., 1. lpp.

         (7)  Neskarot to noteikumu transponēšanu, ar kuriem direktīvās nosaka obligātās prasības, kas izriet no dalītas kompetences saskaņā ar EK līgumu (jo īpaši EKL 137. pantu).

         (8)  http://www.ejtn.net/www/en/html/index.htm

         (9)  Eiropas e-tiesiskuma portāls sāks darboties 2009. gada 14. decembrī.

         (10)  Cita starpā, piemēram, par tīklu “Europe Direct”, dienestu “Iedzīvotāju ceļvedis”, portālu “Tava Eiropa”, EURES, Eiropas Patērētāju centru tīklu, tīklu “Enterprise Europe”.


title: Padomes Ieteikums ( 2010. gada 16. februāris ) atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (astotais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu

text:
               20.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 45/15

         PADOMES IETEIKUMS
   (2010. gada 16. februāris)
   atbrīvot Komisiju no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (astotais EAF) darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu
   (2010/102/ES)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā ceturto ĀKK un EEK konvenciju, kas parakstīta 1989. gada 15. decembrī Lomē (1) un grozīta ar 1995. gada 4. novembrī Maurīcijā parakstīto nolīgumu (2),
   ņemot vērā Iekšējo nolīgumu starp dalībvalstu valdību pārstāvjiem, kas tikās Padomē, par to, kā finansē un pārvalda Kopienas atbalstu saskaņā ar Otro finanšu protokolu ceturtajai ĀKK un EK konvencijai (3), turpmāk “Iekšējais nolīgums”, ar ko izveido, cita starpā, astoto Eiropas Attīstības fondu (astotais EAF), un jo īpaši tā 33. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Finanšu Regulu (1998. gada 16. jūnijs), kas attiecas uz sadarbību attīstības finansēšanas jomā atbilstīgi ceturtajai ĀKK un EK konvencijai (4), un jo īpaši tās 66. līdz 74. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar astotā EAF darbībām līdz 2008. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas ziņojumu attiecībā uz 2008. finanšu gadu kopā ar Komisijas atbildēm (5),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 33. panta 3. punktu Eiropas Parlaments pēc Padomes ieteikuma atbrīvo Komisiju no atbildības par astotā EAF finanšu pārvaldību.

               (2)

               Astotā EAF darbības 2008. finanšu gadā Komisija ir vispārēji īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA, lai Eiropas Parlaments atbrīvo Komisiju no atbildības par astotā EAF darbību īstenošanu attiecībā uz 2008. finanšu gadu.

      Briselē, 2010. gada 16. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         E. SALGADO

      (1)  OV L 229, 17.8.1991., 3. lpp.

      (2)  OV L 156, 29.5.1998., 3. lpp.

      (3)  OV L 156, 29.5.1998., 108. lpp.

      (4)  OV L 191, 7.7.1998., 53. lpp.

      (5)  OV C 269, 10.11.2009., 257. lpp.


title: Padomes ieteikums ( 2006. gada 27. aprīlī ) par nolīgumu izveidošanu starp policiju, muitas un citām speciālajām tiesību aizsardzības iestādēm attiecībā uz noziedzības novēršanu un apkarošanu

text:
               25.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 124/1

      PADOMES IETEIKUMS

   (2006. gada 27. aprīlī)
   par nolīgumu izveidošanu starp policiju, muitas un citām speciālajām tiesību aizsardzības iestādēm attiecībā uz noziedzības novēršanu un apkarošanu
   (2006/C 124/01)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ATGĀDINOT, ka:

               (1)

               viens no Eiropas Savienības mērķiem ir pakāpeniski izveidot brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, organizējot dalībvalstu kopīgu rīcību policijas un tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās jomā;

               (2)

               šo mērķi sasniedz, novēršot un apkarojot organizētu un citādu noziedzību, jo īpaši terorismu, cilvēku tirdzniecību un nodarījumus pret bērniem, narkotiku un ieroču nelikumīgu tirdzniecību, kā arī korupciju un krāpšanu, īpaši pastiprinot sadarbību starp dalībvalstu policijas, muitas un citām kompetentām iestādēm; būtu jāveido arī pastiprināta sadarbība ar — un vajadzības gadījumā starp — ES struktūrām, iestādēm un aģentūrām, piemēram, Komisiju (OLAF), Eiropolu, Eurojust un Cepol.

               (3)

               Līguma par Eiropas Savienības 30. pantā paredzētā kopīgā rīcība policijas sadarbības jomā ietver operatīvu sadarbību starp dalībvalstu kompetentām iestādēm, tostarp policijas, muitas un citām dalībvalstu speciālajām tiesību aizsardzības iestādēm, noziedzīgu nodarījumu novēršanas, atklāšanas un izmeklēšanas jautājumos;

               (4)

               lai visefektīvāk izpildītu šo mērķi, ir vajadzīga cieša sadarbība valsts līmenī starp policiju, muitas un citām specializētām tiesību aizsardzības iestādēm;

               (5)

               Hāgas programmā brīvības, drošības un tiesiskuma telpas stiprināšanai Eiropas Savienībā, ko Eiropadome pieņēma 2004. gada novembrī, tika uzsvērts, ka optimālam brīvības, drošības un tiesiskuma telpas aizsardzības līmenim ir nepieciešama daudznozaru saskaņota rīcība starp kompetentām tiesību aizsardzības iestādēm, īpaši starp policiju, muitu un robežsardzi, kā ES, tā arī valsts līmenī;

               (6)

               Komisija sniedza paziņojumus ar nosaukumiem “Policijas un muitas iestāžu sadarbības pastiprināšana Eiropas Savienībā”, “Par piekļuves uzlabošanu informācijai tiesību aizsardzības iestādēm” un “Stratēģiskās koncepcijas izstrāde organizētās noziedzības apkarošanai”;

               (7)

               dalībvalstīs pastāv dažādi juridiski un administratīvi noteikumi vai režīmi attiecībā uz attiecīgajiem policijas, muitas un citu kompetentu iestāžu pienākumiem un funkcijām, kas saistās ar noziedzības novēršanu un apkarošanu;

               (8)

               lai novērstu policijas, muitas un citu kompetento iestāžu darbības pārklāšanos un optimāli izmantotu savstarpēji papildinošus resursus, ir būtiski veicināt un nodrošināt augstu sazināšanās un sadarbības līmeni, kā arī efektīvu organizācijas darbību;

               (9)

               Padomes 1996. gada 29. novembra rezolūcijā par policijas/muitas nolīgumu izveidošanu narkotiku apkarošanas jomā (1) tika mudināts dalībvalstis izveidot nolīgumus starp policijas un muitas iestādēm narkotiku apkarošanas jomā, un ir atzīts, ka šādi nolīgumi jāattiecina arī uz citām noziedzības jomām;

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:

               1.

               veikt pasākumus, lai, neskarot valsts tiesību aktus un administratīvos noteikumos, valsts līmenī izveidotu oficiālus nolīgumus vai citas vienošanās starp policijas, muitas un citām kompetentām iestādēm attiecībā uz noziedzības novēršanu un apkarošanu;

               2.

               šajos nolīgumos jo īpaši iekļaut noteikumus par šādiem jautājumiem

                           a)

                           katra dienesta kompetenču precīza noteikšana un ievērošana;

                           b)

                           attiecīgas informācijas un vajadzības gadījumā stratēģiskās, taktiskās un operatīvās izlūkošanas datu apmaiņa un kopīga izmantošana, jo īpaši, veicinot savstarpēju tiešu vai netiešu piekļuvi datubāzēm, vienlaikus pienācīgi ņemot vērā indivīdu tiesības un datu aizsardzības noteikumus;

                           c)

                           labākas prakses izveide un veicināšana;

                           d)

                           procedūras attiecībā uz operatīviem jautājumiem un vajadzības gadījumā:

                                       —

                                       kopīgas akcijas,

                                       —

                                       kopīgas mobilās patruļas nodaļas,

                                       —

                                       kopīgas izmeklētāju vienības

                                       —

                                       kopīgas izlūkošanas vienības,

                                       —

                                       dienestu iekārtu kopīga izmantošana un sadarbība, pilnveidojot, iepērkot, izvietojot un izmantojot tehnoloģiju;

                           e)

                           sadarbības koordinatoru apmaiņa policijas, muitas un citu kompetentu iestāžu vadības līmenī, kā arī Eiropola valsts birojā un Eiropola valstu nodaļās, lai veicinātu savstarpēju uzticību un sekmētu sazināšanos vajadzības gadījumā un saskaņā ar valsts tiesību aktiem;

                           f)

                           vajadzības gadījumā kopējas mācības kompetentām iestādēm ar CEPOL atbalstu;

                           g)

                           informācijas apmaiņa un vajadzības gadījumā kopēja piemērošanas izvērtēšana attiecībā uz analīzes un izmeklēšanas metodēm;

                           h)

                           statistikas datu apmaiņa attiecībā uz noziedzību un vajadzības gadījumā vienotas tādu datu apkopošanas sistēmas izveide;

                           i)

                           attiecīgi tā daudzaģentūru platformas jēdziena veicināšana valsts līmenī, kurā iesaistīti policijas, muitas un citu kompetentu iestāžu darbinieki, jo īpaši informācijas starptautiskajai apmaiņai;

                           j)

                           iespējama līdzdalība daudzpusējās pastāvīgās sadarbības struktūrās starp policijas, muitas un citām tiesību aizsardzības iestādēm reģionos pie ES dalībvalstu iekšējām robežām;

                           k)

                           ciešu sakaru režīmu izveide vietējā līmenī;

                           l)

                           kopēji ziņojumi saziņas līdzekļiem kopīgu akciju gadījumā;

               3.

               ar Ģenerālsekretariāta starpniecību trīs gadu laikā informēt Padomi par pasākumiem, kas veikti saskaņā ar šo ieteikumu;

               4.

               ar šo ieteikumu aizstāt 1996. gada 29. novembra Rezolūciju par policijas/muitas nolīgumu izveidošanu narkotiku apkarošanas jomā.

      (1)  OV C 375, 12.12.1996., 1. lpp.


				|

		52014DC0428

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Zviedrijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas 2014. gada stabilitātes programmu /* COM/2014/0428 final */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Zviedrijas 2014. gada valsts reformu
programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas 2014. gada
stabilitātes programmu
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes Regulu (EK)
Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris)
par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko
nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,[3]
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[4],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas un
finanšu komitejas atzinumu,
ņemot vērā Sociālās
aizsardzības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas politikas
komitejas atzinumu,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu nodarbinātības un
izaugsmes stratēģiju – "Eiropa 2020" –, kam pamatā ir
ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties
pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas,
lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu
un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā,
pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par
dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas
politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), un 2010. gada
21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm, kas kopā
veido "integrētās pamatnostādnes". Dalībvalstis
tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.
(3)
Valstu vai to valdību vadītāji
2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par
Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats
rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas
iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi
pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo
rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt
stratēģijas "Eiropa 2020" mērķus un īstenot
konkrētai valstij adresētos ieteikumus.
(4)
Padome 2013. gada 9. jūlijā
pieņēma ieteikumu par Zviedrijas 2013. gada valsts reformu
programmu un sniedza atzinumu par Zviedrijas atjaunoto konverģences
programmu 2012.-2016. gadam.
(5)
Komisija 2013. gada 13. novembrī
pieņēma gada izaugsmes pētījumu[5], iezīmējot
2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada
sākumu. Tajā pašā dienā, pamatojoties uz Regulu (ES)
Nr. 1176/2011, Komisija pieņēma arī brīdinājuma
mehānisma ziņojumu[6],
kurā tā noteica Zviedriju kā vienu no dalībvalstīm,
par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.
(6)
Eiropadome 2013. gada 20. decembrī
apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu
stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes
sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot
diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju,
atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi
un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst
krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.
(7)
Komisija 2014. gada 5. martā
publicēja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
5. pantu sava padziļinātā pārskata rezultātus par
Zviedriju[7].
Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Zviedrijā
joprojām pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai
nepieciešama uzraudzība un politiska rīcība. Uzmanība
joprojām jāpievērš jo īpaši tam, kā notiek
mājsaimniecību parādsaistību attīstība
apvienojumā ar neefektivitāti mājokļu tirgū. Lai gan
lielais tekošā konta pārpalikums nerada riskus, kas ir
līdzīgi lieliem deficītiem, un daļēji ir saistīts
ar nepieciešamību pēc aizņemto līdzekļu īpatsvara
samazināšanas, Komisija Eiropas pusgada kontekstā uzraudzīs
tekošā konta attīstību Zviedrijā.
(8)
Zviedrija 2014. gada 16. aprīlī
iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu un 2014. gada
konverģences programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus,
lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(9)
2014. gada konverģences programmā
izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir
nodrošināt, ka uzņēmējdarbības ciklā
vispārējās valdības budžeta pārpalikums ir vidēji
1 % no IKP, kā to paredz Zviedrijas fiskālā politika.
Programmā ir saglabāts iepriekšējā programmā
noteiktais vidēja termiņa mērķis, proti, strukturālais
deficīts 1 % apmērā no IKP, kas atbilst Stabilitātes
un izaugsmes pakta prasībām. Pamatojoties uz
(pārrēķinātu) strukturālo budžeta bilanci, konverģences
programmā paredzēts iznākums, kas vairāk nekā
pietiekami izpilda vidēja termiņa mērķi visā
programmas periodā. Saskaņā ar programmu ir paredzēts, ka
valsts parāds, kas joprojām ir krietni zem atsauces
vērtības 60 % no IKP, samazināsies no 41,5 % no IKP
2014. gadā līdz 35 % 2017. gadā. Kopumā
programmā izklāstītā budžeta stratēģija atbilst
Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Programmas budžeta
prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams.
Attiecībā uz valsts finanšu stabilitāti ilgtermiņā
liela daļa no IKP tiek tērēta ilgtermiņa aprūpei, un
ilgtermiņā ir paredzēta izdevumu būtiska
palielināšanās, lai pienācīgi ņemtu vērā
sabiedrības novecošanu, tādējādi izdevumi Zviedrijā
2060. gadā sasniegs 6,4 % no IKP. Zviedrijai šis jautājums
būtu jārisina, nodrošinot pietiekamu primāro pārpalikumu un
vēl vairāk ierobežojot ar novecošanu saistītu izdevumu
pieaugumu, lai nodrošinātu ilgtermiņa fiskālo stabilitāti.
Pamatojoties uz 2014. gada konverģences programmas
izvērtējumu un Komisijas prognozi, Padome saskaņā ar Regulu
(EK) Nr. 1466/97 uzskata, ka Zviedrijas programmā ir izpildīti
Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumi un riski, kas apdraud budžeta
mērķu sasniegšanu, ir ierobežoti.
(10)
Lielās privātā sektora un jo
īpaši Zviedrijas mājsaimniecību parādsaistības
joprojām ir iemesls satraukumam. Turklāt finanšu sektora (pretēji
uzņēmumiem) atkarība no mājsaimniecībām ir
palielinājusies atbilstīgi mājsaimniecību nozares
parādam, kas šobrīd ir 83 % no IKP jeb aptuveni 160 % no
izmantojamiem ienākumiem. Parādsaistību rašanos veicina
nepārtraukts kredītu pieaugums un lēns hipotekāro
kredītu amortizācijas temps. Ja
procentu likmes palielinātos, mājokļu cenas kristos un/vai
makroekonomikas attīstība būtu negatīva,
mājsaimniecības sektora lielās parādsaistības
būtu pakļautas riskam. Šāda notikumu
attīstība ietekmētu mājsaimniecības un to
patēriņa modeļus. Tai varētu būt arī
negatīva netiešā ietekme uz banku nozari, palielinot ienākumus
nenesošo aizdevumu īpatsvaru un tirgus finansējuma izmaksas.
Zviedrija nav ne paziņojusi par kādiem pasākumiem, ne arī
tādus ir pieņēmusi, lai risinātu jautājumu
saistībā ar parādu kropļojošo ietekmi uz mājokļu
nodokļu sistēmu, ko varētu izdarīt nodokļu
pārdales kontekstā, nepalielinot kopējo nodokļu slogu.
Tomēr Zviedrija ir rīkojusies, lai sekmētu piesardzīgu
aizdevumu politiku, ieviešot hipotēku riska darījumiem
2013. gada maijā 15 %
minimālo riska pakāpi, par kuru ir ziņots, ka tā
palielināsies. Taču amortizācijas prakse
joprojām ir ļoti pielaidīga — ar ļoti ilgiem
amortizācijas periodiem, kas ir mazāk par 75 % no aizdevuma
apjoma pret ieķīlāto vērtību, — un šajā
saistībā nav īstenoti stingri pasākumi, ņemot
vērā 2013. gada oktobra ieteikuma par individuāliem
amortizācijas plāniem brīvprātīgo raksturu. Zviedrijas
Banku asociācija 2014. gada martā savu ieteikumu padarīja
stingrāku, aicinot amortizāciju samazināt līdz 70 % no
no aizdevuma apjoma pret ieķīlāto vērtību. Visbeidzot,
Zviedrija jautājumu par uzņēmumu nodokļu parādu
kropļojošo ietekmi ir risinājusi, nosakot vēl stingrākus
ierobežojumus attiecībā uz procentu atskaitāmību,
sākot no 2013. gada janvāra attiecinot tos uz visu veidu grupas
iekšējiem aizdevumiem un ieviešot tā dēvētos
ieguldītāju atskaitījumus, kas varētu atvieglot parādu
kropļojošo ietekmi uz nodokļu sistēmu. Uzņēmumu ienākuma nodoklis, sākot no
2013. gada sākuma, tika samazināts no 26,3 % līdz
22 %.
(11)
Zviedrijas mājokļu tirgus, ko raksturojis
straujš cenu pieaugums pēdējo divu desmitgažu laikā,
joprojām ir potenciāls nestabilitātes avots.
Piedāvājuma ziņā mājokļu tirgu joprojām
raksturo efektivitātes zudums, kas jo īpaši skaidrojams ar
sarežģītu plānošanas procesu, ierobežotu konkurenci
celtniecības nozarē un augstu īres maksas uzraudzības
pakāpi. Kopā ar parādus veicinošu nodokļu sistēmu šis
efektivitātes zudums mēdz radīt mājokļu cenu
palielinājuma tendenci. Zviedrija ir īstenojusi dažus pasākumus
mājokļu īres tirgū, taču šie pasākumi
izrādās nepietiekami, lai risinātu pamatā esošo
strukturālo problēmu saistībā ar īres sistēmas
augsto neelastības pakāpi. Zviedrijas valdības 2014. gada
9. aprīlī iesniegtajā pavasara likumprojektā nebija iekļauti
nekādi pasākumi, ar kuriem tiktu risināts īres tirgus
jautājums. Zviedrija ir pieņēmusi pasākumus, lai
novērstu zonējuma un plānošanas procesa efektivitātes
zudumu, kā arī pašvaldību plānošanas monopolu, aicinot
pašvaldības mājokļu vajadzību noteikšanā ņemt
vērā reģionālo perspektīvu. Šie pasākumi ir
vērsti pareizajā virzienā, taču ne visi no tiem jau ir
īstenoti, un pašvaldībām, kuras tos neīsteno, nav noteikti
nekādi sodi.
(12)
Lai arī finansējums ir apjomīgs,
veicot skolēnu starptautisko novērtējumu, ir gūts
pierādījums, ka mācību rezultāti obligātajā
skolā ir sliktāki nekā 21. gadsimta sākumā, un
šobrīd Zviedrijā rezultāti ir zemāki par vidējiem
rezultātiem ES un ESAO visās trīs jomās, kurās notika
testi (lasīšana, matemātika un zinātne). Turklāt saikne
starp sociālekonomiskajiem apstākļiem un rezultātiem ir
kļuvusi ciešāka, un atšķirības skolu vidū ir
palielinājušās. Lai arī valdības ierosinātie
pasākumi ir solis pareizajā virzienā, izrādās, ka
būs nepieciešamas radikālākas strukturālās izmaiņas.
Šajā nolūkā Zviedrija plāno veikt skolu
sistēmas efektivitātes pārskatīšanu, lai atjaunotu labus
rezultātus.
(13)
Jauniešu, mazkvalificētu darbinieku un personu
ar migrantu izcelsmi situācija darba tirgū joprojām ir
vāja. Jauniešu bezdarba līmenis joprojām ir virs
vidējā rādītāja ES. Lai arī Zviedrijas
valdība ir veikusi pasākumus šo jautājumu risināšanai,
izrādās, ka grūtības var būt saistītas ar
problēmām izglītības jomā, kur Zviedrijas
izglītības sistēma noteiktai daļai jauniešu nenodrošina
prasmes, kas nepieciešamas viņu sekmīgai integrēšanai darba
tirgū. Attiecībā uz integrāciju darba tirgū, izglītību
un apmācību Zviedrija ir pieņēmusi pasākumus, lai
sekmētu pāreju no skolas uz darba tirgu (māceklības
reforma, kas ietver "mācekļa algu") un palīdzētu
jauniešiem gūt darba pieredzi ("darbs iepazīstināšanai ar
arodu"). Šī pāreja de facto ir stiprināta, ieviešot
agrīnus pasākumus tiem, kuriem tie ir visvairāk nepieciešami.
Tomēr shēmas tvērums un to iedzīvotāju
iesaistīšana, kuri nav reģistrējušies valsts
nodarbinātības dienestā un kuri nav ne nodarbināti, ne
iesaistīti izglītībā vai apmācībā, ir
vāja. Zviedrija strādā arī pie tā, lai
paātrinātu personu ar migrantu izcelsmi integrāciju, taču
problēmas ir jo īpaši ar personām ar migrantu
izcelsmi, kuras nāk no valstīm ārpus ES.
Visbeidzot, Zviedrija šobrīd izvērtē, cik efektīva ir
pašlaik samazinātā PVN likme restorāniem un ēdināšanas
uzņēmumu pakalpojumiem, lai sekmētu darbavietu radīšanu.
Galīgo vērtējumu ir paredzēts pabeigt 2016. gada
janvārī.
(14)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir
vispusīgi izanalizējusi Zviedrijas ekonomikas politiku. Tā ir
izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu.
Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai
programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un
sociālekonomiskās politikas izveidē Zviedrijā, bet arī
atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā,
ka ir jānostiprina Eiropas Savienības vispārējā
ekonomikas pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valsts
lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas
ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir
atspoguļoti 1.–4. ieteikumā.
(15)
Ņemot vērā šo izvērtējumu,
Padome ir izskatījusi Zviedrijas konverģences programmu, un tās
atzinums[8] ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.
(16)
Ņemot vērā Komisijas
padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir
izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu.
Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
6. pantu ir atspoguļoti 2. un 3. ieteikumā,
AR ŠO IESAKA Zviedrijai laikposmā
no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties šādi.
1.           Arī turpmāk
īstenot uz izaugsmi vērstu fiskālo politiku un saglabāt
stabilu fiskālo stāvokli, konverģences programmas darbības
periodā izpildot vidēja termiņa budžeta mērķi,
arī ņemot vērā problēmas, kādas sabiedrības
novecošana rada attiecībā uz valsts finanšu stabilitāti
ilgtermiņā.
2.           Samazināt
mājsaimniecības sektora kredītu pieaugumu un privātā
sektora parādsaistības. Šajā nolūkā samazināt
parādu kropļojošo ietekmi uz iedzīvotāju ienākumu
nodokļiem, pakāpeniski ierobežojot nodokļu atskaitījumu no
hipotekārajiem procentu maksājumiem un/vai palielinot regulārus
īpašuma nodokļus. Veikt turpmākus pasākumus, lai
palielinātu hipotekāro aizdevumu amortizāciju.
3.           Vēl vairāk uzlabot
mājokļu tirgus efektivitāti, turpinot īres tiesību
noteikšanas sistēmas reformu. Jo īpaši ļaut uz tirgu
orientētas īres maksas, atsakoties no lietderīguma sistēmas
un vēl vairāk liberalizējot noteiktus īres tirgus
segmentus, un ļaut lielāku brīvību slēgt līgumu
starp atsevišķiem īrniekiem un īpašniekiem. Samazināt
plānošanas un pārsūdzību procesu ilgumu un
sarežģītību, pazeminot un apvienojot administratīvās
prasības, pašvaldībās saskaņojot celtniecības
prasības un standartus un attiecībā uz zemes piešķiršanas
procedūrām uzlabojot pārredzamību. Aicināt
pašvaldības savā rīcībā esošo zemi darīt pieejamu
jauniem dzīvojamo māju kompleksiem.
4.           Veikt atbilstošus
pasākumus, lai uzlabotu pamatprasmes un atvieglotu pāreju no
izglītības uz darba tirgu, tostarp plašākā mērā
izmantojot apmācību darbavietā un māceklības
iespējas. Stiprināt centienus darba tirgus un izglītības
pasākumus efektīvāk virzīt uz jauniešiem ar zemu
izglītības līmeni un personām ar migrantu izcelsmi.
Palielināt agrīnas iejaukšanās pasākumus un to jauniešu
iesaistīšanu, kas nav reģistrēti valsts pārvaldē.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               C(2014) 428 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 un P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               SWD(2014) 90 final.
[8]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 10. janvāris ) par pasākumiem, lai atvieglotu turpmāko pāreju uz euro (izziņots ar dokumenta numuru K(2007) 6912)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 23/30

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 10. janvāris)
   par pasākumiem, lai atvieglotu turpmāko pāreju uz euro
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2007) 6912)
   (2008/78/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 211. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Lai gan pirmajai dalībnieku grupai bija ilgs pārejas periods, kurā euro bija valsts valūta, bet euro skaidrā nauda vēl nebija ieviests, vairums pašreizējo valūtas nomaiņas valsts plānu paredz euro monētu un naudas zīmju ieviešanu euro ieviešanas dienā. Šī atšķirība un euro skaidrās naudas plašā pieejamība nozīmē, ka dalībvalstīm, kas gatavojas euro ieviešanai, jāīsteno citāda stratēģija nekā tā, kas tika īstenota laikposmā no 1999. līdz 2002. gadam.

               (2)

               Šādos atšķirīgos apstākļos Komisijas 2000. gada 11. oktobra Ieteikuma par pasākumiem, kas veicami, lai veicinātu saimnieciskās darbības veicēju sagatavošanos pārejai uz euro (1), noteikumos nav pienācīgi iztirzāti jautājumi, kas radušies līdz ar situācijas maiņu. Tāpēc, lai ņemtu vērā jauno situāciju un izmantotu pieredzi, kas gūta, ieviešot euro skaidro naudu 2002., 2007. un 2008. gadā, ir jāpieņem jauns ieteikums,

         AR ŠO IESAKA.
   1. pants
   Pārejas organizācijas koordinācija
   1.   Dalībvalstīm jāizveido pienācīgas specializētas struktūras, kas plānotu, koordinētu un sekmētu euro ieviešanai nepieciešamos sagatavošanās darbus.
   2.   Ir jāsagatavo, ar galveno saimnieciskās darbības veicēju pārstāvjiem (kredītiestādēm, mazumtirgotājiem, KIT uzņēmumiem, automātiskās tirdzniecības uzņēmumiem, patērētāju apvienībām, tirdzniecības kamerām utt.) jāapspriež un regulāri jāatjaunina valūtas nomaiņas valsts plāns, kurā ietverti visi aspekti, kas saistīti ar pāreju uz euro.
   2. pants
   Atbalsts iedzīvotājiem, gatavojoties pārejai uz euro
   1.   Valsts tiesību aktiem jāparedz cenu un citu maksājamo, kreditējamo un debitējamo naudas summu norādīšana abās valūtās. Obligāto dubulto cenu norādīšanu uzsāk iespējami drīz pēc tam, kad Padome oficiāli pieņēmusi neatgriezeniski fiksētu valsts valūtas un euro maiņas kursu. Dalībvalstīm jānodrošina, ka mazumtirgotāji neizmanto abējādu norādīšanu pirms oficiālā maiņas kursa pieņemšanas. Tāpat dalībvalstij jāpieprasa atsevišķi parādīt katru maksu, ko uzņēmumi uzliek maksājumu saņemšanai euro valūtā laikposmā starp maiņas kursa noteikšanu un euro ieviešanu. Jāaizliedz izmantot maiņas kursu, kas atšķiras no Padomes pieņemtā. Dubultai cenu norādīšanai jābūt obligātai vismaz sešus mēnešus, bet ne ilgāk kā vienu gadu pēc euro ieviešanas. Pēc tam to izbeidz, lai iedzīvotāji varētu pilnīgi pierast pie jaunās valūtas.
   2.   Dalībvalstīm jānodrošina, lai visi iedzīvotāji būtu labi informēti par kārtību pārejai uz euro, par euro naudas zīmju un monētu aizsardzību un euro skaidrās naudas drošības elementiem, un jāpalīdz iedzīvotājiem apgūt jauno vērtības izteiksmi. Šī informācijas kampaņa jāīsteno vēl kādu laiku pēc euro ieviešanas. Īpaši jāizveido speciālas informācijas programmas mazaizsargātām personām (piemēram, vecākiem iedzīvotājiem, cilvēkiem ar fiziskām, sensorām vai garīgām veselības problēmām utt.), kā arī cilvēkiem, kam ir apgrūtināta piekļuve informācijai (piemēram, migrantiem, bezpajumtniekiem un lasīt un rēķināt nepratējiem utt.).
   3.   Dalībvalstīm, kredītiestādēm un uzņēmumiem jāorganizē apmācību sesijas, lai ar euro iepazīstinātu personālu, kas regulāri strādā ar skaidru naudu, lai nodrošinātu euro labāku atpazīšanu, drošības elementu pareizu identifikāciju un ātrāku manipulāciju ar euro monētām un naudas zīmēm. Turklāt jāorganizē vairākkārtējas apmācības sesijas redzes invalīdiem, lai palīdzētu viņiem sensori apgūt jauno valūtu.
   4.   Valsts iestādēm jānodrošina uzņēmēji, jo īpaši MVU, ar precīzu informāciju par pārejas grafiku un attiecīgiem juridiskiem, nodokļu un grāmatvedības noteikumiem. Tirdzniecības apvienībām, euro informācijas centriem, tirdzniecības kamerām, grāmatvežiem un uzņēmējdarbības konsultantiem jānodrošina, ka uzņēmēji, ar kuriem tie sazinās, pienācīgi sagatavojas un spēj veikt visus darījumus euro valūtā no tās ieviešanas dienas.
   5.   Kredītiestādēm jāinformē klienti par praktiskajām sekām pārejai uz euro. Tām jo īpaši jāpievērš klientu uzmanība faktam, ka tie pēc euro ieviešanas datuma nevarēs veikt rakstiskus maksājumus un turēt kontus nevienā no agrākajām valsts valūtām.
   6.   Uzņēmējiem jāveic pasākumi, lai vairotu darbinieku informētību, un jāorganizē īpašas apmācības darbiniekiem, kas darbā saskaras ar apmeklētājiem.
   7.   Veicot regulāras pārbaudes, dalībvalstīm jāuzrauga, kā saimnieciskās darbības veicēji gatavojas pārejai uz euro.
   3. pants
   Euro skaidrās naudas ieviešanas paātrināšana
   1.   Lai samazinātu fiziski apmaināmās naudas daudzumu, patērētāji jāmudina skaidrās naudas krājumus dažas nedēļas pirms pārejas noguldīt bankās. Līgumos, kuros parasti norāda valsts valūtu, ko noslēdz pēc tam, kad Padome pieņēmusi lēmumu, ar kuru neatgriezeniski nosaka fiksētu valūtas maiņas kursu, un kas būs spēkā arī pēc euro ieviešanas, summas vēlams norādīt euro.
   2.   Dažus mēnešus pirms pārejas uz euro kredītiestādēm un tirdzniecības vietām jāizmanto iespējas, ko sniedz euro naudas zīmju un monētu priekšpiegāde un priekšpiegādes otrā fāze, kā to paredzējusi Eiropas Centrālā banka (2). Dažas nedēļas pirms pārejas ar naudas zīmēm un monētām jāapgādā tirdzniecības vietas. Īpaši pasākumi jāparedz nelielām mazumtirdzniecības vietām, tostarp tās jānodrošina ar euro monētu komplektiem. Lai veicinātu tirdzniecības vietu iesaistīšanos priekšpiegādē, tām jāpiedāvā finansiāli pievilcīgi atliktās debitēšanas nosacījumi. Iedzīvotājiem jābūt iespējai iegādāties euro monētu komplektus trīs nedēļu laikā pirms pārejas, lai nodrošinātu, ka katrā mājsaimniecībā ir vismaz viens komplekts.
   3.   Bankomāti jāpielāgo euro naudas zīmju izsniegšanai no euro ieviešanas dienas. Bankomāti, kurus tehnisku iemeslu dēļ nevar pielāgot laikus, jāslēdz. Naudas izņemšana un apmaiņa kredītiestādēs pirmajās divās nedēļās pirms un pēc pārejas galvenokārt jāveic maza nomināla naudas zīmēs.
   4.   No euro ieviešanas dienas tirdzniecības vietām ir pienākums izdot atlikumu tikai euro, izņemot gadījumus, kad tas nav izdarāms praktisku iemeslu dēļ. Ir jāveic ad hoc pasākumi, lai sekmētu skaidras naudas priekšpiegādes otrās fāzes īstenošanu attiecībā uz tirdzniecības vietām un samazinātu grūtības, kas saistītas ar naudas daudzuma pieaugumu tirdzniecības vietās.
   5.   Visi tirdzniecības vietu elektroniskie termināli jāpārslēdz uz euro tā ieviešanas dienā. Patērētāji pirmajās dienās pēc euro ieviešanas jāmudina biežāk izmantot elektroniskos maksājumus.
   6.   Kredītiestāžu galvenajām nodaļām jābūt atvērtām pirmajās abu valūtu aprites perioda dienās, lai veicinātu valsts valūtas nomaiņu ar euro. Turklāt pārejas laikā banku darba laiks jāpagarina. Jānodrošina īpašas iespējas mazumtirgotājiem, lai būtu iespējams ātrāk piegādāt skaidru naudu un izvairīties no rindām.
   4. pants
   Ļaunprātību un iedzīvotāju pārpratumu novēršana sakarā ar cenu maiņu
   1.   Ar mazumtirdzniecības un pakalpojumu nozari jāslēdz līgumi, lai nodrošinātu, ka euro ieviešanas ietekme uz cenām ir neitrāla. Konkrētāk, mazumtirgotāji pārejas dēļ nedrīkst paaugstināt cenas, un, pēc pārejas nosakot cenas euro, tiem jācenšas samazināt cenu izmaiņas. Šie līgumi īstenojami, ieviešot logo, kas ir patērētājiem viegli ieraugāms un atpazīstams. Logo jāreklamē saziņas un informācijas kampaņās. Sadarbībā ar patērētāju apvienībām cieši jāuzrauga, vai mazumtirgotāji pilda saistības, kuras tie ar šiem līgumiem uzņēmušies. Jāparedz preventīvi pasākumi gadījumiem, kad saistības netiek pildītas, sākot ar uzņēmuma nosaukuma publiskošanu un beidzot ar iespējamiem naudas sodiem nopietnākos gadījumos.
   2.   Tuvākajās nedēļās pēc pārrēķina kursa pieņemšanas līdz pat cenu dubultās norādīšanas perioda beigām dalībvalstīm jāveic cieša un regulāra cenu uzraudzība. Nedēļās pirms pārejas un pēc tās iedzīvotājiem ik nedēļas jāsaņem informācija par cenu pārmaiņām, lai novērstu iespējamos pārpratumus.
   3.   Pēc pārejas uz euro maksājumu darījumiem euro jāpiemēro tādas pašas banku nodevas, kādas piemērotas valsts valūtā.
   5. pants
   Nobeiguma noteikums
   Dalībvalstis tiek aicinātas atbalstīt šā ieteikuma īstenošanu.
   6. pants
   Adresāti
   Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm, uz kurām attiecas Līguma 122. pantā noteiktais izņēmums, kā arī kredītiestādēm, uzņēmumiem, tirdzniecības apvienībām un patērētāju organizācijām šajās dalībvalstīs.

      Briselē, 2008. gada 10. janvārī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Joaquín ALMUNIA

      (1)  Ieteikums 2000/C 303/05 (OV C 303, 24.10.2000., 6. lpp.).

      (2)  Sk. Eiropas Centrālās bankas 2006. gada 14. jūlija Pamatnostādni par dažiem sagatavošanās pasākumiem pārejai uz euro skaidru naudu un par euro banknošu un monētu priekšpiegādi un priekšpiegādes otro fāzi ārpus euro zonas (ECB/2006/9, OV L 207, 28.7.2006., 39. lpp.).


				|

		52012PC0255

			Ieteikums PADOMES LĒMUMS, ar ko atļauj sākt sarunas, lai, ņemot vērā ES paplašināšanos attiecībā uz Horvātiju, pielāgotu šādus nolīgumus: Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, Nolīgumu starp Norvēģijas Karalisti un Eiropas Savienību par Norvēģijas finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada līdz 2014. gadam, Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos un Nolīgumu par sadarbību un muitas savienību ar Sanmarīno /* COM/2012/0255 final */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
Līgumu par Horvātijas Republikas
pievienošanos Eiropas Savienībai[1] parakstīja
2011. gada 9. decembrī.
Eiropas Savienība un tās
dalībvalstis ir noslēgušas Eiropas Ekonomikas zonas līgumu ar
Norvēģiju, Islandi un Lihtenšteinu, Līgumu par
Norvēģijas finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada līdz
2014. gadam, Līgumu par personu brīvu pārvietošanos ar Šveici un
Līgumu par sadarbību un muitas savienību ar Sanmarīno.
Šie nolīgumi ir jāpielāgo, lai
iekļautu Horvātiju kā līgumslēdzēju pusi pēc
tās pievienošanās Eiropas Savienībai. Pašreizējām
līgumslēdzējām pusēm ir jāpārrunā
pielāgošanas noteikumi ar kandidātvalsti. Sarunas jāuzsāk
laikus, lai šo Līgumu pielāgošanas akti stātos spēkā
dienā, kad Horvātija pievienojas ES.
Saskaņā ar Akta par Horvātijas
Republikas pievienošanos (turpmāk – Pievienošanās akts) 6. pantu
šīs sarunas risina Komisija, pamatojoties uz Padomes
apstiprinātām sarunu norādēm un apspriežoties ar
dalībvalstu pārstāvju komiteju.
Sarunas Eiropas Savienības
vārdā un tās dalībvalstu vārdā sāk,
pamatojoties uz šādiem apsvērumiem:
1. Eiropas Ekonomikas zonas līgums
Saskaņā ar Pievienošanās akta
6. panta 5. punktu par Horvātijas Republikas pievienošanās
nosacījumiem, Horvātija ir apņēmusies pievienoties Eiropas
Ekonomikas zonai (EEZ), ievērojot minētā akta nosacījumus.
Saskaņā ar EEZ līguma 128. pantu Horvātijai būs
jāiesniedz pieteikums, lai pievienotos EEZ.
Šajā nolūkā Komisija būtu
jāpilnvaro ES un tās dalībvalstu vārdā apspriest ar
EEZ līgumslēdzējām pusēm un Horvātiju
nolīgumu par Horvātijas dalību EEZ.
Pamatojoties uz 2007. gada EEZ
paplašināšanās sarunās gūto pieredzi, ir noteikts, ka
iespējamie apspriežamie jautājumi ir šādi:
–
Izņēmumi un pārejas posmi: Saistībā ar Pievienošanās līgumu noteiktos
izņēmumus un pārejas posmus būtu jāpārņem
EEZ līgumā. Visticamāk Norvēģija, Islande un
Lihtenšteina neiebildīs pret šo pamatprincipu.
–
Lauksaimniecības produkti un
apstrādāti lauksaimniecības produkti:
Horvātijas dalība EEZ tirdzniecībā ir visai ierobežota.
Tomēr nav izslēgts, ka Norvēģija un Islande prasīs
kompensāciju par pašreizējo divpusējo brīvās
tirdzniecības nolīgumu pārtraukšanu ar Horvātiju no
pievienošanās dienas. Par šādu pielāgošanu attiecībā uz
lauksaimniecības produktiem un apstrādātiem
lauksaimniecības produktiem būtu jāvienojas parastās
sarunās, attiecīgi pamatojoties uz EEZ līguma 19. pantu
un 3. protokolu, ar mērķi turpināt šo produktu
tirdzniecības liberalizāciju.
–
EEZ un Norvēģijas finanšu
mehānismi: 2007. gada EEZ
paplašināšanās nolīgumā visas trīs EEZ EBTA valstis vienojās
papildus ieguldīt 72 miljonus euro paplašinātās EEZ
sociālajā un ekonomiskajā kohēzijā (21,5 miljonus
euro Bulgārijai un 50,5 miljonus euro Rumānijai) līdz
2009. gada 30. aprīlim, ieskaitot. Norvēģija viena
pati ir papildus ieguldījusi 68 miljonus euro, izmantojot divas
divpusējās sadarbības programmas ekonomiskās izaugsmes un
noturīgas attīstības veicināšanai Bulgārijā
(20 miljoni euro) un Rumānijā (48 miljoni euro). No 2009.
gada līdz 2014. gadam saskaņā ar Nolīgumu starp
Eiropas Savienību, Islandi, Lihtenšteinu un Norvēģiju par EEZ
finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada līdz 2014. gadam
visas trīs EEZ EBTA valstis EEZ sociālajā un ekonomiskajā
kohēzijā kopumā ieguldīs 988,5 miljonus euro.
Izmantojot Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģiju
par Norvēģijas finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada
līdz 2014. gadam, Norvēģija viena pati papildus
iemaksās vēl 800 miljonus euro. ES pamatnostāja šajās
sarunās bija, ka EEZ EBTA valstis kā iekšējā tirgus
dalībnieces gūs tikpat lielu labumu no paplašināta
iekšējā tirgus kā dalībvalstis, tādēļ
arī tām ir jāpiedalās, lai veicinātu
ilgtspējīgu un vienlīdzīgu iekšējā tirgus
attīstību, mazinot sociālās un ekonomiskās
atšķirības ES/EEZ. Ņemot vērā to, ka ir
paredzēts, ka EEZ un Norvēģija 2013. gadā sāks sarunas
ar ES par finanšu ieguldījumu saņēmējvalstīm
EEZ/Norvēģijas finanšu mehānismiem laikposmam no 2015. līdz
2020. gadam, šķiet lietderīgi sarunās par Horvātijas
piemērot to pašu pieeju, ko izmantoja Bulgārijas un Rumānijas
gadījumā, proti, ka EEZ EBTA valstīm būtu
proporcionāli jādod finansiāls ieguldījums
paplašinātās ES/EEZ sociālajā un ekonomiskajā
kohēzijā ar EEZ/Norvēģijas finanšu mehānismu
palīdzību līdz 2014. gadam, neatņemot pašreizējām
saņēmējvalstīm līdzekļus, par kuriem iepriekš jau
bijusi panākta vienošanās, un pamatojoties uz tiem pašiem
kritērijiem. Papildu līdzekļu
piešķiršana Horvātijai ir jāpamato ar tiem pašiem
kritērijiem, ko pielietoja abiem pašreizējiem finanšu
mehānismiem. Pārskatot finanšu mehānismus, ir arī
jāatceras, ka visi esošie divpusējie palīdzības līgumi
starp EEZ EBTA valstīm un jauno ES dalībvalsti tiks izbeigti,
jaunajai dalībvalstij pievienojoties ES.
Paplašināšanās procesa laikā ar
Bulgāriju un Rumāniju tika panākta vienošanās, ka Komisija
nevis "pārbauda", bet "var pārbaudīt"
ierosinātos projektus. Šis jautājums būtu atkal
jāiekļauj sarunās.
Parasti sarunas ir jāierobežo, skarot
galvenos jautājumus, kas ir būtiski ES paplašināšanās
procesam, lai izvairītos no laikietilpīgām procedūrām,
kas apdraudētu ES un EEZ paplašināšanās vienlaicīgu
stāšanos spēkā.
2. Šveice un Sanmarīno
Saskaņā ar Akta par Horvātijas
Republikas pievienošanās nosacījumiem 6. panta 2. punktu un
6. panta 3. punktu Horvātija ir apņēmusies
pievienoties nolīgumiem, kas noslēgti vai ko parakstījušas pašreizējās
dalībvalstis un Eiropas Savienība ar vienu vai vairākām
trešām valstīm vai ar starptautiskām organizācijām.
Saskaņā ar šo pašu noteikumu par Horvātijas pievienošanos
šādiem nolīgumiem vienojas, noslēdzot protokolu pie šādiem
nolīgumiem starp Padomi, kas pieņemot vienprātīgu
lēmumu rīkojas dalībvalstu vārdā, un attiecīgo
trešo valsti vai valstīm, vai attiecīgo starptautisko
organizāciju. Par minētajiem protokoliem[2]
vienojas Komisija, pamatojoties uz sarunu norādēm, ko
vienprātīgi apstiprina Padome, un apspriežoties ar dalībvalstu
pārstāvju komiteju, un tos noslēdz Padome.
Šajā nolūkā Komisijai būtu
jāiesniedz Padomei ieteikums, lai pieņemtu lēmumu, ar ko
pilnvaro Komisiju uzsākt sarunas.
Nolīgums par personu brīvu
pārvietošanos ar Šveici
Atsaucoties uz Pievienošanās akta
6. panta 3. punktu, nolīgumu par personu brīvu
pārvietošanos ar Šveici ir jāpielāgo, lai iekļautu jauno ES
dalībvalsti. Sarunās varētu pārrunāt šādus jautājumus.
Pārejas posmi: Nolīgumā par
personu brīvu pārvietošanos ir paredzēti pārejas posmi, kas
noteiktos apstākļos sniedz Šveicei iespēju piemērot
kvantitatīvus ierobežojumus attiecībā uz piekļuvi
saimnieciskai darbībai. Tie ir dažādi – 12 gadi pēc
nolīguma stāšanās spēkā (līdz 2014. gada
31. maijam), 8 gadi pēc tam, kad ir stājies spēkā
nolīguma 2004. gada protokols attiecībā uz
dalībvalstu, kas pievienojās ES 2004. gadā,
kļūšanu par nolīguma līgumslēdzējām
pusēm (līdz 2014. gada 31. maijam) un 10 gadi pēc tam,
kad ir stājies spēkā tā 2008. gada protokols,
attiecībā uz Bulgārijas un Rumānijas kļūšanu par
nolīguma līgumslēdzējām pusēm (līdz
2019. gada 31. maijam)[3]. Tāpat kā
iepriekšējās paplašināšanās laikā Šveicei būtu
jāpiešķir tādas pašas atkāpes un pārejas posmi kā
tie, par kuriem panākta vienošanās saistībā ar Pievienošanās
līgumu. Šveices noteikto kvantitatīvo ierobežojumu aprēķinu
būtu jānosaka, ņemot vērā pašreizējo
migrāciju no valsts, kas pievienojas, un tās iedzīvotāju
skaitu.
Nolīgums par sadarbību un
muitas savienību ar Sanmarīno
Atsaucoties uz Horvātijas
Pievienošanās akta 6. panta 2. punktu, arī šo nolīgumu
ir jāpielāgo, lai iekļautu jauno ES dalībvalsti.
Konkrēti apspriežamie jautājumi nav noteikti.
Tāpēc Komisija iesaka Padomei:
–
pieņemt pievienoto lēmumu, ar ko
atļauj uzsākt sarunas, lai
–
pielāgotu Līgumu par Eiropas Ekonomikas
zonu saskaņā ar Eiropas Savienības paplašināšanos
attiecībā uz Horvātiju,
–
pielāgotu Nolīgumu starp
Norvēģijas Karalisti un Eiropas Savienību par
Norvēģijas Finanšu mehānismu laikposmam no 2009. līdz 2014.
gadam,
–
pielāgotu Nolīgumu starp Eiropas Kopienu
un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices
Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos,
saskaņā ar Eiropas Savienības paplašināšanos
attiecībā uz Horvātiju,
–
pielāgotu Nolīgumu par sadarbību un
muitas savienību ar Sanmarīno saskaņā ar Eiropas
Savienības paplašināšanos attiecībā uz Horvātiju,
–
izdot sarunu norādes, kas pievienotas šim
lēmumam;
–
iecelt īpašu komiteju, ar kuru apspriežoties,
jāveic sarunas.
Ieteikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko atļauj sākt sarunas, lai,
ņemot vērā ES paplašināšanos attiecībā uz
Horvātiju, pielāgotu šādus nolīgumus: Līgumu par
Eiropas Ekonomikas zonu, Nolīgumu starp Norvēģijas Karalisti un
Eiropas Savienību par Norvēģijas finanšu mehānismu
laikposmam no 2009. gada līdz 2014. gadam, Nolīgums starp
Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices
Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos
un Nolīgumu par sadarbību un muitas savienību ar Sanmarīno
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību (“LESD”) un jo īpaši tā 218.
panta 3. un 4. punktu,
ņemot vērā Līgumu starp
Beļģijas Karalisti, Bulgārijas Republiku, Čehijas
Republiku, Dānijas Karalisti, Vācijas Federatīvo Republiku,
Igaunijas Republiku, Īriju, Grieķijas Republiku, Spānijas
Karalisti, Francijas Republiku, Itālijas Republiku, Kipras Republiku,
Latvijas Republiku, Lietuvas Republiku, Luksemburgas Lielhercogisti,
Ungārijas Republiku, Maltas Republiku, Nīderlandes Karalisti,
Austrijas Republiku, Polijas Republiku, Portugāles Republiku,
Rumāniju, Slovēnijas Republiku, Slovākijas Republiku, Somijas
Republiku, Zviedrijas Karalisti un Lielbritānijas un
Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Eiropas Savienības dalībvalstīm)
un Horvātijas Republiku par Horvātijas Republikas pievienošanos
Eiropas Savienībai[4], kas parakstīts
2011. gada 9. decembrī, un jo īpaši tā 3. panta 4. punktu,
ņemot vērā Aktu par
Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un
pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību,
Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas
Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā[5],
un jo īpaši tā 6. panta 2. punktu un 6. panta
5. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu,
tā kā ir jāsāk sarunas,
lai, ņemot vērā ES paplašināšanos attiecībā uz
Horvātiju, pielāgotu Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu,
Nolīgumu starp Norvēģijas Karalisti un Eiropas Savienību
par Norvēģijas finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada
līdz 2014. gadam, Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās
dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no
otras puses, par personu brīvu pārvietošanos un Nolīgumu par
sadarbību un muitas savienību ar Sanmarīno,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Komisija ir pilnvarota risināt sarunas
Eiropas Savienības un tās dalībvalstu vārdā par
grozījumiem Līgumā par Eiropas Ekonomikas zonu un Nolīgumā
starp Norvēģijas Karalisti un Eiropas Savienību par
Norvēģijas finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada līdz
2014. gadam, ņemot vērā Eiropas Savienības
paplašināšanos attiecībā uz Horvātiju.
2. pants
Komisija ir pilnvarota risināt sarunas
Eiropas Savienības un tās dalībvalstu vārdā, tostarp
ar nosacījumu, ka Pievienošanās līgums stājas
spēkā, arī Horvātijas Republikas vārdā, par
grozījumiem Nolīgumā starp Eiropas Kopienu un tās
dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no
otras puses, par personu brīvu pārvietošanos un Nolīgumā
par sadarbību un muitas savienību ar Sanmarīno, ņemot
vērā Eiropas Savienības paplašināšanos uz Horvātiju.
3. pants
Sarunu norādes ir izklāstītas
pielikumā.
4. pants
Sarunas risina, apspriežoties ar
[īpašās komitejas nosaukums; ievieto Padome].
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Komisijai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
PIELIKUMS
Sarunu norādes,
lai,
ņemot vērā ES paplašināšanos attiecībā uz
Horvātiju, pielāgotu Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu,
Nolīgumu starp Norvēģijas Karalisti un Eiropas Savienību
par Norvēģijas finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada
līdz 2014. gadam, Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās
dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no
otras puses, par personu brīvu pārvietošanos un Nolīgumu par
sadarbību un muitas savienību ar Sanmarīno
1.           Vispārējais mērķis
Minēto nolīgumu pielāgošana, lai
Horvātija, iestājoties ES, varētu pievienoties šiem
nolīgumiem, kā arī attiecīgo finansiālo
ieguldījumu pārskatīšana, lai mazinātu ekonomiskās un
sociālās atšķirības paplašinātajā ES.
2.           Sarunu sākums
Sarunas ar valsti, kas pievienojas, no vienas
puses, un attiecīgi Islandi, Lihtenšteinu, Norvēģiju / Šveici /
Sanmarīno, no otras puses, par iepriekš minēto nolīgumu
pielāgošanu ir jāuzsāk pēc iespējas drīz.
3.           Nolīgumu pielāgošanas aktu
saturs
Nākamajai jaunajai ES dalībvalstij ir
jāpievienojas šiem nolīgumiem.
Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ
līgums) un Nolīgums par Norvēģijas finanšu mehānismu
Atkāpes un pārejas posmus, par kuriem
panākta vienošanās Aktā par Horvātijas Republikas
pievienošanās nosacījumiem būtu jāpārņem EEZ
līgumā. Būtu jāpanāk proporcionāls esošo EEZ un
Norvēģijas finanšu mehānismu palielinājums līdz
2014. gadam attiecībā uz Horvātiju, pamatojoties uz tiem
pašiem kritērijiem, ko izmantoja pašreizējiem mehānismiem.
Sarunas cik iespējams jāierobežo, koncentrējoties uz to galveno
jautājumu pārrunāšanu, kas būtiski EEZ
paplašināšanās procesam.
Nolīgums starp Eiropas Kopienu un
tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices
Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos
Atkāpes un pārejas posmus, par kuriem
panākta vienošanās Pievienošanās aktā attiecīgos
gadījumos būtu jāpārņem. Šveices noteikto kvantitatīvo
ierobežojumu aprēķinu būtu jānosaka, ņemot
vērā pašreizējo migrāciju no valsts, kas pievienojas, un
tās iedzīvotāju skaitu.
Nolīgums par sadarbību un muitas
savienību ar Sanmarīno
Šis nolīgums ir jāpielāgo,
iekļaujot tajā Horvātiju pēc tās pievienošanās
ES. Nav noteikti konkrēti jautājumi, ko būtu svarīgi
pārrunāt.
4.           Ratifikācija un stāšanās
spēkā
Sarunas būtu jāpabeidz pēc
iespējas ātrāk, lai pielāgošanas akti varētu
stāties spēkā Horvātijas pievienošanās dienā ar
nosacījumu, ka Horvātija pievienojas. Ja pielāgošanas akti nevar
stāties spēkā pievienošanās dienā, būtu
jāparedz provizoriska piemērošana, ņemot vērā
attiecīgās procedūras ES un attiecīgajās trešās
valstīs.
 FINANŠU PĀRSKATS ||
   || DATUMS:
 1. || BUDŽETA POZĪCIJA: n.p. || APROPRIĀCIJAS
 2. || NOSAUKUMS:   Šādu jaukto nolīgumu pielāgošana saistībā ar ES paplašināšanos, lai iekļautu Horvātiju : Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu, Nolīgums starp Norvēģijas Karalisti un Eiropas Savienību par Norvēģijas finanšu mehānismu laikposmam no 2009. gada līdz -2014. gadam Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos Nolīgums par sadarbību un muitas savienību ar Sanmarīno
 3. || JURIDISKAIS PAMATS LESD 207., 217. un 218. pants
 4. || MĒRĶI
 5. || FINANSIĀLĀ IETEKME   Nav || 12 MĒNEŠU LAIKA POSMS (miljonos EUR) || KĀRTĒJAIS FINANŠU GADS [n] (miljonos EUR) || NĀKAMAIS FINANŠU GADS [n + 1] (miljonos EUR)
 5.0 || IZDEVUMI -               KO SEDZ NO ES BUDŽETA (KOMPENSĀCIJAS/INTERVENCES PASĀKUMI) -               VALSTU IESTĀDES -               CITI ||     Nav ||     Nav ||     Nav
 5.1 || IEŅĒMUMI -               ES PAŠU RESURSI (MAKSĀJUMI/MUITAS NODOKĻI) -               VALSTS ||     Nav ||     Nav ||     Nav
   ||   || [n+2] || [n+3] || [n+4] || [n+5]
 5.0.1 || PAREDZĒTIE IZDEVUMI ||   ||   ||   ||
 5.1.1 || PAREDZĒTIE IEŅĒMUMI ||   ||   ||   ||
 5.2 || APRĒĶINA METODE:
 6.0 || VAI PROJEKTU VAR FINANSĒT NO APROPRIĀCIJĀM, KAS IERAKSTĪTAS KĀRTĒJĀ BUDŽETA ATTIECĪGAJĀ NODAĻĀ? || JĀ
 6.1 || VAI PROJEKTU VAR FINANSĒT, VEICOT KĀRTĒJĀ BUDŽETA STARPNODAĻU PĀRVEDUMUS? ||  NĒ
 6.2 || VAI BŪS VAJADZĪGS PAPILDU BUDŽETS? ||  NĒ
 6.3 || VAI APROPRIĀCIJAS BŪS JĀIERAKSTA NĀKAMO GADU BUDŽETOS? ||  NĒ
 PIEZĪMES:
[1]               [Līgumu starp Beļģijas Karalisti,
Bulgārijas Republiku, Čehijas Republiku, Dānijas Karalisti,
Vācijas Federatīvo Republiku, Igaunijas Republiku, Īriju,
Grieķijas Republiku, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku, Itālijas
Republiku, Kipras Republiku, Latvijas Republiku, Lietuvas Republiku,
Luksemburgas Lielhercogisti, Ungārijas Republiku, Maltas Republiku,
Nīderlandes Karalisti, Austrijas Republiku, Polijas Republiku,
Portugāles Republiku, Rumāniju, Slovēnijas Republiku,
Slovākijas Republiku, Somijas Republiku, Zviedrijas Karalisti un
Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Eiropas
Savienības dalībvalstīm) un Horvātijas Republiku par
Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai,
OV L 112, 2012. gada 24. aprīlis]
[2]               Izņemot tos, kas attiecas uz nolīgumu, kas
vienīgi vai galvenokārt attiecas uz kopējo ārpolitiku un
drošības politiku.
[3]               Nolīguma 10. pants, kā papildināts
ar 2004. un 2008. gada protokoliem.
[4]               OV L 112, 2012. gada 24. aprīlis.
[5]               OV L 112, 2012. gada 24. aprīlis.