title: Ieteikums Padomes lēmums ar ko piešķir savstarpējo palīdzību Ungārijai

text:
   LV
LV    LV
 ---pagebreak---        EIROPAS KOPIENU KOMISIJA
                                         Briselē, 30.10.2008.
                                         COM(2008) 716 galīgā redakcija
                               Ieteikums
                       PADOMES LĒMUMS
            ar ko piešķir savstarpējo palīdzību Ungārijai
                             Priekšlikums
                       PADOMES LĒMUMS
   ar ko piešķir ES vidēja termiņa finansiālo palīdzību Ungārijai
                         (iesniegusi Komisija)
LV                                                                      LV
 ---pagebreak---                                       PASKAIDROJUMA RAKSTS
   1.         IEVADS
   Kopš 2006. gada vidus Ungārijas iestādes ievērojamus pūliņus veltījušas tam, lai koriģētu
   lielo iekšējo un ārējo bilances nelīdzsvarotību. Lai gan pēdējo 2 gadu laikā ir panākti taustāmi
   rezultāti, tostarp ir ievērojami samazinājies valsts budžeta deficīts un pakāpeniski mazinājies
   arī tekošā konta deficīts, kopš 2008. gada oktobra sākuma Ungārijas finanšu tirgos vērojama
   ļoti liela spriedze. Tas ir saistīts ar Ungārijas salīdzinošo lielo finansiālo neaizsargātību, kuras
   iemesls ir lielais ārējais parāds (teju 100 % no IKP), ko nesen vēl palielināja aizdevumi
   ārvalstu valūtā privātajam sektoram, un valsts parāda attiecība, kas ir augstākā reģionā (ap
   66 % no IKP). Iestādes bez vilcināšanās paziņoja par visaptverošiem politikas pasākumiem,
   lai atjaunotu investoru uzticību un mazinātu spriedzi finanšu tirgos. Šie pasākumi ietver
   paātrinātu deficīta samazināšanu gan 2008., gan 2009. gadā, kas samazinātu vajadzību pēc
   valdības finansējuma, un vairākas mērķtiecīgas darbības, lai "atdzīvinātu" valsts parāda tirgu
   un palielinātu likviditāti valūtas mijmaiņas darījumu tirgū. Tomēr var gaidīt kapitāla un
   finanšu konta stāvokļa strauju pasliktināšanos 2008. un sevišķi 2009. gadā, ko ierosinājusi
   krīze finanšu tirgos, tāpēc šajā laikā valstij būs vajadzīga ievērojama finansiālā palīdzība,
   iespējams, pat 20 miljardu euro apmērā līdz 2009. gada beigām.
   2.         MAKROEKONOMISKĀS NORISES UN PROGNOZES
   2006. gada vidū sāka darboties fiskālās konsolidācijas programma, lai koriģēto lielo fiskālo
   un ārējo nelīdzsvarotību, kas izveidojusies iepriekšējos gados (2006. gadā valsts budžeta
   deficīts bija 9,3 %, bet tekošā konta deficīts — 7,5 %). Pasākumi cita starpā ietvēra izdevumu
   iesaldēšanu, valsts ieguldījumu samazināšanu, nodokļu palielināšanu un cenu subsīdiju
   samazināšanu. Rezultātā valsts sektora devums tautsaimniecībā ievērojami samazinājās, jo
   īpaši tādās jomās kā veselības aprūpe, izglītība un pārvalde. 2007. gadā privātajā sektorā bija
   vērojama zināma pretestība ekonomiskajai lejupslīdei, ko veicināja piekļuve jauniem
   kredītiem. Pateicoties ievērojamam eksporta palielinājumam (aptuveni 16 %), joprojām
   nedaudz palielinājās ieguldījumi, lai gan uzņēmumu peļņa samazinājās, jo būtiski pieauga ar
   algām saistītās izmaksas. Patēriņa pieaugums bija mērens — par 0,7 %, neraugoties uz to, ka
   reālās algas samazinājās, jo līdztekus naftas un pārtikas cenu kāpumam bija vērojams arī
   regulēto cenu pieaugums un pievienotās vērtības nodokļa palielinājums. Kopumā ikgadējais
   IKP pieaugums palēninājās no 4,1 % 2006. gadā līdz 1,1 % 2007. gadā, bet inflācija
   divkāršojās, sasniedzot teju 8 %, kas ir krietni vairāk par oficiālo inflācijas mērķi.
   Bija paredzams, ka, pakāpeniski mazinoties fiskālo pasākumu ietekmei, 2008. gadā atsāksies
   ekonomikas rosība un 2–3 gadu laikā izdosies sasniegt potenciālo izaugsmi (nedaudz mazāk
   par 3 %). Tomēr lejupslīde ES un pārējā pasaulē izrādījās daudz lielāka, nekā prognozēts, un
   tas ievērojami mazināja izredzes uz labiem eksporta rezultātiem, kas pēdējos gados bijis
   Ungārijas ekonomikas galvenais dzinējspēks. Pašreizējās finanšu grūtības un ar tām saistītie
   stingrākie kredītnosacījumi paātrināja lejupslīdi un vēl vairāk pasliktināja izaugsmes izredzes.
   Privātais patēriņš un mājsaimniecību ieguldījumi visvairāk cieš no stingrākiem
   kredītnosacījumiem, savukārt uzņēmumu ieguldījumi varētu saglabāties, pateicoties līdzekļu
   ieplūšanai no ES fondiem (struktūrfondiem un kohēzijas fonda). Tādējādi var prognozēt, ka
   gada vidējais IKP pieaugums 2008. gadā būs krietni zemāks par 2 % un 2009. gadā krasi
   samazināsies, savukārt 2010. gadā prognozēta lēna uzlabošanās. Ņemot vērā lielās
   neskaidrības, kas saistās ar pašreizējo finanšu tirgus situāciju, pastāv pat risks, ka IKP
   2009. gadā varētu sarukt, kam vēlāk sekotu gausa atkopšanās.
LV                                                    2                                                 LV
 ---pagebreak---    3.        VALSTS FINANSES
   2007. gadā valsts budžeta deficīts bija 5 % no IKP, kas ir krass samazinājums salīdzinājumā
   ar 9,3 % no IKP 2006. gadā. Tas bija rezultāts fiskālās konsolidācijas programmai, ko
   2006. gadā uzsāka atkārtoti ievēlētā valdība, tostarp virknei nodokļu palielinājumu un cenu
   subsīdiju samazinājumu, izdevumu iesaldēšanai (jo īpaši algām publiskajā sektorā) un valsts
   ieguldījumu nominālam samazinājumam. 2008. gada jūlija vidū, balstoties uz to, ka centrālās
   valdības ieņēmumi pirmajā pusgadā bija labāki, nekā plānots, valdība samazināja prognozēto
   deficītu līdz 3,8 % no IKP (salīdzinājumā ar mērķvērtību 4 % no IKP, kas minēta jaunākajā
   konverģences programmas atjauninājumā un ko apstiprinājusi Padome).
   Reaģējot uz satricinājumiem Ungārijas finanšu tirgos, valdība 10. oktobrī paziņoja par 12 soļu
   rīcības plānu, lai veicinātu tirgu stabilitāti. Īpaši jāatzīmē, ka plānā paredzēts samazināt
   budžeta deficīta mērķus: no 3,8 % līdz 3,4 % no IKP 2008. gadā un no 3,2 % līdz 2,9 % un
   vēlāk pat līdz 2,6 % no IKP 2009. gadā. Lai 2008. gadā sasniegtu vērienīgāku deficīta
   mērķi — 3,4 % no IKP —, īstenos šādus pasākumus: i) samazināt izdevumus dažās valdības
   programmās, kā arī samazināt līdzfinansēšanai paredzētos izdevumus, jo ES fondu apgūšana
   norit lēnāk, nekā plānots (0,15 % no IKP), un ii) vajadzības gadījumā pastāvīgi iesaldēt
   neizmantotās budžeta rezerves (0,3 % no IKP). 2009. gadā paredzētais deficīta mērķis ir par
   0,6 % no IKP zemāks, un to plānots sasniegt, īstenojot šādus pasākumus: i) atteikties no
   plānotajām nodokļu izmaiņām, jo oficiāli bija paredzēts, ka 2009. gadā tas samazinās
   ieņēmumus par 0,55 % no IKP, bet saglabāt kompensējošos izdevumus; ii) papildus
   samazināt izdevumus 0,6 % apmērā no IKP (samazinot tēriņus valdības programmām un
   budžeta iestāžu darbības izmaksas, kā arī atliekot dažu sociālo pārvedumu indeksāciju), kas
   ietverti pārskatītajā budžeta projektā, kuru iesniedza 18. oktobrī; iii) veikt papildu pasākumus
   aptuveni 1 % apmērā no IKP, proti, samazināt 13. pensijas un algas izmaksu valsts sektorā, kā
   arī iesaldēt algas publiskajā sektorā.
   Valdības 12 soļu rīcības plāns paredz arī spēcināt fiskālās pārvaldības reformu procesu.
   Pārskatīto likumdošanas dokumentu parlamentam iesniedza 17. oktobrī. Tajā iestrādāti daži
   svarīgi elementi no opozīcijas partiju priekšlikumiem (piemēram, noteikt daudzgadu
   izdevumu griestus centrālās valdības apakšsektoram un izveidot Fiskālo padomi pie Budžeta
   likumdošanas biroja. Pārskatītajā plānā paredzēts, ka gada budžetu veidos, balstoties uz
   3 gadu plānu, ievērojot vidēja termiņa skaitliskās normas. Paredzēts, ka jauno likumdošanas
   priekšlikumu pieņems ar vienkāršu balsu vairākumu.
   4.        FINANŠU TIRGI
   Lai gan gandrīz visu 2008. gadu norises Ungārijas finanšu tirgos visā visumā līdzinājās
   norisēm citos reģiona tirgos (dažubrīd gan bija lielāka nestabilitāte1), oktobra sākumā tirgos
   bija vērojama liela spriedze — valsts obligāciju primārā tirgus iesaldēšana, ļoti krass kritums
   biržā un strauja valūtas maiņas kursa pazemināšanās, kā rezultātā palielinājās atšķirība starp
   valsts obligāciju ienesīgumu un kredītsaistību nepildīšanas mijmaiņas līgumu (CDS)
   ienesīgumu. Šķiet, tas ir saistīts ar likviditātes trūkumu finanšu sistēmā, jo īpaši attiecībā uz
   valūtas maiņas likviditāti, kas ir kļuvusi dārgāka, jo ir radies iespaids, ka darījumu partneru
   risks ir palielinājies, un ir pieaugusi vēlme izvairīties no riska saistībā ar Centrāleiropas un
   Austrumeiropas valstīm.
   Pēc oktobra sākuma tirgus satricinājumiem iestādes paziņoja par vairākiem pasākumiem, kuru
   tiešais mērķis bija mazināt finanšu spriedzi. Papildus budžeta plānu „apcirpšanai”, kas
   1
            Piemēram, 2008. gada maijā valsts obligāciju tirgū bija vērojama īslaicīga spriedze, galvenokārt tāpēc,
            ka iekšzemes pensiju fondi mainīja ieguldījumu portfeļus.
LV                                                       3                                                          LV
 ---pagebreak---    samazina neto vajadzības pēc finansējuma, šie pasākumi ietvēra šādus elementus: 1)
   investīciju noteikumu atvieglošana pensiju fondiem; 2) jauna valūtas mijmaiņas mehānisma
   izveide Ungārijas valsts bankā (MNB) 13. oktobrī, lai valūtas mijmaiņas darījumu veicējus
   mazāk apdraudētu ar darījuma partneriem saistīts risks; 3) jauna rezerves mehānisma izveide
   bankām no 16. oktobra, ar kura starpniecību MNB var nodrošināt vienas dienas (overnight)
   euro un forintu mijmaiņas darījumus. Šo jauno mehānismu balsta vienošanās par atpirkšanas
   darījumiem ar ECB, kas nozīmē, ka ECB sniegs MNB iespēju aizņemties līdz 5 miljardiem
   euro; 4) 16. oktobrī MNB paziņoja arī par pasākumiem, lai atbalstītu iekšzemes obligāciju
   tirgu, vienojoties ar primārajiem tirgotājiem; 5) 22. oktobrī MNB paaugstināja procentu likmi
   par 300 bāzes punktiem, lai apturētu vietējās valūtas vērtības krišanos (no oktobra sākuma
   Ungārijas forinta vērtība pret euro bija kritusies par 14 %).
   Papildus minētajam Ungārijas parlaments 13. oktobrī palielināja noguldījumu apdrošināšanas
   slieksni no 6 miljoniem forintu līdz 13 miljoniem forintu. Lēš, ka jaunais limits aptvers
   aptuveni 90 % no attiecīgajiem noguldījumiem. Līdztekus likumdošanas pasākumiem tika
   pausta politiska apņemšanās vajadzības gadījumā garantēt visus noguldījumus. Turklāt
   Ungārijas iestādes ir pastiprinājušas sadarbību ar valsts Finansiālās stabilitātes komiteju
   (izveidota 2004. gadā) un izvērsušas pārrobežu kontaktus starp pārraugiem.
   5.        MAKSĀJUMU BILANCE UN ĀRĒJĀS FINANSĒŠANAS PRASĪBAS
   Eksporta neto apjoma pieaugums, ko veicināja strauja izaugsme visā pasaulē, pēdējos gados
   bija galvenais IKP pieauguma dzinulis un lielā mērā sekmēja arī to, ka pakāpeniski
   samazinājās tekošā konta deficīta attiecība pret IKP — no 7,5 % 2006. gadā līdz 6,4 %
   2007. gadā. Cits būtisks faktors 2007. gadā bija tāds, ka ievērojami samazinājās valdības
   vajadzības pēc finansējuma. Kapitāla kontā bija vērojams aizvien lielāks pārpalikums, kas
   2007. gadā sasniedza 1,1 % no IKP, daļēji tādēļ, ka aizvien vairāk tika apgūti ES līdzekļi,
   tāpēc kopējās neto ārējās saistības stabilizējās, lai gan visnotaļ augstā līmenī (97 % no IKP).
   Tajā pašā laikā pieauga parāda instrumentu īpatsvars ārējā deficītā. Tas cita starpā atspoguļo
   lielos ārvalstu tiešos ieguldījumus un rezidentu ieguldījumu aizplūšanu, kas ar laiku varētu
   pozitīvi ietekmēt ienākumu bilanci tekošajā kontā. Lai gan 2008. gada pirmajā pusgadā
   parādu neradoša finansējuma īpatsvars nedaudz samazinājās (līdz aptuveni trešdaļai),
   īstermiņa parāda īpatsvars (dzēšanas termiņš mazāks par 1 gadu) kopējā parādā pieauga līdz
   aptuveni 23 % no IKP, galvenokārt tāpēc, ka pieauga finanšu sektora ārējās saistības, kas
   tagad ir 35 % no IKP (savukārt valsts ārējā parāda īpatsvars ir 30 %).
   Paredzams, ka tekošais konts šogad un jo īpaši nākamgad turpinās samazināties, ņemot vērā
   neseno forinta vērtības samazināšanos un importa pieauguma kraso sarukumu 2009. gadā.
   Domājams, ka uzlabosies kapitāla konta stāvoklis, jo palielinās jau piešķirto ES līdzekļu
   apgūšana. No otras puses, ņemot vērā jaunākos notikumus, jo īpaši kopš oktobra sākuma, var
   gaidīt, ka neto ieguldījumu aizplūšana (ieskaitot atvasinātos finanšu instrumentus)
   paātrināsies, jo īpaši tādēļ, ka krasi samazinās valsts un banku ārējie aizņēmumi, kas savukārt
   sekmēs kapitāla un finanšu konta stāvokļa būtisku pasliktināšanos 2008. un īpaši 2009. gadā.
   Ņemot vērā iepriekš minēto, lai atbalstītu maksājumu bilanci un panāktu pienācīgu
   starptautisko valūtas rezervju apjomu, SVF un Komisija uzskata, ka Ungārijai būs vajadzīga
   ievērojama finansiālā palīdzība īsā un vidējā termiņā, proti, 20 miljardi euro līdz 2009. gada
   beigām.
   Tāpēc Komisija uzskata, ka Ungārijas maksājumu bilance ir nopietni apdraudēta, un iesaka
   Padomei pieņemt lēmumu par savstarpējas palīdzības piešķiršanu.
LV                                                  4                                              LV
 ---pagebreak---    6.        ES  ATBALSTS SASKAŅĀ AR MAKSĀJUMU BILANCES PALĪDZĪBAS MEHĀNISMU KĀ
             DAĻA NO STARPTAUTISKĀ ATBALSTA
   Pašreizējos apstākļos būtu lietderīgi Ungārijai piešķirt vidēja termiņa finansiālo palīdzību
   saskaņā ar palīdzības mehānismu attiecībā uz dalībvalstu maksājumu bilancēm (ņemot vērā
   Regulu (EK) Nr. 332/2002). Tā noderētu brīdī, kad Ungāriju nopietni apdraud kārtējo
   maksājumu bilances grūtības, jo finanšu tirgos valda paaugstināta spriedze, neraugoties uz to,
   ka valsts politika kopš 2006. gada vidus ir ievērojami uzlabojusies. ES atbalsts Ungārijai būs
   daļa no lielākas Ungārijai piešķirta finansējuma paketes — SVF piešķirs aizdevumu
   10,5 miljardu SDR apmērā (apmēram 12,5 miljardi euro) saskaņā ar rezerves vienošanos, ko
   plānots apstiprināt 2008. gada 6. novembrī, un Pasaules banka piešķirs aizdevumu 1 miljarda
   euro apmērā. Ir ļoti svarīgi, lai lielās finanšu iestādes, kas darbojas Ungārijā, arī turpmāk
   piešķirtu pienācīgu finansējumu ekonomikai. ES finansiālo palīdzību sniedz, lai balstītu
   Ungārijas iestāžu stingro apņemšanos īstenot visaptverošu ekonomiskās politikas programmu,
   kas izveidota, lai atjaunotu ieguldītāju uzticību un mazinātu spriedzi, ko pēdējās nedēļās
   piedzīvojuši Ungārijas finanšu tirgi. Šo programmu iekļaus konverģences programmas
   atjauninājumā. Konkrētāk, fiskālās konsolidācijas paātrināšana, kas samazinās vajadzību pēc
   finansējuma, un plānotās sekmes fiskālās pārvaldības reformas īstenošanā ir saskaņā ar
   iepriekšējiem Padomes ieteikumiem, ņemot vērā atzinumu par 2007. gada novembrī iesniegto
   konverģences programmu un atzinumu par valsts reformu programmas 2007. gada oktobra
   īstenošanas ziņojumu. ES palīdzība un Komisijas iesaistīšanās arīdzan palīdzētu nodrošināt,
   ka pašreizējā politika, kuras atbalstam tiks piešķirta finansējuma pakete, ir saskaņā ar ES
   politikas ieteikumiem.
   Ekonomikas politikas nosacījumi cita starpā būs šādi: fiskālās pārvaldības reforma un atbalsts
   vērienīgākam deficīta samazinājumam, kas nodrošinātu, ka tiek veikta plānotā pārmērīga
   budžeta deficīta novēršana (vēlākais līdz 2009. gadam), kā ieteikts Padomes 2006. gada
   10. oktobra ieteikumā saskaņā ar pārmērīga deficīta procedūru. Tas ietvertu arī strukturālas
   reformas pasākumus, kas veicami Lisabonas stratēģijas kontekstā, piemēram, pastiprināt
   stimulus iesaistīties darba tirgū, lai palielinātu nodarbinātību un sekmētu valsts finanšu
   ilglaicīgu ilgtspējību. Monetārajai politikai arī turpmāk jāorientējas uz cenu stabilitāti un
   MNB noteiktā inflācijas mērķa sasniegšanu (pašlaik 3 %). Turklāt tas arī nozīmē, ka ir laikus
   un sparīgi jāīsteno lēmumi, kas paredzēti finanšu sektora darbības uzlabošanai. Visbeidzot,
   pārraugot šo nosacījumu ievērošanu, vērā jāņem arī tas, cik sekmīgi tiek pildīti SVF
   programmas darbības kritēriji, kas ir šādi: i) ceturkšņa limiti centrālās valdības primārajiem
   kumulētajiem izdevumiem, sociālās nodrošināšanas līdzekļiem un ārpusbudžeta līdzekļiem;
   ii) valsts sektorā nav kavētu ārējo maksājumu uzkrāšanās; iii) noteikts neto starptautisko
   rezervju plūsmas minimums; iv) „orientējoša līkne” valsts PCI dinamikai 12 mēnešos.
   Konkrētāk, pastiprināta uzraudzība pār budžeta attīstību gada laikā būtu noderīgs papildu
   instruments, lai nodrošinātu, ka budžeta virzība ir tāda, lai būtu iespējams sasniegt oficiālo
   deficīta mērķi.
   Lai nodrošinātu vajadzīgo elastīgumu pašreizējos tirgus apstākļos, tiek ierosināts atļaut
   izmantot procentu mijmaiņas darījumus aizdevumu operācijām, kas finansē aizdevumu.
   Iespējamā mijmaiņas darījuma partneriem būtu jābūt ar visaugstāko kredītkvalitāti, lai
   neapdraudētu ES budžetu.
   Ņemot vērā iepriekš minēto un pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   Komisija iesaka Padomei piešķirt savstarpējo palīdzību, kā paredzēts Līguma 119. pantā.
   Pēc apspriešanās ar Ekonomikas un finanšu komiteju Komisija arī ierosina, ka pēc tam, kad
   pēc Komisijas ierosinājuma būs pieņemts minētais Padomes lēmums par savstarpējās
   palīdzības piešķiršanu Ungārijai, Padomei būtu jāpieņem lēmums, ar kuru Ungārijai no
LV                                                5                                               LV
 ---pagebreak---    dalībvalstīm paredzētā ES palīdzības mehānisma (ko reglamentē Padomes 2002. gada
   18. februāra Regula (EK) Nr. 332/2002) piešķir vidēja termiņa finansiālu palīdzību līdz
   6,5 miljardu euro apmērā, lai sekmētu tās maksājumu bilances ilgtspējību. Šo atbalstu sniegtu
   kopā ar SVF aizdevumu. To izmaksātu ne vairāk kā 5 daļās, un uz to attiecas nosacījumi par
   ekonomisko politiku. Ierosinātais lēmums būtu spēkā divus gadus pēc stāšanās spēkā.
LV                                              6                                                LV
 ---pagebreak---                                               Ieteikums
                                       PADOMES LĒMUMS
                           ar ko piešķir savstarpējo palīdzību Ungārijai
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 119. pantu,
   ņemot vērā Komisijas ieteikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju,
   tā kā:
   (1)    Kopš 2006. gada vidus Ungārijas iestādes ievērojamus pūliņus velta tam, lai koriģētu
          lielo iekšējo un ārējo bilances nelīdzsvarotību. Lai gan pēdējo 2 gadu laikā ir panākti
          taustāmi rezultāti, tostarp ir ievērojami samazinājies valsts budžeta deficīts un
          pakāpeniski mazinājies arī tekošā konta deficīts, kopš 2008. gada oktobra sākuma
          Ungārijas finanšu tirgos vērojama ļoti liela spriedze.
   (2)    Ungārijas iestādes 2008. gada oktobrī pieņēma visaptverošu ekonomikas politikas
          programmu, kas izstrādāta, lai atjaunotu investoru uzticību un mazinātu spriedzi, kas
          pēdējo nedēļu laikā ir vērojama Ungārijas finanšu tirgos; šajā programmā ietilpst
          pasākumi, lai banku sistēmai nodrošinātu adekvātu likviditāti un finansējumu,
          iniciatīvas, kas garantētu banku adekvātu kapitalizāciju, kā arī plāni, lai nodrošinātu
          fiskālo ilgtspējību un samazinātu vajadzību pēc finansējuma; konkrēti, valdība ir
          pārskatījusi savu deficīta mērķi 2008. gadam, to samazinot līdz 3,4 % no IKP
          salīdzinājumā ar sākotnēji paredzētajiem 4 % no IKP, bet 2009. gadam — no 3,2 % no
          IKP to samazinot līdz 2,6 % no IKP; šī ekonomikas programma un jo īpaši tajā
          ietvertie mērķi attiecībā uz budžetu tiks iestrādāti valdības budžetā, kā arī
          konverģences programmā, kurā ir paredzēti arī citi ekonomikas politikas instrumenti
          un strukturāla rakstura reformas.
   (3)    Padome regulāri pārskata Ungārijas īstenoto ekonomikas politiku, jo īpaši tad, kad tiek
          sagatavots ikgadējais pārskats par Ungārijas atjaunināto konverģences programmu un
          valsts reformu programmas īstenošanu, regulāri pārskatot Ungārijas sasniegtos
          rezultātus saistībā ar Padomes ieteikumiem par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
          procedūru, kā arī konverģences ziņojuma satvarā.
   (4)    Neraugoties uz cerētajiem uzlabojumiem tekošā konta bilancē, Ungārijai 2008. un
          2009. gadā vajadzība pēc finansējuma būs liela (atbilstoši aplēsēm aptuveni
          20 miljardi euro), un pēdējās norises finanšu tirgos liek nobažīties par to, ka iespējama
          kapitāla un finanšu konta stāvokļa strauja pasliktināšanās un strauja neto ieguldījumu
          aizplūšana.
   (5)    Ungārijas iestādes Eiropas Savienībai, starptautiskām finanšu institūcijām un valstīm
          ir lūgušas ievērojamu finansiālu palīdzību, lai atbalstītu maksājumu bilances
          ilgtspējību un atjaunotu pienācīgu starptautisko valūtas rezervju apjomu.
   (6)    Ungārijas maksājumu bilance ir nopietni apdraudēta, tāpēc savstarpējā palīdzība, kuru
          steidzamā kārtā piešķir Kopiena, ir pamatota,
LV                                                 7                                                LV
 ---pagebreak---    IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
                                              1. pants
   Kopiena piešķir Ungārijai savstarpēju palīdzību.
   Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
   Briselē,
                                               Padomes vārdā —
                                               priekšsēdētājs
LV                                                8            LV
 ---pagebreak---                                              Priekšlikums
                                          PADOMES LĒMUMS
                ar ko piešķir Kopienas vidēja termiņa finansiālo palīdzību Ungārijai
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 2002. gada 18. februāra Regulu (EK) Nr. 332/2002, ar ko izveido vidēja
   termiņa finansiālas palīdzības mehānismu attiecībā uz dalībvalstu maksājumu bilancēm2, un
   jo īpaši tās 3. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu un apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju
   (EKF),
   tā kā:
   (1)     Ar Padomes lēmumu […] pieņēma lēmumu piešķir Ungārijai savstarpēju palīdzību.
   (2)     Neraugoties uz cerētajiem uzlabojumiem tekošā konta bilancē, ir paredzams, ka
           Ungārijai 2008. un 2009. gadā būs vajadzīgs ārējais finansējums aptuveni 20 miljardi
           euro apmērā, jo — kā to liecina pēdējās norises finanšu tirgos — ir iespējama kapitāla
           un finanšu konta stāvokļa strauja pasliktināšanās un strauja neto ieguldījumu
           aizplūšana.
   (3)     Ir pamatoti, izmantojot vidēja termiņa finansiālas palīdzības mehānismu attiecībā uz
           dalībvalstu maksājumu bilancēm, ko izveidoja 2002. gadā ar Regulu (EK)
           Nr. 332/2002, piešķirt Ungārijai Kopienas atbalstu 6,5 miljardu euro apmērā. Šī
           palīdzība jāsniedz līdztekus Starptautiskā Valūtas fonda aizdevumam 10,5 miljardu
           SDR apmērā (apmēram 12,5 miljardi euro) saskaņā ar rezerves vienošanos, ko plānots
           apstiprināt 2008. gada 6. novembrī. Arī Pasaules Banka ir piekritusi sniegt Ungārijai
           aizdevumu 1 miljarda euro apmērā.
   (4)     Šo palīdzību jāpārvalda Komisijai, kas, apspriedusies ar EFK, vienosies ar Ungārijas
           iestādēm par konkrētiem ekonomikas politikas nosacījumiem, ar kuriem saskaņā šī
           finansiālā palīdzība tiek piešķirta. Šie nosacījumi ir jāparedz saprašanās memorandā.
           Sīkāki finanšu nosacījumi aizdevuma līgumā ir jāprecizē Komisijai.
   (5)     Šo palīdzību sniedz, lai atbalstītu Ungārijas maksājumu bilances ilgtspējību un lai
           tādējādi palīdzētu Ungārijai pašreizējos ekonomikas un finanšu apstākļos sekmīgi
           īstenot valdības ekonomikas politikas programmu,
   IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
                                                1. pants
   1.        Kopiena nodod Ungārijas rīcībā vidēja termiņa aizdevumu, kura maksimālais apjoms
             ir 6,5 miljardi euro, ar maksimālo vidējo dzēšanas termiņu uz 5 gadiem.
   2
           OV L 53, [23.2.2002.], 1. lpp.
LV                                                  9                                             LV
 ---pagebreak---    2.      Kopienas finansiālā palīdzība ir pieejama divu gadu laikā, sākot no pirmās dienas pēc
           tam, kad ir stājies spēkā šis lēmums. Ja attiecīgos apstākļos tas nepieciešams,
           Komisija, apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, var nolemt pagarināt šo
           termiņu par ne vairāk kā diviem gadiem.
                                              2. pants
   1.      Šo palīdzību Komisija pārvaldīs tā, lai tas atbilstu Ungārijas saistībām un Padomes
           ieteikumiem jo īpaši attiecībā uz valsts reformu programmas īstenošanu,
           konverģences programmu un pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru.
   3.      Komisija, apspriedusies ar EFK, vienosies ar Ungārijas iestādēm par īpašiem
           ekonomiskās politikas nosacījumiem, ar kuriem saskaņā šī finanšu palīdzība tiek
           piešķirta, kā to paredz 3. panta 4. punkts. Šos nosacījumus paredz saprašanās
           memorandā atbilstīgi 1. punktā minētajām saistībām un ieteikumiem. Sīkākus
           finanšu nosacījumus aizdevuma līgumā precizē Komisija.
   4.      Sadarbībā ar EFK Komisija regulāri pārbauda, vai tiek ievēroti ekonomiskās
           politikas nosacījumi, ar kuriem saskaņā šī palīdzība piešķirta. Komisija EFK
           informēs par iespējamām aizņēmumu finansējuma izmaiņām vai finanšu nosacījumu
           pārstrukturēšanu.
                                              3. pants
   1.      Kopienas finansiālo palīdzību Komisija nodod Ungārijas rīcībā ne vairāk kā piecās
           daļās, kuru apjoms jānosaka saprašanās memorandā.
   2.      Pirmo daļu izmaksā ar nosacījumu, ka stājas spēkā aizdevuma līgums un saprašanās
           memorands.
   3.      Ja aizdevuma finansēšanas nolūkā nepieciešams, ir atļauti pienācīgi procentu
           mijmaiņas darījumi ar visaugstākās kredītkvalitātes partneriem.
   4.      Lēmumu par turpmāko daļu izmaksu Komisija pieņems pēc tam, kad būs saņēmusi
           atzinumu no EFK. Pārējo daļu izmaksa notiks, ja apmierinoši tiks izpildīta Ungārijas
           valdības jaunā ekonomikas programma, tostarp Ungārijas konverģences programma
           un jo īpaši īpašie ekonomikas politikas nosacījumi, kas paredzēti saprašanās
           memorandā. Cita starpā nosacījumos ietilps: rezultāti, kas sasniegti, lai īstenotu
           valdības plānoto fiskālo konsolidāciju atbilstīgi Padomes 2006. gada 10. oktobra
           ieteikumam saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, kā arī
           Padomes 2007. gada novembra atzinumam par atjaunināto konverģences
           programmu; īpaši pasākumi, lai kontrolētu izdevumus, no kā ir atkarīga
           konsolidācijas procesa norise, kā arī rezultāti saistībā ar fiskālās pārvaldības un
           finanšu pārraudzības reformu; strukturālas reformas pasākumi, kas veicami
           Lisabonas stratēģijas kontekstā, piemēram, lai pastiprinātu stimulus integrācijai
           darba tirgū, lai palielinātu nodarbinātības rādītājus un sekmētu valsts finanšu
           ilgtermiņa ilgtspējību.
   Šis lēmums ir adresēts Ungārijas Republikai.
LV                                               10                                              LV
 ---pagebreak---    Briselē,
            Padomes vārdā —
            priekšsēdētājs
LV           11             LV
 ---pagebreak---                             PĀRSKATS PAR IETEKMI UZ BUDŽETU
                                  (sk. iekšējo noteikumu 16. pantu)
    POLITIKAS JOMA: SADAĻA 01 — EKONOMIKA UN FINANSES
    DARBĪBA: FINANŠU DARĪJUMI UN INSTRUMENTI
    DARBĪBAS NOSAUKUMS: ES VIDĒJA TERMIŅA PALĪDZĪBA UNGĀRIJAI
    1.       PRIEKŠLIKUMA NOSAUKUMS: ATTIECĪGĀ BUDŽETA POZĪCIJA UN
             SADAĻA
             01 04 01 01 EK garantija Kopienas aizdevumiem, kas paredzēti maksājumu bilances
             atbalstam
    2.       JURIDISKAIS PAMATS
             EK līguma 119. pants un EK līguma 308. pants; Padomes 2002. gada 18. februāra
             Regula (EK) Nr. 332/2002.
             Šī regula aizdevuma pamatsummu, kas saskaņā ar šo finanšu mehānismu
             dalībvalstīm piešķirama dalībvalstīm, ierobežo līdz 12 miljardiem euro. Kopš
             minētās regulas stāšanās spēkā aizdevumi saskaņā ar šo mehānismu nav piešķirti.
    3.       FINANŠU GADA VISPĀRĒJIE RĀDĪTĀJI (EURO)
             Šis postenis ir Eiropas Savienības nodrošinātu garantiju struktūra. Tas ļauj Komisijai
             apkalpot parādus (kapitālu, procentus un citus izdevumus) parādnieku (šajā gadījumā
             Ungārijas) saistību nepildīšanas gadījumā.
             Budžeta iegrāmatojums („p.m.”), kas atspoguļo budžeta garantiju, tiks izmantots
             vienīgi tad, ja garantija faktiski tiks pieprasīta. Parasti budžeta garantija netiek
             pieprasīta. Kad Ungārija vēl nebija ES dalībvalsts, Padome, pamatojoties uz
             1990. gada 25. februāra Lēmumu 1990/83/EEK un 1991. gada 24. jūnija Lēmumu
             91/310/EEK, piešķīra Ungārijai makrofinansiālu palīdzību 790 miljonu ECU apmērā.
             Visu šo makrofinansiālo palīdzību Ungārija atmaksāja līdz 1998. gadam.
             3.a – Tekošais gads
             Neattiecas
                                                               SA
   Sākotnējā finanšu gada
   apropriācija (budžets)
   Pārskaitījumi
   Papildu apropriācija
   Apropriācija kopā
LV                                                 12                                               LV
 ---pagebreak---    Apropriācijas, kas jau
   rezervētas      citai     darba
   programmai
   Pieejamais atlikums
   Ierosinātajam
   pasākumam             piešķirtā
   summa
              3.b – Pārnestās summas
              Neattiecas
                                                  SA
   Pārnestās summas
   Apropriācijas,      kas     jau
   rezervētas      citai     darba
   programmai
   Pieejamais atlikums
   Ierosinātajam pasākumam
   piešķirtā summa
              3.c – Nākamais finanšu gads
              Neattiecas
                                                  SA
   Sākotnējā finanšu gada                    p.m.
   apropriācija (budžets)
   Pārskaitījumi
   Papildu apropriācija
   Apropriācija kopā
   Apropriācijas, kas jau
   rezervētas      citai     darba
   programmai
   Pieejamais atlikums
   Ierosinātajam pasākumam
   piešķirtā summa
                                             p.m.
LV                                        13         LV
 ---pagebreak---    4.       DARBĪBAS APRAKSTS
            Ierosinātā vidēja termiņa finansiālā palīdzība Ungārijai ir Kopienas aizdevums
            6,5 miljardu euro apmērā (ko finansēs no Kopienas aizņēmumiem starptautiskajos
            kapitāla tirgos). To sniegs starptautisku finansēšanas pasākumu satvarā, jo īpaši ar
            SVF aizdevumu 10,5 miljardu SDR apmērā (apmēram 12,5 miljardi euro),
            izmantojot rezerves finanšu mehānismu. Arī Pasaules Banka ir apņēmusies piešķirt
            summu 1 miljarda euro apmērā. Kopienas vidēja termiņa finansiālā palīdzība
            Ungārijai ir paredzēta, lai atbalstītu Ungārijas maksājumu bilances ilgtspējību, kura
            ir nopietni apdraudēta, un lai tādējādi atbalstītu arī valdības jauno ekonomikas
            programmu, kuras nolūks cita starpā ir atjaunot investoru uzticību un mazinātu
            spriedzi, kas pēdējā laikā kopš 2008. gada oktobra sākuma ir vērojama finanšu tirgos.
            Šī palīdzība atspoguļo vēlmi atbalstīt dalībvalsti, kuras politiskie rādītāji kopš
            2006. gada vidus ir būtiski uzlabojušies, cita starpā panākot būtisku kopējā valsts
            budžeta deficīta samazinājumu. Tajā pašā laikā šī palīdzība sniedz ieguldījumu, lai
            sekmētu tādu finanšu stabilitāti, kas pārsniedz vienas saņēmējas valsts robežas un
            skar būtiskus starptautiskus sakarus (tostarp banku savstarpējas attiecības). Šis
            jaunais ekonomikas pasākumu kopums ietver paātrinātu deficīta samazināšanu gan
            2008., gan 2009. gadā, kas mazinātu vajadzību pēc valdības finansējuma, kā arī
            vairākas mērķtiecīgas darbības, lai atdzīvinātu valsts parāda tirgu un palielinātu
            likviditāti valūtas mijmaiņas darījumu tirgū. Visbeidzot, šī palīdzība — kuru,
            apspriežoties ar Ekonomikas un finanšu komiteju, pārvaldīs Komisija — ir veids, kā
            nodrošināt, lai ES saglabātu savu aktīvo līdzdalību Ungārijas ekonomikas politikas
            pilnveidē un lai šī politika atbilstu gan Ungārijas saistībām ES aspektā, gan Padomes
            rekomendācijām jo īpaši attiecībā uz valsts reformu programmas, kā arī
            konverģences programmas un pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras
            izpildi.
            Kopienas aizņēmumus, kas Ungārijai paredzētā aizdevuma palielināšanas nolūkā
            iegūti kapitāla tirgos vai no finanšu institūcijām, sedz Kopienas garantija. Aizdevums
            ir iegūts kapitāla tirgos vai no finanšu institūcijām. Aizdevuma pamatsumma, kuru
            piešķirs Ungārijai, ir 6,5 miljardi euro.
            Eiropas Savienības nodrošinātā garantijas struktūra ir tāda, kas dod iespēju Komisijai
            apkalpot šo parādu arī tad, ja Ungārija nepilda savas saistības.
            Lai izpildītu savus pienākumus, Komisija pagaidu kārtā šo parādu var apkalpot, arī
            izmantojot savas kases resursus. Šādā gadījumā jāpiemēro 12. pants Padomes
            2000. gada 22. maija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu
            2000/597/EK, Euratom, par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 31.5.2000.,
            1. lpp.).
   5.       PIEŅEMTĀ APRĒĶINU METODE
            Neattiecas
   6.       MAKSĀJUMU GRAFIKS (EURO)
            Neattiecas
   Pozīcija        Apropriācijas                                Maksājumi
                                                                                Turpmākie
                                       n gads      n+1 gads     n+2 gads   n+3 gads     finanšu gadi
LV                                                  14                                               LV
 ---pagebreak---    n gads
   n+1 gads
   n gads
   n+1 gads
   Kopā
LV          15 LV


				|

		52014DC0412

			Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par Horvātijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas konverģences programmu 2014. gadam /* COM/2014/0412 final - 2014/ () */

Ieteikums
PADOMES IETEIKUMS
par Horvātijas 2014. gada valsts
reformu programmu
un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Horvātijas konverģences
programmu 2014. gadam

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta
2. punktu un 148. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes Regulu (EK)
Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta
stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un
koordinācijas stiprināšanu[1]
un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris)
par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko
nelīdzsvarotību[2],
un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
ieteikumu[3],
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
rezolūcijas[4],
ņemot vērā Eiropadomes
secinājumus,
ņemot vērā
Nodarbinātības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas un
finanšu komitejas atzinumu,
ņemot vērā Sociālās
aizsardzības komitejas atzinumu,
ņemot vērā Ekonomikas politikas
komitejas atzinumu,
tā kā:
(1)
Eiropadome 2010. gada 26. martā
piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu izaugsmes un
nodarbinātības stratēģiju – "Eiropa 2020" –, kam
pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija,
lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām,
kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas
ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.
(2)
Padome 2010. gada 13. jūlijā,
pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par
dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas
politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. gads) un 2010. gada
21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu
nodarbinātības politikas pamatnostādnēm, kas kopā
veido "integrētās pamatnostādnes". Dalībvalstis tika
aicinātas ņemt vērā šīs integrētās
pamatnostādnes ekonomikas un nodarbinātības politikā.
(3)
Valstu vai to valdību vadītāji
2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par
Izaugsmes un darbavietu paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai
valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās
sviras, instrumentus un politiku. Viņi pieņēma lēmumu par
dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši
paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas "Eiropa
2020" mērķus un īstenot konkrētai valstij
adresētos ieteikumus.
(4)
Horvātija 2013. gada Eiropas pusgadā
piedalījās brīvprātīgi un neformāli, iesniedzot
ekonomikas programmu; konkrēti Horvātijai adresēti ieteikumi
netika izteikti. Komisija 2013. gada 21. jūnijā
pieņēma secinājumus, atzinīgi vērtējot
Horvātijas ekonomikas programmu, uzsverot, ka no Horvātijas tiek
sagaidīta virzība uz Stabilitātes un izaugsmes paktā
noteikto prasību izpildi un ticama konsolidācijas procesa
uzsākšana, vienlaikus saglabājot izaugsmi veicinošus izdevumus un
nodrošinot līdzfinansējumu ES fondu ieplūdei.
(5)
Komisija 2013. gada 13. novembrī
pieņēma otro gada izaugsmes pētījumu[5], iezīmējot
2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada
sākumu. Tajā pašā dienā Komisija, balstoties uz Regulu (ES)
Nr. 1176/2011, pieņēma brīdinājuma mehānisma
ziņojumu[6],
kurā tā noteica Horvātiju kā vienu no
dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts
padziļināts pārskats.
(6)
Eiropadome 2013. gada 20. decembrī
apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu
stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes
sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot
diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju,
atjaunot parastos kreditēšanas nosacījumus ekonomikai, sekmēt
izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu,
novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts
pārvaldi.
(7)
Komisija 2014. gada 5. martā
atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantam publicēja
padziļinātā pārskata rezultātus attiecībā uz
Horvātiju[7].
Komisijas izvērtējumā secināts, ka Horvātija saskaras
ar pārmērīgu makroekonomisko nelīdzsvarotību, kurai
nepieciešama īpaša uzraudzība un izšķiroša politikas
rīcība. Jo īpaši politikas rīcība ir nepieciešama, lai
novērstu vājās vietas [valsts ekonomikā], ko uz lēnas
izaugsmes un vāju pielāgošanās spēju fona rada
ievērojamas ārējās saistības, eksporta rezultātu
pasliktināšanās, uzņēmumi ar lielu aizņemto
līdzekļu īpatsvaru un strauji pieaugošs
vispārējās valdības parāds.
(8)
Horvātija 2014. gada
24. aprīlī iesniedza 2014. gada valsts reformu programmu un
konverģences programmu 2014. gadam. Abas programmas
izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to
savstarpējo saistību.
(9)
Konverģences programmā 2014. gadam
izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir
līdz 2016. gadam novērst pārmērīgo budžeta
deficītu, vienlaikus turpinot virzību uz ilgtspējīgu
ekonomikas izaugsmi. Paredzams, ka šis mērķis tiks sasniegts,
nepārtraukti samazinot deficītu no 4,9 % no IKP
2013. gadā, līdz tas nepārsniegs 3 % no IKP
2016. gadā, kas ir termiņš pārmērīga budžeta
deficīta novēršanai. Programmā prognozēts, ka valsts
parāds būs vislielākais 2014. gadā, sasniedzot
72 % no IKP, nedaudz samazināsies nākamajā gadā un
pēc tam izlīdzināsies. Makroekonomikas scenārijs, uz kuru
pamatojas programmā sniegtās budžeta prognozes, visā programmas
darbības laikā ir optimistisks. Saskaņā ar programmas
scenāriju IKP 2014. gadā varētu nemainīties, bet
2015. gadā tiek prognozēta neliela izaugsme 1,2 %
apmērā, salīdzinot ar Komisijas dienestu 2014. gada
pavasara prognozē attiecīgi minēto samazinājumu 0,6 %
apmērā un palielinājumu 0,7 % apmērā. Programmas
budžeta prognozes rādītāji atšķiras no Eiropas
nacionālo un reģionālo kontu sistēmas (ESA) standartiem,
kā rezultātā rodas neatbilstība iepriekšējiem datiem
un makroekonomikas scenārijam, kā arī nav iespējams
pienācīgs salīdzinājums ar Komisijas dienestu
2014. gada pavasara prognozi. Turklāt programmā nav pietiekami
detalizēti izklāstīti 2015. un 2016. gada
konsolidācijas pasākumi, jo īpaši attiecībā uz
izdevumiem. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara
prognozi faktiskā bilance 2014. un 2015. gadā sasniegs
attiecīgi 3,8 % un 3,1 % no IKP. Izdarot nepieciešamās
korekcijas, lai šīs prognozes būtu salīdzināmas ar
mērķiem, kuri noteikti pārmērīga budžeta deficīta
novēršanas procedūras ietvaros (t.i., neņemot vērā
otrā pīlāra pensiju aktīvu nodošanas ietekmi), Komisijas
prognozētu deficītu 4,6 % no IKP 2014. gadā un
3,8 % no IKP 2015. gadā. Tā kā konverģences
programma ir pirmais ziņojums par iestāžu veiktajiem pasākumiem
kopš pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūras sākšanas 2014. gada 28. janvārī,
Komisija Horvātijas veiktās darbības izvērtēja
2014. gada 2. jūnijā publicētā
paziņojumā. Konkrēti, pamatmērķi paredzēts
sasniegt 2014. gadā, lai gan sagaidāms, ka 2015. gadā
deficīts nedaudz pārsniegs mērķa rādītāju.
Uzlabojums strukturālajā valdības bilancē ir kritiski
nepietiekams, ņemot vēra mērķus, kas jāsasniedz 2014.
un 2015. gadā. Visbeidzot, lai arī izmaiņas
koriģētajā strukturālajā bilancē nesasniedz
ieteiktos rādītājus, paredzams, ka pasākumi, kas
mērāmi diskrecionāro pasākumu izteiksmē, tiks īstenoti
gan 2014., gan 2015. gadā. Lai samazinātu negatīvo ietekmi uz
izaugsmi un nostiprinātu konsolidācijas ilgtspējību,
lielāka uzmanība tiek pievērsta pasākumu kvalitātei un
pārejai uz pasākumiem, kuri balstīti uz izdevumiem. Pamatojoties
uz programmas izvērtējumu un Komisijas prognozēm, atbilstoši
Padomes Regulai (EK) Nr. 1466/97 Padomes uzskata, ka, lai arī
līdz 2014. gada 30. aprīlim Horvātija ir veikusi
efektīvus pasākumus ar mērķi novērst
pārmērīgo budžeta deficītu atbilstoši ieteikumam,
tomēr nepieciešami papildu pasākumi, lai izpildītu ieteikumu
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras
ietvaros: līdz 2016. gadam novērst pārmērīgo
budžeta deficītu un nodrošināt korekciju ticamību.
(10)
Budžeta konsolidācijas pasākumiem
vajadzētu būt vērstiem uz publisko finanšu uzlabošanu ar
mērķi panākt efektīvus uzlabojumus jo īpaši algu,
sociālā nodrošinājuma un subsīdiju izmaksu jomā un
nodrošināt pietiekamu fiskālo telpu, lai piešķirtu
prioritāti izaugsmi veicinošiem izdevumiem, tostarp Savienības
finansētos projektos. Pēdējos gados Horvātija ir
īstenojusi būtiskas fiskālā regulējuma reformas.
Tomēr joprojām ir nepilnības budžeta plānošanā,
izdevumu efektīvā kontrolē un budžeta ierobežojumu
konsekventā piemērošanā, un tās atstāj negatīvu
ietekmi uz fiskālās politikas veidošanu. Lai arī fiskālo
noteikumu sistēma ir nesen grozīta, tos nepieciešams uzlabot arī
turpmāk. Jo īpaši fiskālā regulējuma efektivitāti
mazina tas, ka trūkst preventīvu mehānismu, regulējums
slikti atbilst parādu noteikumam un strukturāli līdzsvarota
budžeta noteikums ir neskaidri formulēts. Lai arī fiskālās
politikas komisijas izveide tiek vērtēta atzinīgi, uzskata, ka
nepieciešami papildu pasākumi, lai stiprinātu tās lomu budžeta
plānošanā un uzraudzībā un jo īpaši tās
neatkarību no visām budžeta lēmējinstitūcijām.
(11)
Horvātija cenšas panākt fiskālo
konsolidāciju, nekaitējot konkurētspējai un ekonomikas
atlabšanas iespējām. Ņemot to vērā, publisko finanšu
ieņēmumu daļu ierobežo šaura to nodokļu bāzes
definīcija, kuri nodrošina stabilu nodokļu apjomu un kuriem ir neliela
izkropļojoša ietekme uz izaugsmi. Šajā kontekstā valsts reformu
programmā ir pieteikts nodoms 2016. gadā ieviest lielāku
īpašuma nodokli, taču tā darbības principi, tostarp
nodokļu bāze, vēl ir jāprecizē. Horvātija ir
arī apņēmusies veikt pasākumus, lai uzlabotu nodokļu
saistību izpildi, samazinot ēnu ekonomiku. Šajā jomā ir
veikti pasākumi. Fiskālo kases aparātu pakāpeniska
ieviešana ir palielinājusi nodokļu ieņēmumus
pastiprinātas darījumu uzraudzības rezultātā.
Sagaidāms, ka nodokļu administrācijas reorganizācijas
rezultātā tiks uzlabota nodokļu iekasēšanas efektivitāte
un lietderība, vienlaikus samazinot nodokļu maksātāju
atbildības nastu saistībā ar nodokļu saistību izpildi.
Tomēr, ņemot vērā fiskālās konsolidācijas
vajadzības un arī datus, kuri norāda uz ievērojamām
neiekasētu nodokļu summām, šķiet, ka pastāv
iespējas vēl vairāk uzlabot nodokļu iekasēšanas
efektivitāti, un ir nepieciešami nepārtraukti pasākumi
nodokļu saistību izpildes uzlabošanai, sniedzot nodokļu
maksātājiem vairāk e-pakalpojumu.
(12)
Horvātija ir veikusi pasākumus, lai
uzlabotu pensiju ilgtspēju un atbilstību: kopš 2010. gada
novembra likumā noteiktais pensionēšanās vecums,
priekšlaicīgas pensionēšanās vecums un kvalifikācijas
periods sievietēm ir pakāpeniski paaugstināts, un to
pilnīgu saskaņošanu plānots pabeigt līdz 2030. gadam.
Ar grozījumiem Pensiju apdrošināšanas likumā, kas pieņemti
2013. gada decembrī, likumā noteiktais pensionēšanās
vecums tiek paaugstināts no 65 gadiem līdz 67 gadiem un
priekšlaicīgas pensionēšanās vecums no 60 gadiem līdz
62 gadiem. Tomēr šī paaugstināšana tiks īstenota tikai
no 2031. gada, kas nav pietiekami ambiciozs mērķis, ņemot
vērā demogrāfiskās situācijas attīstības
tendences. Neraugoties uz pēdējos gados īstenotajām
reformām, joprojām pastāv daudzas priekšlaicīgas
pensionēšanās iespējas. Ņemot vērā
izņēmumu apmēru, sodi par priekšlaicīgu pensionēšanos
un atlīdzība par vēlīnu pensionēšanos rada vien
minimālu stimulu strādāt tik ilgi, kamēr tiek sasniegts
likumā noteiktais pensionēšanās vecums, tādējādi
tiek negatīvi ietekmēta darbaspēka pieejamība un pensiju
sistēmas ilgtspējība. 2013. gadā tika pieņemts
Vienotās darbnespējas noteikšanas struktūras likums, lai
palīdzētu samazināt invaliditātes dēļ
pensionējušos personu skaitu un, standartizējot invaliditātes
noteikšanas procedūras, ierobežotu krāpšanos. Apvienojot ar intensīvākām
inspekcijām, tas ir risinājums konkrētai vajadzībai, bet
tā ietekme uz izdevumiem būs atkarīga no tā, kā tiks
īstenoti pasākumi un kādā mērā tiks izpildīti
lēmumi. Saskaņā ar īpašām shēmām
piešķirtas pensijas, kuru apmērs pārsniedza noteiktu robežvērtību,
tika samazinātas par 10 % (taču tas ir pagaidu pasākums),
un to indeksācija ir atkarīga no IKP rādītāja.
Neraugoties uz nesenajiem centieniem iegrožot izdevumus un palielināt
pārredzamību, tie tempi un apmērs, kādā notiek
saskaņā ar īpašām shēmām piešķirto pensiju
konverģence ar vispārējiem noteikumiem, ir nepietiekami, un
kopumā progress joprojām ir neliels.
(13)
Veselības [aprūpes] nozarē ir
panākti visai labi veselības rādītāji, un pakalpojumi
ir pieejami (lai arī vērojamas reģionālas
atšķirības), taču sistēma ir būtisks slogs
publiskajām finansēm. Slimnīcu tīklā iestādes
konstatēja trūkumus, kas jānovērš. 2014. gada
martā iesniegtajā slimnīcu aprūpes reorganizācijas
ģenerālplānā paredzēti pasākumi, kas uzlabotu
izmaksu lietderību, piemēram, slimnīcu tīkla
racionalizācija, vidējā dienu skaitu stacionārajā
aprūpē samazināšana, slimnīcu gultasvietu skaita
efektīvāks sadalījums, tostarp ilglaicīgai aprūpei, un
papildu izmaiņas slimnīcu finansēšanā. Lai plānu
īstenotu, būtu jānodrošina spēcīgas uzraudzības
un īstenošanas jaudas gan slimnīcu, gan centrālās
valdības līmenī. Ilglaicīgai aprūpei raksturīgs
pakalpojumu sadalījums starp veselības un sociālās
aprūpes sistēmām, ierobežota pieejamība un formāla
aprūpe, augstas izmaksas un gari gaidīšanas saraksti.
(14)
Nodarbinātības un [ekonomiskās]
aktivitātes rādītāji ir vieni no zemākajiem ES, un
īpaši zemi tie ir jauniešu un vecāka gadagājuma cilvēku
vidū. Šos darba tirgus rādītājus ietekmē cikliskas
norises un daļēji arī  institucionālā vide un
politikas uzstādījumi. Horvātija ir sākusi darba tirgus
reformas, lai palielinātu darba tirgus elastību. Reformas pirmā
kārta tika pabeigta 2013. gadā un bija vērsta uz to, lai
sakārtotu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu jomu.
2014. gada janvārī valdība pieņēma otru tiesību
akta priekšlikumu, kurā paredzēts samazināt izmaksas par
atlaišanu, saīsinot un vienkāršojot procedūras un palielinot
darba laika elastību. Turklāt tiktu ieviesti elastīgāki
nodarbinātības veidi, piemēram, nepilnas slodzes darba
līgumi. Šīs pārmaiņas situāciju Horvātijā
kopumā padarītu līdzvērtīgu situācijai
pārējās dalībvalstīs, galvenokārt
attiecībā uz darbinieku aizsardzības indeksu. Lai arī
sagaidāms, ka šīm reformām būs pozitīva ietekme uz
nodarbinātību kopumā, tajās ir arī paaugstināts
tirgus segmentācijas risks, tostarp uz noteiktu laiku noslēgtu darba
līgumu plaša izmantošana. Pagaidām nav paredzētas nekādas
izmaiņas algu noteikšanas institūcijās – neraugoties uz to, ka
Horvātijā ir salīdzinoši augstas vidējās algas un
ļoti zems nodarbinātības līmenis. Neraugoties uz aizvien
pieaugošo bezdarbu, izdevumi aktīvas darba tirgus politikas
pasākumiem, lai uzlabotu piekļuvi darba tirgum un dotu iespēju
ilgāk palikt darba tirgū, un to tvērums joprojām nesasniedz
vidējo rādītāju, jo īpaši jauniešu, ilglaicīgo
bezdarbnieku un gados vecāku darba ņēmēju vidū.
Horvātijas valsts nodarbinātības dienesta administratīvas
jaudas ir pakļautas lielai slodzei, tostarp reģionālā
līmenī. Nepastāv vispārēja sistēma darba tirgus
attīstības tendenču un darba tirgus vajadzību (tostarp
nepieciešamo prasmju prognozēšanas) uzraudzībai un
izvērtēšanai, tāpat netiek veikta aktīvas darba tirgus
politikas pasākumu izvērtēšana. Ir ļoti liels
nedeklarēta darba īpatsvars.
(15)
Situācija darba tirgū jo īpaši rada
problēmas jauniešiem, jo viņu vidū bezdarba līmenis ir
strauji palielinājies un 2013. gadā sasniedza 50 %,
vienlaikus turpina palielināties to jauniešu skaits, kuri
nemācās, nestrādā un neapgūst arodu. Svarīgs
uzdevums ir aptvert nereģistrētos jauniešus un mudināt
privāto sektoru piedāvāt vairāk arodprakses vietu, kas
atbilstu garantijas jauniešiem mērķiem. Tāpat Horvātijai
jārisina nopietnas izglītības problēmas, kuras skar
izglītības saistību ar darba tirgu un izglītības
kvalitāti visos izglītības sektoros. Joprojām netiek nodrošināta
mācīšanās darbavietā un profesionālā
orientācija vidējā un augstākajā
izglītībā, un darba devēju interese par profesionālo
izglītību un apmācību, kā arī vidējo un
augstāko izglītību ir zema. To personu, kuras mācību
iestādes ir absolvējušas nesen, nodarbinātības līmenis
ir būtiski zemāks par ES rādītāju. Novecojusī
profesionālās izglītības un apmācības
sistēma tiek reformēta, izstrādājot jaunas skolu
mācību programmas. Vēl nav pabeigta Horvātijas
kvalifikāciju sistēmas un Izglītības, zinātnes un
tehnoloģiju stratēģijas īstenošana, bet tai vajadzētu
uzlabot izglītības rezultātus un saskaņot tos ar darba
tirgus vajadzībām.
(16)
Augsti bezdarba rādītāji un zemi
līdzdalības darba tirgū rādītāji ir
izraisījuši sociālās situācijas pasliktināšanos
Horvātijā. Nabadzības un sociālās atstumtības
riskam pakļauto personu īpatsvars pēdējos gados ir
palielinājies, būtiski pārsniedzot ES vidējo
rādītāju. Sociālo pabalstu sistēmas struktūra
ļauj [pabalstu] saņēmējiem no dažādiem avotiem
saņemt maksājumus, kas pārklājas. Atsākot
strādāt, pabalstu saņēmēji zaudē dažus no šiem
sociālā pabalsta maksājumiem, tādējādi viņiem
zūd motivācija atgriezties darba tirgū. Pastāv iespēja
sociālās aizsardzības sistēmu padarīt
efektīvāku un pārredzamāku, jo pašlaik ienākumu
atbalsta shēmu un pabalstu piešķiršana ir izkaisīta starp
dažādām iestādēm un valdības līmeņiem,
tādējādi kritēriji tiek piemēroti nekonsekventi un
izmaksas dublējas. 2013. gada Sociālās
labklājības likums ieviesa stingrākas pārbaudes [iztikas]
līdzekļu noteikšanai un vispārējos minimālajos
ienākumos apvienoja četrus no vairāk nekā 70 pabalstu
veidiem valsts līmenī, tostarp dažus pabalstus konkrētām
mērķgrupām. Līdz 2016. gadam pakāpeniski tiks
ieviests viens valsts mēroga kontaktpunkts, kurā tiks
pārvaldīti visi valsts maksātie naudas pabalsti. Tomēr
regulāra uzraudzība un izvērtēšana būs
sarežģīta, jo nav integrētas ienākumu atbalsta shēmas
un programmas vietējā un reģionālā līmenī,
kā arī dažādi no ienākumiem neatkarīgi pabalsti, kas
paredzēti konkrētām iedzīvotāju grupām.
Neraugoties uz vairākām likumdošanas reformām, kas veiktas kopš
2011. gada, sociālo pabalstu sistēmas struktūra
joprojām nedarbojas efektīvi, lai sasniegtu cilvēkus, kam tie
visvairāk vajadzīgi.
(17)
Pašlaik Horvātijā spēkā esošais
darījumdarības regulējums rada lielu slogu uzņēmumiem
un izpaužas kā juridiskās noteiktības trūkums,
nepārskatāms lēmumu pieņemšanas process jo īpaši
vietējā līmenī, kā arī kā daudzas
parafiskālas izmaksas. Turklāt valsts pārvaldes pienākumu
fragmentācija reģionālā un vietējā līmenī
un sarežģīts kompetenču dalījums starp ministrijām un
aģentūrām centrālā līmenī apgrūtina ar
darījumdarbību saistītu lēmumu pieņemšanu un paildzina
administratīvās procedūras. Centrālās valdības
līmenī ir pieņemta strukturēta pieeja ar mērķi
identificēt šķēršļus darījumdarbībai, tomēr
netiek piemērotas saskanīga metodoloģija
administratīvā sloga noteikšanai, un tas samazina jau veikto
pasākumu efektivitāti. Izveidotajam darījumdarbības
kontaktpunktam ir tikai ierobežotas funkcijas. Nepieciešams racionalizēt
valsts subsīdijas un garantijas un uzlabot to kontroli, pirmais solis
šajā jomā būtu atbalsta saņēmēju
uzņēmumu un fizisko personu centralizēts reģistrs.
Horvātija ir sākusi valsts pārvaldes reformas, kas
stiprinātu tās administratīvās jaudas un uzlabotu
iedzīvotājiem un uzņēmumiem sniedzamo publisko pakalpojumu
orientāciju uz klientu. Tomēr valsts pārvaldības
kvalitāte joprojām ir zema, koordinācija dažādos
valdības līmeņos ir vāja, un politikas veidošana un
analīze maz tiek balstīta uz faktiem vai ir pārāk
formāla. Solis pareizajā virzienā ir valsts pārvaldes
reformas stratēģijas pieņemšana, un to vajadzētu
rūpīgi īstenot visos valdības līmeņos.
Pirmspievienošanās fondu apguvē gūtā pieredze parāda
nepilnības stratēģiskajā plānošanā un
iestāžu jaudās, kā arī trūkumus projektu
izstrādē un to izpildes kontrolē.
(18)
Valsts īpašumā vai kontrolē esošus
uzņēmumus negatīvi ietekmē vājā
pārvaldība, bet jaunā stratēģija publisko aktīvu
un uzņēmumu pārvaldībai tiek īstenota ar
kavēšanos. Pašlaik nav nekādas konkurētspējīgas
atlases procedūras uzraudzības padomju un vadības
pārstāvju izraudzīšanai, un informācija par viņu
iecelšanu netiek publicēta. Lai arī ir veikti pasākumi
pretkorupcijas regulējuma uzlabošanai, visos valdības
līmeņos ir nepieciešami papildu pasākumi korupcijas
novēršanai. Galvenie elementi, kuri šobrīd iztrūkst
pretkorupcijas regulējumā, ir šādi: efektīvi pārbaudes
mehānismi interešu konflikta konstatēšanai un amatpersonu
pienākuma sniegt aktīvu pārskatu izpildei, kā arī
konkrēti aizsardzības pasākumi valsts īpašumā vai
kontrolē esošiem uzņēmumiem. Komisijas interešu konflikta
noteikšanai pārbaudes pilnvaras ir atkarīgas no citu iestāžu
kompetences un izrādītās aktivitātes. Neraugoties uz
panākumiem, kas gūti publiskā iepirkuma procedūru
pārredzamības palielināšanai, riska novērtēšanas
rīki netiek izmantoti regulāri, un mazāk aizsargātajām
jomām, šķiet, netiek piešķirta pietiekama prioritāte.
Nepieciešams pastiprināt publiskā iepirkuma noteikumu efektīvas
īstenošanas pārraudzību, ņemot vērā arī
nākamajos gados piešķiramos ES līdzekļus.
(19)
Mierizlīguma ar kreditoriem procedūra, ko
plaši izmantoja 2013. gadā, ar zināmiem panākumiem
risināja parādu piedziņas problēmas, ar kurām
uzņēmumi saskārās sarežģītajās,
dārgajās un ilgajās bankrota procedūrās. Tomēr vēl ir iespējas būtiski
pastiprināt šo instrumentu, novēršot daudzas tādas
nepilnības, kā, piemēram, nepietiekami skaidrā valsts loma
procesā, komerctiesu lomas nostiprināšana prasījumu un pamatotu
pārstrukturēšanas plānu apstiprināšanā,
procedūras piemērošanas jomas paplašināšana, ļaujot veikt
efektīvu pārstrukturēšanu vēl pirms parādnieka
maksātnespējas, novērst nepilnības tiesību aktu
īstenošanā. Neraugoties uz reformām tiesu sistēmas
efektivitātes uzlabošanai, tiesvedība, jo īpaši pirmajā
instancē, strīdīgās civillietās, komerclietās un
administratīvajās lietās ir nepamatoti ilga.
2013. gadā palielinājās neiztiesāto lietu skaits, un
šobrīd tas ir ļoti augsts, jo īpaši civillietās un
komerclietās. Lai risinātu šīs problēmas, nepieciešami
nepārtraukti centieni radīt un ieviest pareizos stimulus
tiesvedības pabeigšanai saprātīgā laikā un
veicināt strīdu alternatīvu izšķiršanu, jo īpaši maza
apmēra prasību gadījumos, jo minētās problēmas
traucē darījumdarbībai un samazina Horvātijas
pievilcību ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem.
(20)
 Horvātijas Valsts bankas ieņemtā
konservatīvā pieeja makroprudenciālajam regulējumam, jo
īpaši attiecībā uz kapitāla līmeņiem,
nozīmēja, ka bankas ir izveidojušas izturētspējas
pakāpi, kas, ņemot vērā problēmas, ar kurām
tās tagad saskaras vājās ekonomikas dēļ,
pierādījusi savu lietderību. Tomēr, tā kā
ekonomika jau sesto gadu atrodas recesijā un palielinās
ienākumus nenesošo aizdevumu apjoms, pastāv riski banku aktīvu
kvalitātei. Tiek atzinīgi vērtēts, ka uz četru
lielāko Horvātijas banku, kuras pieder ārvalstniekiem, dažiem
portfeļiem arī attieksies eurozonas jaunā vienotā uzraudzības
mehānisma aktīvu kvalitātes pārskatīšana un stresa
tests. Tomēr tas neattiecas uz dažiem portfeļiem, kas no
Horvātijas viedokļa ir svarīgi pēc būtības, jo
portfeļus izraugās, pamatojoties uz to nozīmīgumu banku
grupas līmenī. Turklāt tas neattiecas arī uz
vidējām un mazām bankām, kurām var būt
zemāki kapitāla līmeņi un ne tik laba aktīvu
kvalitāte, bet kuras ir potenciāli svarīgas finanšu
stabilitātei. Papildus vienotajam uzraudzības mehānismam veicot
papildu uzraudzības diagnostisku pārbaudi, kas paredzēta tieši
Horvātijas finanšu sistēmai (un kas attiektos uz būtiskiem
Horvātijas banku meitasuzņēmumu portfeļiem, uz kuram
neattiecas vienotais uzraudzības mehānisms, kā arī uz
nozīmīgākajām vidējām un mazām bankām),
tiktu uzlabota vispārējā izpratne par banku aizdevumu
klasifikāciju un to uzkrājumu nedrošiem parādiem
pietiekamība.
(21)
Eiropas pusgada ietvaros Komisija ir veikusi
Horvātijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi. Tā ir
izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu.
Tā ir ņēmusi vērā ne tikai to lietderību
ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās
politikas izveidē Horvātijā, bet arī to atbilstību ES
noteikumiem un norādēm, ņemot vērā to, ka
jānostiprina Eiropas Savienības vispārējā
ekonomiskā pārvaldība, kas panākams, turpmākajos
valsts lēmumos ievērojot ES līmeņa norādes. Tās
ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir
atspoguļoti turpmāk 1.–8. ieteikumā.
(22)
Ņemot vērā šo novērtējumu,
Padome ir izskatījusi Horvātijas konverģences programmu, un
tās atzinums[8]
ir īpaši atspoguļots turpmāk izklāstītajā
1. ieteikumā.
(23)
Ņemot vērā Komisijas
padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir
izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu.
Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011
6. pantu ir atspoguļoti 1.–8. ieteikumā.
IESAKA Horvātijai laikposmā
no 2014. līdz 2015. gadam rīkoties šādi.
1.           Pilnībā
īstenot budžeta pasākumus, kas pieņemti 2014. gadā.
Pastiprināt budžeta stratēģiju, precizējot 2015. un
2016. gadam paredzētos pasākumus, un apsvērt papildu
pastāvīgus, izaugsmi atbalstošus pasākumus, lai
2016. gadā ilgtspējīgā veidā novērstu
pārmērīgo budžeta deficītu. Vienlaikus nodrošināt, ka
tiek veikti strukturālo korekciju pasākumi, kas noteikti Padomes
ieteikumā saskaņā ar pārmērīga budžeta
deficīta novēršanas procedūru. Saskaņot programmas
prognozes ar ESA standartiem un Stabilitātes un izaugsmes pakta
prasībām. Veikt pasākumus, lai pastiprinātu izdevumu
kontroli. Līdz 2015. gada martam veikt rūpīgu izdevumu
pārskatu. Pastiprināt budžeta plānošanas procesu, jo īpaši
uzlabojot makroekonomikas rādītāju un budžeta prognožu
precizitāti, padarīt saistošākas gada un vidēja
termiņa izdevumu maksimālas robežvērtības un uzlabot
fiskālo noteikumu izstrādi. Līdz 2014. gada oktobrim
pieņemt tiesību aktus par jaunizveidoto fiskālās politikas
komisiju, nostiprināt tās neatkarību no visām budžeta
lēmējinstitūcijām, paplašināt tās pilnvaras, jo
īpaši attiecībā uz visu fiskālo noteikumu uzraudzību
un prognožu ex-ante un ex-post izvērtējumiem, un
nodrošināt tai atbilstošus resursus. Pamatojoties uz valsts reformu
programmā izklāstītajiem plāniem, iesniegt konkrētu
stratēģiju reformai attiecībā uz lielāku nodokļu
uzlikšanu īpašumam. Ieviest kārtību ziņošanai par
nodokļu izdevumiem un to pārskatīšanai. Uzlabot nodokļu
saistību izpildi, jo īpaši turpinot paaugstināt nodokļu
administrācijas efektivitāti, šim nolūkam līdz
2014. gada beigām iesniegt rīcības plānu.
2.           Līdz 2015. gada
martam pieņemt tiesību aktus, lai paātrinātu likumā
noteiktā pensionēšanās vecuma sievietēm un vīriešiem
saskaņošanu un pietuvinātu likumā noteiktā
pensionēšanās vecuma paaugstināšanu līdz 67 gadiem.
Samazināt priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas.
Nodrošināt stingrāku izvērtēšanu un kontroli
invaliditātes pensiju gadījumā un paātrināt
saskaņā ar īpašām shēmām piešķirtu pensiju
integrāciju vispārējā pensiju sistēmā.
Nostiprināt veselības aprūpes nozares, tostarp slimnīcu
rentabilitāti.
3.           Pēc apspriešanās ar
sociālajiem partneriem īstenot darba tiesību reformas otro
kārtu, jo īpaši attiecībā uz atlaišanu un darba laiku, ar
mērķi līdz 2015. gadam novērst darba tirgus
turpmāku segmentāciju, tostarp jauniešu vidū.
Pārskatīt algu noteikšanas sistēmu ar mērķi labāk
saskaņot produktivitātes pieaugumu un algas nosacījumus.
Līdz 2014. gada beigām iesniegt šīs pārskatīšanas
secinājumus. Stiprināt aktīvas darba tirgus politikas
efektivitāti un tvērumu, pastiprinot valsts nodarbinātības
dienestu administratīvās jaudas, tostarp reģionālā
līmenī, un plašāk pievērsties jauniešiem, ilglaicīgiem
bezdarbniekiem un gados vecākiem darba ņēmējiem.  Noteikt
par prioritāti nereģistrēto jauniešu apzināšanu un
mudināt privāto sektoru piedāvāt vairāk arodprakses
vietu, kas atbilstu garantijas jauniešiem mērķiem. Līdz
2014. gadam noteikt pamatprincipus plāniem nedeklarēta darba
izskaušanai. Īstenot pasākumus, lai uzlabotu izglītības
saistību ar darba tirgu un izglītības rezultātu
kvalitāti, modernizējot kvalifikācijas sistēmas, ieviešot
kvalitātes nodrošināšanas mehānismus un uzlabojot pāreju no
skolas uz darba dzīvi, jo īpaši pastiprinot profesionālo
izglītību un mācīšanos darbavietā.
4.           Līdz 2014. gadam
pārskatīt nodokļu un pabalstu sistēmas un iesniegt
rīcības plānu, lai uzlabotu [ekonomiski] neaktīvu personu
un bezdarbnieku atgriešanu aktīvā darba dzīvē. Stiprināt
sociālās aizsardzības sistēmas efektivitāti un
pārredzamību, turpinot pabalstu konsolidāciju, vienādojot
atbilstības kritērijus un apkopojot vienā kontakpunktā
datus no visiem iesaistītajiem līmeņiem un valsts iestādēm.
Uzlabot sociālo pabalstu efektivitāti un atbilstību, padarot to
piešķiršanu mērķtiecīgāku.
5.           Veikt turpmākus
pasākumus darījumdarbības vides uzlabošanai. Jo īpaši
līdz 2015. gada martam noteikt mērķi ievērojami
samazināt administratīvās prasības, tostarp
parafiskālos maksājumus. Mazināt atbildības
fragmentāciju un pārklāšanos starp ministrijām un
aģentūrām, racionalizējot administratīvās
procedūras un padarot skaidrāku lēmumu pieņemšanas
kārtību un pārskatatbildību dažādos valdības
līmeņos un centrālās valdības līmenī.
Uzlabot administratīvās un stratēģiskās plānošanas
spējas struktūrās, kuras ir atbildīgas par
līdzekļu no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem
pārvaldību, un nodrošināt tām pietiekamu skaitu atbilstošu
un stabilu darbinieku.
6.           Līdz 2014. gada
oktobrim iesniegt sīki izstrādātu 2015. gada plānu
publiskā īpašuma pārvaldībai. Nodrošināt, ka valsts
kontrolēti uzņēmumi tiek pārvaldīti
pārredzamā un atbildīgā veidā, jo īpaši
pastiprināt kompetences prasības, ko izvirza valsts ieceltiem
vadības un uzraudzības padomju pārstāvjiem, un izveidot
iecelto amatpersonu publisko reģistru. Pastiprināt darbu korupcijas
novēršanas jomā valsts pārvaldē un uzņēmumos,
kuri atrodas valsts īpašumā vai kontrolē, tostarp palielinot
Interešu konfliktu komisijas pārbaudes pilnvaras. Stiprināt
publiskā iepirkuma pārredzamību un efektivitāti
centrālā un vietējā līmenī, un spējas
pārraudzīt īstenošanu un atklāt pārkāpumus.
7.           Līdz 2014. gada
beigām pastiprināt komerctiesu lomu, lai pārraudzītu, cik
pārredzami un likumīgi uzņēmumi piemēro
mierizlīguma ar kreditoriem procedūru. Pārskatīt
obligāto maksātnespējas / nelikviditātes testu,
lai būtu piekļuve strīdu izšķiršanas procedūrai –
mierizlīgumam ar kreditoriem –, un uzlabot maksātnespējas / nelikviditātes
procesu, lai samazinātu tā ilgumu. Uzlabot tiesu sistēmas
kvalitāti un efektivitāti, jo īpaši paredzot stimulus, lai
savlaicīgi pabeigtu tiesvedību strīdīgās
civillietās un komerclietās un administratīvās lietās
un lai jo īpaši mazām prasībām izmantotu strīdu
alternatīvu izšķiršanu.
8.           Pabeigt Eiropas
Centrālās bankas 2014. gada aktīvu kvalitātes
pārskatīšanu un stresa testu, veikt visaptverošu [ieguldījumu]
portfeļa pārbaudi, kas vērsta īpaši uz Horvātijas
finanšu nozari, īpašu uzmanību pievēršot svarīgiem
portfeļiem, kuri nav ietverti Eiropas Centrālās bankas
pārskatīšanā, un ietverot vidējas un mazas bankas.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.
[2]               OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.
[3]               COM(2014) 412 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 un P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               COM(2014) 82 final.
[8]               Saskaņā ar Padomes Regulas (EK)
Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.


title: Padomes Ieteikums ( 2014. gada 18. februāris ) attiecībā uz Komisijas atbrīvošanu no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (astotais EAF) darbību īstenošanu 2012. finanšu gadā

text:
               29.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 289/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2014. gada 18. februāris)
   attiecībā uz Komisijas atbrīvošanu no atbildības par Eiropas Attīstības fonda (astotais EAF) darbību īstenošanu 2012. finanšu gadā
   2014/C 289/01
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Ceturto ĀKK un EEK konvenciju, kas parakstīta 1989. gada 15. decembrī Lomē (1) un grozīta ar 1995. gada 4. novembrī Maurīcijā parakstīto nolīgumu (2),
   ņemot vērā Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Iekšējo nolīgumu par Kopienas atbalsta finansēšanu un administrēšanu saskaņā ar Ceturtās ĀKK un EK konvencijas Otro finanšu protokolu (3) (“Iekšējais nolīgums”), ar ko izveido, cita starpā, astoto Eiropas Attīstības fondu (astotais EAF), un jo īpaši tā 33. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Finanšu regulu (1998. gada 16. jūnijs), kas attiecas uz sadarbību attīstības finansēšanas jomā atbilstīgi Ceturtajai ĀKK un EK konvencijai (4), un jo īpaši tās 66. līdz 74. pantu,
   izskatījusi ieņēmumu un izdevumu pārskatu un bilanci saistībā ar astotā EAF darbībām laikposmā līdz 2012. gada 31. decembrim un Revīzijas palātas Gada pārskatu par darbībām, ko finansē no 8., 9. un 10. Eiropas Attīstības fonda (EAF) (5), attiecībā uz 2012. finanšu gadu kopā ar minētajā gada pārskatā iekļautajām Komisijas atbildēm,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Iekšējā nolīguma 33. panta 3. punktu Eiropas Parlaments pēc Padomes ieteikuma atbrīvo Komisiju no atbildības par astotā EAF finanšu pārvaldību.

               (2)

               Astotā EAF darbības 2012. finanšu gadā Komisija ir kopumā īstenojusi apmierinoši,

         AR ŠO IESAKA Eiropas Parlamentam atbrīvot Komisiju no atbildības par astotā EAF darbību īstenošanu 2012. finanšu gadā.

      Briselē, 2014. gada 18. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         G. STOURNARAS

      (1)  OV L 229, 17.8.1991., 3. lpp.

      (2)  OV L 156, 29.5.1998., 3. lpp.

      (3)  OV L 156, 29.5.1998., 108. lpp.

      (4)  OV L 191, 7.7.1998., 53. lpp.

      (5)  OV C 331, 14.11.2013., 261. lpp.


|

52011DC0400

/* COM/2011/0400 galīgā redakcija */  KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPADOMEI, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Pirmā Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada noslēgums — norādes par valstu politiku 2011.–2012. gadā

	KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPADOMEI, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAIPirmā Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada noslēgums —norādes par valstu politiku 2011.–2012. gadāPANāKT, LAI ES PēC KRīZES BūTU KļUVUSI SPēCīGāKAEiropas Savienība patlaban piedzīvo smagāko ekonomikas krīzi kopš tās dibināšanas. Valdībām un pilsoņiem ir nācies saskarties ar vēl nebijušām grūtībām, ļoti īsā laika sprīdī ir tikuši pieņemti bezprecedenta lēmumi, un tas viss ir daudz maksājis un bijis nepatīkami. Krīze nesākās Eiropā, un daudzas citas ekonomiski spēcīgas valstis arī pieredzēja līdzīgus satricinājumus. Eiropas Savienībā krīzes ietekme katrā valstī ir bijusi atšķirīga — dažas dalībvalstis pēc sākotnējās lejupslīdes atguvās ātri, bet citas saskaras ar milzīgām problēmām. Saskaņā ar Komisijas prognozēm ekonomika visā ES atveseļojas, taču šis process ir nevienmērīgs un to vēl joprojām var ietekmēt dažādi faktori.Atgriezties pie līdzšinējās prakses nav iespējams — pēdējo triju gadu laikā piedzīvotie satricinājumi būs radikāli mainījuši sabiedrību, mūsu izaugsmes potenciāls ir cietis, valstu finanses un finanšu sistēmas ir skāruši nelabvēlīgi procesi, un ievērojama daļa iedzīvotāju, īpaši jaunieši, ir saskārušies ar bezdarbu. Daudziem iedzīvotājiem grūtības, visticamāk, turpināsies vēl labu laiku, bet citiem arvien vairāk nākas domāt par to, kas notiks, ja līdz ar ekonomikas atveseļošanos neradīsies jaunas darbavietas. Daudzviet reakcija ir bijusi dusmas un neapmierinātība.Krīze vēlreiz lika atskārst to, cik lielā mērā mūsu tautsaimniecības ir savstarpēji saistītas, un to, ka mūsu nākotne ir atkarīga vienam no otra. Eiropas Savienības ekonomikas telpa ir vienota, nevis 27 tautsaimniecību summa — kas ietekmē vienu valsti, ietekmē arī pārējās. Tas vēl jo vairāk attiecas uz tām 17 dalībvalstīm, kas veido eurozonu un tādējādi lieto vienu valūtu. Lai atgūtu mūsu izaugsmes spēju un nodrošinātu, ka vienā dalībvalstī notiekošais pārējās ietekmē pozitīvi, nevis kavē tās, ES kolektīvā dimensija ir jāiestrādā valstu politikas veidošanā, pirms tiek pieņemti lēmumi. Politikas spēcīgāka koordinēšana ES līmenī nav tikai ar krīzi saistīta nepieciešamība — vairāku gadu garumā bija izveidojusies makroekonomikas nelīdzsvarotības situācija, kas nozīmēja, ka, iestājoties krīzei, daudzām dalībvalstīm nebija praktiski nekādu manevrēšanas iespēju. Politikas spēcīgāka koordinēšana turklāt ir labākais risinājums, ko ES var piedāvāt, reaģējot uz globalizācijas izaicinājumiem. Ārpus ES ir redzams, ka jaunietekmes valstis krīze skāra mazāk, un tajās ir vērojama spēcīga ekonomikas izaugsme, tāpēc ES ir pastāvīgi jāstrādā pie savas konkurētspējas veicināšanas pasaules tirgos, lai tā spētu saglabāt savu dzīves līmeni.Būtiska gūtā atziņa ir tā, ka, koncentrējoties tikai uz Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktajiem deficīta kritērijiem un pieļaujot trūkumus īstenošanā, nevar novērst nopietnas problēmas citās jomās. Tā rezultātā būtiskas problēmas mēs konstatējām pārāk vēlu. Un tad, kad mēs tās konstatējām, mūsu atturēšanās prasīt konstruktīvu rīcību vienam no otra nozīmēja, ka nebija kolektīvas atbildības izjūtas par rezultātu. Pārāk bieži mūsu rīcības ievirzi diktēja tirgus spiediens.Krīze prasīja tūlītēju reakciju, un ES to nodrošināja ar vienotiem, saskaņotiem un vispusīgiem pasākumiem: tā izstrādāja ekonomikas atveseļošanas plānus, koordinēja banku glābšanu un pārstrukturēšanu un pilnībā pārstrādāja finanšu pakalpojumu uzraudzību, sniedza makrofinansiālu palīdzību vairākām dalībvalstīm[1], radīja jaunus atbalsta mehānismus finanšu stabilitātes nodrošināšanai eurozonā un ar stratēģiju “Eiropa 2020”[2] nosprauda tālejošus mērķus virzībā uz gudru, ilgtspējīgu un integrējošu izaugsmi.Pamazām attīstās jauna ES ekonomikas pārvaldība. Līdz ar Komisijas tiesību aktu priekšlikumiem un pasākumiem, ko veic darba grupa Eiropadomes priekšsēdētāja vadībā, tiks pilnībā pārstrādāti ES instrumenti, kuru mērķis ir novērst makroekonomisko nelīdzsvarotību un stiprināt Stabilitātes un izaugsmes pakta darbību. Šā gada pavasarī eurozonas dalībvalstis un vairākas citas dalībvalstis[3] pieņēma paktu “Euro plus”, vienojoties aktīvāk strādāt pie tā, lai veicinātu konkurētspēju, nodarbinātību, publisko finanšu ilgtspēju un finanšu stabilitāti.ES tagad izmanto jaunu darba metodi — Eiropas pusgadu —, lai nodrošinātu, ka kopīgas diskusijas par galvenajām prioritātēm ES līmenī notiek pirms, nevis pēc valstu līmeņa lēmumu pieņemšanas. Šo diskusiju rezultātiem pēc tam ir faktiski jāatspoguļojas valstu pieņemtajos lēmumos, jo īpaši valsts budžetā un strukturālās reformās, tādējādi nodrošinot valsts un ES līmeņa darba pareizo secību, lai gūtu rezultātus un tos attiecīgi uzraudzītu.Pamatojoties uz dalībvalstu iesniegto programmu novērtējumu, Komisija tagad nāk klajā ar ieteikumiem katrai valstij un ieteikumiem attiecībā uz eurozonu. Šīs norādes skar tikai galvenās prioritātes, kam jāpievēršas nākamajos 12–18 mēnešos. Šāda pieeja ir apzināti izvēlēta, lai koncentrētos uz steidzamākajiem uzdevumiem un to, ko reāli iespējams izdarīt minētajā laikposmā, ņemot vērā katras dalībvalsts konkrētos apstākļus. Tām dalībvalstīm, kuras saņem ārēju finansiālo palīdzību, Komisija izvēlējās sniegt tikai vienu ieteikumu — īstenot to programmā ietvertās saistības, ievērojot grafiku. Izvērstāka analīze ir sniegta papilddokumentos, kuros aplūkoti strukturālie aspekti un vidēja termiņa prioritātes, īpaši saistībā ar virzību uz “Eiropa 2020” mērķiem. Pēc pieņemšanas Padomē katrai dalībvalstij šīs norādes būtu jāatspoguļo valsts līmeņa lēmumos un ikgadējā budžeta procedūrā.1. ielaidums. Pirmais Eiropas pusgadsEiropas pusgads sākās 2011. gada janvārī ar galveno ES sociālo un ekonomikas problēmjautājumu izklāstu Komisijas Gada izaugsmes pētījumā (GIP) un Vienotajā nodarbinātības ziņojumā[4]. GIP sniegtās norādes tika apstiprinātas un papildinātas pavasara Eiropadomes sanāksmē. Ievērojot to, dalībvalstīm līdz aprīļa beigām bija jāiesniedz stabilitātes vai konverģences programmas (SKP), kurās risināti to valsts finanšu situācijas jautājumi, un valstu reformu programmas (VRP), kurās norādīti galvenie politikas pasākumi, lai veicinātu izaugsmi un nodarbinātību un sasniegtu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus[5]. Papildus tam lielākā daļa pakta “Euro plus” dalībnieču ir iesniegušas konkrētas saistības saskaņā ar paktu (skatīt turpmāk).Komisija ir izvērtējusi minētās programmas un saistības un tagad sniedz savas norādes par katru valsti, lai jūnija Eiropadomes sanāksmē varētu noslēgt pirmo pusgadu. Tā kā ir skaidrs, ka ir vajadzīgs laiks, lai reformas nestu augļus, Komisija koncentrējās uz jomām, kurās jauni pasākumi jāveic tūlīt.Ņemot vērā šo pirmo pieredzi, Komisija uzskata, ka Eiropas pusgadi var kļūt par efektīvu pārvaldības metodi, kas integrēti, pārredzami un laikus dod ieguldījumu ES un valstu politikas veidošanā, ar nosacījumu, ka dalībvalstis kolektīvi lemj par galvenajām īstenojamām politikas ievirzēm un ievēro Padomes ieteikumus:- SKP un VRP vienlaicīga iesniegšana dod Eiropas Savienībai iespēju izvērtēt valstu izaugsmes un fiskālās stratēģijas kopskatā un atklāt iespējamos riskus, nelīdzsvarotību vai konfliktējošus pasākumus, kas citādā gadījumā netiktu konstatēti. Tāpēc Komisija katrai dalībvalstij sniedz integrētu ieteikumu kopumu, ievērojot attiecīgos tiem piemērojamos juridiskos pamatus. Padome tiek aicināta katrai dalībvalstij nosūtīt vienu vienotu ieteikumu kopumu, kurā ietverts Padomes atzinums par fiskālo stāvokli;- ES līmeņa un valsts līmeņa norāžu apvienojums dod iespēju valstu programmas apspriest un pasniegt, ievērojot ES mērķus. Tas nozīmē, ka ES dimensija var tikt iestrādāta valstu politikas veidošanā, pirms tiek pieņemti lēmumi. Turklāt tas dod ES iespēju gūt pārskatu par valstu pasākumiem un lemt par papildu pasākumiem ES līmenī, piemēram, “Eiropa 2020” pamatiniciatīvu kontekstā[6];- īstermiņa norāžu un vidēja termiņa mērķu apvienojums dod ES un tās dalībvalstīm iespēju laika gaitā izstrādāt secīgas reformas un spēcīgāku un labāk koordinētu politiku.KOMISIJAS VēRTēJUMS UN IETEIKUMIKomisijas vispārīgais vērtējums ir tāds, ka dalībvalstu iesniegtās programmas ir labs izejas punkts tam, lai veicinātu Eiropas ekonomikas atveseļošanos, risinātu fiskālās problēmas un virzītu tālejošākas valsts līmeņa reformas. Gada izaugsmes pētījumā ietvertās norādes lielā mērā ir iestrādātas valstu pasākumos. Valstu pieņemtie mērķi liecina, ka attiecībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem valstu apņēmības pakāpe ir augsta[7].Tomēr Komisija ar bažām secina, ka pašreizējo saistību kopums neļautu Eiropas Savienībai līdz 2020. gadam sasniegt tās galvenos mērķus. Ņemot vērā valstu saistības, ES sasniegtu tās mērķus attiecībā uz emisiju apjoma samazināšanu, atjaunojamajiem energoresursiem un mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu. Jāveic papildu pasākumi, lai sasniegtu mērķus attiecībā uz nodarbinātību, zinātnisko izpēti un tehnoloģiju izstrādi, energoefektivitāti, augstāko izglītību un nabadzību.Dalībvalstīm 2011.–2012. gadā, darbojoties īpaši sarežģītos apstākļos, būs jārisina jautājumi, kuriem būs tālejoša ietekme. Krīzes ietekmes dēļ fiskālās manevrēšanas iespējas ir ļoti ierobežotas, un vairākās dalībvalstīs iedzīvotāju vidū ir jūtama neapmierinātība. Tomēr, ņemot vērā neseno norišu radīto spiedienu, daudzas strukturālo trūkumu novēršanai nepieciešamās izmaiņas, kas bieži vien bija atliktas no gada uz gadu, tagad tiek apsvērtas vai īstenotas. Tas visuzskatāmāk izpaužas dalībvalstīs, kuras saņem palīdzību no ES, citām dalībvalstīm un SVF, taču dažādā mērā atspoguļojas ikvienā valsts programmā.Savā novērtējumā Komisija atzīmē dalībvalstu jau pieņemto reformu vērienīgumu un atzīst, ka nav iespējams visiem vienādi piemērojams risinājums un nav panacejas — visu uzreiz darīt nav ne vēlams, ne iespējams. Tomēr, ņemot vērā situācijas nopietnību un mūsu tautsaimniecību savstarpējo atkarību, Komisija iesaka valsts līmeņa rīcību turpmāk minētajās jomās, kas norādītas Gada izaugsmes pētījumā.Izaugsmes priekšnoteikumi-  Tā kā pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra pašlaik attiecas uz 24 dalībvalstīm un valsts parāda rādītāji joprojām ir ārkārtīgi augsti, lielākā daļa valdību patlaban strādā pie vērienīgas fiskālās konsolidācijas un būtiski pārskata valsts budžeta izdevumu un ieņēmumu līmeni un struktūru. Pozitīvs solis ir tas, ka dažās dalībvalstīs ir pieņemtas spēcīgākas fiskālās sistēmas, tostarp izmantojot izdevumu griestu un “parāda bremžu” ieviešanu. Vairākas dalībvalstis turklāt reformē civildienestu un savas sociālā nodrošinājuma sistēmas, lai spētu labāk kontrolēt izdevumu līmeni. Komisija uzskata, ka ir būtiski svarīgi ievērot pārmērīga budžeta deficīta novēršanai noteiktos termiņus un ātri veikt konsolidāciju, virzoties uz Padomes noteiktajiem vidēja termiņa budžeta mērķiem. Komisija aicina šajā procesā īpašu uzmanību pievērst publisko izdevumu kvalitātei un nodokļu struktūrai, lai tiktu saglabātas vai nostiprinātas tādas izaugsmi veicinošas pozīcijas kā ieguldījumi zinātniskajā izpētē, izglītībā un energoefektivitātē[8].-  Iepriekšējās desmitgades laikā izveidojušās makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršana dažās dalībvalstīs ir noritējusi lēni, un ir nepieciešami papildu koriģējošie pasākumi. Papildu pasākumi strukturālo trūkumu novēršanā jo īpaši jāveic tām dalībvalstīm, kurās lielais tekošā konta deficīts ir saistīts ar pastāvīgu konkurētspējas mazināšanos un kādreizēji izdevīgiem parāda finansēšanas nosacījumiem. Dažos gadījumos tas var ietvert darba samaksas noteikšanas sistēmu pārskatīšanu, apspriežoties ar sociālajiem partneriem, lai panāktu, ka darba samaksa veicina konkurētspēju un attīstās atbilstoši ražīguma pieaugumam. Citos gadījumos primārais uzdevums ir īstenot ražīgumu veicinošas strukturālās reformas, kas cita starpā mudinātu uzņēmējus pievērsties augstas pievienotās vērtības un tirgojamo preču un pakalpojumu nozarēm. Dalībvalstīs ar tekošā konta pārpalikumu ir vērojamas atsevišķas pretējā virzienā vērstas tendences. Iekšzemes pieprasījuma papildu stiprināšanu galvenokārt ir iespējams panākt ar pasākumiem, ar kuriem darba tirgū tiek iesaistīts vairāk cilvēku un tiek atvērti pakalpojumu un tīkla nozaru tirgi.-  Vairākās dalībvalstīs problemātisks jautājums joprojām ir banku nozares spēja efektīvi apkalpot tautsaimniecību. Balstoties uz jaunāko banku stresa testu rezultātiem, kas tiks publicēti tuvākajā laikā, nekavējoties jāveic pasākumi vēl atlikušo nepilnību novēršanai. Papildus ES līmenī notiekošajai regulējuma pārstrādāšanai Komisija iestājas par vairākām sistēmiskām reformām, kas vērstas uz dažu valstu sistēmu pārvaldības un darbības modernizēšanu. Vairākām dalībvalstīm būtu arī jāapsver hipotekārā kredīta tiesiskā regulējuma stiprināšana, lai novērstu mājokļu tirgus burbuļus un mazinātu iespēju, ka mājsaimniecības uzņemas pārmērīgas kredītsaistības.Darba tirgu mobilizēšana un darbavietu izveide-  Lielākā daļa dalībvalstu reformē savas pensiju sistēmas, lai mazinātu ar sabiedrības novecošanos saistītos izdevumus nākotnē, kā arī radītu papildu stimulus darba mūža pagarināšanai. Prioritātes joprojām ir likumā noteiktā pensionēšanās vecuma palielināšana un tā sasaiste ar paredzamo mūža ilgumu, un šajā ziņa efektīvs līdzeklis var būt automātiskas vai uz formulu balstītas saiknes izveide starp pensionēšanās vecumu un paredzamo mūža ilgumu. Politikas risinājumu klāstā būtu jāiekļauj pakāpeniska atteikšanās no priekšlaicīgas pensionēšanās shēmām un jāveicina par 50 gadiem vecāku darba ņēmēju piemērotība darba tirgum. Ņemot vērā finanšu krīzes ietekmi uz privātajiem pensiju fondiem, dalībvalstīm, kuras izmanto divu vai triju pīlāru sistēmu, būtu jānodrošina katra atsevišķā pīlāra patstāvīga dzīvotspēja. Daudzās dalībvalstīs pensiju līmeņa spēja nodrošināt pienācīgu dzīves līmeni vecumdienās jau ir problēma vai par tādu var kļūt.-  Vairākās dalībvalstīs krīzes ietekmē ir krasi palielinājies bezdarbs, dažos gadījumos apvienojumā ar strauju nodarbinātības līmeņa krišanos, un bieži vien tā sekas vissmagāk ir izjutuši vismazāk aizsargātie iedzīvotāji. Ja netiks novērsti dažiem iedzīvotājiem draudošie nenodarbinātības vai izslēgšanas riski, tie var kļūt par īstenību. Tāpēc ļoti no svara ir efektīvi atbalsta pasākumi un nodarbinātības dienesti, kas palīdz bezdarbniekiem atrast darbu un turpināt pilnveidot prasmes. Īpaša uzmanība jāpievērš arī situācijai, kādā ir nabadzībā nokļuvušie iedzīvotāji un citas vismazāk aizsargātās grupas.-  Vairākām dalībvalstīm būtu aktīvāk jāuzlabo izglītības rezultāti un mūžizglītības pieejamība, lai sekmētu piemērotību darba tirgum un palielinātu cilvēkkapitālu. Dažās dalībvalstīs ir vajadzīgi īpaši pasākumi, lai risinātu mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas problēmu un nodrošinātu prakses vietas un arodizglītību. Tiek ieteikts arī īstenot mērķtiecīgus pasākumus, lai novērstu augsto jauniešu bezdarba līmeni. Daudzās dalībvalstīs ir vērojama darbaspēka strauja novecošanās, un izaugsmes atjaunošana nozīmē iespēju, ka trūks darba ņēmēju ar noteiktu kvalifikāciju, tāpēc prioritāte ir izglītības un apmācības pieskaņošana darba tirgus vajadzībām.-  Vairākās dalībvalstīs darba tirgus joprojām ir sadrumstalots, ņemot vērā dažādos līgumattiecību veidus. Tām ir apņēmīgi jāvirzās uz efektīvāku — un taisnīgāku — elastīguma un sociālās drošības samēru darba attiecībās (t.i., “elastdrošību”), cita starpā nodarbinātības aizsardzības tiesību aktos uzsvarus pārkārtojot tā, lai stimulētu darbavietu izveidi, līdzdalību darba tirgū, starpnozaru mobilitāti un cilvēkkapitāla uzkrāšanu.-  Līdz šim pārāk maz uzmanības ir veltīts darbaspēka nodokļu sloga mazināšanai, jo īpaši attiecībā uz zemu atalgotiem un mazkvalificētiem darba ņēmējiem. Fiskālās konsolidācijas kontekstā daudzām dalībvalstīm būs jāpārskata valsts budžeta izdevumi un ieņēmumi. Kopumā tiek ieteikts nodokļu slogu pārcelt no darbaspēka uz patēriņu un/vai veicināt vides aizsardzības mērķu sasniegšanu. Vajadzīgi arī papildu pasākumi, lai likvidētu sociālos un nodokļu šķēršļus, kas kavē otro pelnītāju ieiešanu vai palikšanu darba tirgū. Šajā kontekstā par prioritātēm ir ieteikts izvirzīt nodokļu un pabalstu sistēmu pārskatīšanu, bērnu aprūpes pakalpojumu pieejamības uzlabošanu un elastīgāku darba organizācijas formu ieviešanu.Uzsvars uz izaugsmi-  Vairākas dalībvalstis kavējas ar pakalpojumu direktīvas[9] īstenošanu, tādējādi bremzējot dinamisma attīstību pakalpojumu tirgū. Tiek ieteikti vairāki konkrēti pasākumi, kas tām dotu iespēju izmantot vienotā tirgus potenciālu, lai veicinātu izaugsmi un radītu darbavietas, proti: novērst nepamatotus šķēršļus ieiešanai profesionālo pakalpojumu tirgū vai turpināt tā atvēršanu, likvidējot kvotas un obligāto dalību arodbiedrībās, sekmēt sīvāku konkurenci tīkla nozarēs un stratēģiskāk izmantot ievērojamos publiskajam iepirkumam atvēlētos līdzekļus.-  Budžeta konsolidācijas stratēģiju kontekstā dalībvalstīm ir jāapsver, kā padarīt par prioritāriem izdevumus zinātniskajai izpētei un izglītībai un svarīgākajām infrastruktūrām, kas vajadzīgas izaugsmes veicināšanai, līdztekus maksimizējot izdevumu kvalitāti un pakalpojumu efektivitāti.-  Ir jāuzlabo finansējuma pieejamība novatoriskiem uzņēmumiem, jo īpaši riska kapitāla pieejamība MVU, un jāpalīdz MVU, īpaši pievēršoties uzņēmuma izveides nosacījumiem, piemēram, vienkāršojot licenču un atļauju izsniegšanas procedūras, samazinot to saņemšanai nepieciešamo laiku un izmaksas un uzlabojot ieguldītāju aizsardzību.-  Vairākām dalībvalstīm īpaši aktuāli ir veicināt lielāku energoefektivitāti. Tas ne tikai sekmēs energoapgādes drošību un mazinās klimata pārmaiņas, bet arī veicinātu novatorisku tehnoloģiju ieviešanu un augstas kvalifikācijas darbavietu izveidi.-  Vairākām dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, lai mazinātu administratīvo slogu uzņēmumiem un palielinātu civildienesta un tiesu sistēmas kapacitāti un sniegumu. Vairākos gadījumos ir vajadzīga tūlītēja rīcība uzņēmējdarbības vides modernizēšanas jomā, mazinot birokrātiju un palielinot publiskā iepirkuma pārredzamību. Vairākām dalībvalstīm tiek ieteikts arī efektīvāk izmantot ES finansējumu.2. ielaidums. Pakts “Euro plus” — pirmo saistību pārskatsPaktu “Euro plus” 2011. gada martā pieņēma eurozonas valstu vai valdību vadītāji, un tam pievienojās Bulgārija, Dānija, Latvija, Lietuva, Polija un Rumānija. Pakta mērķis ir stiprināt monetārās savienības ekonomikas pīlāru, pacelt ekonomikas politikas koordināciju jaunā līmenī un uzlabot konkurētspēju, tādējādi sekmējot augstāku konverģences pakāpi. Pakts galvenokārt koncentrējas uz valstu kompetencē esošām jomām, kuras ir būtiski svarīgas, lai palielinātu konkurētspēju un novērstu bīstamu nestabilitāti. “Euro plus” ir izstrādāts kā speciālu papildu pasākumu kopums, ietverot konkrētas saistības un darbības, kuras ir vērienīgākas nekā tās, par ko jau panākta vienošanās ES ietvaros, un kurām ir noteikts īstenošanas grafiks. Šīs jaunās saistības tiks iekļautas VRP un SKP un tiks uzraudzītas saskaņā ar parasto ES sistēmu.Lielākā daļa no visām 23 dalībniecēm piedāvāja saistības (kopumā vairāk nekā 100 pasākumus) attiecībā uz vairumu vai pat visām četrām pakta jomām: veicināt konkurētspēju, veicināt nodarbinātību, sekmēt publisko finanšu ilgtspēju un nostiprināt finanšu stabilitāti.Tomēr tas, cik vērienīgas ir šīs saistības un cik precīzi tās formulētas, atšķiras:- piecas pakta dalībnieces vēl nav paziņojušas savas saistības[10];- saistībās uzsvars pārsvarā ir uz izaugsmi veicinošu reformu īstenošanu prioritārā kārtā, lai veicinātu konkurenci, piemēram, tīkla un pakalpojumu nozarēs. Daudzas saistības attiecas uz nodarbinātības pasākumiem, pievēršoties izglītības rezultātiem un kvalifikācijai. Citas ietver fiskālās konsolidācijas pasākumus, piemēram, valsts tiesību aktos iestrādājot stingrākas fiskālās disciplīnas principus. Salīdzinoši mazāk saistību attiecas uz finanšu stabilitātes nostiprināšanu, jo īpaši pastiprinot finanšu tirgus dalībnieku valsts līmeņa uzraudzību. Nākotnē papildu uzmanību būtu vērts pievērst arī aspektiem, kas saistīti ar pragmatisku nodokļu politikas koordināciju, apmainoties ar paraugpraksi, novēršot nelabvēlīgu praksi un ierosinot priekšlikumus, kā apkarot krāpšanos un nodokļu nemaksāšanu;- dažas dalībnieces apņemas veikt iniciatīvas, kuru rezultātus var izmērīt, piemēram, īstenot konkrētus tiesību aktus vai programmas, norādot finanšu līdzekļu summas, savukārt citas ir formulējušas vispārīgākas saistības — samazināt mazkvalificētu darba ņēmēju bezdarbu, saglabāt zemu nodokļu slogu, uzlabot uzņēmējdarbības vidi, mazinot birokrātiju, vai īstenot ES direktīvas;- pat konkrēti formulētu saistību gadījumā to vairākums, šķiet, attiecas uz esošiem likumdošanas projektiem, nevis progresīviem reformu projektiem, kas būtu uzsākti pakta ietvaros. Līdz šim, šķiet, nevienās no saistībām nav atspoguļots paktā paredzētais uzsvars uz paraugpraksi un etalonu noteikšanu salīdzinājumā ar tiem, kas sasnieguši vislabākos rezultātus Eiropā, un ar citiem stratēģiskajiem partneriem.Komisijas vērtējums attiecībā uz saistībām ir atspoguļots tās ieteikumos. Daudzos gadījumos ir izteikts konkrēts ieteikums tajās jomās, kas vispārīgāk aprakstītas saskaņā ar paktu uzņemtajās saistībās, piemēram, tādās jomās kā pensiju reforma, darbaspēkam piemērojamie nodokļi un kvalifikācijas uzlabošana.TURPMāKIE SOļIKomisija aicina Eiropadomi apstiprināt šos ieteikumus 2011. gada jūnija sanāksmē, lai tos varētu oficiāli pieņemt Padomē.ES līmenī tiks turpināts darbs saistībā ar Eiropas pusgadu:-  Likumdevējam būtu jāpieņem jauna tiesību aktu pakete par nelīdzsvarotības novēršanu un koriģēšanu un par Stabilitātes un izaugsmes pakta stiprināšanu. Tādējādi tiktu uzlaboti mūsu kopējie situācijas novērtējuma instrumenti un nodrošināta pienācīga reaģēšana.-  Ņemot vērā konkrētām valstīm sniegtos ieteikumus, attiecīgajiem Padomes sastāviem būtu jāizvērtē savās darbības jomās ietilpstošā valstu politika un rezultāti, jāuzrauga īstenošana un jāveic salīdzinoša novērtēšana par konkrētām tēmām, lai veicinātu savstarpēju zināšanu nodošanu par interesantu praksi.-  Saistībā ar Eurogrupas dalībniecēm adresētājiem konkrētajiem ieteikumiem Eurogrupai būtu intensīvāk jākoordinē politika, īpaši pievēršoties nelīdzsvarotības faktoru apzināšanai un novēršanai. Tai būtu arī jāuzrauga ieteikumu īstenošana.-  Kā norādīts paktā “Euro plus”, tam pievienojušos dalībvalstu valsts vai valdības vadītāji veiks saistību politisko uzraudzību. Ievērojot Komisijas vērtējumu par pirmo pieredzi ar paktu, tā dalībniecēm nākamās saistības būtu jāformulē konkrētāk un jāparedz izmērāmi rezultāti un termiņi, lai varētu uzraudzīt sekmes. Šīs saistības būtu jāintegrē valstu reformu programmu un stabilitātes vai konverģences programmu izstrādē un īstenošanā.-  Eiropas Parlamentam būtu jādod iespēja izvērtēt sekmes saistībā ar stratēģijas “Eiropa 2020” galvenajiem elementiem un paust viedokli par Komisijas nākamo gada izaugsmes pētījumu. Šajā kontekstā sava loma ir arī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai.-  Komisija katrai valstij sniegto ieteikumu īstenošanas sekmes vispirms izvērtēs ES līmenī 2012. gada janvārī savā nākamajā gada izaugsmes pētījumā un pēc tam — katrai dalībvalstij sagatavotajās norādēs par nākamo gadu. Tā turpinās atbalstīt dalībvalstu darbu ar ES līmeņa pasākumiem, lai īstenotu “Eiropa 2020” pamatiniciatīvas, un ar intensīvākiem centieniem atraisīt vienotā tirgus potenciālu, tostarp ar Vienotā tirgus akta palīdzību.Līdz ar Eiropas pusgada noslēgšanos sākas “valstu pusgads” — šā gada otrajā pusē dalībvalstu uzdevums ir apspriest Eiropas norādes un ņemt tās vērā 2012. gada valsts budžetā un valsts līmeņa lēmumos, kā arī saistībā ar nākamo valsts programmu sagatavošanu, kas paredzēta 2012. gada pavasarī.Šajā pirmajā gadā, ņemot vērā pašreizējās grūtības, dažas dalībvalstis ir izvēlējušās piesardzīgus mērķus un pasākumus, taču turpmākajos gados būs nepieciešami papildu pasākumi, lai nodrošinātu, ka ES pietiekami iegulda gudrā, ilgtspējīgā un integrējošā izaugsmē. Dalībvalstīm ir aktīvāk jāstrādā pie tā, lai aizsargātu izdevumus zinātniskajai izpētei un izglītībai un svarīgākajām infrastruktūrām. Tām būtu jārada vairāk iespēju pakalpojumu nozarē, cita starpā likvidējot šķēršļus, kas kavē darbavietu izveidi un konkurenci svarīgākajās tīkla nozarēs, un ātri pieņemot lēmumus par Vienotā tirgus aktā ierosinātajiem pasākumiem. Lielākajai daļa dalībvalstu būtu iespējams veikt papildu pasākumus uzņēmējdarbības vides uzlabošanai, ieviešot labāku regulējumu, mazinot pārmērīgas prasības un uzlabojot MVU piekļuvi finansējumam. Būtu jāturpina pasākumi ar mērķi īstenot “elastdrošību” un pieskaņot prasmes darba tirgus vajadzībām.Īstenojot fiskālo konsolidāciju un strukturālās reformas, dalībvalstīm ir jārod veids, kā risināt jautājumus saistībā ar veicamo izmaiņu sociālo ietekmi. Stratēģijā “Eiropa 2020” ES nolēma ietvert sociālās integrācijas mērķi, lai līdz 2020. gadam vismaz 20 miljoniem cilvēku palīdzētu izkļūt no nabadzības un sociālās atstumtības. Daudzās valstīs vērojamās tendences liecina, ka nabadzības un sociālās atstumtības risks kļūs arvien lielāks, ja netiks veikti aktīvi pretpasākumi. Spriežot pēc valstu programmās aprakstītajiem pasākumiem, dalībvalstīm ir jāpieliek vairāk pūļu pie šā mērķa sasniegšanas.Lai stiprinātu jaunās ES ekonomikas pārvaldības leģitimitāti un efektivitāti, dalībvalstīm būtu jāizlemj, kā savu programmu izstrādē un uzraudzībā vislabāk iesaistīt parlamentus, kā arī pašvaldības un citas ieinteresētās personas. Komisija šīs jaunās un spēcīgākās ES ekonomikas pārvaldības kontekstā ir gatava palīdzēt un iesaistīties valsts līmeņa diskusijās.Mums ir jāizmanto krīzes dotais stimuls īstenot pārmaiņas, palīdzot Eiropas Savienībai kļūt spēcīgākai un gatavākai nākotnes izaicinājumiem, lai tā spētu ar pārliecību un sekmēm konkurēt pasaules tirgos. Pirmais Eiropas pusgads ir bijis izšķirīgs solis virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem, un ir kvalitatīva pavērsiena punkts ES ekonomikas politikas koordinācijā un pārvaldībā. Intensificējot valsts līmeņa rīcību un strādājot kopā ES līmenī, mums paveras labākas iespējas nodrošināt ilgtspējīgu izaugsmi un palīdzēt mūsu pilsoņiem piepildīt nākotnes cerības.[1] Grieķija, Īrija, Latvija, Portugāle un Rumānija.[2] Stratēģijā ir noteikti pieci galvenie mērķi, kas ES jāsasniedz līdz 2020. gadam: palielināt nodarbinātības līmeni līdz 75%; palielināt ieguldījumus pētniecībā un izstrādē līdz 3 % no IKP; sasniegt klimata pārmaiņu un enerģētikas mērķus (20/20/20); līdz vismaz 40 % palielināt to iedzīvotāju īpatsvaru, kuriem ir pabeigta augstākā izglītība, un līdz 10 % samazināt to iedzīvotāju īpatsvaru, kuri priekšlaicīgi pārtrauc mācības skolā; veicināt sociālo integrāciju, vismaz 20 miljoniem cilvēku palīdzot izkļūt no nabadzības un sociālās atstumtības.[3] Bulgārija, Dānija, Latvija, Lietuva, Polija un Rumānija.[4] “Gada izaugsmes pētījums: ES visaptverošās reakcijas uz krīzi izveide”, COM(2011) 11, 12.1.2011., ieskaitot Vienotā nodarbinātības ziņojuma projektu.[5] Portugāle un Grieķija nav oficiāli iesniegušas savas stabilitātes programmas. To politikas prioritātes regulāri tiks apspriestas saistībā ar to palīdzības programmām.[6] Lai sekmētu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšanu, Komisija ir nākusi klajā ar vairākām ES līmeņa ierosmēm (““Eiropa 2020” pamatiniciatīvas”): “Digitalizācijas programma”, “Inovācijas savienība”, “Jauna rūpniecības politika”, “Jaunatne kustībā”, “Jaunas prasmes un darbavietas”, “Platforma cīņai pret nabadzību”, “Resursu izmantojuma efektivitāte”. Tā ir arī ierosinājusi vairākus nozīmīgus pasākumus jaunajā “Vienotā tirgus aktā”, lai atraisītu Eiropas vienotā tirgus potenciālu.[7] Izņemot Apvienoto Karalisti, kura vairākās jomās mērķus formulēja kvalitatīvi, un Luksemburgu, kura nesen atsauca savu mērķi attiecībā uz nabadzību.[8] Ietverot videi kaitējošu subsīdiju likvidēšanu.[9] Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū.[10] Grieķija, Latvija, Portugāle, Slovēnija un Somija.