               23.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/140

      P8_TA(2017)0100
      Izmeklēšana saistībā ar emisiju mērījumiem autobūves nozarē
      Eiropas Parlamenta 2017. gada 4. aprīļa ieteikums Padomei un Komisijai ņemot vērā izmeklēšanu saistībā ar emisiju mērījumiem autobūves nozarē (2016/2908(RSP))
      (2018/C 298/19)

         Eiropas Parlaments,

                  —

                  ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 226. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 1995. gada 19. aprīļa Lēmumu 95/167/EK, Euratom, EOTK par sīki izstrādātiem Eiropas Parlamenta izmeklēšanas tiesību izmantošanas noteikumiem (1),

                  —

                  ņemot vērā 2015. gada 17. decembra Lēmumu (ES) 2016/34 par Izmeklēšanas komitejas saistībā ar emisiju mērījumiem autobūves nozarē izveidi, kompetenci, skaitlisko sastāvu un pilnvaru termiņu (2),

                  —

                  ņemot vērā 2007. gada 20. jūnija Regulu (EK) Nr. 715/2007 par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (3),

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvu 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (4),

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvu 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (5),

                  —

                  ņemot vērā 2015. gada 27. oktobra rezolūciju par emisiju mērījumiem autobūves nozarē (6),

                  —

                  ņemot vērā 2016. gada 13. septembra rezolūciju par izmeklēšanu saistībā ar emisiju mērījumiem autobūves nozarē (7) (balstīta uz starpposma ziņojumu A8-0246/2016),

                  —

                  ņemot vērā Izmeklēšanas komitejas saistībā ar emisiju mērījumiem autobūves nozarē galīgo ziņojumu (A8-0049/2017),

                  —

                  ņemot vērā Izmeklēšanas komitejas saistībā ar emisiju mērījumiem autobūves nozarē ieteikuma projektu,

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 198. panta 12. punktu,

                  A.

                  tā kā LESD 226. pants ir juridiskais pamats, saskaņā ar kuru Eiropas Parlaments var izveidot pagaidu izmeklēšanas komiteju, lai, neskarot dalībvalstu vai Savienības tiesu iestāžu jurisdikciju, izmeklētu pārkāpumus vai administratīvas kļūmes, kas varētu būt pieļautas Savienības tiesību aktu īstenošanā, un tā kā tas ir svarīgs Parlamenta uzraudzības pilnvaru elements;

                  B.

                  tā kā pēc Priekšsēdētāju konferences priekšlikuma Parlaments 2015. gada 17. decembrī nolēma izveidot izmeklēšanas komiteju, lai izskatītu gadījumus, kuros, iespējams, nav ievēroti Savienības tiesību akti par emisiju mērījumiem autobūves nozarē, un tā kā komitejai jāsniedz ieteikumi, ko tā šajā jautājumā uzskata par vajadzīgiem;

                  C.

                  tā kā izmeklēšanas komiteja sāka strādāt 2016. gada 2. martā un 2017. gada 28. februārī pieņēma galīgo ziņojumu, kurā izklāstīta metodika un izmeklēšanas secinājumi;

                  D.

                  tā kā ar dīzeļdegvielu darbināmu vieglo automobiļu tirgus daļa aizvadīto dekāžu laikā Eiropas Savienībā ir pieaugusi tādā apmērā, ka gandrīz katrā dalībvalstī šie transportlīdzekļi tagad ir vairāk nekā puse no pārdoto jauno automobiļu skaita; tā kā šis ilgstošais dīzeļdzinēja transportlīdzekļu tirgus daļas pieaugums izrietēja arī no ES klimata politikas, jo CO2 emisiju ziņā dīzeļdzinēju tehnoloģijai salīdzinājumā ar benzīndzinējiem ir priekšrocības; tā kā dīzeļdzinēji salīdzinājumā ar benzīndzinējiem sadedzināšanas posmā rada daudz vairāk piesārņojošu vielu nekā tikai CO2, piemēram, NOx, SOx un daļiņas, kas būtiski un tiešā veidā kaitē sabiedrības veselībai; tā kā pastāv un tirgū tiek izmantotas tehnoloģijas šo piesārņojošo vielu rašanās ierobežošanai;

                  E.

                  tā kā pašlaik pastāv tehnoloģija, kas nodrošina dīzeļdzinēja transportlīdzekļu atbilstību “Euro 6” NOx standartiem, tostarp faktiskajos braukšanas apstākļos, un kas nepalielina CO2 emisijas;

                  F.

                  tā kā ASV paraugprakses ar stingrākiem emisiju standartiem gan attiecībā uz benzīndzinēja, gan dīzeļdzinēja transportlīdzekļiem un stingrāku piemērošanas politiku, piedāvā standartu, uz kura ieviešanu ES vajadzētu tiekties;

                  G.

                  tā kā sabiedrības veselības un vides aizsardzībai vajadzētu būt kopīgai sabiedrības problēmai un atbildības jomai, kurā visām ieinteresētajām pusēm, tostarp autobūves nozarei, ir jāsniedz būtisks ieguldījums,

                  1.

                  uzdod priekšsēdētājam veikt nepieciešamos pasākumus, lai publiskotu izmeklēšanas komitejas galīgo ziņojumu saskaņā ar Reglamenta 198. panta 11. punktu un Lēmuma 95/167/EK, Euratom, EOTK 4. panta 2. punktu;

                  2.

                  aicina Padomi un Komisiju nodrošināt, ka saskaņā ar Lēmumu 95/167/EK, Euratom, EOTK un atbilstoši izmeklēšanas secinājumiem un no tās izrietošajiem ieteikumiem tiek veiktas praktiskas darbības;

                  3.

                  aicina Komisiju 18 mēnešu laikā pēc šā ieteikuma pieņemšanas un pēc tam regulāri iesniegt Parlamentam visaptverošu ziņojumu par pasākumiem, ko Komisija un dalībvalstis ir īstenojušas, atbildot uz izmeklēšanas komitejas secinājumiem un ieteikumiem;

                  4.

                  aicina priekšsēdētāju saskaņā ar Reglamenta 198. panta 13. punktu uzdot Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejai, Rūpniecības, pētniecības un enerģētikas komitejai, Iekšējā tirgus un patērētāju aizsardzības komitejai un Transporta un tūrisma komitejai uzraudzīt izmeklēšanas komitejas secinājumu un ieteikumu rezultātā veikto pasākumu īstenošanu;

                  5.

                  aicina priekšsēdētāju uzdot Konstitucionālo jautājumu komitejai rīkoties atbilstoši izmeklēšanas komitejas ieteikumiem attiecībā uz Parlamenta tiesību veikt izmeklēšanu ierobežojumiem;

            Laboratorijas testi un faktiskās emisijas

                  6.

                  aicina Komisiju mainīt savu iekšējo struktūru tā, ka saskaņā ar kolektīvās atbildības principu viena komisāra (un ģenerāldirektorāta) atbildībā vienlaikus ir gan gaisa kvalitātes tiesību akti, gan politika attiecībā uz piesārņojošu vielu emisiju avotiem; prasa palielināt cilvēku un tehniskos resursus, kas Komisijā paredzēti tādām jomām kā transportlīdzekļi, transportlīdzekļu sistēmas un emisiju kontroles tehnoloģijas, un prasa Kopīgajam pētniecības centram (JRC) turpināt uzlabot darbinieku tehnisko zinātību;

                  7.

                  šajā nolūkā aicina Komisiju mainīt savu iekšējo struktūru un pienākumu sadali, lai visi likumdošanas pienākumi transportlīdzekļu emisiju jomā, kas pašlaik ir Iekšējā tirgus, rūpniecības, uzņēmējdarbības un MVU ĢD kompetencē, tiktu iekļauti Vides ĢD kompetencē;

                  8.

                  aicina Komisiju nodrošināt Kopīgajam pētniecības centram pietiekamus cilvēkresursus, tehniskās zināšanas un pienācīgu autonomijas līmeni, tostarp veikt pasākumus, kas palīdzētu Kopīgajam pētniecības centram gūt attiecīgu pieredzi ar transportlīdzekļu un emisiju tehnoloģijām un transportlīdzekļu testēšanu; norāda, ka Kopīgajam pētniecības centram varētu uzticēt jaunus prasību izpildes kontroles pienākumus kontekstā ar priekšlikumu par jaunu tirgus uzraudzības un tipa apstiprinājuma regulējumu;

                  9.

                  prasa visus Kopīgā pētniecības centra testu rezultātus datubāzē darīt pilnībā un neanonimizētā formātā pieejamus sabiedrībai; prasa arī Kopīgā pētniecības centra Transportlīdzekļu emisiju laboratorijai (VELA) atskaitīties uzraudzības padomei, kurā ir dalībvalstu, kā arī vides un veselības aizsardzības organizāciju pārstāvji;

                  10.

                  aicina likumdevējas iestādes saistībā ar notiekošo Regulas (EK) Nr. 715/2007 pārskatīšanu nodrošināt to, ka pasākumi, kurus veic saskaņā ar 5. panta 3. punktu un 14. pantu un kuri paredzēti tam, lai papildinātu vai grozītu dažus nebūtiskus leģislatīvā akta elementus, tiek pieņemti ar deleģētajiem aktiem, lai nodrošinātu pienācīgu Eiropas Parlamenta un Padomes kontroli, vienlaikus šo pasākumu pieņemšanā samazinot nevajadzīgas kavēšanās iespēju; stingri iebilst pret izvēli šos pasākumus pieņemt ar īstenošanas aktiem;

                  11.

                  prasa ātri pieņemt 3. un 4. dokumentu kopumu par emisijām reālos braukšanas apstākļos (RDE), lai pabeigtu jaunās tipa apstiprināšanas procedūras tiesisko regulējumu, un prasa šo tiesisko regulējumu nekavējoties piemērot; atgādina — lai RDE testi būtu efektīvi un samazinātu atšķirības starp emisijām, kas mērītas laboratorijā un uz ceļa, testa specifikācijas un novērtēšanas procedūras būtu jānosaka ļoti uzmanīgi un tajās jāietver ļoti atšķirīgi braukšanas apstākļi, tostarp dažāda temperatūra, dzinēja slodze, transportlīdzekļa ātrums, augstums virs jūras līmeņa, ceļa veids un citi parametri, kas var būt sastopami Savienībā;

                  12.

                  pieņem zināšanai prasību atcelt 2. RDE dokumentu kopumu, ko ir ierosinājušas vairākas ES pilsētas, pamatojoties uz to, ka, ieviešot jaunas, paaugstinātas NOx emisiju robežvērtības, Komisijas regula maina būtisku pamatakta elementu, tādējādi pārkāpjot svarīgu procedūras noteikumu, kā arī Gaisa kvalitātes direktīvas (2008/50/EK) noteikumus attiecībā uz dīzeļdzinēja transportlīdzekļu slāpekļa emisiju maksimāli pieļaujamajiem līmeņiem;

                  13.

                  mudina Komisiju 2017. gadā pārskatīt atbilstības koeficientu NOx emisiju testiem reālos braukšanas apstākļos, kā paredzēts 2. RDE dokumentu kopumā; aicina Komisiju arī turpmāk katru gadu pārskatīt atbilstības koeficientu atbilstoši tehnoloģiju attīstībai, lai to vēlākais līdz 2021. gadam samazinātu līdz vērtībai 1;

                  14.

                  aicina Komisiju pārskatīt piemērojamos Savienības tiesību aktus, lai pārliecinātos, vai citu transportlīdzekļu tehnisko sistēmu vai ražojumu laišana tirgū varētu notikt, izmantojot neatbilstošas testa procedūras, kā tas bija transportlīdzekļu emisiju gadījumā, vai citās jomās, kur arī nav nodrošināta pietiekama tirgus uzraudzība, un ierosināt atbilstošu tiesību aktu priekšlikumus, lai nodrošinātu iekšējā tirgus standartu izpildi;

                  15.

                  aicina Komisiju ierosināt priekšlikumus vides pārbaužu ieviešanai ES līmenī, lai pārraudzītu atbilstību ražojumu vides standartiem, emisijas robežvērtībām saistībā ar darbības atļaujām, kā arī ES vides regulējumu kopumā;

                  16.

                  aicina Komisiju turpināt darbu pie PEMS uzlabošanas, lai pilnveidotu to precizitāti un samazinātu kļūdas robežu; uzskata, ka attiecībā uz daļiņām PEMS tehnoloģijai būtu jāspēj mērīt tādu daļiņu koncentrācija, kuru izmērs ir mazāks nekā 23 nanometri un kuras sabiedrības veselībai rada vislielāko apdraudējumu;

                  17.

                  uzskata, ka Komisijas 2016. gada 30. maijā pieņemtie horizontālie noteikumi par Komisijas ekspertu grupu izveidi un darbību ir uzlaboti salīdzinājumā ar iepriekšējiem noteikumiem, piemēram, attiecībā uz prasību par skaidriem un pilnīgiem sanāksmju protokoliem; aicina Komisiju pārskatīt šos noteikumus un padarīt stingrāku prasību par ekspertu grupu līdzsvarotu sastāvu; aicina Komisiju stingri un nekavējoties piemērot (atjauninātos) horizontālos noteikumus un sagatavot Parlamentam un Padomei ziņojumu, kurā būtu novērtēta to īstenošana;

                  18.

                  aicina sabiedrībai darīt pieejamus dalībnieku sarakstus un sanāksmju protokolus no tādām komitoloģijas komitejām kā Tehniskā komiteja mehānisko transportlīdzekļu jautājumos (TCMV) un tādām Komisijas ekspertu grupām kā Mehānisko transportlīdzekļu darba grupa un RDE un viegldarba transportlīdzekļu grupa (RDE-LDV);

                  19.

                  mudina dalībvalstis saviem parlamentiem nodrošināt labāku pārredzamību attiecībā uz TCMV darbu, uzlabojot piekļuvi sanāksmju dokumentiem;

                  20.

                  aicina Komisiju veikt būtiskas izmaiņas spēkā esošajā informācijas arhivēšanas un uzglabāšanas politikā un nodrošināt paziņojumu, saziņas starp dienestiem, kā arī neoficiālās sarakstes starp Komisiju, dalībvalstīm, Padomi un to pārstāvjiem automātisku arhivēšanu; pauž nožēlu par datu iztrūkumiem valsts arhīvos, kas izriet no pārāk šaura arhivēšanai sagatavotu dokumentu klāsta, norādot, ka ir vajadzīga aktīva iejaukšanās, lai dokumentu arhivēšana notiktu;

            Pārveidošanas ierīces

                  21.

                  uzskata — lai arī RDE procedūra mazinās pārveidošanas ierīču izmantošanas iespēju, nelikumīgu darbību izmantošanas iespējamību tā pilnībā nenovērsīs; tādēļ iesaka — lai novērstu nepamanīto trūkumu ļaunprātīgu izmantošanu un nodrošinātu atbilstību visā transportlīdzekļa izmantošanas laikā — līdzīgi ASV iestāžu pieejai tipa apstiprinājuma un atbilstības ekspluatācijā testus veikt, a priori apzinoties zināmu neprognozējamību; šajā sakarā atzinīgi vērtē testa protokolu pārveidošanas ierīču konstatēšanai, kas iekļauts “Norādījumos par papildu emisijas stratēģiju un pārveidošanas ierīču klātbūtnes novērtēšanu”, ko Komisija pieņēma 2017. gada 26. janvārī un kas attiecas uz tirgū jau esošajiem transportlīdzekļiem; sagaida, ka dalībvalstu iestādes nekavējoties piemēros šo protokolu savās tirgus uzraudzības darbībās un veiks ieteikto transportlīdzekļu testēšanu standarta testēšanas apstākļu neparedzamās variācijās, piemēram, mainot apkārtējo temperatūru, ātruma ciklus, transportlīdzekļa slodzi, testa ilgumu un, iespējams, iekļaujot “pārsteiguma testu”;

                  22.

                  ar bažām norāda, ka transportlīdzekļu CO2 emisiju un degvielas patēriņa oficiālā testēšana joprojām tiks veikta tikai laboratorijas testa procedūrā (WLTP), kas nozīmē, ka pastāv iespēja, ka pārveidošanas ierīces arī turpmāk tiks nelikumīgi izmantotas un netiks atklātas; mudina Komisiju un dalībvalstis izveidot attālinātās autoparka uzraudzības shēmas, izmantojot pie ceļiem uzstādāmu attālās uzrādes aprīkojumu un/vai transportlīdzekļos uzstādītus sensorus, lai pārbaudītu ekspluatācijā esošā autoparka vidiskos rādītājus un noteiktu iespējamas nelikumīgas prakses, kuras varētu novest pie pastāvīgas neatbilstības starp dokumentos norādītajiem un faktiskajiem rādītājiem;

                  23.

                  aicina Komisiju turpināt analizēt iemeslus, kāpēc tiesību aktu par smagdarba transportlīdzekļiem stingrākie pārveidošanas ierīču noteikumi nav iekļauti tiesību aktos par viegldarba transportlīdzekļiem;

                  24.

                  aicina Komisiju veikt iekšēju pārskatīšanu, lai pārbaudītu apgalvojumu, ka Kopīgā pētniecības centra pētījumu rezultāti un atklātās problēmas, ko apsprieda Komisijas dienesti saistībā ar iespējamu nelikumīgu ražotāju praksi, nekad nav sasnieguši augstākos hierarhijas līmeņus; aicina Komisiju savus secinājumus darīt zināmus Parlamentam;

                  25.

                  uzskata, ka Komisijā būtu jāievieš skaidrs ziņošanas mehānisms, kas nodrošinātu, ka gadījumos, kad Kopīgais pētniecības centrs konstatē neatbilstības, tās tiktu paziņotas visos attiecīgajos Komisijas hierarhijas līmeņos;

                  26.

                  aicina Komisiju piešķirt Kopīgajam pētniecības centram pilnvaras kopā ar valsts iestādēm un neatkarīgiem pētniecības institūtiem turpināt izmeklēšanu par 2016. gada augustā novērotajām atsevišķu automobiļu aizdomīgajām emisijām;

                  27.

                  aicina dalībvalstis pieprasīt automobiļu ražotājiem saistībā ar nesen ieviesto ražotāju pienākumu publiskot pamata un papildu emisiju stratēģijas, lai izskaidrotu testos novērotās racionāli nesaprotamās transportlīdzekļu emisijas un pierādītu nepieciešamību piemērot atkāpes, kuras noteiktas Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punktā; aicina dalībvalstis nosūtīt Komisijai un Parlamentam izmeklēšanu rezultātus un tehnisko testu datus;

                  28.

                  aicina Komisiju stingri uzraudzīt, kā dalībvalstis ievieš atbrīvojumus no noteikumiem par pārveidošanas ierīču izmantošanu; šajā sakarā atzinīgi vērtē papildu emisiju stratēģiju tehniskās novērtēšanas metodoloģiju, kas iekļauta Komisijas 2017. gada 26. janvāra norādēs; aicina Komisiju vajadzības gadījumā sākt pārkāpuma procedūras;

            Tipa apstiprināšana un atbilstība ekspluatācijā

                  29.

                  aicina patērētāju un vides aizsardzības interesēs ātri pieņemt priekšlikumu regulai par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju apstiprināšanu un tirgus uzraudzību (2016/0014(COD)) (8), kas aizstāj pašreizējo pamatdirektīvu par tipa apstiprinājumu, un noteikt tai spēkā stāšanās termiņu ne vēlāk kā 2020. gadu; uzskata, ka sākotnējā Komisijas priekšlikuma vērienīguma saglabāšana, jo īpaši attiecībā uz ES uzraudzības ieviešanu, ir nepieciešamais minimums ES sistēmas uzlabošanai; turklāt uzskata, ka mērķim, kas jāsasniedz starpiestāžu sarunās par šo dokumentu, būtu jābūt visaptverošākai un saskaņotākai tipa apstiprināšanas un tirgus uzraudzības sistēmai, ietverot ES uzraudzību, kopīgas revīzijas, un sadarbību ar un starp valsts iestādēm;

                  30.

                  uzskata, ka tikai stingrāka pārraudzība ES līmenī var nodrošināt, ka ES tiesību akti par transportlīdzekļiem tiek atbilstīgi piemēroti un tirgus uzraudzības darbības ES tiek veiktas efektīvi un lietderīgi; aicina Komisiju nodrošināt pilnīgu un viendabīgu jaunās tipa apstiprināšanas un tirgus uzraudzības sistēmas īstenošanu, koordinēt valsts tipa apstiprinājuma un tirgus uzraudzības iestādes un izšķirt to strīdus;

                  31.

                  aicina ievērojami stiprināt tirgus uzraudzību, izmantojot skaidri formulētus noteikumus un labāk sadalīt pienākumus jaunajā ES tipa apstiprināšanas sistēmā, lai izveidotu uzlabotu, efektīvu un funkcionālu sistēmu;

                  32.

                  uzskata, ka ES uzraudzībai jaunajā ES tipa apstiprināšanas sistēmā būtu jāietver tirgū jau pieejamu sistēmu, detaļu, atsevišķu tehnisku vienību un transportlīdzekļu atkārtota testēšana atbilstošā mērogā, lai pārbaudītu, vai tie atbilst tipa apstiprinājumiem un piemērojamiem tiesību aktiem, izmantojot dažādus testus, pamatojoties uz statistiski būtiskiem paraugiem, kā arī ierosinot korektīvus pasākumus, tostarp transportlīdzekļu atsaukšanu, tipa apstiprinājuma anulēšanu un administratīvus naudas sodus; uzskata, ka Kopīgā pētniecības centra pieredze šā uzdevuma izpildē ir būtiska;

                  33.

                  aicina Komisiju un dalībvalstis novērtēt ASV praksi veikt izlases veida testēšanu transportlīdzekļiem, kas tikko noņemti no konveijera un kas jau tiek ekspluatēti, un izdarīt vajadzīgos secinājumus, kā uzlabot tirgus uzraudzības darbības;

                  34.

                  ierosina attiecībā uz vieglajiem automobiļiem veikt izlases veida tirgus uzraudzības testus, tostarp izmantojot nenoteiktus testa protokolus, vismaz 20 % jauno modeļu, kas ik gadu tiek laisti Savienības tirgū, kā arī reprezentatīvam skaitam vecāku modeļu, lai pārbaudītu šo transportlīdzekļu atbilstību Savienības drošības un vides tiesību aktiem reālos braukšanas apstākļos; uzskata — izvēloties Savienības līmenī testējamos transportlīdzekļus, būtu jāpārbauda pamatotas sūdzības un jāņem vērā trešo pušu veiktā testēšana, attālās uzrādes dati, regulāro tehnisko apskašu ziņojumi un cita informācija;

                  35.

                  norāda, ka atbildīgajām valsts iestādēm ir sistemātiski jānodrošina transportlīdzekļu ražošanas un ekspluatācijas atbilstība, kas tālāk jākoordinē un jāuzrauga ES līmenī; uzskata, ka ražošanas un ekspluatācijas atbilstības testēšana būtu jāveic citam tehniskajam dienestam, nevis tam, kas atbild par attiecīgā automobiļa tipa apstiprinājumu, un ka iekšējiem tehniskajiem dienestiem būtu jāliedz iespēja veikt emisiju testu tipa apstiprināšanas nolūkos; mudina dalībvalstis vienreiz un uz visiem laikiem precizēt, kura iestāde ir atbildīga par tirgus uzraudzību valstī, lai nodrošinātu, ka šī iestāde ir informēta par saviem pienākumiem, un attiecīgi par to paziņot Komisijai; uzskata, ka daudz ciešāka sadarbība un informācijas apmaiņa starp dalībvalstu tirgus uzraudzības iestādēm un Komisiju, tostarp par valsts tirgus uzraudzības plāniem, uzlabos vispārējo tirgus uzraudzības kvalitāti Eiropas Savienībā un sniegs Komisijai iespēju noteikt trūkumus valsts tirgus uzraudzības sistēmās;

                  36.

                  uzskata, ka ciešāka koordinācija un apspriešanās starp tipa apstiprināšanas iestādēm un Komisiju tās vadīta foruma ietvaros veicinās paraugprakšu popularizēšanu, kuru mērķis ir nodrošināt efektīvu un saskaņotu tipa apstiprināšanas un tirgus uzraudzības regulējuma īstenošanu;

                  37.

                  uzskata, ka tipa apstiprināšanas rezultātu, tostarp brīvskrējiena testos iegūto datu neatkarīgas un pilnīgas pārskatīšanas iespēja uzlabos sistēmas efektivitāti un ka attiecīgajām pusēm ir jāsniedz piekļuve atbilstīgajiem datiem;

                  38.

                  prasa nodrošināt atbilstošu un neatkarīgu tipa apstiprināšanas, tirgus uzraudzības un tehnisko dienestu darbību finansējumu, piemēram, ar nodevu struktūras ieviešanu, dalībvalstu budžetu starpniecību vai abu metožu kombināciju; uzskata, ka tipa apstiprināšanas iestādēm būtu jāuzliek pienākums pārbaudīt komerciālās un ekonomiskās attiecības starp automobiļu ražotājiem un piegādātājiem, no vienas puses, un tehniskajiem dienestiem, no otras puses, lai novērstu interešu konfliktus;

                  39.

                  vērš uzmanību uz ASV tipa apstiprināšanas sistēmu kā paradigmu, kura var būt noderīga ES sistēmas neatkarības uzlabošanai un kurā maksas, kas iekasētas no ražotājiem sertificēšanas izmaksu un atbilstības programmu finansēšanai, nonāk ASV Valsts kasē, un ASV Kongress pēc tam šos līdzekļus piešķir Vides aizsardzības aģentūrai (EPA) tās programmu īstenošanai;

                  40.

                  aicina ātri pieņemt, ieviest un piemērot 4. RDE dokumentu kopumu, reglamentējot PEMS izmantošanu atbilstības ekspluatācijā pārbaudēs un trešo pušu veiktā testēšanā; aicina Komisiju jaunajā tipa apstiprināšanas sistēmā ieviest pilnvaras Kopīgajam pētniecības centram veikt emisiju testus ar PEMS kā daļu no atbilstības ekspluatācijā pārbaudēm Eiropas līmenī;

                  41.

                  aicina likumdevējas iestādes plānotajā regulā par mehānisko transportlīdzekļu apstiprināšanu un tirgus uzraudzību paredzēt ES mēroga attālās uzrādes tīklu, lai pārraudzītu automobiļu parka reālās emisijas un noteiktu transportlīdzekļus, kas rada pārmērīgu piesārņojumu, ar mērķi pievērsties atbilstības ekspluatācijā pārbaudēm un atklāt automobiļus, kuros varētu būt veiktas nelikumīgas modifikācijas tehniskajā aprīkojumā (piemēram, izplūdes gāzu recirkulācija (EGR), izslēgšanas plates, dīzeļdegvielas daļiņu filtra (DPF) vai selektīvās katalītiskās reducēšanas (SCR) noņemšana) vai programmatūrā (nelikumīga mikroshēmu regulēšana);

                  42.

                  aicina Komisiju izmantot tai deleģētās pilnvaras, kas noteiktas Direktīvas 2014/45/ES par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju periodiskajām tehniskajām apskatēm 17. pantā, lai atjauninātu automobiļu periodisko tehnisko apskašu testa metodes un mērītu automobiļu radīto NOx emisiju līmeni;

                  43.

                  uzskata, ka tipa apstiprināšanas iestādēm, tirgus uzraudzības iestādēm un tehniskajiem dienestiem būtu jāveic savi pienākumi; uzskata, ka tādēļ tiem būtu būtiski un pastāvīgi jāceļ kompetences līmenis, un līdz ar to prasa noteikt regulāru un neatkarīgu šo spēju revīziju;

                  44.

                  aicina Komisiju izskatīt iespēju noteikt, ka ražotājam par izvēlēto tehnisko dienestu jāziņo Komisijai, lai tā pilnībā pārzinātu situāciju;

                  45.

                  aicina dalībvalstis pieprasīt automobiļu ražotājiem atklāt un pamatot savas emisiju stratēģijas tipa apstiprināšanas iestādēm, kā tas notiek smagdarba transportlīdzekļu gadījumā;

                  46.

                  aicina dalībvalstis analizēt, vai ražotāju piedāvātajos “standarta” risinājumos to transportlīdzekļu remontam, kuros tiek izmantotas krāpnieciskas sistēmas, tiek patiešām ievēroti noteikumi par emisijām, un prasa veikt izlases veida pārbaudes jauniem transportlīdzekļiem, kas ir remontēti;

            Noteikumu izpildes nodrošināšana un sodi

                  47.

                  aicina stingrāk un efektīvāk nodrošināt noteikumu par transportlīdzekļu emisijām izpildi Eiropas Savienībā; ierosina automobiļu emisiju kontroles pārvaldības struktūru nekavējoties reformēt un saskaņot ar citiem transporta sektoriem;

                  48.

                  atgādina, ka emisiju mērīšanas noteikumi ir paredzēti tam, lai panāktu labāku gaisa kvalitāti, kas iepriekš nebija sasniegta gan vājās tiesību aktu izpildes nodrošināšanas, gan atsevišķu automobiļu ražotāju veikto manipulāciju dēļ; uzskata, ka attiecīgajām iestādēm būtu jāņem vērā automobiļu emisiju un gaisa kvalitātes rādītāju izmaiņas, lai novērtētu, vai paredzētais mērķis ir sasniegts;

                  49.

                  ierosina izveidot pastāvīgu starptautiskas sadarbības sistēmu emisiju jomā, lai iestādes varētu apmainīties ar informāciju un veikt kopīgas uzraudzības darbības; šādas darbības ES jau ir ieviestas attiecībā uz citiem ražojumiem;

                  50.

                  mudina Komisiju uzsākt pārkāpuma procedūras pret dalībvalstīm, kas vēl nav ieviesušas tiesību aktos paredzēto efektīvu tirgus uzraudzību un valsts sodu sistēmu par ES tiesību aktu pārkāpumiem;

                  51.

                  ierosina piešķirt Komisijai pilnvaras piemērot transportlīdzekļu ražotājiem efektīvus, samērīgus un atturošus naudas sodus un pieprasīt korektīvus pasākumus, ja tiek konstatēta transportlīdzekļu neatbilstība; uzskata, ka iespējamajām sankcijām būtu jāietver tipa apstiprinājuma atsaukšana un ES mēroga atsaukšanas programmu pieņemšana;

                  52.

                  uzskata, ka līdzekļi, kas iegūti no naudas sodu piemērošanas transportlīdzekļu ražotājiem, no pārkāpuma procedūrām pret dalībvalstīm, kuras neievēro ES tiesību aktus par emisijām, un no maksas par jaunu vieglo automobiļu pārsniegtajām emisijām (711. budžeta pozīcija), būtu jāizmanto kā piešķirtie ieņēmumi konkrētiem ES projektiem vai programmām saistībā ar gaisa kvalitāti un vides aizsardzību, un tie nedrīkstētu samazināt dalībvalstu atbilstoši nacionālajam kopienākumam aprēķinātās iemaksas ES budžetā; šajā sakarā aicina attiecīgajos Savienības tiesību aktos iekļaut nepieciešamos noteikumus; ierosina, ka dalībvalstis naudas sodu piemērošanā iegūtos līdzekļus varētu daļēji izmantot arī kompensāciju izmaksai personām, kuras ir negatīvi ietekmējis pārkāpums, kā arī citiem šāda veida pasākumiem patērētāju interesēs;

                  53.

                  aicina dalībvalstis nodrošināt, ka noteikumi par sodiem, ko piemēro ražotājiem par Regulas (EK) Nr. 715/2007 pārkāpumiem, ir iedarbīgi, samērīgi un atturoši, un tiek nekavējoties paziņoti Komisijai;

                  54.

                  aicina dalībvalstis pēc krāpšanās ar emisiju rādītājiem skandāla veikt stingrākus pasākumus; aicina dalībvalstis un tipa apstiprināšanas iestādes izskatīt informāciju, kas attiecas uz pamata un papildu emisiju kontroles stratēģijām un kas automobiļu ražotājiem ir jāatklāj par “Euro 5” un “Euro 6” automobiļiem, kuriem ir piešķirts tipa apstiprinājums un kuri testu programmās uzrāda racionāli nesaprotamas emisijas, un pārbaudīt to atbilstību Komisijas skaidrojošajām vadlīnijām par pārveidošanas ierīču noteikumiem; aicina dalībvalstis neatbilstību gadījumos piemērot pieejamās sankcijas, paredzot transportlīdzekļu obligātas atsaukšanas programmas un tipa apstiprinājumu atsaukšanu; aicina Komisiju nodrošināt koordinētu pieeju atsaukšanas programmām visā ES;

                  55.

                  aicina dalībvalstis un Komisiju attiecīgo transportlīdzekļu īpašniekiem paskaidrot, vai viņu transportlīdzekļi ir jāremontē, kā arī izskaidrot juridiskās sekas, ko remonts atstāj uz atbilstību noteikumiem par emisijām, pienākumiem veikt transportlīdzekļu tehniskās apskates un nodokļiem, kā arī sekas, kas izriet no iespējamas transportlīdzekļa kategorijas maiņas, utt.;

                  56.

                  norāda, ka ir grūti apkopot informāciju par sodiem dalībvalstīs, jo valstīs trūkst statistikas datu; aicina Komisiju un dalībvalstis regulāri apkopot statistiku par šiem jautājumiem;

                  57.

                  aicina dalībvalstis un Komisiju pastiprināt Eiropas īstenošanas mehānismus, piemēram, Eiropas Savienības Tīklu vides tiesību aktu ieviešanai un īstenošanai (IMPEL);

            Patērētāju tiesības

                  58.

                  uzskata, ka dīzeļmotoru emisiju skandāla skartajiem ES patērētājiem būtu jāsaņem pienācīgas un finansiālas kompensācijas, un ka atsaukšanas programmas, kuras ir īstenotas tikai daļēji, nevajadzētu uzskatīt par pietiekamu atlīdzības veidu;

                  59.

                  aicina Komisiju šajā nolūkā iesniegt tiesību akta priekšlikumu par kolektīvas tiesiskās aizsardzības sistēmas izveidi, lai ES patērētājiem radītu saskaņotu sistēmu un novērstu pašreizējo situāciju, kurā lielākajā daļā dalībvalstu patērētāji netiek pietiekami aizsargāti; aicina Komisiju izvērtēt ES un ārpus tās pastāvošās sistēmas, lai apzinātu labāko praksi šajā jomā un iekļautu to savā tiesību akta priekšlikumā;

                  60.

                  uzskata, ka tad, ja transportlīdzekļa tipa apstiprinājums tiek atsaukts neatbilstības dēļ, skartā transportlīdzekļa īpašniekam būtu jāsaņem pilna apjoma kompensācija par šā transportlīdzekļa iegādi;

                  61.

                  uzskata, ka patērētājiem vajadzētu būt tiesībām saņemt atbilstīgu kompensāciju, ja tiek konstatēts, ka transportlīdzekļa sākotnējo sniegumu (piemēram, degvielas patēriņa rādītājus, efektivitāti, komponentu izturīgumu, emisijas u. c.) negatīvi ietekmējuši jebkādi tehniskie labojumi vai pārveidojumi, kas īstenoti saskaņā ar ražotāja transportlīdzekļu atsaukšanas programmu;

                  62.

                  aicina dalībvalstis nodrošināt, ka patērētājiem tiek sniegta detalizēta un saprotama informācija par veiktajām modifikācijām atsaukšanas programmu un tehnisko apkopju laikā, lai uzlabotu pārredzamību patērētājiem un vairotu uzticēšanos automobiļu tirgum;

                  63.

                  pauž nožēlu, ka attieksme pret Eiropas patērētājiem ir sliktāka nekā pret ASV patērētājiem; norāda arī, ka skartie patērētāji bieži saņem neskaidru un nepilnīgu informāciju par iesaistītajiem transportlīdzekļiem, saistībām remontēt transportlīdzekli un šādas rīcības sekām;

                  64.

                  pauž nožēlu, ka ES nav vienotas un saskaņotas sistēmas, kuras ietvaros patērētāji varētu rīkoties savu tiesību aizstāvībai, un atzīst, ka pašlaik daudzās dalībvalstīs patērētājiem nav iespēju piedalīties šādās darbībās;

                  65.

                  uzsver, ka pēc atsaukumiem transportlīdzekļiem jāatbilst juridiskajām prasībām, kas noteiktas ES tiesību aktos; norāda arī uz to, ka papildus atsaukšanas programmām būtu jāapsver arī cita veida atlīdzība; šajā sakarā aicina Komisiju izvērtēt spēkā esošos ES noteikumus par patērētāju aizsardzību un vajadzības gadījumā iesniegt priekšlikumus;

                  66.

                  uzsver, ka ir svarīgi nodrošināt patērētājiem adekvātu, precīzu un uzticamu informāciju par automobiļu degvielas patēriņu un gaisa piesārņotāju emisijām, lai uzlabotu patērētāju informētību un palīdzētu viņiem pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu par automobiļu iegādi; aicina pārskatīt Direktīvu par automobiļu marķēšanu (1999/94/EK), apsverot to, vai papildus informācijai par degvielas patēriņu un CO2 emisiju nebūtu obligāti jāsniedz arī informācija par citu gaisa piesārņotāju, piemēram, NOx un cieto daļiņu, emisijām;

                  67.

                  prasa Komisijai un dalībvalstīm veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka patērētāji saņem godīgas un pienācīgas kompensācijas, vēlams, izmantojot kolektīvās tiesiskās aizsardzības mehānismus;

            Videi nekaitīgi transportlīdzekļi

                  68.

                  aicina Komisiju un dalībvalstu kompetentās iestādes pilnībā iesaistīties un īstenot zemu emisiju mobilitātes stratēģiju;

                  69.

                  aicina Komisiju un dalībvalstis novērtēt pastāvošo zemu emisiju zonu efektivitāti pilsētās, ņemot vērā apstākli, ka Eiropas standarti attiecībā uz viegldarba transportlīdzekļiem neatspoguļo faktiskās emisijas, kā arī izpētīt, kādus ieguvumus sniegtu marķējuma vai standarta ieviešana īpaši zemas emisijas transportlīdzekļiem (ULEV), kas faktiskos braukšanas apstākļos atbilst emisiju robežvērtībām;

                  70.

                  aicina Komisiju un likumdevējas iestādes rīcībpolitikās īstenot integrētāku pieeju, lai panāktu automobiļu ekoloģisko raksturlielumu uzlabojumu un nodrošinātu progresu gan saistībā ar dekarbonizācijas, gan gaisa kvalitātes mērķiem, piemēram, veicinot elektrifikāciju vai automobiļu parka pāreju uz alternatīviem dzinējiem;

                  71.

                  aicina Komisiju šajā nolūkā pārskatīt direktīvu (2014/94/ES) par nepiesārņojošu enerģiju transportam un ierosināt regulas projektu par CO2 standartu noteikšanu automobiļiem, kas ienāks tirgū no 2025. gada, ietverot nulles emisijas transportlīdzekļu (ZEV) un īpaši zemas emisijas transportlīdzekļu (ULEV) pilnvaras, kuras paredz ZEV un ULEV īpatsvara pakāpenisku palielināšanu kopējā autoparkā ar mērķi līdz 2035. gadam tirgū vairs nelaist jaunus automobiļus, kas rada CO2 emisijas;

                  72.

                  aicina Komisiju un dalībvalstis sekmēt zaļā publiskā iepirkuma politiku, valsts iestādēm saviem autoparkiem vai (daļēji) publiskām automobiļu koplietošanas programmām iegādājoties ZEV un ULEV;

                  73.

                  aicina Komisiju pārskatīt Regulas (EK) Nr. 715/2007 I pielikumā noteiktās emisiju robežvērtības, lai uzlabotu gaisa kvalitāti Savienībā un sasniegtu Savienības gaisa kvalitātes robežvērtības, kā arī PVO ieteiktos līmeņus, un ne vēlāk kā līdz 2025. gadam ierosināt atbilstošus priekšlikumus par jaunām tehnoloģiju ziņā neitrālām “Euro 7” emisiju robežvērtībām, kas ir piemērojamas visiem Savienības tirgū laistiem M1 un N1 transportlīdzekļiem;

                  74.

                  aicina Komisiju apsvērt direktīvas par atbilstību vides jomā (2004/35/EK) pārskatīšanu, lai iekļautu tematiku par kaitējumu videi, ko izraisa to automobiļu ražotāju radītais gaisa piesārņojums, kuri pārkāpj ES tiesisko regulējumu par automobiļu emisijām; uzskata — ja automobiļu ražotājiem varētu noteikt finansiālas saistības atlīdzināt izraisīto vides kaitējumu, varētu gaidīt labāku novēršanas un piesardzības pasākumu līmeni;

                  75.

                  aicina Komisiju sadarboties ar dalībvalstīm, lai nodrošinātu, ka neviens vienkāršs darba ņēmējs autobūves nozarē necieš emisiju skandāla rezultātā; šajā nolūkā dalībvalstīm un automobiļu ražotājiem būtu jākoordinē un jāveicina profesionālās apmācības plāni, lai nodrošinātu, ka vienkāršajiem darba ņēmējiem, kuru situāciju ir negatīvi ietekmējis emisiju skandāls, sniedz visas nepieciešamās aizsardzības un apmācības iespējas un tā panāk, ka viņu prasmes var izmantot, piemēram, saistībā ar ilgtspējīgiem transporta veidiem;

            Izmeklēšanas komitejas pilnvaras un ierobežojumi

                  76.

                  mudina Padomi un Komisiju pielikt pūles un laikus pabeigt sarunas par Parlamenta priekšlikumu Eiropas Parlamenta regulai par sīki izstrādātiem noteikumiem, kas reglamentē Parlamenta izmeklēšanas tiesību izmantošanu un ar ko atceļ Lēmumu 95/167/EK, Euratom, EOTK;

                  77.

                  uzskata, ka demokrātiskas kontroles pār izpildvaru īstenošanai ir svarīgi, ka Parlamentam ir ar ES dalībvalstu parlamentiem līdzvērtīgas izmeklēšanas pilnvaras; uzskata, ka šīs demokrātiskās kontroles pienākumu veikšanai Parlamentam ir jābūt pilnvarotam izsaukt lieciniekus un uzlikt viņiem par pienākumu ierasties un iesniegt dokumentus; uzskata, ka šo tiesību izmantošanai dalībvalstīm ir jāpiekrīt īstenot sankcijas pret personām, kas neierodas vai neiesniedz dokumentus atbilstīgi valsts tiesiskajam regulējumam par valsts parlamentārām izmeklēšanām; atkārtoti uzsver Parlamenta atbalstu pozīcijai, kas izklāstīta 2012. gada ziņojumā par šo jautājumu;

                  78.

                  uzskata, ka Parlamenta izmeklēšanas komiteju pilnvarām vajadzētu būt labāk pielīdzinātām valstu parlamentu izmeklēšanas komitejām, jo īpaši, lai nodrošinātu personu efektīvu uzaicināšanu un līdzdalību un sankciju piemērošanu sadarbošanās atteikumu gadījumos; aicina Komisiju un dalībvalstis atbalstīt attiecīgos noteikumus pašreizējā Parlamenta priekšlikumā;

                  79.

                  aicina Komisiju steidzami pārskatīt Komisāru rīcības kodeksu, lai iekļautu noteikumus par bijušo komisāru atbildību, kad izmeklēšanas komitejas uzmanības lokā nonāk politikas veidošana un likumdošana attiecīgā komisāra pilnvaru laikā;

                  80.

                  prasa Komisijai izmantot laiku starp plenārsēdes lēmumu izveidot izmeklēšanas komiteju un faktisko komitejas darba sākumu, lai sagatavotu sākotnējo dokumentu kopumu, kas attiecas uz izmeklēšanas komitejas pilnvarām un lai informācijas nodošana būtu ātrāka, tādējādi jau no sākuma atvieglojot izmeklēšanas komitejas darbu; šajā sakarā uzskata, ka noteikumi par dokumentu arhivēšanu un nosūtīšanu Komisijā būtu jāpārskata un jāpilnveido, lai atvieglotu turpmākās izmeklēšanas;

                  81.

                  ierosina Komisijā izveidot vienotu kontaktpunktu attiecībām ar Parlamenta izmeklēšanas komitejām, īpaši tad, ja izmeklēšana attiecas uz vairākiem ģenerāldirektorātiem, lai, no vienas puses, atvieglotu informācijas plūsmu un, no otras puses, izmantotu iepriekš izveidotās paraugprakses;

                  82.

                  norāda, ka vairākās nesenās izmeklēšanas komitejās un īpašajās komitejās Komisija un Padome atsevišķos gadījumos nav sniegušas pieprasītos dokumentus un citos gadījumos izsniegušas pieprasītos dokumentus tikai pēc ilgiem kavējumiem; uzskata, ka ir jāievieš pārskatatbildības mehānisms, lai nodrošinātu izmeklēšanas komitejas vai īpašās komitejas pieprasīto dokumentu, kuriem tām ir tiesības piekļūt, tūlītēju un garantētu pārsūtīšanu Parlamentam;

                  83.

                  aicina Komisiju uzlabot spējas laikus un pieņemamā kvalitātē apstrādāt izmeklēšanas komiteju, kā arī žurnālistu un iedzīvotāju dokumentu pieprasījumus saskaņā ar attiecīgajiem piemērojamajiem noteikumiem par piekļuvi dokumentiem; mudina Komisiju izsniegt šos dokumentus to sākotnējā formātā un neveikt laikietilpīgas un, iespējams, saturu mainošas izmaiņas formātā vai formāta konvertēšanu; uzdod Komisijai nodrošināt, ka informācija, kas ir saglabāta mašīnlasāmā formātā, piemēram, datubāzes, tiek arī izsniegta mašīnlasāmā formātā;

                  84.

                  norāda, ka izmeklēšanas komiteja ir tā, kas nosaka, vai pieprasītā informācija attiecas uz komitejas darbu; norāda, ka tas nav iepriekš jādara šāda dokumentu pieprasījuma saņēmējam; uzdod Komisijai pienācīgi atspoguļot šo pienākumu tās vadlīnijās par pieprasījumiem piekļūt dokumentiem;

                  85.

                  mudina dalībvalstis ievērot juridiskās saistības pret izmeklēšanas komitejām, kā noteikts Lēmumā 95/167/EK, Euratom, EOTK un, konkrētāk, tā 3. pantā; aicina tās arī, ņemot vērā atbilžu ievērojamo kavēšanos, palīdzēt izmeklēšanas komitejām, ievērojot lojālas sadarbības principu, kā noteikts LESD 4. panta 3. punktā;

                  86.

                  aicina tās dalībvalstis, kas ir veikušas iekšējās izmeklēšanas par vieglo automobiļu piesārņojošo vielu emisiju, nekavējoties sniegt Komisijai un Parlamentam izmeklēšanu pilnas datu kopas un rezultātus;

                  87.

                  uzskata, ka komitejas pilnvaru pirmā daļa būtu jāvelta rakstisko liecību vākšanai un analīzei pirms atklātajām uzklausīšanām; uzskata, ka ir lietderīgi paredzēt lēnāka darba ritma periodu starp uzklausīšanām un galīgā ziņojuma sagatavošanu, lai varētu pabeigt pierādījumu vākšanu, tos pienācīgi izanalizēt un pilnībā iekļaut ziņojumā;

                  88.

                  uzskata, ka izmeklēšanas komitejām noteiktais 12 mēnešu darbības laiks ir patvaļīgi pieņemts un bieži vien nepietiekams; uzskata, ka paši izmeklēšanas komitejas locekļi var vislabāk noteikt, vai izmeklēšana būtu jāpagarina un, ja šāda vajadzība pastāv, tad uz cik ilgu laiku;

                  89.

                  norāda, ka Parlamenta Reglamenta 198. pantā būtu precīzāk jānosaka, no kura brīža būtu jāsāk skaitīt izmeklēšanas komitejas darbības laiks; iesaka nodrošināt pietiekamu elastību, lai garantētu izmeklēšanas veikšanai pietiekamu laiku; prasa izmeklēšanas komitejas darbu sākt tikai pēc tam, kad no ES iestādēm ir saņemti pieprasītie dokumenti;

                  90.

                  uzskata, ka turpmāk starpposma ziņojums nebūtu obligāti jāiekļauj kā pilnvaru daļa, lai neapsteigtu izmeklēšanas galīgos secinājumus;

                  91.

                  uzskata, ka turpmāk izmeklēšanas komitejas būtu jāorganizē atšķirīgi, lai nodrošinātu lielāku efektivitāti un lietderību komitejas darba organizēšanā un vadīšanā, jo īpaši atklātajās uzklausīšanās;

                  92.

                  uzsver, ka Parlamenta iekšējie administratīvie noteikumi ir saskaņoti ar pastāvīgo komiteju iedibināto praksi un līdz ar to bieži nav piemēroti izmeklēšanas komiteju ad hoc un pagaidu raksturam, proti, darbībai vairāk nestandarta apstākļos ar ļoti konkrētu mērķi un ierobežotā laikposmā; tāpēc uzskata, ka noteikta nosacījumu kopuma izstrāde par izmeklēšanas komiteju faktisko uzklausīšanu un misiju vadīšanu, piemēram, garantējot taisnīgu politisko pārstāvību, uzlabotu efektivitāti; uzskata, ka pastāv risks, ka finansiālie ierobežojumi varētu kavēt izmeklēšanas komitejas uzklausīt visus ekspertus, ko uzskata par nepieciešamiem komitejas pienākumu veikšanai; uzskata, ka iekšējo atļauju saņemšanas termiņi attiecībā uz uzklausīšanām un komandējumiem būtu jāpadara elastīgāki;

                  93.

                  uzskata, ka izmeklēšanas komitejām vajadzētu būt prioritārai piekļuvei īpašiem resursiem attiecīgajos Parlamenta dienestos, lai tie varētu jo īpaši apmierināt pētījumu, informatīvu paziņojumu u. c. pieprasījumus noteikumos paredzētajos termiņos;

                  94.

                  norāda, ka spēkā esošie noteikumi par piekļuvi klasificētai informācijai un citiem konfidenciāliem datiem, kurus Eiropas Parlamentam izmeklēšanas kontekstā sniedz Padome, Komisija vai dalībvalstis, nenodrošina pilnīgu juridisko skaidrību, bet kopumā tiek skaidroti tā, ka reģistrētiem deputātu palīgiem nav atļauts piekļūt vai analizēt neklasificētu “citu konfidenciālu informāciju” drošā lasītavā; norāda, ka vairāki deputāti ir nonākuši pie secinājuma, ka šis noteikums kavē efektīvu un pilnīgu šādu dokumentu izpēti izmeklēšanas komitejām atvēlētajā ierobežotajā laikā un ka TAX2 komiteja (Īpašā komiteja nodokļu nolēmumu un rakstura vai ietekmes ziņā līdzīgu pasākumu jautājumos), kuras darbības laikā reģistrētiem deputātu palīgiem tika uz laiku un izņēmuma kārtā sniegta piekļuve, spēja izmantot šos resursus aptverošākā un efektīvākā veidā; tāpēc aicina pārskatītā Iestāžu nolīgumā iekļaut skaidri formulētus noteikumus, ar kuriem reģistrētiem deputātu palīgiem garantē tiesības piekļūt dokumentiem, pamatojoties uz informācijas nepieciešamības principu saistībā ar to pienākumiem sniegt atbalstu deputātiem; mudina attiecīgās struktūras paātrināt šā jautājuma atkārtotu pārskatīšanu, lai nemazinātu turpmāko un pašreizējo parlamentāro izmeklēšanu efektivitāti;

            o
      o o

                  95.

                  uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu un izmeklēšanas komitejas galīgo ziņojumu Padomei, Komisijai un dalībvalstu parlamentiem.

         (1)  OV L 113, 19.5.1995., 1. lpp.

         (2)  OV L 10, 15.1.2016., 13. lpp.

         (3)  OV L 171, 29.6.2007., 1. lpp.

         (4)  OV L 263, 9.10.2007., 1. lpp.

         (5)  OV L 152, 11.6.2008., 1. lpp.

         (6)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2015)0375.

         (7)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2016)0322.

         (8)  Sk. arī 2017. gada 4. aprīlī pieņemtos tekstus, P8_TA(2017)0097.


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 14. maijs) par eurozonas ekonomikas politiku

text:
               25.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/1

         PADOMES IETEIKUMS
   (2018. gada 14. maijs)
   par eurozonas ekonomikas politiku
   (2018/C 179/01)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar 121. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu (1) un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību (2), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
   ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,
   ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,
   ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Ekonomikas ekspansija eurozonā turpinās, un tā skar arvien vairāk valstu. Atlabšanu arvien lielākā mērā veicina iekšzemes pieprasījums, un pieaug privātais patēriņš – galvenais izaugsmes un ieguldījumu virzītājspēks. Visu 2016. gadu un 2017. gada pirmajā pusē turpināja palielināties nodarbinātība. Bezdarba līmenis ir ievērojami samazinājies, lai gan tas joprojām ir augstāks nekā 2008. gadā. Tomēr atlabšanai eurozonā ir raksturīga zema pamatinflācija un neliels algu pieaugums liels tekošā konta pārpalikums un pastāvīgi zems ieguldījumu īpatsvars, kas pieaug negribīgi. Konkrēti, nelielais algu pieaugums, šķiet, ir saistīts ar dažās ekonomikās joprojām vērojamo darba tirgus panīkumu, zemas inflācijas gaidām, kas ietekmē sarunas par algām, un mazo ražīguma pieaugumu. Mājsaimniecību reālie ienākumi ir pieauguši, taču daudzās valstīs tie joprojām ir zemāki par 2008. gada līmeņiem. Iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju un bezdarba līmeņi eurozonas dalībvalstīs joprojām atšķiras. Vēl arvien augsti ir ilgstoša bezdarba un jauniešu bezdarba līmeņi, un nabadzība, sociālā atstumtība un nevienlīdzība joprojām ir nopietna problēma vairākās dalībvalstīs.

               (2)

               Kopumā, pamatojoties uz eurozonas ekonomikas rādītājiem, šķiet, ka ir jāturpina veicināt pieprasījumu, ieguldījumus un algu pieaugumu, neradot risku izraisīt inflācijas spiedienu un vienlaikus veicinot iekšējo un ārējo līdzsvarošanu un ekonomisko un sociālo konverģenci un pastiprinot iespējamo izaugsmi. Tajā pašā laikā, kā noteikts brīdināšanas mehānisma ziņojumā, ko Komisija pieņēma 2017. gada 22. novembrī, ir rūpīgi jāuzrauga jauni nelīdzsvarotības procesi, piemēram, dažu dalībvalstu mājokļu tirgū.

               (3)

               Eurozonā vēl aizvien ir pastāv ievērojama nelīdzsvarotība. Lai gan neto debitorvalstis ir guvušas lielus panākumus savas ārējās nelīdzsvarotības koriģēšanā, dažās kreditorvalstīs saglabājas lieli tekošā konta pārpalikumi, kas atspoguļo vispārēju kopējā pieprasījuma trūkumu. 2016. gadā eurozonā tie radīja pārpalikumu 3,3 % apmērā no IKP, kas saskaņā ar prognozēm 2019. gadā samazināsies līdz 2,9 % no IKP. Neto starptautisko ieguldījumu pozīcijas dalībvalstīs, kurām ir vislielākie parādi, uzlabojas lēni, un joprojām ir vajadzīgi ilgstoši līdzsvarošanas centieni. Valstīs, kurās ilgstoši bija liels tekošā konta deficīts, joprojām ir apjomīgas un negatīvas neto starptautisko ieguldījumu pozīcijas, kam parasti pievienojas liels privātā vai valsts sektora parāds, un tas rada neaizsargātību. Tajā pašā laikā arī valstīs, kurās ir liels tekošā konta pārpalikums, ir jāpieliek pūles, lai atbalstītu iekšzemes pieprasījumu un iespējamu izaugsmi un tādējādi līdzsvarotu eurozonu.

               (4)

               Algu pieaugums un darbvietu radīšana veicina ekonomikas atlabšanu eurozonā, sekmējot kopējo pieprasījumu, samazina nevienlīdzību un palīdz eurozonā nodrošināt augstu dzīves standartu. Efektīviem algu noteikšanas mehānismiem būtu jānodrošina, lai algas tiktu diferencētas atkarībā no valstij un nozarei specifiskiem apstākļiem un lai pienācīgi tiktu ņemtas vērā ražīguma izmaiņas. Līdzsvarošanas procesu eurozonā palīdzētu paātrināt: tādu strukturālo reformu īstenošana, kuras palielina ražīgumu un uzlabo publisko izdevumu kvalitāti un struktūru, lai atbalstītu ieguldījumus visās valstīs; tāda algu pieauguma veicināšana, kurā tiek ņemta vērā sociālo partneru nozīme; un stiprāka pieprasījuma dinamika neto kreditorvalstīs un tādu pasākumu īstenošana, kuros ir ietverts darbaspēka vienības izmaksu pieaugums un ar kuriem neto debitorvalstīs tiecas uzlabot izmaksu konkurētspēju.

               (5)

               Lai nodrošinātu stingru un noturīgu ekonomikas izaugsmi, ir būtiski panākt konsekventu un līdzsvarotu eurozonas vispārējās makroekonomikas politikas, tostarp monetārās, fiskālās un strukturālās politikas, kombināciju. Pēdējos gados monetārajā politikā tika izmantoti jauni netradicionāli instrumenti, lai sasniegtu Eiropas Centrālās bankas vidēja termiņa inflācijas mērķi, tādējādi veicinot izaugsmi un darbavietu radīšanu. Monetārās politikas nostāja un ekonomiskā attīstība liek koncentrēties uz fiskālo un strukturālo politiku. Lai atbalstītu eurozonas dalībvalstu tautsaimniecību izaugsmes iespējas, ir vajadzīga piemērota fiskālā politika un galvenā uzmanība ir jāpievērš strukturālajām reformām.

               (6)

               Lai panāktu pienācīgu kopējo fiskālo nostāju attiecībā uz eurozonu un attiecībā uz pareizu monetārās savienības darbību, ļoti svarīgi ir cieši koordinēt valstu fiskālo politiku, pamatojoties uz kopējiem noteikumiem. Kopējie fiskālie noteikumi ir vērsti uz to, lai panāktu parāda atmaksājamību valstu līmenī, vienlaikus dodot iespējas veikt makroekonomikas stabilizēšanu. Tāpēc ar dalībvalstīm un eurozonas kopējam līmenim paredzēto fiskālo nostāju ir jālīdzsvaro mērķis nodrošināt valstu publisko finanšu stabilitāti ilgtermiņā un mērķis panākt makroekonomikas stabilizāciju īstermiņā valstu un eurozonas līmenī. Ņemot vērā pašreizējo plašo ekonomisko izaugsmi eurozonā, lai gan dažviet arvien vēl ir saglabājušās krīzes sekas, 2018. gadā joprojām piemērota šķiet visumā neitrāla fiskālā nostāja eurozonas kopējā līmenī. Ir vajadzīga pienācīga fiskālo pasākumu diferenciācija eurozonas dalībvalstīs, ņemot vērā fiskālo telpu un blakusietekmi uz citām valstīm. Tajā pašā laikā, ņemot vērā ekonomisko apstākļu uzlabošanos, ir nepieciešams atjaunot fiskālās rezerves, vienlaikus turpinot stiprināt eurozonas dalībvalstu tautsaimniecību izaugsmes potenciālu.

               (7)

               Publisko budžetu ietekmi uz izaugsmi un ražīgumu ilgtermiņā ļautu palielināt izlēmīgi uzlabojumi valstu budžetu struktūrā un pārvaldībā gan attiecībā uz ieņēmumiem, gan izdevumiem, tostarp novirzot resursus uz materiālajiem un nemateriālajiem ieguldījumiem. Valstu fiskālo sistēmu darbības uzlabošana un labi pārvaldīti izdevumu pārskati palīdz veidot ticamu un uz izaugsmi vērstu fiskālo politiku.

               (8)

               Labi izstrādātai nodokļu sistēmas struktūrai ir būtiska nozīme izaugsmes un nodarbinātības veicināšanā, kā arī nevienlīdzības mazināšanā. Lai nodokļu sistēmas padarītu efektīvākas un taisnīgākas, būtiski ir vienkāršot un modernizēt nodokļu sistēmas un novērst krāpšanu nodokļu jomā, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un nodokļu apiešanu. Tas var atbrīvot resursus publiskiem ieguldījumiem un, tostarp, izglītībai un veselības aprūpei, un tas palīdz sekmēt kopējos ieguldījumus, kvalitatīvu nodarbinātību un ekonomisko un sociālo konverģenci. Jo īpaši pasākumi, ar kuriem vēršas pret nodokļu agresīvu plānošanu, ir būtiski, lai nodrošinātu valsts ieņēmumus, novērstu uzņēmumu konkurences izkropļojumus, saglabātu sociālo kohēziju un vērstos pret augošo nevienlīdzību. Kopējā konsolidētā uzņēmumu ienākuma nodokļa bāze (KKUINB) palīdzētu cīņā pret nodokļu apiešanu un vienlaikus uzlabotu vienoto tirgu uzņēmumiem.

               (9)

               Strukturālās un institucionālās darba un produktu tirgu iezīmes un labi funkcionējošas valsts pārvaldes ir svarīgi faktori, kas ietekmē ekonomikas noturību, kā arī ciklisku, reālu un sociālu konverģenci eurozonas dalībvalstīs. Noturīgas ekonomiskās struktūras neļauj satricinājumiem atstāt būtiskas un ilgstošas sekas uz ienākumiem un nodarbinātību dalībvalstīs un visā eurozonā. Tādējādi tās samazina ekonomikas svārstības un nodrošina labvēlīgu vidi ilgtspējīgai un iekļaujošai izaugsmei. Labāk koordinējot strukturālo reformu īstenošanu, jo īpaši to, kas paredzētas konkrētām valstīm adresētajos ieteikumos, var radīt pozitīvu blakusietekmi dalībvalstīs un nostiprināt šo reformu pozitīvo ietekmi.

               (10)

               Labi funkcionējoši darba tirgi un sociālās aizsardzības sistēmas ir svarīgi pamati, uz kuriem veidot iekļaujošu ekonomikas izaugsmi, mazāku nevienlīdzību un valstu ekonomiku un kopumā visas eurozonas noturību. Lai šajā ziņā panāktu augšupēju konverģenci, Eiropas sociālo tiesību pīlārā, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija proklamēja 2017. gada 17. novembrī, ir noteikti 20 galvenie principi, kas iedalīti trijās vispārīgās nodaļās: i) vienādas iespējas un darbaspēka tirgus pieejamība; ii) taisnīgi darba apstākļi; un iii) sociālā aizsardzība un iekļaušana.

               (11)

               Lai gan ir gūti panākumi ar reformām, kuru mērķis ir uzlabot darba tirgu pielāgošanās spējas, eurozonā joprojām saglabājas būtiskas atšķirības, kas apgrūtina tās netraucētu darbību. Labi izstrādāta darba tirgus politika, kas ir pilnībā integrēta sociālās aizsardzības sistēmās, var sekmēt statusa maiņu darba tirgū un reintegrāciju, samazināt darba tirgus segmentāciju, nodrošināt efektīvu automātisko stabilizāciju un veicināt vienlīdzīgas iespējas visiem un ekonomisko un sociālo konverģenci. Labi izstrādāti darba laika noteikumi var palīdzēt mazināt satricinājumus. Efektīvi un savlaicīgi iesaistīt bezdarbniekus, kuri spēj piedalīties darba tirgū, var ar individualizētu atbalstu darba meklējumos, apmācību un pārkvalifikāciju, vienlaikus aizsargājot tos, kas darba tirgū nespēj piedalīties. Jauni nodarbinātības veidi un jauni līgumu veidi rada problēmas, kas saistītas ar darbvietas drošību un sociālo aizsardzību. Ņemot vērā minēto, ar tiesību aktiem nodarbinātības aizsardzības jomā jāparedz taisnīgi un pienācīgi darba apstākļi visiem strādājošajiem.

               (12)

               Lai veicinātu iekļaujošus darba tirgus, nodrošinātu adekvātu atbalstu ienākumiem un pienācīgu sociālo atbalstu, ko panāk, nodrošinot kvalitatīvu pakalpojumu pieejamību, būtiska nozīme ir efektīvām sociālās aizsardzības sistēmām. Lai veicinātu dalību darba tirgū, būtiska nozīme ir arī pensiju reformām un darba un privātās dzīves līdzsvarošanas politikai. Nodarbinātības un sociālās aizsardzības sistēmās būtu jāatceļ nevajadzīgie ierobežojumi darba ņēmēju nodarbinātības, nozaru un ģeogrāfiskajai mobilitātei.

               (13)

               Lai nodrošinātu vienlīdzīgas iespējas un novērstu prasmju neatbilstību, ārkārtīgi svarīga ir iespēja iegūt kvalitatīvu izglītību un apmācību. Lai uzlabotu ekonomikas pielāgošanās spēju un reālu konverģenci ilgākā laika posmā, būtiska nozīme ir jāpiešķir adekvātiem ieguldījumiem cilvēkkapitālā, ko panāk ar tādām izglītības un apmācības sistēmām, kas uzlabo mūžizglītību un nodrošina prasmju līmeņu atbilstību pašreizējām un turpmākajām darba tirgus vajadzībām. Ieguldījumi prasmēs var arī veicināt inovāciju un paaugstināt ražīgumu un konkurētspēju, kā arī nodrošināt sociālo iekļaušanu un mobilitāti.

               (14)

               Produktu tirgus reformas, kas palielina konkurenci, un reformas, kas uzlabo uzņēmējdarbības vidi un iestāžu kvalitāti (tostarp efektīvu tiesu sistēmu, kas atvieglo līgumu izpildi), veicina ekonomikas noturību dalībvalstīs un eurozonā kopumā. Turpmāka integrācija vienotajā tirgū ir kļuvusi par svarīgāko dzinējspēku, kas stimulē izaugsmi un konverģenci starp dalībvalstīm. Vienotajā tirgū joprojām ir būtisks neizmantots potenciāls, un ir jāpanāk ievērojams progress, lai pabeigtu šā tirgus izveidi. Lai vienotais tirgus nestu labumu, būtiski ir arī laikus īstenot un labāk izpildīt spēkā esošos tiesību aktus. Joprojām neatrisināta problēma ir pakalpojumu vienotā tirgus izveide (tostarp finanšu, digitālajā, enerģijas un transporta jomās). Tomēr uzmanība būtu jāvelta arī preču tirgiem, lai novērstu iespējamu tirgus segmentāciju. Digitālajam vienotajam tirgum būtu jādod ieguldījums juridiskās vides izveides pabeigšanā, lai paātrinātu saimniecisko darbību digitalizāciju, kas ir nepieciešams pasākums produktu tirgu darbības rādītāju un globālās konkurētspējas uzlabošanā. Tāpēc mūsu kopīgais mērķis joprojām ir līdz 2018. gadam pabeigt un īstenot dažādās vienotā tirgus stratēģijas.

               (15)

               Kaut arī kopš krīzes ir uzlabojusies vispārējā eurozonas banku sektora noturība un banku aizdevumu apjoms ir atkal sācis pieaugt, joprojām saglabājas neaizsargātība, un tā ir jānovērš. Bankas saskaras ar zemu rentabilitāti. Vajadzība pielāgot banku darījumdarbības modeļus, zemās procentu likmes un arvien sīvākā konkurence, ko rada citi finansējuma veidi turpinās ietekmēt banku rentabilitāti. Tādēļ, lai nodrošinātu to noturību ilgtermiņā, ir jāpieliek papildu pūles. Ienākumus nenesošu aizdevumu (INA) īpatsvars ir nostabilizējies gandrīz visās vairāk skartajās eurozonas dalībvalstīs vai tam ir tendence samazināties, taču progress joprojām ir lēns un nevienmērīgs salīdzinājumā starp bankām. Liels INA īpatsvars mazina banku spēju aizdot, monetārās politikas transmisiju un ekonomikas pielāgošanās spēju. Tas arī rada banku sistēmas neaizsargātību kopumā, un šis jautājums ir jārisina gan Savienībā, gan valstu līmenī, kā izklāstīts rīcības plānā par to, kā risināt ienākumus nenesošo aizdevumu problēmu Eiropā, kas noteikts Padomes 2017. gada 11. jūlija secinājumos (“2017. gada jūlija rīcības plāns”). Kā Komisija ir minējusi 2017. gada 11. oktobra paziņojumā par banku savienības izveides pabeigšanu, tā patlaban strādā, lai sagatavotu visaptverošu pasākumu kopumu ar mērķi samazināt pašreizējo INA uzkrājumu, kā arī mazināt risku, ka turpmāk uzkrāsies INA.

               (16)

               Lai nostiprinātu ekonomiskās un monetārās savienības (EMS) institucionālo struktūru, prioritārs uzdevums ir pabeigt banku savienības izveidi un turpināt progresu saistībā ar kapitāla tirgu savienību. Banku savienības izveide ir ievērojami pavirzījusies uz priekšu, bet joprojām nav pabeigta. Saskaņā ar ceļvedi banku savienības izveides pabeigšanai, kā tas ir izklāstīts Padomes 2016. gada 17. jūnija secinājumos (“2016. gada jūnija ceļvedis”), ir sākts darbs, lai turpinātu banku savienības izveidi attiecībā uz riska mazināšanu un riska dalīšanu, tostarp attiecībā uz Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmu un vienotajam noregulējuma fondam paredzētā kopīgā atbalsta mehānisma darbības sākšanu vēlākais līdz termiņam, kad beidzas fonda pārejas laiks, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 806/2014 (3). Komisijas paziņojumā par banku savienības izveides pabeigšanu ir mēģināts rast veidu, kā panākt vienošanos par banku savienības izveides pabeigšanu. Ir jāturpina pasākumi, lai vēl vairāk samazinātu risku un uzlabotu riska pārvaldību bankās. Saistībā ar minēto izšķiroši ir strādāt ātri, lai panāktu vienošanos par regulējuma paketi, kuru Komisija ierosināja 2016. gada novembrī, kā arī turpināt samazināt INA un censties panākt progresu riska dalīšanā saskaņā ar 2016. gada jūnija ceļvedi.

               (17)

               Komisijas 2017. gada 1. marta baltajā grāmatā par Eiropas nākotni ir izklāstīti iespējamie Savienības nākotnes scenāriji. Turklāt Komisija iesniedza vairākus pārdomu dokumentus, tostarp 2017. gada 31. marta pārdomu dokumentu par EMS padziļināšanu, kas ir balstīts uz Piecu priekšsēdētāju 2015. gada 22. jūnija ziņojumu “Eiropas ekonomiskās un monetārās savienības izveides pabeigšana” un kurā ir sniegts vispārējs redzējums un EMS struktūras pabeigšanas iedalījums posmos. Komisija 2017. gada rudenī nāca klajā ar papildu priekšlikumiem.

               (18)

               Par šā ieteikuma nodarbinātības un sociālajiem aspektiem ir notikušas konsultācijas ar Nodarbinātības komiteju un Sociālās aizsardzības komiteju,

         AR ŠO IESAKA eurozonas dalībvalstīm individuāli un kolektīvi Eurogrupā laikposmā no 2018. līdz 2019. gadam veikt turpmāk minētos pasākumus.

               1.

               Īstenot politiku, kas sekmē ilgtspējīgu un iekļaujošu izaugsmi un uzlabo noturību, līdzsvarošanu un konverģenci. Gūt ievērojamus panākumus vienotā tirgus izveides pabeigšanā, īpaši pakalpojumu, tostarp finanšu, digitālajā, enerģijas un transporta jomā, inter alia valsts līmenī īstenojot attiecīgās produktu tirgu reformas. Ņemot vērā labvēlīgos cikliskos apstākļus, visās dalībvalstīs prioritāte būtu jāpiešķir tām reformām, kas palielina ražīgumu un izaugsmes potenciālu, uzlabo institucionālo un uzņēmējdarbības vidi, likvidē kavēkļus ieguldījumiem un sekmē inovāciju, veicina kvalitatīvu darbvietu radīšanu un mazina nevienlīdzību. Dalībvalstīm, kurās ir tekošā konta deficīts vai liels ārējais parāds, papildus būtu jācenšas iegrožot vienības darbaspēka izmaksu pieaugumu un jātiecas uzlabot sava konkurētspēja. Dalībvalstīm ar lielu tekošā konta pārpalikumu papildus būtu jārada apstākļi tādai algu pieauguma veicināšanai, kurā tiek ņemta vērā sociālo partneru nozīme, un prioritārā kārtā jāīsteno pasākumi, kas veicina ieguldījumus, un atbalsta iekšzemes pieprasījumu un izaugsmes potenciālu, tādējādi sekmējot arī līdzsvarošanu.

               2.

               Panākt plānoto visumā neitrālo fiskālo nostāju eurozonā, dodot ieguldījumu līdzsvarotā politikas kombinācijā. Panākt vajadzīgo līdzsvaru starp publisko finanšu stabilitātes nodrošināšanu, īpaši tur, kur ir liels parāda īpatsvars, un atbalstu ekonomikai, vienlaikus pilnībā ievērojot Stabilitātes un izaugsmes paktu un ņemot vērā fiskālās iespējas un blakusietekmi dalībvalstīs. Izmantot jau labākos ekonomiskos apstākļus, lai atjaunotu fiskālās rezerves, vienlaikus turpinot stiprināt ekonomiskās izaugsmes potenciālu. Nodrošināt, lai valstu fiskālās sistēmas darbotos efektīvi. Jāīsteno tāda politika, ar kuru tiek atbalstīti ieguldījumi un uzlabota publisko finanšu kvalitāte un struktūra, tostarp izmantojot izdevumu pārskatīšanu un pieņemot izaugsmi veicinošas un taisnīgas nodokļu struktūras. Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un taisnīgu attieksmi pret nodokļu maksātājiem un aizsargātu publiskās finanses un stabilitāti eurozonā, jāveic un jāīsteno pasākumi, kuru mērķis ir nodokļu jomā samazināt stimulu aizņemties un cīnīties pret agresīvu nodokļu plānošanu. Tas nozīmē arī turpmāku darbu pie KKUINB.

               3.

               Īstenot reformas, kas sekmē kvalitatīvu darbvietu radīšanu, vienlīdzīgas iespējas, piekļuvi darba tirgum un taisnīgus darba apstākļus un kas veicina sociālo aizsardzību un iekļaušanu. Ar reformām būtu jātiecas panākt: i) uzticamus darba līgumus, kas gan darbiniekiem, gan darba devējiem nodrošina elastīgumu un drošību, apvienojumā ar adekvātu atbalstu pārejas laikā, vienlaikus nepieļaujot darba tirgus segmentāciju; ii) kvalitatīvas, efektīvas un iekļaujošas mūžilgas izglītības un apmācības sistēmas, kuru mērķis ir prasmju pielāgošana darba tirgus vajadzībām; iii) efektīvu aktīva darba tirgus politiku, kas sekmē dalību darba tirgū; iv) ilgtspējīgas un adekvātas sociālās aizsardzības sistēmas, kas veicina sociālo iekļaušanu un integrāciju darba tirgū visa dzīves cikla laikā un reaģē uz jauniem nodarbinātības un darba attiecību veidiem; v) netraucētu darbaspēka mobilitāti starp darbavietām, nozarēm un atrašanās vietām; vi) efektīvu sociālo dialogu un darba samaksas noteikšanas sarunas attiecīgajā līmenī saskaņā ar valsts īpatnībām; vii) nodokļu novirzīšanu no darbaspēka, jo īpaši no personām ar maziem ienākumiem un otrajiem pelnītājiem, uz citiem avotiem.

               4.

               Saskaņā ar 2016. gada jūnija ceļvedi turpināt darbu, lai pabeigtu banku savienības izveidi attiecībā uz riska samazināšanu un riska dalīšanu, tostarp attiecībā uz Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmu un saskaņā ar panākto vienošanos ieviešot praksē kopīgo atbalsta mehānismu vienotajam banku noregulējuma fondam. Vēl vairāk pastiprināt Eiropas regulējuma un uzraudzības sistēmu, lai novērstu risku uzkrāšanos. Veikt pasākumus, lai reāli paātrinātu INA līmeņa samazināšanos, pamatojoties uz 2017. gada jūlija rīcības plānu, un sekmēt, lai dalībvalstīs, kurās ir uzkrāts liels privātā sektora parāds, tiktu akurāti samazināts aizņemto līdzekļu īpatsvars. Turpināt pilnveidot kapitāla tirgu savienību, lai atbalstītu reālās ekonomikas izaugsmi, vienlaikus aizsargājot finanšu tirgus stabilitāti.

               5.

               Ātri virzīties uz EMS izveides pabeigšanu, ņemot vērā Komisijas 2017. gada rudenī ierosinātās iniciatīvas, vienlaikus pilnībā ievērojot Savienības iekšējo tirgu un rīkojoties atklāti un pārredzami attiecībā uz dalībvalstīm, kas nav eurozonas dalībnieces.

      Briselē, 2018. gada 14. maijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         E. ZAHARIEVA

      (1)  OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

      (2)  OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV L 225, 30.7.2014., 1. lpp.).


title: Padomes Ieteikums (2018. gada 26. novembris) par to, kā sekmēt augstākās izglītības un vidējās izglītības un mācību kvalifikāciju un ārvalstīs pavadītu mācību periodu rezultātu automātisku savstarpēju atzīšanu

text:
               10.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 444/1

      PADOMES IETEIKUMS
      (2018. gada 26. novembris)
      par to, kā sekmēt augstākās izglītības un vidējās izglītības un mācību kvalifikāciju un ārvalstīs pavadītu mācību periodu rezultātu automātisku savstarpēju atzīšanu
      (2018/C 444/01)
      EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
      ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 165. un 166. pantu,
      ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
      tā kā:

                  (1)

                  Mācību mobilitāte veicina zināšanas, prasmes, kompetences un pieredzi, tostarp personīgo un sociālo kompetenci un kultūras izpratni, kas ir būtiska aktīvai dalībai sabiedrībā un darba tirgū, kā arī Eiropas identitātes veidošanai.

                  (2)

                  Eiropas Komisija savā paziņojumā par Eiropas identitātes stiprināšanu ar izglītību un kultūru (1) ir izklāstījusi redzējumu par to, kā līdz 2025. gadam izveidot tādu Eiropas izglītības telpu, kurā robežas netraucēs mācīties, studēt un pētīt un kuru tostarp panāks, novēršot šķēršļus kvalifikācijas atzīšanai gan skolu, gan augstākās izglītības līmenī.

                  (3)

                  Eiropadomes 2017. gada 14. decembra secinājumos dalībvalstis, Padome un Komisija tika aicinātas, ievērojot savas kompetences, turpināt darbu ar mērķi “veicināt dalībvalstu sadarbību saistībā ar augstākās izglītības un vidējās izglītības diplomu savstarpēju atzīšanu” (2).

                  (4)

                  Eiropas Padomes un UNESCO izstrādātā 1997. gada Konvencija par to kvalifikāciju atzīšanu Eiropas reģionā, kuras attiecas uz augstāko izglītību (Lisabonas konvencija par kvalifikāciju atzīšanu), un tās papildu dokumenti nosaka tiesisko regulējumu augstākās izglītības un tādas vidējās izglītības kvalifikāciju atzīšanai, kas dod tiesības iegūt augstāko izglītību.

                  (5)

                  Eiropas augstākās izglītības telpas izglītības ministri 2012. gada Bukarestes komunikē apņēmās īstenot ilgtermiņa mērķi – panākt, lai salīdzināmi akadēmiskie grādi tiktu automātiski atzīti. Tika panākts progress, arī pateicoties darbam, ko veikusi Iniciatīvas grupa automātiskas atzīšanas jautājumos, tomēr mērķis vēl nav sasniegts.

                  (6)

                  Ministri, kas dalībvalstīs ir atbildīgi par profesionālo izglītību un mācībām, 2002. gadā apņēmās ievērot Kopenhāgenas procesu – ciešākas sadarbības procesu, kas veicina kvalifikāciju un kompetenču atzīšanu.

                  (7)

                  Kvalitātes nodrošināšanai ir jākļūst īpaši nozīmīgai pārredzamības uzlabošanā, tādējādi veicinot savstarpēju uzticēšanos. Tādēļ ir svarīgi balstīties uz darbu, kas jau ir paveikts saistībā ar standartiem un pamatnostādnēm kvalitātes nodrošināšanai Eiropas augstākās izglītības telpā, Eiropas kvalitātes nodrošināšanas pamatprincipu ietvarstruktūru profesionālajai izglītībai un apmācību un izmantojot atsauces uz Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru mūžizglītībai.

                  (8)

                  Lai sekmētu mācību rezultātu atzīšanu valstu tiesību aktos, tostarp saistībā ar mobilitāti, būtu jāturpina darbs, ar ko īsteno Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu un Eiropas kredītpunktu sistēmu profesionālās izglītības un mācību jomā.

                  (9)

                  Ar Padomes Ieteikumu (2017. gada 22. maijs) par Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru mūžizglītībai (3) tiecas uzlabot kvalifikāciju pārredzamību, salīdzināmību un pārnesamību, tādējādi veicinot to atzīšanu.

                  (10)

                  Eiropas Parlaments 2012. gada 20. aprīļa rezolūcijā par Eiropas augstākās izglītības sistēmu modernizāciju aicina ES un dalībvalstis vairāk censties panākt efektīvāku atzīšanu un uzlabotu saskaņošanu arī attiecībā uz akadēmiskajām kvalifikācijām (4).

                  (11)

                  Saistībā ar arvien plašāko globalizāciju ir svarīgi, lai studenti visur Eiropā varētu pēc iespējas labāk izmantot visas mācību iespējas. Lai tas notiktu, kvalifikācijai, ko piešķīrusi vienas dalībvalsts kompetenta iestāde, mācību turpināšanas nolūkos vajadzētu būt derīgai jebkurā citā dalībvalstī. Tas attiecas arī uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir kādā dalībvalstī piešķirta kvalifikācija un kuri dodas uz citu dalībvalsti. Tomēr tas, ka šādas kvalifikācijas un ārvalstīs pavadītu mācību periodu rezultāti netiek atzīti automātiski, kavē mobilitāti. Savienības mēroga pieeja automātiskai atzīšanai nodrošinās vajadzīgo skaidrību un saskaņotību, lai pārvarētu atlikušos šķēršļus.

                  (12)

                  Augstākās izglītības jomā atzīšanas procedūras bieži ir pārāk sarežģītas vai pārāk dārgas, un pārāk daudziem mobilajiem studentiem netiek pilnībā atzīti sekmīgi sasniegtie mācību rezultāti. Tomēr vairākas dalībvalstis ir uzņēmušās iniciatīvu panākt virzību uz automātisku savstarpējo atzīšanu, tostarp parakstot reģionālus nolīgumus. Šīs iniciatīvas varētu kalpot par paraugu Savienības mēroga sistēmas izveidei.

                  (13)

                  Vidējās izglītības un mācību līmenī personas, kas ir ieguvušas kvalifikāciju, kura nodrošina piekļuvi augstākajai izglītībai kādā no dalībvalstīm, bieži vien nav pārliecinātas par iespēju piekļūt augstākajai izglītībai citā dalībvalstī. Jo īpaši dažas dalībvalstis neatzīst kvalifikācijas, kas nodrošina piekļuvi augstākajai izglītībai un kas ir tādām personām, kuras vidējās izglītības kvalifikāciju ir ieguvušas citas dalībvalsts profesionālajā izglītībā un mācībās. Turklāt, lai gan īsāki mācību periodi ārvalstīs ne vienmēr rada problēmas ar atzīšanu, ievērojama problēma joprojām ir neskaidrība par periodiem no trim mēnešiem līdz vienam gadam.

                  (14)

                  Pakāpeniska pieeja palīdzēs dalībvalstīm radīt apstākļus, kuros būs iespējama automātiska savstarpējā atzīšana. Šī pieeja balstīsies uz instrumentiem, kas augstākajā izglītībā un profesionālajā izglītībā un mācībās jau ir ieviesti, tomēr uzlabos to izmantošanu un pakāpeniski paaugstinās prasību līmeni. Vispārējās vidējās izglītības un mācību jomā tiks sākta sadarbība ar mērķi panākt vajadzīgo uzticēšanās pakāpi starp atšķirīgajām dalībvalstu izglītības un mācību sistēmām. Ar šo ieteikumu tiek papildinātas dalībvalstu iniciatīvas, un saistības ir brīvprātīgas.

                  (15)

                  Šis ieteikums neskar profesionālo kvalifikāciju savstarpējas atzīšanas sistēmu un saskaņotās minimālās apmācības prasības vairākām profesijām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/36/EK (5) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/55/ES (6),

            AR ŠO IESAKA DALĪBVALSTĪM
      saskaņā ar valsts un Savienības tiesību aktiem, pieejamajiem resursiem un apstākļiem valstī, balstoties uz Lisabonas konvenciju par kvalifikāciju atzīšanu (7) un tās papildu dokumentiem un ciešā sadarbībā ar visām attiecīgajām ieinteresētajām personām:

         Pamatprincips

                  1.

                  Līdz 2025. gadam ieviest pasākumus, kas ir nepieciešami, lai:

                              a)

                              panāktu automātisku savstarpējo atzīšanu (8) turpmākas mācīšanās nolūkā bez pienākuma izmantot atsevišķu atzīšanas procedūru, nosakot, ka:

                                          i)

                                          augstākās izglītības kvalifikācija, kas ir iegūta kādā no dalībvalstīm, tiek automātiski atzīta citās dalībvalstīs (9) tādā pašā līmenī turpmāku studiju nolūkiem, neskarot augstākās izglītības iestādes vai kompetentās iestādes tiesības noteikt īpašus uzņemšanas kritērijus konkrētām programmām vai pārbaudīt dokumentu autentiskumu;

                                          ii)

                                          ārvalstīs pavadītu mācību periodu rezultāti augstākajā izglītībā, kuri gūti kādā no dalībvalstīm, tiek automātiski un pilnībā atzīti citās dalībvalstīs, kā tas iepriekš ir pieņemts mācību līgumā un kā tas ir apstiprināts sekmju izrakstā saskaņā ar Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu;

                              b)

                              panāktu ievērojamu virzību uz automātisku savstarpējo atzīšanu turpmākas mācīšanās nolūkā, nosakot, ka:

                                          i)

                                          tāda vidējās izglītības un mācību kvalifikācija, kas nodrošina piekļuvi augstākajai izglītībai tajā dalībvalstī, kurā tā tika piešķirta, tiek atzīta citās dalībvalstīs tikai nolūkā dot piekļuvi augstākajai izglītībai, neskarot augstākās izglītības iestādes vai kompetentās iestādes tiesības noteikt īpašus uzņemšanas kritērijus konkrētām programmām vai pārbaudīt dokumentu autentiskumu;

                                          ii)

                                          rezultāti, kuri gūti ārvalstīs pavadītā mācību periodā, kas nepārsniedz vienu gadu, un kuri ir iegūti vidējās izglītības un mācību laikā kādā citā dalībvalstī, tiek pilnībā atzīti jebkurā citā dalībvalstī, izglītojamajam neprasot atkārtot programmas gadu vai vēlreiz iegūt mācību rezultātus izcelsmes valstī, ar noteikumu, ka mācību rezultāti kopumā atbilst valsts izglītības programmai izcelsmes valstī.

         Augstākā izglītība

                  2.

                  Atzīstot to, cik svarīgi ir veicināt pārredzamību un veidot savstarpēju uzticēšanos augstākās izglītības sistēmām ar mērķi panākt automātisku savstarpējo atzīšanu turpmākas mācīšanās nolūkā, vienoties par šādu nosacījumu izpildi, saskaņā ar kuriem:

                              a)

                              nacionālās kvalifikāciju ietvarstruktūras vai sistēmas ir pielīdzinātas Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrai ar atsaucēm, kas ir pārskatītas un attiecīgā gadījumā atjauninātas, un ir veikušas pašsertifikāciju saistībā ar Eiropas augstākās izglītības telpas kvalifikāciju ietvarstruktūru;

                              b)

                              augstākās izglītības sistēma ir organizēta saskaņā ar Boloņas procesa struktūrām un principiem, kas aptver trīs ciklu sistēmu un, ja tas attiecas uz dalībvalsti, – īsu ciklu, kā definēts Eiropas augstākās izglītības telpas kvalifikāciju ietvarstruktūrā; un

                              c)

                              ārēju kvalitātes nodrošināšanu veic neatkarīgas kvalitātes nodrošināšanas aģentūras, kas ir reģistrētas vai pieteikušās reģistrācijai Eiropas kvalitātes nodrošināšanas reģistrā un kas tādējādi darbojas, ievērojot gan standartus un pamatnostādnes attiecībā uz kvalitātes nodrošināšanu Eiropas augstākās izglītības telpā, gan Eiropas pieeju kopīgu programmu kvalitātes nodrošināšanai.

                  3.

                  Sadarbībā ar Nacionālajiem akadēmiskās atzīšanas informācijas centriem, augstākās izglītības iestādēm, kvalitātes nodrošināšanas aģentūrām un citām galvenajām ieinteresētajām personām izstrādāt valsts norādījumus, kas augstākās izglītības iestādēm palīdzētu saskaņā ar Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu izveidot un efektīvi īstenot turpmāk minētos pārredzamības instrumentus, vienlaikus nodrošinot saskaņotību un administratīvā sloga samazināšanu augstākās izglītības iestādēm un izglītojamajiem. Tie būtu:

                              a)

                              atjaunināts kursu katalogs ar aprakstiem par augstākās izglītības studiju programmām un atsevišķām izglītības vienībām un ar grādu sadales tabulām;

                              b)

                              diplomu pielikumi, kas visiem absolventiem tiek izsniegti automātiski un bez maksas, plaši izmantotā valodā un, ja iespējams, digitālā formātā; un

                              c)

                              pārredzami atzīšanas kritēriji, kas tiek piemēroti visās augstākajās izglītības iestādēs.

                  4.

                  Sadarbībā ar Nacionālajiem akadēmiskās atzīšanas informācijas centriem nodrošināt ekspertu atbalstu un mācības augstākās izglītības iestādēm, lai īstenotu šādus valsts norādījumus, un uzraudzīt to īstenošanu.

         Vidējā izglītība un mācības

                  5.

                  Lai būtiski pavirzītos uz priekšu automātiskā savstarpējā vidējās izglītības un mācību kvalifikāciju atzīšanā tikai turpmāku mācību nolūkā, sekmēt pārredzamību un veidot savstarpēju uzticēšanos vidējās izglītības un mācību sistēmai šādā veidā:

                              a)

                              nodrošināt, lai valstu kvalifikācijas ietvarstruktūras vai sistēmas būtu pielīdzinātas Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūrai, un lai šī pielīdzināšana vajadzības gadījumā būtu pārskatīta un atjaunota;

                              b)

                              veikt informācijas apmaiņu un veicināt savstarpēju mācīšanos par skolu izglītības kvalitātes nodrošināšanas sistēmām, vienlaikus pilnībā ievērojot atšķirīgās valstu pieejas kvalitātes nodrošināšanā; un

                              c)

                              pilnveidot kvalitātes nodrošināšanas instrumentus profesionālajā izglītībā un mācībās saskaņā ar Eiropas kvalitātes nodrošināšanas pamatprincipu ietvarstruktūru profesionālajai izglītībai un apmācībām un tās turpmākās norises.

                  6.

                  Atvieglot mobilitāti un vidējās izglītības un mācību laikā ārvalstīs pavadītu mācību periodu rezultātu atzīšanu šādā veidā:

                              a)

                              atbalstīt vidējās izglītības un mācību iestādes saistībā ar atzīšanas vispārējiem principiem un instrumentiem, piemēram, ar valsts norādījumu vai mācību palīdzību;

                              b)

                              sekmēt tādu pārredzamu kritēriju un instrumentu izmantošanu kā, piemēram, uz mācību rezultātiem balstīti mācību līgumi starp sūtītāju iestādi un uzņēmēju iestādi. Profesionālajā izglītībā un mācībās paplašināt Savienības instrumentu izmantošanu (10); un

                              c)

                              ieguvumus, ko dod mobilitāte, popularizēt vidējās izglītības un mācību iestādēs un izglītojamo un viņu ģimeņu vidū.

         Nacionālie akadēmiskās atzīšanas informācijas centri

                  7.

                  Attīstīt nacionālo akadēmiskās atzīšanas informācijas centru un apliecinājuma dokumentu vērtētāju spējas un pastiprināt to nozīmi, īpaši attiecībā uz informācijas izplatīšanu, tiešsaistes rīku izmantošanu efektivitātes, pārredzamības un saskaņotības uzlabošanā, un tiekties uz mērķi – to pakalpojumu lietotājiem samazināt administratīvo un finansiālo slogu.

         Pārejas iespējas un mobilitāte

                  8.

                  Pētīt paraugpraksi attiecībā uz iepriekšēju mācību atzīšanu un caurlaidīgumu starp izglītības un mācību nozarēm, īpaši profesionālajā izglītībā un mācībās un augstākajā izglītībā.

         Faktu bāze

                  9.

                  Šā ieteikuma nolūkiem uzlabot faktu bāzi, vācot un izplatot datus par atzīšanas gadījumu apmēru un veidu.

         Ziņošana un izvērtējums

                  10.

                  Trīs gados pēc šā ieteikuma pieņemšanas un pēc tam regulāri, izmantojot esošās sistēmas un rīkus, ziņot par pieredzi, paraugpraksi, tostarp reģionāliem līgumiem, un progresu, kas gūts, lai kvalifikāciju un ārvalstīs pavadītu mācību periodu rezultātiem panāktu automātisku savstarpēju atzīšanu.

            AR ŠO ATZINĪGI VĒRTĒ KOMISIJAS NODOMU:

                  11.

                  Sniegt dalībvalstīm mērķtiecīgu atbalstu, tostarp iespēju savstarpēji mācīties, analizēt šķēršļus, kas pieredzēti pašreizējā kvalifikāciju atzīšanas praksē, apmainīties ar paraugprakses piemēriem un sekmēt sadarbību starp dalībvalstīm un ar ieinteresētajām personām, atzīšanas iestādēm un starptautiskām organizācijām, īpaši ar Eiropas Padomi un Apvienoto Nāciju Organizācijas Izglītības, zinātnes un kultūras organizāciju. Šīs sadarbības mērķis ir nodrošināt, lai Savienībā pilnībā tiktu īstenoti Boloņas procesa instrumenti augstākajai izglītībai, Lisabonas konvencija par kvalifikāciju atzīšanu un tās papildu dokumenti, kā arī Kopenhāgenas procesa instrumenti profesionālajai izglītībai un mācībām.

                  12.

                  Vispārējās vidējās izglītības jomā kopā ar dalībvalstīm sākt Savienības līmeņa sadarbības procesu saskaņā ar stratēģisko sistēmu Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā ET 2020 vai jebkādu tās turpinājuma sistēmu, lai starp dalībvalstīm sāktu ciešāku sadarbību un paņēmienu apmaiņu vidējās izglītības līmenī nolūkā sasniegt šā ieteikuma mērķus – veicināt pārredzamību un veidot savstarpēju uzticēšanos skolu izglītības sistēmām visur Savienībā.

                  13.

                  Sadarbībā ar dalībvalstīm izveidot ērti lietojamu Savienības līmeņa tiešsaistes informācijas dienestu attiecībā uz tām vidējās izglītības un mācību kvalifikācijām, kuras nodrošina piekļuvi augstākajai izglītībai katrā dalībvalstī, šim nolūkam tālāk pilnveidojot jau pastāvošās tiešsaistes platformas.

                  14.

                  Izpētīt ES pārredzamības instrumentu (11) sinerģijas un pēc vajadzības tās tālāk pilnveidot, lai uzlabotu sadarbību un mobilitāti starp izglītības un mācību nozarēm.

                  15.

                  Sadarbībā ar dalībvalstīm izpētīt, kāds potenciāls automātiskas savstarpējās atzīšanas veicināšanai ir jaunām tehnoloģijām, piemēram, blokķēdes tehnoloģijai.

                  16.

                  Sadarbībā ar dalībvalstīm un nacionālajiem akadēmiskās atzīšanas informācijas centriem izpētīt, kā paplašināt to nozīmi tā, lai tie aptvertu citas izglītības un mācību nozares, un kā tos šādā paplašināšanā atbalstīt.

                  17.

                  Atbalstīt valstu vai Eiropas finansējuma avotu, piemēram, Erasmus+ un Eiropas strukturālo un investīciju fondu, izmantošanu pēc vajadzības un saskaņā ar to finansiālajām spējām, juridisko pamatu, lēmumu pieņemšanas procedūrām un prioritātēm, kas noteiktas laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam, neskarot sarunas par nākamo daudzgadu finanšu shēmu. Stiprināt mobilitāti vidējā izglītībā un mācībās programmas Erasmus+ un tās turpinājuma programmas ietvaros.

                  18.

                  Četru gadu laikā, balstoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, ziņot Padomei par pasākumiem pēc šā ieteikuma, šim nolūkam izmantojot esošās sistēmas un rīkus.

         Briselē, 2018. gada 26. novembrī

               Padomes vārdā –

               priekšsēdētāja

            J. BOGNER-STRAUSS

         (1)  COM(2017) 673 final

         (2)  EUCO 19/1/17 REV 1.

         (3)  OV C 189, 15.6.2017., 15. lpp.

         (4)  P7_TA(2012)0139.

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/55/ES (2013. gada 20. novembris), ar ko groza Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (“IMI regulu”) (OV L 354, 28.12.2013., 132. lpp.).

         (7)  Lisabonas konvencija par to kvalifikāciju atzīšanu Eiropas reģionā, kuras attiecas uz augstāko izglītību.

         (8)  Kā definēts pielikumā.

         (9)  Kā tas ir definēts Lisabonas konvencijā par kvalifikāciju atzīšanu un attiecībā uz Boloņas procesu nesen ir apstiprināts Parīzes 2018. gada 25. maija komunikē.

         (10)  Piemēram, to, kuri ir darīti pieejami Europass tiešsaistes platformā, un saprašanās memorandu un mācību nolīgumu, kas ietilpst Eiropas kredītpunktu sistēmā profesionālās izglītības un mācību jomā.

         (11)  Piemēram, diploma pielikums, kvalifikāciju apliecinoša dokumenta pielikums, Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēma, Eiropas kredītpunktu sistēma profesionālās izglītības un mācību jomā, Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra un tie instrumenti, kas ir darīti pieejami Europass tiešsaistes platformā.

         PIELIKUMS
         GLOSĀRIJS

            Automātiska savstarpējā kvalifikācijas atzīšana ir tiesības, kas personai, kura kādā dalībvalstī ir ieguvusi noteikta līmeņa kvalifikāciju, dod iespēju iestāties nākamā līmeņa augstākās izglītības programmā jebkurā citā dalībvalstī bez nepieciešamības veikt jebkādu atsevišķu atzīšanas procedūru. Tas neskar augstākās izglītības iestādes vai kompetento iestāžu tiesības noteikt īpašus izvērtēšanas un uzņemšanas kritērijus kādai konkrētai programmai. Tas neskar tiesības vidējā izglītības un mācību kvalifikācijas gadījumā pārbaudīt, vai kvalifikācija ir autentiska, vai tā patiešām nodrošina piekļuvi augstākajai izglītībai kvalifikācijas piešķīrējā dalībvalstī un vai – pietiekami pamatotos gadījumos – piešķirtā kvalifikācija atbilst prasībām, kas noteiktas piekļuvei kādai konkrētai augstākās izglītības programmai uzņemošajā dalībvalstī.

            Automātiska savstarpējā ārvalstīs pavadīta mācību perioda rezultātu atzīšana: augstākās izglītības līmenī – tiesības, ka tiek atzīti ārvalstīs pavadītu mācību periodu mācību rezultāti, kuri gūti, kā tas iepriekš ir pieņemts mācību līgumā un kā tas ir apstiprināts sekmju izrakstā saskaņā ar Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu (ECTS). Konkrētāk, tas nozīmē piemērot noteikumu, kas ir izklāstīts 2015. gada ECTS lietotāja pamācībā, kur ir minēts, ka: “[v]isi kredītpunkti, kas iegūti ārvalstīs pavadītu studiju periodā vai virtuālās mobilitātes laikā, – kā tas ir pieņemts mācību līgumā un kā tas ir apstiprināts sekmju izrakstā, – būtu nekavējoties jāpārnes un jāieskaita studenta pakāpē, neprasot no studenta nekādu papildu darbu vai viņa novērtējumu.”Vidējās izglītības līmenī – tiesības, ka izcelsmes valstī tiek atzīti citās dalībvalstīs pavadītu mācību periodu mācību rezultāti, ar noteikumu, ka mācību rezultāti kopumā atbilst valsts izglītības programmai izcelsmes valstī. Tas neskar izglītības un mācību iestādes tiesības noteikt īpašas prasības pirms mācību mobilitātes sākšanas vai pārliecināties, ka minētās prasības ir izpildītas, studentam atgriežoties pēc mācību mobilitātes perioda.

            Blokķēde ir veids, kā kādā kopienā var ierakstīt informāciju un to kopīgot. Katrs kopienas loceklis patur savu informācijas eksemplāru. Ieraksti ir pastāvīgi, pārredzami un meklējami. Katrs atjauninājums ir jauns “bloks”, kas tiek pievienots “ķēdes” galā.

            Kvalifikāciju apliecinoša dokumenta pielikums ir dokuments, ko pievieno kompetento iestāžu vai struktūru izdotam profesionālo izglītību vai profesionālo kvalifikāciju apliecinošam dokumentam, lai trešās personas, jo īpaši citā valstī, varētu vieglāk saprast kvalifikācijas ieguvēja mācību rezultātus, kā arī iegūtās izglītības un iegūto prasmju veidu, līmeni, kontekstu, saturu un statusu.

            Kursu katalogs ir aprakstīts ECTS lietotāja rokasgrāmatā (2015), proti, ka “[k]ursu katalogā ir iekļauta detalizēta, ērti izmantojama un atjaunināta informācija par iestādes mācību vidi (vispārīga informācija par iestādi, tās resursiem un pakalpojumiem, kā arī akadēmiska informācija par tās programmām un atsevišķiem izglītības komponentiem), kam ir jābūt pieejamai studentiem pirms iestāšanās un visā studiju laikā, lai palīdzētu izdarīt pareizās izvēles un pēc iespējas efektīvāk izmantot savu laiku. Lai visas ieinteresētās personas varētu viegli piekļūt kursu katalogam, tas būtu jāpublicē iestādes tīmekļa vietnē, norādot kursa/mācību priekšmeta nosaukumus valsts valodā (vai, attiecīgā gadījumā, reģionālā valodā) un angļu valodā. Iestāde var brīvi noteikt kataloga formātu un informācijas sniegšanas secību. Tam jābūt publicētam pietiekami savlaicīgi, lai topošie studenti varētu izdarīt izvēli”.

            Kompetentā iestāde ir persona vai organizācija, kam ir juridiski deleģētas vai piešķirtas pilnvaras, tiesībspēja vai vara veikt paredzētās funkcijas.

            Apliecinājuma dokumentu vērtētājs ir persona, kas izvērtē kvalifikācijas vai pieņem lēmumus par to atzīšanu.

            Diploma pielikums ir dokuments, ko pievieno kompetento iestāžu vai struktūru izdotam augstākās izglītības diplomam, lai trešās personas, jo īpaši citā valstī, varētu vieglāk saprast mācību rezultātus, kurus sasniedzis kvalifikācijas ieguvējs, kā arī iegūtās izglītības un iegūto prasmju veidu, līmeni, kontekstu, saturu un statusu.

            Eiropas pieeja kopīgu programmu kvalitātes nodrošināšanai ir pieeja, ko 2015. gadā apstiprināja Eiropas augstākās izglītības telpas izglītības ministri; tās mērķis ir uzlabot apvienoto programmu kvalitātes nodrošināšanu, nosakot standartus un likvidējot šķēršļus šo programmu atzīšanai.

            Eiropas kredītpunktu sistēma profesionālās izglītības un apmācības jomā (ECVET) ir tehnisks pamats, lai pārnestu, atzītu un vajadzības gadījumā uzkrātu indivīdu mācību rezultātus kvalifikācijas ieguves nolūkā. Eiropas kredītpunktu sistēma profesionālās izglītības un apmācības jomā balstās uz kvalifikāciju aprakstu, kas izteikts mācību rezultātu vienībās, pārneses, atzīšanas un uzkrāšanas procesiem un vairākiem papildu dokumentiem, piemēram, saprašanās memorandiem un mācību līgumiem.

            Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēma (ECTS) ir aprakstīta ECTS lietotāja rokasgrāmatā (2015) kā “[u]z izglītojamo vērsta sistēma kredītpunktu uzkrāšanai un pārnesei, kura balstīta uz mācību, mācīšanas un izvērtēšanas procesu pārredzamības principu. Tās mērķis ir atvieglot studiju programmu plānošanu, īstenošanu un izvērtēšanu, kā arī atvieglot studentu mobilitāti, atzīstot mācību sekmes un kvalifikācijas un mācību periodus”.

            Eiropas augstākās izglītības telpas kvalifikāciju ietvarstruktūra (EAITKI) ir vispārēja kvalifikāciju ietvarstruktūra 48 valstu plašā Eiropas augstākās izglītības telpā. Tā aptver četrus ciklus (īso ciklu, bakalaura studijas, maģistrantūru, doktorantūru), tostarp valstu kontekstā – starpkvalifikācijas, vispārējus raksturlielumus katram ciklam, kuru pamatā ir mācību rezultāti un prasmes, kā arī kredītpunktu diapazonu pirmajā un otrajā ciklā.

            Eiropas augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanas reģistrs (EQAR) ir kvalitātes nodrošināšanas aģentūru reģistrs, kurā ir uzskaitītas tās aģentūras, kas ir pierādījušas vispārēju atbilstību kopējiem kvalitātes nodrošināšanas principiem Eiropā. Šie principi ir izklāstīti standartos un pamatnostādnēs kvalitātes nodrošināšanai Eiropas augstākās izglītības telpā (ESG).

            Eiropas kvalitātes nodrošināšanas pamatprincipu ietvarstruktūra profesionālajai izglītībai un apmācībām (EQAVET) ir prakses kopiena, kas apvieno dalībvalstis, sociālos partnerus un Eiropas Komisiju, lai pilnveidotu un uzlabotu kvalitātes nodrošināšanu profesionālajā izglītībā un mācībās.

            Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra (EKI) ir interpretācijas rīks, kas palīdz saziņā un palīdz salīdzināt kvalifikācijas sistēmas Eiropā. Tās astoņi kopējie Eiropas standarta līmeņi ir aprakstīti kā mācību rezultāti: zināšanas, prasmes un atbildība un autonomija. Tas ļauj visas valstu kvalifikācijas sistēmas, valstu kvalifikācijas ietvarstruktūras un kvalifikācijas Eiropā pieskaņot Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras līmeņiem. Izglītojamie, absolventi, pakalpojumu sniedzēji un darba devēji var izmantot šos līmeņus, lai izprastu un salīdzinātu dažādās valstīs un dažādu izglītības un mācību sistēmu piešķirtās kvalifikācijas.

            Mācību līgums: augstākajā izglītībā tas ECTS lietotāja rokasgrāmatā (2015) ir definēts kā “[o]ficiāls triju mobilitātē iesaistīto pušu – studenta, nosūtošās iestādes un uzņēmējas iestādes vai organizācijas/uzņēmuma – līgums, kas atvieglo kredītpunktu mobilitātes un to atzīšanas organizēšanu. Līgums trim pusēm ir jāparaksta pirms mobilitātes perioda sākuma, un tā nolūks ir sniegt studentam apstiprinājumu, ka viņa mobilitātes perioda laikā sekmīgi iegūtie kredītpunkti tiks atzīti”. Vidējā izglītībā un mācībās tas ir triju mobilitātē iesaistīto pušu – skolēna/praktikanta, viņa ģimenes, nosūtošās iestādes un uzņēmējas iestādes vai organizācijas/uzņēmuma – līgums, kas atvieglo mācību perioda un tā atzīšanas organizēšanu. Visas trīs puses, kas paraksta mācību līgumu, apņemas ievērot visus noteikumus, par ko ir vienojušās, tādējādi nodrošinot, lai skolēnam/praktikantam mācību periods vai mācību rezultāti tiktu atzīti bez jebkādām papildu prasībām.

            Mācību rezultāti ir atzinumi par to, ko izglītojamais zina, izprot un spēj darīt pēc mācību procesa pabeigšanas, un tie ir definēti kā zināšanas, prasmes un kompetences.

            Nacionālā kvalifikāciju ietvarstruktūra ir instruments kvalifikāciju klasificēšanai pēc tādu kritēriju kopuma, kuriem atbilst konkrēti ar mācīšanos sasniegti līmeņi, un tā mērķis ir integrēt un koordinēt nacionālās kvalifikāciju apakšsistēmas, uzlabot to pārredzamību, pieejamību, kvalifikāciju gradāciju un kvalitāti saistībā ar darba tirgu un pilsonisko sabiedrību.

            Augstākās izglītības iestāde ir jebkāda veida augstākās izglītības iestāde, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai praksi piedāvā iegūt atzītu grādu vai citu atzītu augstskolas līmeņa kvalifikāciju neatkarīgi no tā, kā šo iestādi sauc, kā arī jebkāda veida augstākās izglītības iestāde, ko valsts iestādes ir atzinušas par tādu, kas ietilpst attiecīgās valsts augstākās izglītības sistēmā.

            Kvalifikācija ir oficiāls novērtēšanas un validēšanas procesa rezultāts, ko iegūst, kad kompetenta iestāde vai struktūra konstatē, ka indivīds ir sasniedzis mācību rezultātus, kas atbilst konkrētiem standartiem.

            Iepriekšēju mācību atzīšana ir to mācību rezultātu atzīšana, kuri ir iegūti vai nu formālajā izglītībā, vai ar neformālo, vai ikdienējo mācīšanos, pirms tikusi prasīta validēšana (1).

            Standarti un pamatnostādnes kvalitātes nodrošināšanai Eiropas augstākās izglītības telpā (ESG) ir Boloņas procesa ietvaros izstrādāts standartu un pamatnostādņu kopums, kas ir paredzēts ārējās un iekšējās kvalitātes nodrošināšanai augstākajā izglītībā. Tajos ir sniegti norādījumi par jomām, kam ir izšķirīga nozīme veiksmīgai kvalitātes nodrošināšanai un augstākās izglītības mācību videi. Standarti un pamatnostādnes kvalitātes nodrošināšanai Eiropas augstākās izglītības telpā būtu jāaplūko plašāk, aptverot kvalifikāciju ietvarstruktūras, Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu un diploma pielikumu, kuri visi palīdz panākt pārredzamību un savstarpēju uzticēšanos Eiropas augstākās izglītības telpā.

            Sekmju izraksts
            ECTS lietotāja rokasgrāmatā (2015) ir definēts kā “[a]tjaunināts izraksts par studentu sekmēm studijās: viņu izvēlētie izglītības komponenti, iegūto Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmas punktu skaits un piešķirtie grādi. Tas ir svarīgs dokuments ierakstiem par progresu un mācību sekmju atzīšanai, tostarp studenta mobilitātes nolūkā. Lielākā daļa iestāžu sekmju izrakstu iegūst no savām datubāzēm”.

            (1)  Padomes Ieteikums (2012. gada 20. decembris) par neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanu (OV C 398, 22.12.2012., 1. lpp.).