				|

		52012DC0311

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Igaunijas 2012. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas stabilitātes programmu 2012.-2015. gadam /* COM/2012/0311 final - 2012/ () */

			   	Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Igaunijas 2012. gada valsts reformu
programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Igaunijas stabilitātes programmu
2012.-2015. gadam
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes
1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[2],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[3],

ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu
komiteju,
tā kā:
(1)(1)   Eiropadome 2010. gada 26. martā atbalstīja
Eiropas Komisijas priekšlikumu sākt jaunu nodarbinātības un
izaugsmes stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās
jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas
izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)(2)   Padome 2010. gada 13. jūlijā
pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības
vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm
(2010.–2014. gads), savukārt 2010. gada 21. oktobrī — lēmumu
par dalībvalstu nodarbinātības politikas
pamatnostādnēm[4],
kas kopā veido „integrētās pamatnostādnes”.
Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs
integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un
nodarbinātības politikā.
(3)(3)   Padome 2011. gada 12. jūlijā
pieņēma ieteikumu par Igaunijas valsts reformu programmu
2011. gadam un sniedza atzinumu par Igaunijas atjaunināto
stabilitātes programmu 2011.-2014. gadam.
(4)(4)   Komisija 2011. gada 23. novembrī pieņēma
otro gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot
otro Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas
pusgadu, kas balstās uz stratēģiju "Eiropa 2020".
Komisija 2012. gada 14. februārī, balstoties uz Regulu (ES)
Nr. 1176/2011, pieņēma Brīdinājuma mehānisma
ziņojumu[5],
kurā tā nebija minējusi Igauniju kā vienu no
dalībvalstīm, kurai tiktu veikts padziļinātais
pārskats.
(5)(5)   Eiropadome 2012. gada 2. martā apstiprināja
prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo
konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā
uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, izaugsmi veicinošu
fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdošanas
nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju,
risināt bezdarba problēmu un krīzes sociālās sekas un
modernizēt valsts pārvaldi. Tā aicināja dalībvalstis
īstenot Padomes konkrētām valstīm paredzētos ieteikumus
2011. gadam un šīs prioritātes izvērst konkrētos
pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai
konverģences programmās un valstu reformu programmās.
(6)(6)   Eiropadome 2012. gada 2. martā arī
aicināja dalībvalstis, kuras piedalās paktā "Euro
plus", savlaicīgi nākt klajā ar savām
saistībām, lai tās varētu iekļaut minēto valstu
stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu
programmās.
(7)(7)   Igaunija 2012. gada 26. aprīlī iesniedza savu
stabilitātes programmu, kas attiecas uz 2012.–2015. gadu, un
2012. gada valsts reformu programmu. Abas programmas izvērtētas
vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(8)(8)   Pamatojoties uz stabilitātes programmas
novērtējumu saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 5. panta 1. punktu, Padome uzskata, ka
stabilitātes programmas budžeta prognožu pamatā esošais
makroekonomiskais scenārijs ir ticams 2012.-2013. gadā, kad IKP
pieaugumam ir paredzēts būt vidēji 2,4 %. Saskaņā
ar Komisijas 2012. gada pavasara prognozēm IKP pieaugums
2013. gadā būs 3,8 %. Programmā
izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir
nodrošināt ilgtspējīgu fiskālo politiku, kas sekmē
līdzsvarotu izaugsmi, sasniedzot strukturālu pārpalikumu un
vienlaicīgi nodrošinot pietiekamas fiskālās rezerves un
samazinot nodokļu slogu darbaspēkam. Stratēģijas
mērķis ir arī izpildīt Stabilitātes un izaugsmes
paktā noteiktās prasības. Programmas mērķis ir no
2012. gada sasniegt vērienīgāku mērķi par to, kas
paredzēts saskaņā ar budžeta vidēja termiņa
mērķi (VTM) par strukturālu pārpalikumu. VTM
pienācīgi atspoguļo Stabilitātes un izaugsmes pakta
prasības. Pamatojoties uz (pārrēķinātu)
strukturālu budžeta bilanci[6],
valsts izdevumu pieaugums, ņemot vērā diskrecionāros
ieņēmumu pasākumus, visos gados, izņemot 2013. gadu
(kad ir plānots sasniegt VTM) un 2014. gadu, atbilst
Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktajam izdevumu
rādītājam. Vienlaicīgi programmas mērķis ir no
2014. gada sasniegt nominālo pārpalikumu. Parāda
attiecība ir krietni mazāka par 60 % no IKP, un
saskaņā ar programmu tā visticamāk pēc 2013. gada
samazināsies līdz aptuveni 10 % 2015. gadā.
(9)(9)   Igaunija 2011. gadā sasniedza apjomīgu budžeta
pārpalikumu. Saskaņā ar Komisijas 2012. gada pavasara
prognozēm ekonomiskās izaugsmes rādītājs
2012. gadam tiek prognozēts daudz mazāks par
rādītāju 2011. gadam, tam no 7,6 % samazinoties
līdz 1,6 %, līdz ar to ir nepieciešams veikt izdevumu
efektivitātes turpmāku kontroli. Igaunija plāno
2012. gadā ieviest strukturālu budžeta normu, lai palīdzētu
saglabāt kontroli pār izdevumiem. Tiklīdz budžeta norma ir
ieviesta, tā būtu jāpapildina ar saistošo daudzgadu izdevumu
mērķu stiprināšanu. Tādējādi Igaunija ir
daļēji īstenojusi 2011. gada ieteikumu šajā jomā.
(10)(10)           Attiecībā uz darba tirgu ar
nodarbinātību saistīto nodokļu jomā ir veikti
vairāki pasākumi. Taču stimulus strādāt var uzlabot,
risinot jautājumu saistībā ar pieaugošo tendenci saņemt
invaliditātes un darba nespējas pabalstus un panākot, lai
personām ar zemiem un augstiem ienākumiem, kuras saņem
bezdarbnieku un vecāku pabalstu, atmaksātos iet strādāt. Lai
arī ir veikti daudzsološi pasākumi nolūkā samazināt
augsto bezdarba līmeni, ilgtermiņa un jaunatnes bezdarba līmenis
joprojām ir augsts. Rezultātā to bērnu skaits, kuri ir
pakļauti nabadzībai mājsaimniecībās, kurās
pieaugušie ir bez darba, aizvien palielinās, un šis jautājums ir
jārisina ar efektīviem sociālajiem pakalpojumiem un ģimenes
pakalpojumiem. Ģimenes atbalsts pats par sevi varētu būt
efektīvāks, neskarot budžetu un labāk izmantojot vecāku un
ģimenes pabalstu piešķiršanu un atceļot neefektīvos
atbrīvojumus no ienākuma nodokļa saistībā ar
bērniem.
(11)(11)           Valsts energoefektivitātes rīcības
plānā noteiktie pasākumi vēl joprojām nav pietiekami,
ņemot vērā pašreizējo tendenci aizvien mazāk izmantot
sabiedrisko transportu. Jaunu automašīnu parks Igaunijā ir
energovisintensīvākais ES. Degvielas akcīzes nodokļi nav
pietiekami, lai mainītu patēriņa modeļus. Vēl nav
pilnībā pabeigta vairāku ar energoenerģiju saistītu ES
direktīvu transponēšana. Igaunijai joprojām ir
jādažādo tās energoapgādes veidi. Varētu
atjaunināt elektroenerģijas infrastruktūru, lai tajā
iekļautu pieaugošos vēja enerģijas apjomus.
(12)(12)           Arodizglītības kvalitāte un
pieejamība ir ievērojami uzlabojusies, un 2012.-2013. gadā
ir plānoti vēl vairāki modernizācijas pasākumi.
Taču ir jāuzlabo pāreja no vispārējās
izglītības uz arodizglītību, un var apsvērt
vairāku ar darbu saistītu sistēmu vispārināšanu.
Uzlabojas līdzdalība mūžizglītībā, taču
pietiekama uzmanība nav pievērsta zemas kvalifikācijas darba
ņēmējiem. Joprojām pastāv problēmas
saistībā ar izglītības rezultātu pielāgošanu
darba tirgus vajadzībām. Ir arī nepieciešams steidzami veikt
vidējās izglītības reformu un vēl vairāk uzlabot
vietējo iestāžu sniegtos izglītības pakalpojumus.
Tāpat arī sadarbība starp uzņēmējdarbības
nozari un augstākās izglītības iestādēm
joprojām ir vāja, un būtu jāturpina attīstīt
privātās nozares uz zināšanām balstīto daļu.
(13)(13)           Lai atspoguļotu negatīvo demogrāfisko
attīstību un nodrošinātu līdzsvarotu un
konkurētspējīgu reģionālo attīstību,
ilgtermiņā jānodrošina pašvaldību finanšu stabilitāte,
kā arī jānodrošina sabiedrisko pakalpojumu labāka sniegšana
vietējā līmenī un salīdzinoši izkliedēto resursu
optimāls izmantojums. Lielākā dala pašvaldību ir mazas,
līdz ar to tām ir grūtības visiem sniegt vajadzīgos
sociālos, veselības, darba tirgus, transporta un izglītības
pakalpojumus.
(14)(14)            Igaunija ir
uzņēmusies vairākas saistības saskaņā ar paktu
„Euro plus”. Šīs saistības un 2011. gada saistību
īstenošana attiecas uz nodarbinātības sekmēšanu,
konkurētspējas uzlabošanu un valsts finanšu stabilitātes
sekmēšanu. Komisija ir izvērtējusi pakta
"Euro plus" saistību īstenošanu. Šā
novērtējuma rezultāti ir ņemti vērā šajos
ieteikumos.
(15)(15)           Saistībā ar Eiropas pusgadu Komisija ir
veikusi Igaunijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi. Tā ir
izvērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu.
Tā ir ņēmusi vērā ne tikai šo programmu
nozīmību ilgtspējīgai fiskālajai un
sociālekonomiskajai politikai Igaunijā, bet arī to
atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā
vajadzību stiprināt Eiropas Savienības vispārējo
ekonomisko pārvaldību, sniedzot ES līmeņa ieguldījumu
valstu turpmākajos lēmumos. Tās ieteikumi Eiropas pusgada
kontekstā ir atspoguļoti 1.-5. ieteikumā turpmāk.
(16)(16)           Ņemot vērā šo novērtējumu,
Padome ir izskatījusi Igaunijas stabilitātes programmu, un tās
atzinums[7]
ir jo īpaši atspoguļots turpmāk izklāstītā
ieteikuma 1. punktā,
IESAKA Igaunijai laikposmā no
2012. līdz 2013. gadam rīkoties šādi.
1.           Saglabāt stabilu
fiskālo stāvokli, īstenojot paredzētos budžeta plānus,
kas ļauj sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi (VTM)
vēlākais līdz 2013. gadam un ievērot izdevumu rādītāju.
Plānoto budžeta normu papildināt ar saistošākiem daudzgadu
izdevumu noteikumiem vidēja termiņa budžeta programmā,
turpināt valsts izdevumu efektivitātes uzlabošanu un stiprināt
ēnu ekonomikas apkarošanu.
2.           Sniegt lielākus stimulus
strādāt, racionalizējot sociālo pabalstu sistēmu un
palielinot invaliditātes, bezdarbnieku un vecāku pabalstu
piešķiršanas elastību, vienlaicīgi nodrošinot
pienācīgu sociālo aizsardzību. Uzlabot sabiedrisko
pakalpojumu sniegšanu, vienlaicīgi labāk izmantojot ģimenes un
vecāku pabalstus un atceļot kropļojošo atbrīvojumu no
ienākuma nodokļa saistībā ar bērniem. Palielināt
jauniešu un ilgtermiņa bezdarbnieku līdzdalību darba tirgū.

3.           Efektīvāk
sasaistīt apmācību un izglītību ar darba tirgus
vajadzībām un uzlabot sadarbību starp uzņēmumiem un
akadēmiskajām aprindām. Palielināt iespējas zemas
kvalifikācijas darba ņēmējiem, lai uzlabotu viņu
piekļuvi mūžizglītībai. Sekmēt pētniecības
un inovāciju sistēmu noteikšanu par prioritārām un
sekmēt to internacionalizāciju.
4.           Uzlabot
energoefektivitāti, jo īpaši saistībā ar ēkām un
transportu, un stiprināt vides stimulus attiecībā uz
transportlīdzekļiem un atkritumiem, tostarp apsverot tādus
stimulus kā transportlīdzekļu aplikšanu ar nodokļiem.
Sekmēt atjaunojamo energoresursu izmantošanu, tostarp ar modernizētu
infrastruktūru un tiesību aktiem. Turpināt pārrobežu
savienojumu attīstību tā, lai tirgus būtu mazāk
izolēts.
5.           Uzlabot
pašvaldību fiskālo stabilitāti, vienlaicīgi uzlabojot
pašvaldību efektivitāti un nodrošinot efektīvu pakalpojumu
sniegšanu, jo īpaši ar stingrākiem stimuliem apvienot
pašvaldības vai palielināt to sadarbību. Attiecīgie reformu
priekšlikumi būtu jāievieš saprātīgā
termiņā.
Briselē,
                                                                       Padomes vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               COM(2012)311 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 un P7_TA(2012)0047.
[4]               Padomes 2012. gada 26. aprīļa
Lēmums 2012/238/ES.
[5]               COM(2012)68 final.
[6]               Cikliski koriģēta bilance, neskaitot
vienreizējos un pagaidu pasākumus, ko Komisijas dienesti
pārrēķinājuši, balstoties uz programmā ietverto
informāciju un izmantojot kopīgi pieņemto metodiku.
[7]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97
5. panta 2. punktu.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007SC0140

Ieteikums Padomes atzinums par atjaunināto Maltas konverģences programmu 2006. – 2009. gadam saskaņā ar Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta trešo punktu  /* SEC/2007/0140 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 7.2.2007SEC(2007) 140 galīgā redakcijaIeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Maltas konverģences programmu 2006. – 2009. gadam saskaņā ar Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta trešo punktu(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSVispārējs pamatojumsStabilitātes un izaugsmes pakta, kas stājās spēkā 1998. gada 1. jūlijā, pamatmērķis ir sakārtot valsts finanses, lai tādējādi radītu vēl labākus nosacījumus cenu stabilitātei un spēcīgai un ilgtspējīgai izaugsmei, kas veicina darbavietu radīšanu. Ar pakta 2005. gada reformu, atzīstot pakta lietderību fiskālās disciplīnas stiprināšanā, tika meklētas iespējas uzlabot efektivitāti un ekonomisko pamatojumu, kā arī ilgstoši saglabāt valsts finanšu ilgtspējību.Padomes Regulā (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1], kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta daļa, paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz Padomei un Komisijai stabilitātes vai konverģences programmas un to ikgadējie atjauninājumi (dalībvalstis, kas jau ir pieņēmušas vienoto valūtu, iesniedz (atjauninātas) stabilitātes programmas, bet dalībvalstis, kas to vēl nav pieņēmušas, iesniedz (atjauninātas) konverģences programmas). Maltas pirmā konverģences programma tika iesniegta 2004. gada maijā. Saskaņā ar minēto regulu Padome, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, 2004. gada 5. jūlijā sniedza atzinumu par to. Saskaņā ar šo pašu procedūru Komisija novērtē un iepriekšminētā komiteja pārbauda atjauninātās stabilitātes un konverģences programmas, ko vajadzības gadījumā var pārbaudīt arī Padome.Atjauninātās programmas novērtējuma pamatojumsKomisija ir izskatījusi pēdējo Maltas konverģences programmas atjauninājumu, kas iesniegts 2006. gada 7. decembrī, un ir pieņēmusi ieteikumu Padomes atzinumam par to (skat. ierāmēto informāciju par galvenajiem novērtējumā aplūkotajiem jautājumiem).Lai radītu priekšstatu par kontekstu, kādā tiek izvērtēta atjauninātās konverģences programmas budžeta stratēģija, turpmākajos punktos apkopoti1.  saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītāji pēdējo 10 gadu laikā;2.  apskats par valsts stāvokli saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvo daļu (pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra);3.  visjaunākais valsts stāvokļa novērtējums saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu (kopsavilkums Padomes atzinumam par pēdējo konverģences programmas atjauninājumu);4.  Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmu.Jaunākie saimnieciskās darbības un budžeta izpildes rādītājiMalta 1990. gadu otrajā pusē piedzīvoja spēcīgu ekonomisko izaugsmi, taču laika posmā no 2001. līdz 2005. gadam Maltas tautsaimniecības rezultāti pasliktinājās.[2] Lai gan šādu iznākumu sekmēja nelabvēlīga cikliskā attīstība, iekšzemes strukturālo trūkumu dēļ (ko vēl pastiprina koncentrēšanās ražošanas nozarēs) Malta pakāpeniski zaudējusi ārējo konkurētspēju. Rezultātā samazinājās eksporta apjomi un palielinājās ārējais deficīts, kas 2005. gadā bija aptuveni 11 % no IKP. Lai gan aplēses par kopējo faktoru produktivitāti (KFP) var atspoguļot faktoru iesaistes „kvalitātes” aspektu, domājams, ka zemā KFP pēdējos gados ir vēl viens Maltas vājās ekonomiskās izaugsmes cēlonis. Pēdējos gados Maltā reģistrēts valsts budžeta deficīts. Lai gan kopš 1998. gada īstenoti vairāki sekmīgi deficīta un IKP attiecības samazināšanas mēģinājumi, veiktās korekcijas ne vienmēr bijušas ilglaicīgas. Vairumā gadu korekcijas tika panāktas, palielinot ieņēmumus, tomēr pēdējā laikā korekcijas īstenotas, veicot izdevumu kontroli, kam vajadzētu sekmēt ilglaicīgāku konsolidāciju. Tomēr neraugoties uz pēdējos gados gūtajām sekmēm tēriņu ierobežošanā, izdevumi vairākās pozīcijās (piemēram, tajās, kas saistītas ar veselības aprūpi un sociālo aizsardzību) laika posmā no 1998. līdz 2004. gadam ir palielinājušies.Pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra attiecībā uz MaltuPadome 2004. gada 5. jūlijā pieņēma lēmumu, paziņojot, ka Maltai ir pārmērīgs budžeta deficīts saskaņā ar 104. panta 6. punktu. Tajā pašā laikā Padome pieņēma ieteikumu atbilstīgi 104. panta 7. punktam, norādot, ka pārmērīgais deficīts jānovērš līdz 2006. gadam. Jo īpaši Maltai tika ieteikts aktīvi īstenot pasākumus (īpaši strukturālus pasākumus), kuru mērķis ir izdevumu racionalizācija un samazināšana. Padome arī Maltai ieteica 2005. gadā apturēt parāda attiecības pieaugumu un turpmākos gados to samazināt.Novērtējums Padomes atzinumā par iepriekšējo programmuPadome 2006. gada 14. martā pieņēma atzinumu par iepriekšējo konverģences programmas atjauninājumu laikam no 2005. līdz 2008. gadam. Padome uzskatīja, ka „programma kopumā ir saskaņota ar pārmērīgā budžeta deficīta korekciju līdz 2006. gadam”. Padome aicināja Maltu „stingri īstenot 2006. gada budžeta pasākumus un šogad nodrošināt pārmērīgā budžeta deficīta korekciju, ievērojot atjaunināto konverģences programmu, un nodrošināt, ka budžeta konsolidācija virzībā uz programmas vidējā termiņa mērķu sasniegšanu tiktu stiprināta pēc tam, kad pārmērīgais deficīts novērsts”, „no 2006. gada nodrošināt parāda attiecības pietiekami ātru samazināšanos virzībā uz 60 % no IKP — Līguma atsauces vērtību” un „uzlabot valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību, turpinot pensiju reformas izstrādi un īstenošanu”.Komisijas novērtējums par 2006. gada oktobra valsts reformu programmuĪstenošanas ziņojums par Maltas valsts reformu programmu, kas paredzēta saskaņā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai, tika iesniegts 2006. gada 15. oktobrī. Maltas valsts reformu programmā apzināti šādi būtiskākie uzdevumi/prioritātes: valsts finanšu ilgtspējība, konkurētspēja, vide, nodarbinātība, izglītība un apmācība. Komisijas novērtējums (kas pieņemts kā daļa no tās ikgadējā progresa ziņojuma 2006. gada decembrī[3]) liecina, ka Malta gūst labas sekmes, īstenojot valsts reformu programmu. Īstenošana labi sokas fiskālās ilgtspējības jomā, kuru varas iestādes uzskata par būtisku elementu, lai sasniegtu labāku izaugsmi un nodarbinātību un ieviestu euro. Īstenošanas pasākumi mikroekonomikas un nodarbinātības jomā nav tik intensīvi.Ņemot vērā apzinātās stiprās puses un vājās vietas, Maltai tika ieteikts veikt pasākumus šādās jomās: stiprināt konkurētspēju un samazināt un novirzīt valsts atbalstu; darba tirgum piesaistīt vairāk cilvēku; cīnīties ar nelegālo nodarbinātību un īstenot pārmaiņas nodokļu un pabalstu sistēmā.Galvenie novērtējumā aplūkotie jautājumi Kā paredzēts Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā (stabilitātes programmām) un 9. panta 1. punktā (konverģences programmām), novērtējums attiecas uz šādiem jautājumiem: vai saimnieciskās prognozes programmas pamatā ir reālistiskas; dalībvalsts norādītais vidēja termiņa budžeta mērķis (VTM) un tas, vai korekcijas ir pietiekamas, lai to sasniegtu; vai veiktie un/vai ierosinātie pasākumi, lai piemērotu šīs korekcijas, ir pietiekami, lai sasniegtu vidēja termiņa mērķi attiecīgajā ekonomikas ciklā; izvērtējot korekcijas, kas vērstas uz VTM sasniegšanu — vai korekcijas tiek veiktas ekonomiskā uzplaukuma laikā, vai korekcijas var būt mazākas ekonomikas lejupslīdes laikā un (attiecībā uz euro zonas un VKM II dalībvalstīm) vai dalībvalsts cenšas panākt ikgadēju cikliski koriģētās bilances uzlabojumu (atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), par 0,5 % no IKP, kas ir kritērijs, lai tā sasniegtu savu VTM; nosakot VTM korekcijas (attiecībā uz dalībvalstīm, kas to vēl nav sasniegušas) vai atļaujot īslaicīgu novirzi no VTM (attiecībā uz dalībvalstīm, kuras to jau ir sasniegušas), tādu nozīmīgāko strukturālo reformu īstenošana, kas ilgākā laika posmā ļauj tieši ietaupīt izmaksas (veicinot arī potenciālo pieaugumu) un tādējādi pārbaudāmi ietekmējot valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību (ar nosacījumu, ka tiek saglabāta atbilstīga drošības rezerve attiecībā uz atsauces vērtību 3 % no IKP un ka programmas periodā atkal ir gaidāma budžeta stāvokļa atbilstība VTM), un ar ko īpašu uzmanību velta pensiju reformām, ar kurām ievieš vairāku līmeņu sistēmu, kas ietver obligātu pilnībā finansētu pensiju līmeni; vai dalībvalstu ekonomikas politikas virzība atbilst ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm. Programmas makroekonomisko pieņēmumu reālistiskumu novērtē, balstoties uz Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozi, izmantojot arī kopīgi apstiprināto metodoloģiju attiecībā uz iespējamā produkcijas apjoma novērtēšanu un cikliski koriģētām bilancēm. Atbilstību ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm novērtē, ņemot vērā ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes valsts finanšu jomā, kas ietvertas integrētajās pamatnostādnēs 2005.—2008. gadam. Novērtējot tiek pārbaudīta arī parāda attiecības dinamika un stāvoklis attiecībā uz valsts finanšu ilglaicīgu ilgtspējību, kam saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. marta ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana” budžeta uzraudzībā jāveltī pienācīga vērība. Komisijas 2006. gada 12. oktobra Paziņojumā izklāstīta pieeja ilglaicīgas ilgtspējības novērtēšanai[4]; integrācijas pakāpe valsts reformu programmā, ko iesniegušas dalībvalstis saistībā ar Lisabonas stratēģiju, kura vērsta izaugsmei un nodarbinātībai; Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN padome) 2005. gada 7. jūnija Pavadvēstulē Eiropas Padomei par ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm 2005.—2008. gadam paziņoja, ka valsts reformu programmām jāatbilst stabilitātes un konverģences programmām; atbilstība rīcības kodeksam[5], kas cita starpā nosaka kopīgu struktūru un datu tabulas stabilitātes un konverģences programmām. |-  IeteikumsPADOMES ATZINUMSpar atjaunināto Maltas konverģences programmu 2006. – 2009. gadam saskaņā ar Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta trešo punktuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu [6] un jo īpaši tās 9. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas ieteikumu,apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.5.  Padome [2007. gada 27. februārī] izskatīja atjaunināto Maltas konverģences programmu laikposmam no 2006. gada līdz 2009. gadam.6.  Makroekonomiskajā scenārijā, kas ir programmas pamatā, paredzēts, ka reālā IKP pieaugums programmas periodā svārstīsies aptuveni 3 % robežās. Šis scenārijs, kas novērtēts, ņemot vērā pašlaik pieejamo informāciju, šķiet balstīts uz optimistiskiem pieņēmumiem par pieaugumu attiecībā uz 2007. gadu un ļoti optimistiskiem attiecībā uz laiku pēc tam, jo īpaši tādēļ, ka ārējā sektora termiņa vidusposma novērtējums bija labvēlīgs. Ja vidējā termiņā neto eksporta apjomi ir mazāki, nekā paredzēts programmā, tas varētu palielināt pēdējos gados novēroto iekšējo nestabilitāti.7.  Attiecībā uz 2006. gadu Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē lēsts, ka kopējais valsts budžeta deficīts ir 2,9% no IKP, salīdzinot ar iepriekšējā konverģences programmas atjauninājumā noteikto mērķi — 2,7% no IKP. Aprēķinātie 2006. gada rezultāti, kas minēti pēdējā atjauninājumā (2,6 % no IKP), ir mazāki par tiem, kas plānoti Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozē; ņemot vērā jaunāko informāciju par IKP pieaugumu un datiem par valsts finanšu skaidras naudas plūsmu, tie šķiet pareizi.8.  Atjauninājumā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir deficīta samazināšana zem 3 % no IKP atsauces vērtības 2006. gadā un fiskālā konsolidācija pēc tam. Atjauninājumā prognozēta valsts budžeta deficīta pakāpeniska samazināšanās, kas ļaus līdz 2009. gadam izveidot kopumā stabilu budžetu. Tā kā tiek prognozēta procentu sloga mazināšanās, gaidāms, ka primārais pārpalikums līdz 2009. gadam sasniegs 3¼ % no IKP. Korekcija jāveic, samazinot primāro izdevumu attiecību par gandrīz 5¾ procentu punktiem no IKP, kas vairāk nekā kompensē ieņēmumu attiecības samazināšanos par gandrīz 3¾ procentu punktiem no IKP. Neraugoties uz sekmēm, kas gūtas, ierobežojot tēriņus kopumā, veselības aprūpes izdevumiem pēdējos gados bijusi tendence pieaugt. Mazāk nekā iepriekš tiks izmantoti vienreizēji deficīta samazināšanas pasākumi. Programma kopumā apstiprina plānoto nominālo budžeta korekciju iepriekšējā atjauninājumā, neraugoties uz daudz labvēlīgāku makroekonomisko scenāriju.9.  Tiek plānots, ka strukturālais deficīts (t.i., cikliski koriģētais deficīts, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus), ko aprēķina atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai, uzlabosies no 3 % no IKP 2006. gadā līdz ½ % programmas perioda beigās. Tāpat kā iepriekšējā konverģences programmas atjauninājumā vidēja termiņa mērķis (VTM) attiecībā uz programmā minēto budžeta stāvokli ir līdzsvarots budžets strukturālā izteiksmē, tomēr jaunā programma neparedz mērķi sasniegt VTM programmas periodā. Tā kā vidējā termiņa mērķis ir augstāks par minimālo robežvērtību (noteiktais deficīts apmēram 1¾ % no IKP), to sasniedzot, tiks nodrošināta drošības rezerve pret pārmērīga deficīta rašanos. Šis VTM iekļaujas robežās, kas noteiktas euro zonas un VKM II dalībvalstīm Stabilitātes un izaugsmes paktā un rīcības kodeksā, un pienācīgi atspoguļo parāda attiecību un vidējo potenciālā produkcijas apjoma pieaugumu ilgtermiņā.10.  Kopumā programmā iekļautie budžeta prognožu riski šķiet līdzsvaroti attiecībā uz 2007. gadu, taču pēc tam budžeta rezultāti var būt sliktāki, nekā prognozēts programmā. Tā iemesls ir optimistiskas prognozes par IKP pieaugumu 2007. gadā un sevišķi labvēlīgs makroekonomiskais scenārijs 2008.–2009. gadam, kas ir atjauninājuma prognožu pamatā (lai gan nodokļu prognozes šiem gadiem šķiet piesardzīgas). Turklāt attiecībā uz laiku pēc 2007. gada nav sniegta sīkāka informācija par korekciju stratēģiju, kas savukārt palielina ar plānoto fiskālo konsolidāciju saistītos riskus.11.  Ņemot vērā šo riska novērtējumu, budžeta stāvoklis programmā šķiet atbilstīgs, lai līdz 2006. gadam novērstu pārmērīgo budžeta deficītu saskaņā ar Padomes ieteikumu. Turklāt, šķiet, ka tas arī nodrošina pietiekamu drošības rezervi, lai no 2008. gada netiktu pārkāpta deficīta robežvērtību — 3 % no IKP — parastu makroekonomisko svārstību gadījumā. Nākamajos gados pēc pārmērīga deficīta novēršanas korekciju temps virzībā uz programmā netieši norādīto VTM kopumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā noteikts, ka euro zonas un VKM II dalībvalstīm strukturālās bilances gada uzlabojuma kritērijs ir 0,5 % no IKP un ka korekcijai jābūt lielākai ekonomiskā uzplaukuma laikā un tā varētu būt mazāka ekonomikas lejupslīdes periodā.12.  Tiek lēsts, ka valsts kopējais parāds 2006. gadā ir sasniedzis 68¼ % no IKP, kas ir vairāk par Līgumā noteikto atsauces vērtību — 60 % no IKP. Programmā prognozēts, ka parāda attiecība programmas periodā samazināsies par 8¾ procentu punktiem no IKP. Paredzams, ka parāda attiecība būs mazāk labvēlīga, nekā prognozēts programmā, ņemot vērā iepriekš minētos riskus, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu. Ņemot vērā šo riska novērtējumu, šķiet, ka programmas periodā parāda attiecība pietiekami samazināsies, tuvojoties atsauces vērtībai.13.  Malta nesen uzsākusi īstenot pensiju reformu, kuras mērķis ir palielināt faktisko pensionēšanās vecumu un palielināt pensijas. Rezultātā programmas aplēses liek domāt, ka pensiju izdevumi būs lielāki, kas savukārt vēl vairāk palielinās ar novecošanos saistītos izdevumus gandrīz līdz ES vidējam rādītājam. Prognozes liecina, ka veselības aprūpes tēriņi ilgtermiņā pieaugs par aptuveni 1 ¾ procentu punktiem no IKP, ja saglabāsies pašreizējās tendences (tomēr pieaugums ir būs nedaudz lēnāks nekā iepriekš). Pašreizējais budžeta stāvoklis nenodrošinātu stabilu parāda samazināšanu zem Līguma atsauces vērtības. Tādējādi budžeta stāvokļa uzlabošana, kā prognozēts programmā, palīdzētu mazināt apdraudējumu valsts finanšu ilgtspējībai. Kopumā šķiet, ka Maltas valsts finanšu ilgtspējību apdraud vidēji liels risks.14.  Konverģences programmā nav ietverts kvalitatīvais novērtējums par valsts reformu programmas 2006. gada oktobra īstenošanas ziņojuma kopējo ietekmi atbilstīgi vidēja termiņa fiskālajai stratēģijai. Tomēr tajā sniegta sistemātiska informācija par tiešām budžeta izmaksām vai ietaupījumiem saistībā ar galvenajām reformām, kas paredzētas valsts reformu programmā, un tās budžeta prognozēs skaidri ņemta vērā valsts reformu programmā izklāstīto darbību ietekme uz valsts finansēm. Konverģences programmā paredzētie pasākumi valsts finanšu jomā, liekas, atbilst valsts reformu programmā minētajiem pasākumiem. Konkrētāk, abās programmās paredzēta pensiju reformas īstenošana, savukārt konverģences programmā sniegtas sīkākas ziņas par valsts reformu programmā minēto nodokļu reformu.15.  Programmas budžeta stratēģija kopumā atbilst vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kas iekļautas integrētajās pamatnostādnēs periodam no 2005. līdz 2008. gadam.16.  Kas attiecas uz prasībām par sniedzamajiem datiem, kas norādītas rīcības kodeksā par stabilitātes un konverģences programmām, programmā vērojami daži trūkumi attiecībā uz obligātajiem un fakultatīvajiem datiem[7].Kopumā var secināt, ka programma visumā atbilst mērķim līdz 2006. gadam novērst pārmērīgu budžeta deficītu un, ņemot vērā pārliecinošās izaugsmes perspektīvas, paredz pietiekami sekmīgu virzību uz VTM sasniegšanu pēc tam Programmā paredzēts, ka parāda attiecības samazināšanās temps būs pietiekams, virzoties uz atsauces vērtību — 60 % no IKP. Tomēr budžeta mērķu sasniegšana pēc 2007. gada ir apdraudēta. Ir svarīgi saglabāt tādu budžeta stāvokli, lai budžets varētu izturēt situāciju, kad plānotā pārliecinošā izaugsme nenotiek, jo īpaši ņemot vērā nesen izveidojušos ārējo nestabilitāti. Ņemot vērā iepriekš minēto novērtējumu, Malta tiek aicināta:i) panākt pienācīgu virzību uz VTM sasniegšanu un nodrošināt atbilstīgu parāda un IKP attiecības samazināšanos, vienlaikus precizējot budžeta stratēģiju, jo īpaši attiecībā uz izdevumiem, raugoties no ilglaicīgākas perspektīvas;ii) ņemot vērā parāda līmeni un prognozes par ar novecošanos saistīto izdevumu pieaugumu, uzlabot valsts finanšu ilglaicīgo ilgtspējību, sasniedzot VTM un sekmīgi izstrādājot un īstenojot veselības aprūpes sistēmas reformu.Galveno makroekonomikas un budžeta prognožu salīdzinājums2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reālais IKP (% izmaiņas) | KP 2006. g. dec. | 2,2 | 2,9 | 3,0 | 3,1 | 3,1 |COM 2006. g. nov. | 2,2 | 2,3 | 2,1 | 2,2 | n.p. |KP 2006. g. janv. | 0,9 | 1,1 | 1,2 | 2,0 | n.p. |SPCI inflācija (%) | KP 2006. g. dec. | 2,5 | 3,1 | 2,2 | 2,1 | 2,0 |COM 2006. g. nov. | 2,5 | 3,0 | 2,6 | 2,4 | n.p. |KP 2006. g. janv.6 | 2,8 | 3,1 | 2,5 | 1,9 | n.p. |Ražošanas apjoma starpība (% no potenciālā IKP) | KP 2006. g. dec.1 | -2,8 | -2,1 | -1,3 | -0,3 | 0,9 |COM 2006. g. nov.5 | -2,1 | -1,4 | -1,1 | -0,5 | n.p. |KP 2006. g. janv.1 | -2,9 | -3,7 | -4,2 | -4,4 | n.p. |Valsts bilance (% no IKP) | KP 2006. g. dec. | -3,2 | -2,6 | -2,3 | -0,9 | 0,1 |COM 2006. g. nov. | -3,2 | -2,9 | -2,7 | -2,9 | n.p. |KP 2006. g. janv. | -3,9 | -2,7 | -2,3 | -1,2 | n.p. |Primārā bilance (% no IKP) | KP 2006. g. dec. | 0,8 | 1,1 | 1,1 | 2,5 | 3,2 |COM 2006. g. nov. | 0,8 | 0,9 | 0,7 | 0,6 | n.p. |KP 2006. g. janv. | 0,3 | 1,4 | 1,5 | 2,4 | n.p. |Cikliski koriģētā bilance (% no IKP) | KP 2006. g. dec.1 | -2,2 | -1,8 | -1,8 | -0,8 | -0,2 |COM 2006. g. nov. | -2,4 | -2,3 | -2,3 | -2,7 | n.p. |KP 2006. g. janv.1 | -2,8 | -1,3 | -0,7 | 0,4 | n.p. |Strukturālā bilance2 (% no IKP) | KP 2006. g. dec.3 | -3,8 | -2,9 | -2,0 | -1,0 | -0,4 |COM 2006. g. nov.4 | -4,0 | -3,5 | -2,5 | -2,7 | n.p. |KP 2006. g. janv. | -3,8 | -2,3 | -1,4 | 0,3 | n.p. |Valsts kopējais parāds (% no IKP) | KP 2006. g. dec. | 74,2 | 68,3 | 66,7 | 63,2 | 59,4 |COM 2006. g. nov. | 74,2 | 69,6 | 69,0 | 68,6 | n.p. |KP 2006. g. janv. | 76,7 | 70,8 | 68,9 | 67,3 | n.p. |Piezīmes. 1Komisijas dienestu aprēķini, kuru pamatā ir programmā atrodamā informācija. ² Cikliski koriģētā bilance (kā iepriekšējās rindās), izņemot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus. 3Vienreizējie un citi pagaidu pasākumi no programmas (1,6% no IKP 2005. gadā , 1,1% no IKP 2006. gadā un 0,2% 2007. gadā, 0,2% 2008. gadā, 0,2% 2009. gadā, visi samazina deficītu). 4Dati no Komisijas dienestu 2006. gada rudens prognozes par vienreizējiem un citiem pagaidu pasākumiem (1,6% no IKP 2005. gadā, 1,1% 2006. un 0,2% no IKP 2007. gadā, 0 % no IKP 2008. gadā, visi samazina deficītu). 5Pamatojoties uz attiecīgi 2,2%, 1,7%, 1,7% un 1,6% aplēsto potenciālo pieaugumu 2005. – 2008. gada periodā. 62006. gada janvāra KP skaitļi atbilst mazumtirdzniecības cenu indeksam. Avots: Konverģences programma (KP), Komisijas dienestu 2006. gada rudens ekonomiskās prognozes (COM); Komisijas dienestu aprēķini. |[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Visi dokumenti, kas ir minēti šajā tekstā, ir atrodami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] 2006. gada 7. decembrī Maltas iestādes iesniedza Eurostat jaunos datus par IKP, kas aptver laika posmu no 1995. gadā; salīdzinājumā ar 2006. gada septembrī publicētajiem skaitļiem, nominālā IKP līmenis °laika posmā no 1996. līdz 2003. gadam bija samazināts līdz aptuveni 1 %. Attiecībā uz 2004. un 2005. gadu nominālais IKP ir palielināts par attiecīgi 0,4 % un 0,9 %, savukārt 2006. gada pirmajā pusē korekcija ir 1,1 %. Korekcijas tika veiktas, veicot regulāro novērtējuma procedūru par atbilstību Eurostat statistikas praksei. Izvērtējot atjaunināto programmu, Komisija izmantojusi jaunākos skaitļus.[3] Komisijas paziņojums Eiropadomes pavasara sanāksmē „Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunotās stratēģijas īstenošana — rezultātu gads”, 12.12.2006., COM(2006) 816.[4] Komisijas Paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam „Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība Eiropas Savienībā”, 12.10.2006., COM(2006) 574, un Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts, (2006.), „The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy Nr. 4/2006.[5] „Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formātu un saturu”, ko ECOFIN padome atbalstīja 2005. gada 11. oktobrī.[6] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1055/2005 (OV L 174, 7.7.2005., 1. lpp.). Šajā tekstā minētie dokumenti ir pieejami šādā tīmekļa vietnē:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[7] Konkrēti, nav sniegti dati par nozaru bilancēm, jo īpaši prognozes par tīro aizdevumu/aizņēmumu salīdzinājumā ar pārējo pasauli 2006.–2009. gadā, un dati par nodarbinātību un darba ražīgumu nostrādātajās stundās.


				|

		52014DC0411

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Francijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2014. gada stabilitātes programmu /* COM/2014/0411 final - 2014/ () */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Francijas 2014. gada valsts reformu
programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Francijas 2014. gada
stabilitātes programmu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2.
punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes Regulu (EK)
Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris)
par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko
nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[4],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas un
finanšu komitejas atzinumu,
ņemot vērā Sociālās
aizsardzības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas politikas
komitejas atzinumu,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Komisijas priekšlikumam uzsākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju – “Eiropa 2020” –, kam
pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, kas
tiks vērsta uz galvenajām jomām, kurās jārīkojas,
lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu
un konkurētspēju.
(2)
Padome, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem,
2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par
dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas
politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.) un 2010. gada
21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm, kas kopā
veido “integrētās pamatnostādnes”. Dalībvalstis tika
aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības
politikā.
(3)
Dalībvalstu valsts vai valdības
vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma
lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir
saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī,
izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politiku.
Viņi pieņēma lēmumu par rīcību, kas jāveic
dalībvalstu līmenī, jo īpaši paužot ciešu apņemšanos
sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un īstenot
konkrētām valstīm adresētos ieteikumus.
(4)
Padome 2013. gada 9. jūlijā
pieņēma ieteikumu par Francijas valsts reformu programmu
2013. gadam un sniedza atzinumu par atjaunināto Francijas
stabilitātes programmu 2012.-2017. gadam. Saskaņā
ar Regulu (ES) Nr. 473/2013[5] 2013. gada 15. novembrī Komisija iesniedza savu
atzinumu par Francijas 2014. gada budžeta plāna projektu[6].
(5)
Komisija 2013. gada 13. novembrī
pieņēma Gada izaugsmes pētījumu[7],
tādējādi uzsākot 2014. gada ekonomikas politikas
koordinēšanas Eiropas pusgadu. Tajā pašā datumā,
pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, Komisija pieņēma
Brīdinājuma mehānisma ziņojumu[8], kurā Francija
tika norādīta kā viena no dalībvalstīm, par kurām
tiks izstrādāts padziļināts pārskats.
(6)
Eiropadome 2013. gada 20. decembrī
apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu
stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes
sekmēšanai. Tā uzsvēra, ka jāveic diferencēta,
izaugsmei labvēlīga fiskālā konsolidācija,
jāatjauno parastie kreditēšanas nosacījumi, jāveicina
izaugsme un konkurētspēja, jārisina bezdarba problēma un
krīzes sociālās sekas un jāmodernizē valsts
pārvalde.
(7)
Komisija 2014. gada 5. martā
publicēja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
5. pantu sagatavotā padziļinātā pārskata
rezultātus par Franciju.[9]
Komisijas veiktā analīze tai ļauj secināt, ka Francijā
turpina pastāvēt makroekonomiskā nelīdzsvarotība,
kurai nepieciešama īpaša pārraudzība un izšķiroša politikas
rīcība. Jo īpaši tirdzniecības bilances un
konkurētspējas pasliktināšanās un sekas, kas saistītas
ar publiskā sektora lielajiem parādiem, ir pelnījušas pastāvīgu
politikas uzmanību.
(8)
Francija 2014. gada 7. maijā
iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu un savu 2014. gada
stabilitātes programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus,
lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.
(9)
2014. gada stabilitātes programmā
izklāstītais budžeta stratēģijas mērķis ir
koriģēt pārmērīgo deficītu līdz
2015. gadam un sasniegt vidējā termiņa mērķi
2017. gadā. Programmā ir apstiprināts iepriekšējais
vidējā termiņa mērķis panākt līdzsvarotu budžetu
strukturālā izteiksmē, kas ir stingrāks nekā
Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības. Programmā plānots
2015. gadā samazināt deficītu līdz 3 % no IKP,
virs mērķa, kas noteikts Padomes 2013. gada 21. jūnija
ieteikumā. Pēc tam (pārrēķinātais)
ikgadējais progress virzībā uz vidējā termiņa
mērķa sasniegšanu ir mazāks nekā minimālā
prasība, kas ir 0,5 % no IKP. Kopumā programmā
izklāstītā budžeta stratēģija tikai daļēji
atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Programmā
prognozēts, ka valdības parāds maksimālo apjomu
attiecībā pret IKP, proti, 95,6 %, sasniegs 2014. gadā un
2015. gadā un pēc tam 2017. gadā samazināsies
līdz 91,9 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir pamatā
programmas budžeta prognozēm, ir ticams attiecībā uz
2014. gadu un nedaudz optimistisks attiecībā uz 2015. gadu;
prognozēts, ka IKP izaugsme šajā gadā būs 1,0 % un
nākamajā gadā tā būs 1,7 %,
salīdzinājumā ar attiecīgi 1,0 % un 1,5 %
saskaņā ar Komisijas 2014. gada pavasara prognozi. Publisko
finanšu augstā padome (Haut Conseil des finances publiques)
2014. gada aprīlī izdeva atzinumu par programmas makroekonomikas
scenāriju. Komisija 2014. gada 5. martā ieteica Francijai
veikt papildu pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek pilnībā
īstenoti Padomes ieteikumi pārmērīga budžeta deficīta
novēršanas procedūras ietvaros. Stabilitātes programmā ir
izklāstīti vairāki papildu pasākumi 2014. gadam, kuru
starpā ir ministriju apropriāciju dzēšana, kas veikta
papildbudžeta pieņemšanas ietvaros, un valdības paziņotā
50 miljardu euro lielā taupības plāna pirmie
rezultāti. Pamatojoties uz to un ņemot arī vērā faktu,
ka Komisijas ieteikuma pieņemšanas brīdī fiskālie
pasākumi, kas īstenoti 2013. gadā, bija lielāki
nekā gaidāms, var uzskatīt, ka programma lielā
mērā atbilst Komisijas ieteikumiem. Fiskālās
konsolidācijas pasākumu detalizācijas līmenis nav
pietiekams, lai ticamā veidā nodrošinātu
pārmērīgā deficīta situācijas korekciju līdz
2015. gadam; to pamato Komisijas prognoze, ka deficīts nākamgad
būs 3,4 % apmērā no IKP, un fakts, ka pamatā
esošā strukturālā korekcija ir krietni mazāka nekā
Padomes ieteiktais līmenis. Turklāt ar valdības
mērķiem saistītie riski ir lejupvērsti. It īpaši
daļa no programmā paziņotajiem papildu pasākumiem
2014. gadam vēl ir jāpieņem, un 2015. gadā
plānotais ietaupījumu apjoms ir ļoti vērienīgs.
Pamatojoties uz Komisijas prognozi, fiskālie centieni laikposmā no
2013. līdz 2014. gadam ir par 0,2 procentpunktiem no IKP
mazāki nekā vajadzīgs strukturālās bilances
(koriģēto) izmaiņu izteiksmē un par 0,1 procentpunktu
no IKP mazāki nekā vajadzīgs to pasākumu apjoma
izteiksmē, kuri tika uzskatīti par nepieciešamiem Padomes ieteikuma
pieņemšanas brīdī. Pamatojoties uz programmas
novērtējumu un Komisijas prognozēm, saskaņā ar Padomes
Regulu (EK) Nr. 1466/97, Padome uzskata, ka ir nepieciešams turpmāk
precizēt pasākumus, kas ir budžeta stratēģijas pamatā,
un ka ir nepieciešami turpmāki centieni, lai izpildītu Padomes
ieteikumu un pēc tam nodrošinātu atbilstošu virzību uz
vidējā termiņa mērķi. Jo īpaši papildu
pasākumi būtu jāizklāsta gaidāmajos 2014. gada
budžeta likuma grozījumos.
(10)
Ņemot vērā lielo un joprojām
pieaugošo parāda apjomu un to, ka termiņš
pārmērīgā budžeta deficīta novēršanai ir
pārlikts uz 2015. gadu, ir vēl jo svarīgāk, lai
2014. gada budžets tiktu stingri izpildīts un lai būtiski
konsolidācijas pasākumi tiktu apņēmīgi īstenoti
2015. gadā. It īpaši publiskajiem izdevumiem būtu
jāpieaug daudz lēnākā tempā nekā
iepriekšējos gados, kā plānojusi Francijas valdība. Tādējādi ir nepieciešams turpmāk
precizēt stratēģiju izdevumu samazināšanai, padarot
intensīvāku pašlaik notiekošo izdevumu pārskatīšanu un
vajadzības gadījumā no jauna definējot valdības
rīcības apmēru. Apjomīgus īstermiņa
ietaupījumus nevar sasniegt, būtiski nesamazinot sociālo
izdevumu pieaugumu, kas veido gandrīz pusi no publiskā sektora
izdevumiem. Tas nozīmē, ka ir jāsamazina veselības aprūpes
un pensiju izmaksas, piemēram, nosakot vērienīgākus
ikgadējos veselības aprūpes izdevumu mērķus un uz
noteiktu laiku iesaldējot pensijas, kā arī citus sociālos
pabalstus, kā to pašlaik plāno valdība. Turklāt
jaunajam plānotajam decentralizācijas likumam būtu
jāvienkāršo dažādie Francijas pārvaldes līmeņi,
lai novērstu administratīvo funkciju pārklāšanos un
panāktu turpmāku sinerģiju, efektivitātes pieaugumu un
ietaupījumus, apvienojot vai likvidējot pārvaldes
līmeņus. Šajā sakarā jāatzīmē, ka
stabilitātes programmā izklāstītas strukturālās
reformas stāsies spēkā tikai vidējā termiņā,
lai gan plānotie termiņi kopš stabilitātes
programmas izstrādes ir pārcelti uz agrāku laiku, taču uz tiem attiecas arī būtiski īstenošanas
riski. Būtu jāpastiprina arī vietējo valdību izdevumu
kontrole, tai skaitā nosakot robežu ikgadējam vietējās
valdības nodokļu ieņēmumu pieaugumam, vienlaikus
rūpīgi īstenojot plānotos centrālās valdības
dotāciju samazinājumus. Papildus nepieciešamībai veikt
ietaupījumus īstermiņā, bažas rada arī publiskā
parāda ilgtspēja ilgtermiņā. Lai gan publiskie izdevumi
veselības aprūpes jomā ir pēdējos gados tikuši
iegrožoti, ir nepieciešams turpmāk uzlabot veselības aprūpes
sistēmas izmaksu lietderību. It īpaši ir nepieciešams
īstenot turpmāku rīcībpolitiku izmaksu ierobežošanai, jo
tiek prognozēts, ka veselības aprūpes sistēma saskarsies ar
izmaksu būtisku pieaugumu vidējā termiņā un
ilgtermiņā. Jomas, kurās efektivitāte ir jāuzlabo, ir
izdevumi farmācijas produktu un administrācijas jomā, kā
arī stacionārā aprūpe. Visbeidzot, 2013. gada
decembrī tika pieņemta pensiju reforma, lai nodrošinātu
sistēmas ilgtermiņa stabilitāti. Tomēr ar pensiju reformu nepietiks, lai likvidētu
sistēmā pastāvošo deficītu, it īpaši deficītu,
kas izriet no shēmām, kuras piemērojamas valsts pārvaldes
ierēdņiem un dažu valsts kontrolē esošu uzņēmumu
darbiniekiem. Saskaņā ar Francijas iestāžu prognozēm jaunie
pasākumi pensiju jomā līdz 2020. gadam tikai uz pusi
samazinās sistēmas kopējo deficītu līdz aptuveni
0,5 % no IKP. Turklāt korekcijas apmēru var ietekmēt
vairāki būtiski riski, jo makroekonomikas scenārijs, kas ir šo
prognožu pamatā, varētu izrādīties pārlieku
optimistisks. Jaunizveidotajai pensiju pārraudzības komitejai (Comité
de suivi des retraites) būtu jānodrošina, ka sistēmas
deficīts tiek pakāpeniski samazināts.
(11)
Francija ir starp tām dalībvalstīm,
kurās darbaspēka izmaksas ir visaugstākās. Jo īpaši
lielais darbaspēkam piemēroto nodokļu slogs samazina
uzņēmumu rentabilitāti. Lai palīdzētu uzlabot izmaksu
konkurētspēju, Francijas valdība ir īstenojusi
vairākas iniciatīvas darbaspēkam piemēroto nodokļu
samazināšanai. Nodokļu atlaide konkurētspējai un
nodarbinātībai (CICE), kas samazina darbaspēka izmaksas
attiecībā uz tiem darbiniekiem, kuru algas ir mazākas nekā
minimālā alga reizināta ar 2,5, tika pieņemta
2012. gada decembrī. Darbaspēka izmaksu samazinājums
papildu 10 miljardu euro apmērā tika paziņots
2014. gada janvārī kā daļa no “atbildības un solidaritātes pakta”. Šie divi pasākumi
atbilst 30 miljardiem euro jeb 1,5 % no IKP, kas ir atbilstoši
kopējam uzņēmumu nodokļu pieaugumam, kas konstatēts
laikposmā no 2010. līdz 2013. gadam, un ar to tiktu tikai
uz pusi samazināta starpība starp sociālā
nodrošinājuma iemaksām Francijā un eurozonas vidējo
radītāju. Turklāt
eksportējoši uzņēmumi, kas parasti maksā lielākas
algas, no CICE iegūs mazāk nekā neeksportējoši
uzņēmumi – tas samazina pasākuma ietekmi uz
konkurētspēju. Atbildības un solidaritātes pakts ietver
darbaspēka izmaksu samazinājumu attiecībā uz mazām
algām un pasākumu, kas vērts uz algām, kuras ir 1,6
līdz 3,5 reizes lielākas par minimālo algu. Gaidāms,
ka otrajam minētajam pasākumam, kas stāsies spēkā no
2016. gada, būs tiešāka ietekme uz eksportējošiem uzņēmumiem.
Algu noteikšanas sistēma Francijā bieži rada kropļojumus algu
struktūrā un ierobežo uzņēmumu spēju pielāgot
algas ekonomikas lejupslīdes cikliem. Sociālās aizsardzības
finansēšanas augstā padome (Haut Conseil du financement de la
protection sociale) ir izvērtējusi dažādo sociālā
nodrošinājuma izņēmumu scenāriju ietekmi uz nodarbinātību,
taču tikai minimāla uzmanība ir pievērsta ietekmei uz
izmaiņām atalgojumā un konkurētspēju. Kaut arī
attiecībā uz minimālo algu saņemošajiem darbiniekiem tika noteikti
plaši izņēmumi, minimālo algu saņemošā darbaspēka
izmaksas saglabājas augstā līmenī. Šie izņēmumi
palīdzēja ierobežot darbaspēka izmaksas 2013. gadā,
kas ir vērtējams pozitīvi, taču minimālās algas
apmērs Francijā nodrošina vienu no augstākajiem pirktspējas
līmeņiem ES. Šo iemeslu dēļ minimālās algas
apmēram ir jāattīstās veidā, kas atbalsta
konkurētspēju un darbvietu veidošanu. Francijā pastāv tikai
daži izņēmumi no normatīvajos aktos noteiktās
minimālās algas, un varētu veikt papildu centienus
darbaspēka izmaksu samazināšanai attiecībā uz
neaizsargātām grupām.
(12)
Francijas ieņemtā vieta vairākos
pasaules mēroga darījumdarbības vides reitingos ir
pazeminājusies. Kaut arī “vienkāršošanas šoka” ietvaros
2013. gada jūlijā ir īstenoti pasākumi, lai atvieglotu
uzņēmumu attiecības ar publisko pārvaldi, pastāv
nepieciešamība turpmāk uzlabot uzņēmējdarbības
vidi. Papildus tam vēl joprojām ir nepieciešams precizēt un
definēt vairākus pasākumus, kas tiek apsvērti
vienkāršošanas plāna ietvaros. Konkrēti īpaša uzmanība
būtu jāpievērš darba likuma normām un
grāmatvedības jomas noteikumiem, kas saistīti ar īpašiem
“izmēra sliekšņiem”, kuri traucē Francijas uzņēmumu
izaugsmei. Tie var būt nozīmīgi saistībā ar MVU
grūtībām sasniegt izmēru, kas tiem ļautu eksportēt
un veikt inovācijas. Politikas iniciatīvas palielināt
privāto uzņēmumu pētniecības un izstrādes
izdevumus un inovācijas, jo īpaši nodokļu atlaides
pētniecībai un konkurētspējas centri, līdz šim ir
snieguši neviendabīgus rezultātus. Rūpniecības nozares
īpatsvara samazināšanās Francijas privātajā
sektorā nozīmē, ka privāto uzņēmumu izdevumi pētniecības
un izstrādes jomā stagnē, kaut arī notiek būtiski
centieni atsevišķu uzņēmumu līmenī.
Rezultātā lielu daļu no pētniecības un izstrādes
izdevumiem vēl joprojām finansē no publiskiem
līdzekļiem – vai nu tieši, izmantojot publisko pētniecību,
vai netieši, izmantojot subsīdijas. Esošo rīku efektivitāte
būtu turpmāk jāuzlabo, lai panāktu, ka
privātuzņēmumi tērē vairāk līdzekļu
pētniecībai un inovācijām, un palielinātu
inovācijas privātajā sektorā. Konkrēti,
konkurētspējas centriem piešķirtie līdzekļi varētu
labāk veicināt apmēra efektus un uzlabot inovāciju
izplatīšanos. Papildus tam politikas efektivitāti varētu
stiprināt, ļaujot šiem centriem kļūt par patiesiem
uzņēmumu tīkliem ar pozitīvu blakusiedarbību.
Visbeidzot, gaidāms, ka nodokļu atlaides pētniecībai
2014. gadā sasniegs 5,8 miljardus euro (tuvu 0,3 % no IKP).
Neskatoties uz šā pasākuma izmaksām, nav pieejams ex post
novērtējums par tā ietekmi uz pētniecību un
izstrādi.
(13)
Lai gan šķēršļi, kas saistīti
ar juridisko formu, dalības prasībām vai tarifiem, ir atcelti
attiecībā uz noteiktām profesijām (piemēram,
veterinārārstiem), attiecībā uz lielāko daļu no
tām pašlaik vēl joprojām pastāv barjeras, kas liedz
piekļūt tirgum vai veikt darbību tajā (piemēram,
taksometri, veselības aprūpes sektors, notāri un juridiskās
profesijas kopumā). Princips, ka noteiktās profesijās
(ārsti, farmaceiti u. c.) var darboties tikai ierobežots personu
skaits, vēl joprojām kavē piekļuvi pakalpojumiem, un to
varētu pārskatīt, nepakļaujot riskam kvalitāti un
drošību. Līdz šim nav veikts rūpīgs izvērtējums
par to, vai regulētajām profesijām piemērotie ierobežojumi
ir nepieciešami un samērīgi. Mazumtirdzniecības nozarē
apgrūtinoši atļauju saņemšanas noteikumi tirdzniecības
vietu atvēršanai, it īpaši pilsētplānojuma noteikumu
dēļ, un aizliegums pārdot zem pašizmaksas vēl joprojām
ir spēkā, un tiem ir negatīva ietekme uz konkurenci un
patērētājiem. Pašlaik Francijā nav veikti konkrēti
pasākumi, lai atceltu šķēršļus attiecībā uz
piekļuvi tirgum mazumtirdzniecības nozarē. Attiecībā
uz elektroenerģijas un gāzes sadali regulētās cenas tiek
pakāpeniski atceltas klientiem, kas nav mājsaimniecības.
Tomēr vēl joprojām tiek regulētas cenas, kas
jāmaksā mājsaimniecībām, un attiecībā uz
elektroenerģiju tās ir noteiktas līmenī, kas ir mazāks
par izmaksām, un alternatīvu piegādātāju piekļuve
tirgum ir ierobežota. Attiecībā uz enerģijas starpsavienojumiem
pašlaik īstenotie projekti, jo īpaši ar Spāniju, būtu
jāpabeidz, lai uzlabotu elektroenerģijas un gāzes
starpsavienojumus ar kaimiņvalstīm. Dzelzceļa nozarē
šķēršļi piekļuvei tirgum vēl joprojām traucē
efektīvai tirgus darbībai. Francija nav atvērusi savu
vietējo dzelzceļa pasažieru tirgu konkurencei, izņemot
starptautiskos pakalpojumus, kur ir tikai daži jauni tirgus dalībnieki.
Tā ir uzsākusi dzelzceļa sistēmas reformu, lai padarīto
to finansiālā ziņā ilgtspējīgāku.
Likumprojekts tika iesniegts 2013. gada oktobrī, un pašlaik tas tiek
apspriests parlamentā. Ierosinātie pasākumi ietver visaptveroša
infrastruktūras pārvaldītāja izveidi vertikālas
struktūras ietvaros, kurā ietilpst vēsturiskais operators.
Šī jaunā struktūra varētu traucēt alternatīvo
operatoru piekļuvi tīkliem.
(14)
Francijā ir augsts un pieaugošs
vispārējais nodokļu slogs. Nodokļu attiecība pret IKP
2013. gadā bija 45,9 %; tas ir viens no augstākajiem
rādītājiem ES un ir palielinājies par 3,3 procentpunktiem
kopš fiskālās konsolidācijas sākuma 2010. gadā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, īpaša komiteja (Assises
de la fiscalité) ir sniegusi piedāvājumus nodokļu
sistēmas reformai. Līdz šim ir gūti tikai
nelieli panākumi saistībā ar iedzīvotāju ienākumu
nodokļa un uzņēmumu ienākumu nodokļa likmju
samazināšanu un PVN efektivitātes palielināšanu. Tā
vietā lieliem uzņēmumiem piemērotā pagaidu papildu
nodokļa darbības termiņš ir pagarināts līdz
2015. gadam, un tā rezultātā kopējā
uzņēmumu ienākumu nodokļa likme sasniegs 38,1 %
(normatīvajos aktos noteiktā likme, proti, 33,3 %, jau ir viena
no augstākajām ES). Francijas valdība ir paziņojusi par
normatīvajos aktos noteiktās likmes pakāpenisku
samazināšanu, lai līdz 2020. gadam tā sasniegtu 28 %,
taču nav informācijas par šā pasākuma konkrēto laika
grafiku. Pagājušajā gadā ir panākts ierobežots progress
saistībā ar ienākumu nodokļa izdevumu samazināšanu un
vienkāršošanu. Kaut arī ir panākts zināms progress vides
nodokļu jomā (piemēram, pakāpeniski ieviešot oglekļa
nodokli jeb “contribution climat énergie”), vides nodokļu proporcija pret
IKP saglabājas neliela. Konkrēti, Francijā akcīzes
nodokļi netiek indeksēti attiecībā pret inflāciju, un
ir saglabātas dažas videi kaitīgas subsīdijas, piemēram,
samazināta akcīzes nodokļa likme dīzeļdegvielai.
Visbeidzot, 2013. gadā nav veikti papildu pasākumi, lai
vērstos pret parāda veidošanas stimuliem uzņēmumu
nodokļos ar mērķi novērst privātā sektora
turpmāku parādu palielināšanos.
(15)
Lai gan Francija ir veikusi vairākus
rīcībpolitikas pasākumus, 2013. gadā situācija
darba tirgū turpināja pasliktināties un saglabājas
būtiskas problēmas. Bezdarbs
turpināja pieaugt un 2013. gadā sasniedza 10,3 %
(salīdzinājumā ar 7,5 % 2008. gadā). Francijas
darba tirgus turpina būt segmentēts ar zemu pārejas līmeni
no īslaicīgiem līgumiem uz pastāvīgiem līgumiem
(iespēja nomainīt uz noteiktu laiku slēgtu līgumu pret
pastāvīgu līgumu 2010. gadā bija tikai 10,6 %,
pretstatā 25,9 % vidēji ES). Starpprofesiju nolīgums par
nodarbinātības nodrošināšanu tika iestrādāts
2013. gada jūlijā pieņemtā likumā. Lai gan
šī reforma ir pozitīvs solis, tās ietekme pašlaik vēl
joprojām ir nevienmērīga. Konkrēti, tikai nedaudzi uzņēmumi ir izmantojuši ar šo likumu
izveidoto kārtību, kas piemērojama uzņēmumu
līmeņa nolīgumiem, lai palielinātu nodarbinātības
noteikumu elastīgumu īslaicīgu ekonomikas problēmu
gadījumā. Tomēr faktiskās atlaišanas gadījumu
īpatsvars, par kuriem ir uzsākta tiesvedība ir būtiski
samazinājies. Kaut gan 2014. gadā starp sociālajiem
partneriem notika sarunas par bezdarba pabalstu sistēmas reformu, nav
gaidāms, ka jaunais nolīgums būtiski samazinās
sistēmas deficītu. Bezdarba pabalstu sistēmas kopējā
deficīta dēļ, kas 2013. gadā bija gandrīz 1 %
no IKP, ir nepieciešami papildu strukturālie pasākumi, lai
nodrošinātu sistēmas ilgtspēju. Konkrēti, daži elementi,
piemēram, atbilstības nosacījumi, pabalstu samazināšana
atkarībā no bezdarbnieka statusā pavadītā laika vai
kompensācijas likmes darba ņēmējiem ar lielākajām
algām, tika tikai nedaudz grozīti, pamatojoties uz pēdējo
nolīgumu starp sociālajiem partneriem 2014. gada martā, un
tie būtu turpmāk jāpielāgo, lai nodrošinātu, ka
pastāv pietiekami stimuli būt nodarbinātam. Pateicoties
secīgām pensiju reformām, to darbinieku, kas ir vecumā no
55 līdz 64 gadiem, nodarbinātības rādītājs
pēdējo trīs gadu laikā ir pastāvīgi pieaudzis.
Tomēr vecāka gadagājuma personu nodarbinātības
rādītāji (2012. gadā 45,6 %) Francijā bija
krietni mazāki nekā vidējais ES rādītājs (par
-4,5 procentpunktiem), un tikai 55 % no Francijas vecāka
gadagājuma darba ņēmējiem dodas pensijā tieši pēc
nodarbinātības beigām (2008. – 2011. gads).
Rezultātā šās grupas bezdarbs pēdējos gados ir
būtiski palielinājies. Tādēļ ir nepieciešams
nostiprināt pasākumus šo personu nodarbinātības
uzlabošanai, vienlaikus pārskatot stimulus turpināt strādāt
vai atgriezties darba tirgū.
(16)
2013. gada Starptautiskais skolēnu
novērtēšanas pētījums atklāja, ka
nevienlīdzība izglītības jomā Francijā ir viena
no lielākajām starp ESAO valstīm. Sestdaļa jauniešu Francijā
beidz mācības un apmācību, nesaņemot
kvalifikāciju. Tas raisa īpaši lielas bažas, jo jauniešu bezdarba
līmenis 2013. gada beigās sasniedza 25,5 % un vismazāk
kvalificēto jauniešu risks būt bez darba bija gandrīz divreiz lielāks.
Shēmām prakses vietu veicināšanai būtu jo īpaši jāiekļauj
vismazāk kvalificētie jaunieši. Zināms progress šā jautājuma risināšanai tika
panākts, 2013. gada jūlijā uzsākot obligātās
izglītības sistēmas reformu un 2014. gada martā
pieņemot likumu par arodizglītību un
mūžizglītību. Tomēr pašlaik ir pāragri novērtēt,
vai šie pasākumi patiesi samazinās nevienlīdzību
izglītības sistēmā, un jauns plāns, par ko tika
paziņots 2014. gada janvārī un kas vērsts uz
zemākā līmeņa vidējās izglītības
iestādēm, vēl ir jāīsteno. Visbeidzot, ir
veicināta pāreja no izglītības uz nodarbinātību,
taču mācekļu skaits 2012. gadā samazinājās,
un shēmu arvien vairāk izmantoja augstāko izglītības
iestāžu studenti.
(17)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi
visaptverošu analīzi par Francijas ekonomikas politiku. Tā ir
novērtējusi stabilitātes programmu un valsts reformu programmu.
Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību
ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās
politikas izveidē Francijā, bet arī to atbilstību ES
noteikumiem un norādēm, ņemot vērā vajadzību
nostiprināt Eiropas Savienības vispārējo ekonomisko
pārvaldību, kas panākams, turpmākajos valstu lēmumos
nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti
1. līdz 7. ieteikumā.
(18)
Ņemot vērā šo izvērtējumu,
Padome ir izskatījusi Francijas stabilitātes programmu, un tās
atzinums[10]
ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.
(19)
Ņemot vērā Komisijas
padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir
izskatījusi valsts reformu programmu un stabilitātes programmu.
Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
6. pantu ir atspoguļoti 1. līdz 6. ieteikumā.
(20)
Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir veikusi
analīzi par visas eurozonas ekonomikas politiku. Pamatojoties uz Padomes
analīzi, tā ir sniegusi konkrētus ieteikumus, kas adresēti
dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro. Francijai būtu
jānodrošina šo ieteikumu pilnīga un laikus veikta īstenošana.
AR ŠO IESAKA Francijai laikposmā
no 2014. līdz 2015. gadam rīkoties šādi.
1.           Nostiprināt
budžeta stratēģiju, tai skaitā turpmāk precizējot
pamatā esošos pasākumus, 2014. gadam un turpmākajiem
gadiem, lai nodrošinātu pārmērīgā deficīta
korekciju ilgtspējīgā veidā līdz 2015. gadam,
veicot strukturālos pielāgojumus, kas paredzēti Padomes
ieteikumā, kas pieņemts pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūras ietvaros. Fiskālās
nelīdzsvarotības noturīgai korekcijai ir nepieciešams
ticamā veidā īstenot vērienīgas strukturālās
reformas, lai palielinātu pielāgošanās spējas un palielinātu
izaugsmi un nodarbinātību. Pēc pārmērīgā
deficīta korekcijas īstenot strukturālo korekciju
virzībā uz vidējā termiņa mērķi vismaz
0,5 % apmērā no IKP katru gadu, un lielākā
apmērā, ja ekonomikas stāvoklis ir labs vai ja nepieciešams
nodrošināt parāda noteikuma izpildi, lai turpinātu
ilgtspējīgā veidā samazināt vispārējās
valdības parāda rādītāju. Palielināt centienus
panākt efektivitātes uzlabojumus visos vispārējās
valdības apakšsektoros, ja nepieciešams, no jauna definējot
valdības rīcības apmēru. Jo īpaši veikt
pasākumus, lai, kā plānots, no 2015. gada būtiski
samazinātu sociālā nodrošinājuma izdevumus, nosakot
vērienīgākus ikgadējos veselības aprūpes izdevumu
mērķus, ierobežojot pensiju izmaksas un vienkāršojot
ģimenes pabalstus un mājokļa pabalstus. Paredzēt skaidru
laika grafiku notiekošajam decentralizācijas procesam un līdz 2014. gada
decembrim veikt pirmos pasākumus, lai samazinātu administratīvo
funkciju pārklāšanos, veicinātu vietējo valdību
apvienošanos un precizētu katra vietējās valdības
līmeņa atbildību. Ieviest griestus vietējo valdību
nodokļu ieņēmumiem, vienlaikus samazinot centrālās
valdības dotācijas, kā plānots. Papildus vajadzībai
veikt īstermiņa ietaupījumus, veikt pasākumus, lai
ierobežotu vidējā un ilgākā termiņā prognozēto
publiskā sektora izdevumu pieaugumu veselības aprūpei, un veikt
papildu pasākumus visur, kur tie nepieciešami, un vienmēr, kad tie
nepieciešami, lai līdz 2020. gadam ilgtspējīgā
veidā līdzsvarotu pensiju sistēmu, īpaši pievēršoties
pastāvošajām speciālajām shēmām.
2.           Nodrošināt, ka
darbaspēka izmaksu samazināšanās, kas izriet no “crédit d’impôt compétitivité emploi”, tiek
saglabāta. Veikt pasākumus, lai turpmāk samazinātu
darbinieku sociālā nodrošinājuma iemaksas saskaņā ar
atbildības un solidaritātes paktā noteiktajām saistībām,
vienlaikus nodrošinot, ka citi pasākumi neatsver to ietekmi un ka
pašreizējā mērķorientācija tiek saglabāta.
Turpmāk novērtēt sociālā nodrošinājuma
iemaksām piemērojamo izņēmumu ekonomisko ietekmi, liekot
uzsvaru uz nodarbinātību, izmaiņām atalgojumā un
konkurētspēju, un veikt atbilstošus pasākumus, ja nepieciešams.
Turpmāk samazināt darbaspēka izmaksas veidā, kas
attiecībā uz budžetu ir neitrāls, proti, mazāk
apmaksāta darbaspēka izmaksas, it īpaši
mērķorientētā veidā samazinot darba devēju
sociālā nodrošinājuma iemaksas, ņemot vērā
dažādas algu atbalsta shēmas.
3.           Vienkāršot
uzņēmumiem piemērojamos administratīvos, fiskālos un
grāmatvedības noteikumus un veikt konkrētus pasākumus, lai
īstenotu valdības veikto “vienkāršošanas plānu” līdz
2014. gadam. Novērst regulatīvos šķēršļus
uzņēmumu izaugsmei, jo īpaši pārskatot ar to lielumu
saistītos kritērijus normatīvajos aktos, lai izvairītos no
“sliekšņa efektiem”. Veikt pasākumus, lai vienkāršotu un
uzlabotu inovāciju politikas efektivitāti, jo īpaši veicot
novērtēšanu un, ja nepieciešams, pielāgojot “crédit d’impôt recherche”.
Nodrošināt, ka resursi tiek izmantoti visiedarbīgākajos
konkurences centros, un palielināt šajos centros izstrādāto
inovāciju ietekmi uz ekonomiku.
4.           Novērst nepamatotus
šķēršļus, kas kavē piekļuvi regulētajām
profesijām un to praktizēšanu, un samazināt ar ienākšanu
tirgū saistītās izmaksas, un veicināt konkurenci
pakalpojumu tirgū. Veikt turpmākus pasākumus, lai
samazinātu regulatīvo slogu, kas skar mazumtirdzniecības nozares
darbību, it īpaši vienkāršojot atļauju saņemšanas
procesu tirdzniecības vietu atvēršanai uz atceļot aizliegumu
pārdot preces zem pašizmaksas. Nodrošināt, ka regulētie
gāzes un elektroenerģijas tarifi mājsaimniecībām tiek
noteikti atbilstošā līmenī, kas nav šķērslis
konkurencei, vienlaikus nodrošinot, ka šie pakalpojumi paliek pieejami
visneaizsargātākajām grupām. Palielināt
kapacitāti elektroenerģijas un gāzes starpsavienojumiem ar
Spāniju; jo īpaši palielināt starpsavienojumu kapacitāti,
lai pilnībā integrētu Ibērijas pussalas gāzes tirgu
Eiropas tirgū. Dzelzceļa nozarē nodrošināt jaunā
vienotā infrastruktūras pārvaldītāja neatkarību
no vēsturiskā operatora un veikt pasākumus, lai līdz 2019. gadam
atvērtu konkurencei pasažieru transporta vietējo tirgu.
5.           Samazināt nodokļu
slogu darbaspēkam un palielināt centienus nodokļu sistēmas
efektivitātes uzlabošanai un vienkāršošanai. Šajā
nolūkā, sākot ar 2015. gada budžetu, veikt pasākumus,
lai samazinātu neefektīvas personāla un uzņēmumu
ienākumu nodokļa izdevumus, pamatojoties uz neseniem
novērtējumiem un “Assises de la fiscalité” iniciatīvu, tajā
pašā laikā samazinot normatīvajos aktos noteiktās likmes;
veikt papildu pasākumus, lai novērstu parāda veidošanas stimulus
uzņēmumu nodokļu jomā; paplašināt nodokļu bāzi,
jo īpaši attiecībā uz patēriņu; pakāpeniski
izbeigt videi kaitīgas subsīdijas.
6.           Veikt turpmākus
pasākumus, lai novērstu elastīguma trūkumu darba
tirgū, jo īpaši veikt pasākumus “accords de maintien de
l’emploi” reformēšanai, lai panāktu, ka to izmanto vairāk
uzņēmumu, kas saskaras ar grūtībām. Veikt papildu
pasākumus, lai, sadarbojoties ar sociālajiem partneriem,
reformētu bezdarba pabalstu sistēmu un garantētu tās
ilgtspēju, vienlaikus nodrošinot, ka tā sniedz pietiekamus stimulus
atgriezties darba tirgū. Palielināt vecāka gadagājuma
darbinieku konsultēšanu un apmācību un pārvērtēt
attiecīgo bezdarba pabalstu sistēmu.
7.           Veikt
arodizglītības un apmācības modernizāciju,
īstenot obligātās izglītības reformu un veikt
turpmākus pasākumus, lai samazinātu nevienlīdzību
izglītībā, it īpaši stiprinot pasākumus, kas
piemērojami priekšlaicīgai mācību pārtraukšanai.
Nodrošināt, ka ar aktīvu darba tirgus politiku tiek efektīvi
atbalstītas visneaizsargātākās grupas. Uzlabot pāreju
no izglītības uz darba tirgu, it īpaši pastiprinot
pasākumus māceklības uzlabošanai ar īpašu uzsvaru uz
mazkvalificētiem darba ņēmējiem.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2014) 411 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 un P7_TA(2014)0129.
[5]               OV L 140, 27.5.2013., 11. lpp.
[6]               C(2013) 8004 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 81 final.
[10]             Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1466/97
5. panta 2. punktu.


title: Komisijas Ieteikums ( 2008. gada 28. maijs) par riska samazināšanas pasākumiem šādām vielām: 2-nitrotoluols un 2,4-dinitrotoluols (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 2233) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               31.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 141/20

      KOMISIJAS IETEIKUMS

   (2008. gada 28. maijs)
   par riska samazināšanas pasākumiem šādām vielām: 2-nitrotoluols un 2,4-dinitrotoluols
   (izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 2233)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (2008/405/EK)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1993. gada 23. marta Regulu (EEK) Nr. 793/93 par esošo vielu riska faktoru novērtējumu un kontroli (1) un jo īpaši tās 11. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Ņemot vērā Regulu (EEK) Nr. 793/93, novērtēšanai saskaņā ar Komisijas 2000. gada 25. oktobra Regulu (EK) Nr. 2364/2000 par ceturto prioritāro vielu sarakstu, kā paredzēts saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (2), par prioritārām identificētas šādas vielas:

                           —

                           2-nitrotoluols,

                           —

                           2,4-dinitrotoluols.

               (2)

               Ziņotāja dalībvalsts, kas izraudzīta saskaņā ar šo regulu, ievērojot Komisijas 1994. gada 28. jūnija Regulu (EK) Nr. 1488/94, ar ko nosaka principus esošo vielu riska faktoru novērtēšanai attiecībā uz cilvēkiem un vidi saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (3), ir pabeigusi riska faktoru novērtēšanas pasākumus, kas attiecas uz šo vielu bīstamības novērtēšanu cilvēka organismam un videi, un ierosinājusi bīstamības riska samazināšanas stratēģiju.

               (3)

               Notikušas apspriedes ar Veselības un vides risku zinātnisko komiteju (SCHER), un tā ir sniegusi atzinumus par ziņotājas dalībvalsts veikto riska novērtējumu. Atzinumi publicēti šīs zinātniskās komitejas tīmekļa vietnē.

               (4)

               Riska novērtējuma rezultāti un papildu informācija par risku ierobežošanas stratēģijām apkopoti attiecīgajā Komisijas paziņojumā (4).

               (5)

               Pamatojoties uz minētā novērtējuma rezultātiem, ir lietderīgi attiecībā uz šīm vielām ieteikt konkrētus pasākumus to radītā riska samazināšanai. Attiecībā uz konkrēti neminētām vielām šajā ieteikumā nekādu norādījumu tā adresātiem nav.

               (6)

               Riska samazināšanas pasākumi, kas ieteicami strādājošajiem, jāapsver to tiesību normu kontekstā, kas attiecas uz strādājošo aizsardzību, jo tās uzskata par pietiekamām, lai līdz vajadzīgajam līmenim samazinātu ar konkrētajām vielām saistītos riska faktorus.

               (7)

               Šajā ieteikumā paredzētie riska samazināšanas pasākumi saskan ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kura izveidota saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 793/93 15. panta 1. punktu,

         AR ŠO IESAKA.
   1.   IEDAĻA
   2,4-DINITROTOLUOLS
   (CAS Nr. 121-14-2; EINECS Nr. 204-450-0)
   Riska samazināšanas pasākumi videi (1, 2, 3)

               1)

               Attiecīgo dalībvalstu kompetentās iestādes atļaujās, ko izdod saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/1/EK (5), par 2,4-dinitrotoluolu paredz nosacījumus, emisijas robežvērtības vai tiem ekvivalentus parametrus vai tehniskus pasākumus, lai, ņemot vērā attiecīgo iekārtu tehniskos parametrus, ģeogrāfisko atrašanās vietu un vietējos vides apstākļus, to ekspluatācija notiktu saskaņā ar labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP).

               2)

               Dalībvalstīm stingri jāuzrauga LPTP ieviešana attiecībā uz 2,4-dinitrotoluolu un LPTP informācijas apmaiņas satvarā jāpaziņo Komisijai par visām svarīgākajām ar to saistītajām izstrādēm.

               3)

               Lai nodrošinātu vides riska novēršanu, vietējas 2,4-dinitrotoluola emisijas, kuras rodas ūdens vidē un ar emisijām gaisā, jākontrolē saskaņā ar valsts noteikumiem.

         2.   IEDAĻA
   ADRESĀTI

               4)

               Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm un visām nozarēm, kas minētās vielas importē, ražo, transportē, glabā, sagatavo preparātu veidā vai citādi pārstrādā, izmanto, iznīcina vai reģenerē.

      Briselē, 2008. gada 28. maijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Stavros DIMAS

      (1)  OV L 84, 5.4.1993., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (2)  OV L 273, 26.10.2000., 5. lpp.

      (3)  OV L 161, 29.6.1994., 3. lpp.

      (4)  OV C 134, 31.5.2008., 4. lpp.

      (5)  OV L 24, 29.1.2008., 8. lpp.


title: 2012/771/ES: Komisijas Ieteikums ( 2012. gada 6. decembris ) par pasākumiem nolūkā mudināt trešās valstis piemērot minimālos labas pārvaldības standartus nodokļu lietās

text:
               12.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 338/37

         KOMISIJAS IETEIKUMS
   (2012. gada 6. decembris)
   par pasākumiem nolūkā mudināt trešās valstis piemērot minimālos labas pārvaldības standartus nodokļu lietās
   (2012/771/ES)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 292. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Starptautiskajā kontekstā atšķirīgu nodokļu tiesību aktu pastāvēšana ir vispārēji pieņemama, jo tā ir fiskālās suverenitātes sekas. Šajā kontekstā dažas, parasti mazas trešās valstis ar ierobežotām finansiālajām vajadzībām ir izvēlējušās zemu ienākumu nodokli, ko vispārēji piemēro gan privātpersonām, gan uzņēmumiem, vai pat neuzliek ienākuma nodokli. Tāda nodokļu politika ne vienmēr pati par sevi ir uzskatāma par nevēlamu, ja vien valsts piedalās starptautiskajā sadarbībā, lai citas valstis varētu īstenot savu nodokļu politiku.

               (2)

               Tomēr politika, kas rada zemu ienākumu nodokļa līmeni vai pat neuzliek maksājumu vispār, bieži vien ir saistīta ar nepietiekamu pārredzamību vai informācijas apmaiņu ar citām valstīm. Attiecīgās valstis piesaista ieguldījumus, piedāvājot nerezidentiem patvērumu dažu veidu pārvietojamiem ienākumiem vai kapitālam un ļaujot tiem no nodokļu administrācijas rezidences valstī noslēpt, ka pastāv šādi ienākumi vai kapitāls.

               (3)

               Starptautiskos forumos ir uzsāktas dažādas iniciatīvas minēto problēmu risināšanai, piemēram, Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijā vai G20. Turklāt Pasaules forums pārredzamībai un informācijas apmaiņai nodokļu jautājumos (turpmāk “Pasaules forums”) ir izstrādājis pārredzamības un informācijas apmaiņas standartus nodokļu jautājumos. 2009. gadā Pasaules forums vienojās pārskatīt šo standartu īstenošanu. Tas ir iesaistījies visaptverošā salīdzinošās vērtēšanas procesā, un daudzas tradicionālās zemo nodokļu jurisdikcijas ir piekritušas noslēgt divpusējus nolīgumus par informācijas apmaiņu nodokļu jautājumos.

               (4)

               Savienībā uz jautājumiem par pārredzamību un informācijas apmaiņu attiecas Padomes 2011. gada 15. februāra Direktīva 2011/16/ES par administratīvu sadarbību nodokļu jomā un ar ko atceļ Direktīvu 77/799/EEK (1). Turklāt Savienībā pastāv vienprātība, kas pausta Rīcības kodeksā par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem, uz ko norādīts Ecofin Padomes 1997. gada 1. decembra sanāksmes par nodokļu politiku secinājumu 1. pielikumā (2): kaitīgi nodokļu pasākumi nav pieņemami; līdz ar to dalībvalstīm ir grūti tādus pasākumus saglabāt vai ieviest. Turklāt vairāki pasākumi, uz kuriem, iespējams, attiecas Rīcības kodekss, tiek pakļauti padziļinātajām pārbaudēm saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu, kas noteikti Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD).

               (5)

               Attiecībās ar trešām valstīm Eiropas Savienība ir centusies tās pārliecināt pieslieties Savienības pārredzamības un informācijas apmaiņas principiem (līdzīgi vispārēji pieņemtajiem starptautiskajiem standartiem attiecībā uz pārredzamību un informācijas apmaiņu) un nelabvēlīgu nodokļu pasākumu atcelšanas principam, kā aprakstīts Komisijas paziņojumā par labas pārvaldības veicināšanu nodokļu lietās (3) un Komisijas paziņojumā par nodokļiem un attīstību sadarbībā ar jaunattīstības valstīm, lai veicinātu labu pārvaldību nodokļu lietās (4).

               (6)

               Dalībvalstis, kuru nodokļu bāzi ir nelabvēlīgi ietekmējis pārredzamības trūkums vai kaitīgi trešu valstu pasākumi, ir veikušas pasākumus, lai stāvokli uzlabotu. Tomēr nodokļu maksātāji atbild uz šādiem pasākumiem, virzot uzņēmējdarbību vai darījumus caur citu jurisdikciju ar zemāku aizsardzības līmeni. Šis risks ir īpaši svarīgs Savienībā, ņemot vērā uzņēmēju brīvību veikt uzņēmējdarbību jebkurā Eiropas Savienības vietā. Līdz ar to aizsardzības līmenis, kas Savienībā pieejams pret tādu nodokļu bāzes graušanu, sliecas atbilst zemākā līmeņa aizsardzībai, ko piedāvā kāda no dalībvalstīm.

               (7)

               Izkropļojumi, ko šī situācija rada Savienībā, var izraisīt mākslīgas kapitāla plūsmas un nodokļu maksātāju pārvietošanos iekšējā tirgū un tādējādi kaitēt tā pareizai darbībai, kā arī graut dalībvalstu nodokļu bāzi. Šādi izkropļojumi būtu jānovērš, izmantojot pieeju, kas kopīga visām dalībvalstīm.

               (8)

               Tāpēc ir nepieciešams precīzi formulēt minimālos labas pārvaldības standartus nodokļu lietās gan attiecībā uz pārredzamību un informācijas apmaiņu, gan saistībā ar kaitīgiem nodokļu pasākumiem, un vairākus pasākumus, kas jāveic attiecībā uz trešām valstīm, lai mudinātu šīs valstis ievērot šādus standartus.

               (9)

               Attiecībā uz pārredzamību un informācijas apmaiņu starptautiski atzīts standarts ir noteikts darba uzdevumā, par kuru vienojās Pasaules forums 2009. gadā. Tāpēc minētais darba uzdevums jāņem par pamatu šim ieteikumam. Ciktāl ir runa par kaitīgiem nodokļu pasākumiem, Rīcības kodekss par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem ir sevi Savienībā apliecinājis kā noderīgu atsauces dokumentu. Dalībvalstis ir apņēmušās veicināt minētā kodeksa principus trešās valstīs. Tādēļ ir lietderīgi šā ieteikuma vajadzībām atsaukties uz minētā kodeksa kritērijiem. Šajā sakarā ir arī lietderīgi atsaukties uz darbu, ko veic Rīcības kodeksa grupa (uzņēmējdarbības nodokļi), kas izveidota pie Padomes, lai izvērtētu nodokļu pasākumus, kuri var ietilpt Rīcības kodeksā par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem (5). Lietas, kuras izvērtējusi minētā grupa, var palīdzēt noteikt, vai konkrēta darbība ir uzskatāma par kaitīgu.

               (10)

               Šim ieteikumam būtu jānorāda pasākumu kopums, kas piemērojams attiecībā uz trešām valstīm, kuras neatbilst minimālajiem labas pārvaldības standartiem nodokļu jautājumos. Kopīgi piemērojot šos pasākumus, dalībvalstis varētu ievērojami paaugstināt katras atsevišķi veikto pasākumu vispārējo efektivitāti. Tā varētu samazināt nodokļu ieņēmumu zaudējumus, kā arī nodokļu administrāciju administratīvās izmaksas un atbilstības nodrošināšanas slogu nodokļu maksātājiem.

               (11)

               Lai veicinātu minimālo labas pārvaldības standartu piemērošanu nodokļu lietās, ir arī nepieciešams norādīt pozitīvus pasākumus, kas sniegtu pamudinājumu trešām valstīm, kuras izpilda šos standartus vai ir apņēmušās tos pildīt, bet kurām ir nepieciešama palīdzība, lai to panāktu.

               (12)

               Pasākumiem, kuri norādīti šajā ieteikumā un kurus piemēro dalībvalstis, ir jābūt saderīgiem ar Savienības tiesību aktiem, it īpaši ar pamatbrīvībām, kas ietvertas LESD,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   1.   Priekšmets
   Šajā ieteikumā sniegti kritēriji, kas ļauj identificēt trešās valstis, kuras neatbilst minimālajiem labas pārvaldības standartiem nodokļu jautājumos. Tajā norādīta arī virkne darbību, ko dalībvalstis var veikt attiecībā uz trešām valstīm, kuras neatbilst šiem standartiem, un par labu trešajām valstīm, kuras tiem atbilst.
   Šis ieteikums attiecas uz ienākuma nodokļiem.
   2.   Definīcijas
   Šajā ieteikumā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “ienākuma nodoklis” nozīmē jebkuru ienākumu nodokli, ko iekasē no fiziskas vai juridiskas personas, neņemot vērā tā iekasēšanas veidu, un ko uzliek kādas valsts, tās politiskā iedalījuma vienību vai vietējo varas iestāžu vārdā;

               b)

               “treša valsts” ir jurisdikcija, kas nav dalībvalsts;

               c)

               “valsts melnais saraksts” ir dalībvalsts pieņemts saraksts, kurā nosaka citas jurisdikcijas, kurām dalībvalsts piemēro iepriekš noteiktus nodokļu pasākumus vai nodokļu politiku.

         3.   Minimālie labas pārvaldības standarti nodokļu lietās
   Treša valsts atbilst minimālajiem labas pārvaldības standartiem nodokļu lietās tikai tad, ja:

               a)

               tā ir pieņēmusi tiesiskos, regulatīvos un administratīvos pasākumus nolūkā ievērot pielikumā izklāstītos pārredzamības un informācijas apmaiņas standartus un efektīvi piemēro minētos pasākumus;

               b)

               tā nepiemēro kaitīgus nodokļu pasākumus uzņēmējdarbības nodokļu jomā.

         Par potenciāli kaitīgiem uzskata nodokļu pasākumus, kas paredz ievērojami zemāku faktisko nodokļu līmeni, ieskaitot nulles nodokli, nekā tas līmenis, kuru parasti piemēro attiecīgajā trešajā valstī. Šāds nodokļu līmenis var tikt piemērots atbilstīgi nominālajai nodokļa likmei, nodokļa bāzei vai jebkuram citam būtiskam faktoram.
   Izvērtējot, vai šādi pasākumi ir kaitīgi, cita starpā būtu jāņem vērā:

               a)

               vai priekšrocības tiek piešķirtas tikai nerezidentiem vai attiecībā uz darījumiem ar nerezidentiem, vai

               b)

               vai priekšrocības ir norobežotas no iekšzemes tirgus un tādējādi neietekmē valsts nodokļa bāzi, vai

               c)

               vai priekšrocības tiek piešķirtas pat bez reālas saimnieciskas darbības un būtiskas saimnieciskas klātbūtnes trešajā valstī, kura piedāvā šādas nodokļu priekšrocības, vai

               d)

               vai noteikumi par peļņas noteikšanu attiecībā uz darbošanos starptautiskā koncernā atšķiras no starptautiski atzītiem principiem, it īpaši noteikumiem, par kuriem panākta vienošanās Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijā, vai

               e)

               vai nodokļu pasākumiem trūkst pārredzamības, ieskaitot gadījumus, kad tiesību normas nepārredzamā veidā tiek mīkstinātas administratīvā līmenī.

         Piemērojot šos kritērijus, dalībvalstīm būtu jāņem vērā Rīcības kodeksa grupas (uzņēmējdarbības nodokļi) secinājumi attiecībā uz nodokļu pasākumiem, kurus tā ir novērtējusi kā kaitīgus.
   4.   Pasākumi, kas vērsti pret trešām valstīm, kuras nepilda 3. punktā izklāstītos minimālos standartus

               4.1.

               Nolūkā piemērot 4.3. punktu dalībvalstīm būtu jāpublicē to trešo valstu melnais saraksts, kuras neievēro 3. punktā izklāstītos minimālos standartus. Melnajos sarakstos būtu jāatsaucas uz šo ieteikumu.

               4.2.

               Dalībvalstīm, kuras ir pieņēmušas savus melnos sarakstus, šādos sarakstos būtu jāiekļauj trešās valstis, kuras neatbilst 3. punktā izklāstītajiem minimālajiem standartiem.

               4.3.

               Katrai dalībvalstij, kura ir noslēgusi nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas konvenciju ar trešu valsti, kura nepilda 3. punktā izklāstītos minimālos standartus, būtu tādā veidā, kas ir vispiemērotākais, lai uzlabotu trešās valsts atbilstību šiem standartiem, vai nu jāpieprasa atsākt sarunas par konvenciju, vai jāatceļ vai jāizbeidz konvencija.

         5.   Pasākumi par labu trešām valstīm, kuras pilda 3. punktā izklāstītos minimālos standartus

               5.1.

               Trešās valstis, kuras atbilst 3. punktā izklāstītajiem minimālajiem standartiem, dalībvalstīm būtu jāsvītro no 4.1. punktā minētajiem melnajiem sarakstiem.

               5.2.

               Dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja trešās valstis, kuras atbilst 3. punktā izklāstītajiem minimālajiem standartiem, svītrot no esošajiem 4.2. punktā minētajiem melnajiem sarakstiem.

               5.3.

               Dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja sākt divpusējas sarunas, lai noslēgtu konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu ar trešajām valstīm, kuras atbilst 3. punktā izklāstītajiem minimālajiem standartiem.

         6.   Pasākumi par labu trešām valstīm, kuras ir apņēmušās pildīt 3. punktā izklāstītos standartus

               6.1.

               Dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja piedāvāt ciešāku sadarbību un palīdzību trešām valstīm, īpaši jaunattīstības valstīm, kuras ir apņēmušās ievērot 3. punktā izklāstītos minimālos standartus, lai palīdzētu šīm trešām valstīm efektīvi cīnīties pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un nodokļu agresīvu plānošanu. Šim nolūkam tās varētu uz ierobežotu laiku norīkot darbā uz šādām valstīm nodokļu ekspertus.
               Spriežot par trešo valstu apņemšanos ievērot minētos minimālos standartus, dalībvalstīm būtu jāņem vērā visas konkrētās norādes par to, it īpaši attiecīgās trešās valsts jau veiktie pasākumi ceļā uz atbilstību.

               6.2.

               Kamēr trešā valsts saņem palīdzību saskaņā ar 6.1. punktu un veic sagaidāmo progresu pretim atbilstībai minētajiem minimālajiem standartiem, dalībvalstīm būtu jāatturas piemērot 4. punktā minētos pasākumus, izņemot sarunu atsākšanu par konvencijām par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu.

         7.   Turpmākie pasākumi
   Dalībvalstīm būtu jāinformē Komisija par pasākumiem, kas veikti, lai izpildītu šo ieteikumu, kā arī par visām izmaiņām šādos pasākumos.
   Komisija publicēs ziņojumu par šā ieteikuma piemērošanu trīs gadus pēc tā pieņemšanas.
   8.   Adresāti
   Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.

      Briselē, 2012. gada 6. decembrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Algirdas ŠEMETA

      (1)  OV L 64, 11.3.2011., 1. lpp.

      (2)  OV C 2, 6.1.1998., 1. lpp.

      (3)  COM(2009) 201 galīgā redakcija, 2009. gada 28. aprīlis.

      (4)  COM(2010) 163 galīgā redakcija, 2010. gada 21. aprīlis.

      (5)  OV C 99, 1.4.1998., 1. lpp.

      PIELIKUMS

         PĀRREDZAMĪBAS UN INFORMĀCIJAS APMAIŅAS STANDARTI

      A.   INFORMĀCIJAS PIEEJAMĪBA

                  A.1

                  Attiecīgā trešā valsts nodrošina, ka tās kompetentajām iestādēm ir pieejama īpašumtiesību un identitātes informācija par visām attiecīgajām vienībām un noteiktajiem režīmiem.

                  A.2.

                  Attiecīgā trešā valsts nodrošina, ka tiek vesta uzticama uzskaite par visām attiecīgajām vienībām un režīmiem.

                  A.3.

                  Banku informācija ir pieejama visiem kontu turētājiem.

            B.   PIEKĻUVE INFORMĀCIJAI

                  B.1.

                  Attiecīgās trešās valsts kompetentās iestādes ir pilnvarotas iegūt un sniegt informāciju, uz ko attiecas pieprasījums saskaņā ar vienošanos par informācijas apmaiņu, no jebkuras personas to teritoriālajā piekritībā, kurai pieder šāda informācija vai kuras kontrolē tā ir.

                  B.2.

                  Tiesības un tiesiskās garantijas, ko piemēro personām attiecīgajā trešajā valstī, kurai iesniegts pieprasījums, ir saderīgas ar efektīvu informācijas apmaiņu.

            C.   INFORMĀCIJAS APMAIŅA

                  C.1.

                  Mehānismi informācijas apmaiņai ar dalībvalstīm ir tādi, ka šī informācijas apmaiņa tiek veikta efektīvi.

                  C.2.

                  Attiecīgās trešās valsts informācijas apmaiņas mehānismu tīkls aptver visas dalībvalstis.

                  C.3.

                  Attiecīgās trešās valsts informācijas apmaiņas mehānismos ietilpst atbilstīgi noteikumi, kuri nodrošina konfidencialitāti attiecībā uz informāciju, kas saņemta no dalībvalstīm.

                  C.4.

                  Attiecīgās trešās valsts informācijas apmaiņas mehānismi ievēro nodokļu maksātāju un trešo personu tiesības un tiesiskās garantijas.

                  C.5.

                  Attiecīgā trešā valsts laikus sniedz informāciju saskaņā ar tās nolīgumiem ar dalībvalstīm.


title: Padomes Ieteikums ( 2010. gada 16. februāris ) par Eiropas Centrālās bankas priekšsēdētāja vietnieka iecelšanu amatā

text:
               2.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2010. gada 16. februāris)
   par Eiropas Centrālās bankas priekšsēdētāja vietnieka iecelšanu amatā
   2010/C 52/01
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   Ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 283. panta 2. punktu un 139. panta 2. punkta h) apakšpunktu, kā arī 11.2. un 42.3. punktu Protokolā par Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas statūtiem,
   AR ŠO EIROPADOMEI IESAKA:
   No 2010. gada 1. jūnija Eiropas Centrālās bankas priekšsēdētāja vietnieka amatā uz astoņu gadu pilnvaru laiku iecelt Vítor CONSTÂNCIO kungu.

      Briselē, 2010. gada 16. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         E. SALGADO


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums ( 2006. gada 15. februāris ) par turpmāko Eiropas sadarbību augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanā

text:
               4.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 64/60

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES IETEIKUMS

   (2006. gada 15. februāris)
   par turpmāko Eiropas sadarbību augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanā
   (2006/143/EK)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 149. panta 4. punktu un 150. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā paredzēto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Lai gan, īstenojot Padomes Ieteikumu 98/561/EK (1998. gada 24. septembris) par Eiropas sadarbību augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanā (3), ir gūti būtiski panākumi, kā norādīts Komisijas 2004. gada 30. septembra ziņojumā, joprojām ir jāuzlabo Eiropas augstākās izglītības stāvoklis, jo īpaši attiecībā uz šīs izglītības kvalitāti, lai tā kļūtu pārredzamāka un uzticamāka Eiropas pilsoņiem un studentiem, un mācībspēkiem no citiem kontinentiem.

               (2)

               Ieteikumā 98/561/EK bija izteikts aicinājums sniegt atbalstu pārredzamām kvalitātes nodrošināšanas sistēmām un vajadzības gadījumā šādu sistēmu izveidei. Gandrīz visas dalībvalstis ir izveidojušas valsts mēroga kvalitātes nodrošināšanas sistēmas un ir uzsākušas vai devušas iespēju uzsākt vienas vai vairāku kvalitātes nodrošināšanas vai akreditācijas aģentūru izveidi.

               (3)

               Ieteikumā 98/561/EK aicināja kvalitātes nodrošināšanas sistēmas pamatot uz vairākiem būtiskiem principiem, ietverot programmu vai iestāžu novērtēšanu, veicot iekšēju novērtējumu, ārēju pārskatīšanu un, iesaistot studentus, rezultātu publicēšanu un starptautisku līdzdalību novērtēšanas procesā. Kvalitātes nodrošināšanas novērtējumu rezultātiem ir nozīmīga loma, palīdzot augstākās izglītības iestādēm uzlabot darbības rezultātus.

               (4)

               Būtiskie principi, kas minēti 3. apsvērumā, kopumā ir ievēroti visās kvalitātes nodrošināšanas sistēmās un tos apstiprinājuši Eiropas izglītības ministri Berlīnē 2003. gada septembrī Boloņas procesa kontekstā, strādājot pie Eiropas Augstākās izglītības telpas īstenošanas.

               (5)

               Eiropas Augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanas asociāciju (ENQA) izveidoja 2000. gadā, un tās dalībnieku, t. i., kvalitātes nodrošināšanas vai akreditācijas aģentūru, skaits visās dalībvalstīs pastāvīgi palielinās.

               (6)

               Saistībā ar Boloņas procesu izglītības ministri no 45 valstīm pieņēma standartus un pamatnostādnes attiecībā uz izglītības kvalitātes nodrošināšanu Eiropas Augstākās izglītības telpā, kā to ierosināja ENQA2005. gada 19.–20. maija sanāksmē Bergenā, un kontrolējot paveikto darbu pēc 2003. gada septembra sanāksmes Berlīnē. Viņi arī atzinīgi novērtēja Eiropas kvalitātes nodrošināšanas aģentūru reģistra principu, kas pamatojas uz pārskatu valsts līmenī, un pieprasīja, lai ENQA turpmāk attīstītu īstenošanas praktiskos aspektus sadarbībā ar Eiropas Universitātes asociāciju (EUA), Eiropas Augstākās izglītības iestāžu asociāciju (EURASHE) un Studentu nacionālajām apvienībām Eiropā (ESIB) un par gūtajiem panākumiem ar Boloņas konferences pārraudzības grupas starpniecību ziņotu ministriem. Turklāt viņi uzsvēra, cik svarīga ir sadarbība starp valsts līmenī atzītām aģentūrām, lai uzlabotu akreditācijas vai kvalitātes nodrošināšanas lēmumu savstarpējo atzīšanu.

               (7)

               ES darbību kvalitātes nodrošināšanas atbalstam būtu jāizstrādā saskaņā ar pasākumiem, ko veic saistībā ar Boloņas procesu.

               (8)

               Lai atbalstītu pārredzamību augstākajā izglītībā un sekmētu kvalifikāciju un studiju posmu atzīšanu ārvalstīs, ir vēlams izveidot neatkarīgu un uzticamu kvalitātes nodrošināšanas aģentūru reģistru, kurā ietver Eiropas aģentūras neatkarīgi no tā, vai tās darbojas reģionālā vai valsts mērogā, ir vispārējas vai specializētas, valsts vai privātas aģentūras.

               (9)

               Lisabonas stratēģijas kontekstā Eiropadome Barselonā 2002. gada martā nāca klajā ar secinājumu, ka Eiropas izglītības un apmācības sistēmām būtu jākļūst par “pasaules kvalitātes zīmi”,

         AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM:

               1)

               mudināt visas augstākās izglītības iestādes, kas darbojas to teritorijā, ieviest vai attīstīt efektīvus iekšējās kvalitātes nodrošināšanas sistēmas atbilstīgi Eiropas augstākās izglītības telpas kvalitātes nodrošināšanas standartiem un pamatnostādnēm, ko pieņēma Bergenā saistībā ar Boloņas procesu;

               2)

               mudināt visas kvalitātes nodrošināšanas vai akreditācijas aģentūras, kas darbojas to teritorijā, novērtēšanas procesā būt neatkarīgām, piemērot Ieteikumā 98/561/EK paredzētos kvalitātes nodrošināšanas principus un piemērot saskaņoto vispārējo standartu un pamatnostādņu kopumu, ko pieņēma Bergenā. Šie standarti tālāk būtu jāizstrādā sadarbībā ar augstākās izglītības jomas pārstāvjiem. Tos būtu jāpielieto, lai aizsargātu un veicinātu daudzveidību un novatorismu;

               3)

               mudināt valsts iestāžu, augstākās izglītības jomas un kvalitātes nodrošināšanas un akreditācijas aģentūru pārstāvjus kopā ar darba tirgus partneriem izveidot “Eiropas kvalitātes nodrošināšanas aģentūru reģistru” (“Eiropas Reģistrs”), pamatojoties uz pārskatu valsts līmenī, kurā ņemti vērā pielikumā noteiktie principi, kā arī paredzēt reģistrācijas nosacījumus un reģistra pārvaldības noteikumus;

               4)

               ļaut augstākās izglītības iestādēm, kas darbojas to teritorijā, no Eiropas Reģistrā reģistrētajām kvalitātes nodrošināšanas vai akreditācijas aģentūrām izvēlēties aģentūru, kas atbilst to vajadzībām un profilam, ar noteikumu, ka tas atbilst dalībvalsts tiesību aktiem vai arī to atļauj attiecīgās valsts iestādes;

               5)

               ļaut augstākās izglītības iestādēm darboties, lai iegūtu papildu novērtējumu no kādas Eiropas Reģistrā reģistrētas aģentūras, piemēram, lai palielinātu to starptautisko atpazīstamību;

               6)

               veicināt aģentūru sadarbību, lai radītu šo aģentūru savstarpēju uzticēšanos, kā arī kvalitātes nodrošināšanas un akreditācijas novērtējumu atzīšanu, tādējādi atvieglojot to kvalifikāciju atzīšanu akadēmiskām vai profesionālām vajadzībām kādā citā valstī;

               7)

               nodrošināt publisku pieejamību Eiropas Reģistrā iekļauto kvalitātes nodrošināšanas un akreditācijas aģentūru veiktajiem novērtējumiem,

         AICINA KOMISIJU:

               1)

               ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm turpināt sniegt atbalstu augstākās izglītības iestāžu, kvalitātes nodrošināšanas un akreditācijas iestāžu, kompetento iestāžu un citu attiecīgajā jomā aktīvu iestāžu sadarbībai;

               2)

               iepazīstināt Eiropas Parlamentu, Padomi, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Reģionu komiteju ar trīsgadu ziņojumiem par panākumiem kvalitātes nodrošināšanas sistēmu izveidē dažādās dalībvalstīs un par sadarbību Eiropas mērogā, tostarp panākumiem attiecībā uz iepriekš minētajiem mērķiem.

      Strasbūrā, 2006. gada 15. februārī

            Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BORRELL FONTELLES

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         H. WINKLER

      (1)  OV C 255, 14.10.2005., 72. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2005. gada 13. oktobra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2006. gada 30. janvāra Lēmums.

      (3)  OV L 270, 7.10.1998., 56. lpp.

      PIELIKUMS
      “Eiropas kvalitātes novērtēšanas aģentūru reģistrs”
      Reģistrā būtu jāiekļauj uzticamas aģentūras, uz kuru novērtējumiem dalībvalstis (un dalībvalstu valsts iestādes) var paļauties. Reģistrs būtu jāizveido, ievērojot šādus pamatprincipus:

                  1.

                  Aģentūru sarakstu būtu jāizveido dalībvalstu iestādēm, augstākās izglītības nozares (augstākās izglītības iestādēm, studentiem, mācībspēkiem un pētniekiem), kā arī dalībvalstu kvalitātes nodrošināšanas un akreditācijas aģentūru pārstāvjiem kopā ar sociālajiem partneriem.

                  2.

                  Aģentūru reģistrācijas nosacījumi cita starpā varētu ietvert šādus principus:

                              i)

                              pilnīga neatkarība aģentūras novērtējuma veikšanā;

                              ii)

                              aģentūra ir atzīta vismaz tajā dalībvalstī, kur tā darbojas (vai to atzinušas šīs dalībvalsts valsts iestādes);

                              iii)

                              aģentūra darbojas, ievērojot saskaņoto standartu un pamatnostādņu kopumu, kas minēts dalībvalstīm adresētajā 1. un 2. ieteikumā;

                              iv)

                              regulāra ārēja pārskatīšana, ko veic attiecīgās jomas speciālisti un citi eksperti, ietverot šādas pārskatīšanas kritēriju, metodoloģiju un rezultātu publicēšanu.

                  3.

                  Sākotnēja reģistrācijas atteikuma gadījumā ir iespējama atkārtota novērtēšana, pamatojoties uz veiktajiem uzlabojumiem.


title: Eiropas Centrālās bankas Ieteikums ( 2014. gada 24. februāris ) par sagatavošanās pasākumu organizēšanu kredītu mikrodatu vākšanai, ko veic Eiropas Centrālo banku sistēma (ECB/2014/7)

text:
               8.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/1

         EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS IETEIKUMS
   (2014. gada 24. februāris)
   par sagatavošanās pasākumu organizēšanu kredītu mikrodatu vākšanai, ko veic Eiropas Centrālo banku sistēma
   (ECB/2014/7)
   (2014/C 103/01)
   EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtus un jo īpaši to 5.1. pantu un 34.1. panta trešo ievilkumu,
   ņemot vērā Padomes 1998. gada 23. novembra Regulu (EK) Nr. 2533/98 par statistiskās informācijas vākšanu, ko veic Eiropas Centrālā banka (1), un jo īpaši tās 8. panta 5. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Lēmumu ECB/2014/6 (2) Eiropas Centrālā banka (ECB) var veikt noteiktus sagatavošanās pasākumus, lai konkrētiem statistiskiem mērķiem noteiktu ilgtermiņa regulējumu kredītu mikrodatu nosūtīšanai Eiropas Centrālo banku sistēmā (ECBS).

               (2)

               Šā ilgtermiņa regulējuma īstenošanas efektivitāte būs atkarīga no visu iesaistīto ECBS dalībnieku sadarbības un vienlīdzīgu kvalitātes principu piemērošanas. Dalībvalstu, kuru valūta nav euro, nacionālajām centrālajām bankām (NCB), kuras gatavojas piedalīties šajā sistēmā, piemērojot sagatavošanās pasākumus saskaņā ar Lēmumu ECB/2014/6, jāsadarbojas gan savstarpēji, gan ar NCB dalībvalstīs, kuru valūta ir euro, kā arī ar ECB,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.
   I

      Definīcijas

   Šajā ieteikumā terminam “kredītu mikrodati” ir tā pati nozīme kā Lēmumā ECB/2014/6.
   II

      Statistiskās informācijas sniegšana

   Šā ieteikuma adresāti tiek lūgti piemērot noteikumus, kas saskaņā ar Lēmumu ECB/2014/6 adresēti NCB.
   III

      Noslēguma noteikums

   Šis ieteikums ir adresēts dalībvalstu, kuru valūta nav euro, NCB, kuras gatavojas piedalīties ilgtermiņa regulējumā kredītu mikrodatu nosūtīšanai ECBS ietvaros.

      Frankfurtē pie Mainas, 2014. gada 24. februārī

            ECB prezidents

         Mario DRAGHI

      (1)  OV L 318, 27.11.1998., 8. lpp.

      (2)  2014. gada 24. februāra Lēmums par sagatavošanās pasākumu organizēšanu kredītu mikrodatu vākšanai, ko veic Eiropas Centrālo banku sistēma (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).