				|

		52013PC0803

			Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról /* COM/2013/0803 final - 2013/0392 (NLE) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
Az Európai Tanács 2010. március 26-án
jóváhagyta az Európai Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a
foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát[1]; e stratégia a
gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a kulcsfontosságú
területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében,
hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén
rejlő lehetőségeit. Az Európai Tanács egyetértett azzal, hogy ennek
érdekében kiemelt uniós célokat, a tagállami és az uniós fellépés alapjául
szolgáló közös célkitűzéseket kell meghatározni.
Az Európai Unió működéséről szóló
szerződés előírja a tagállamoknak, hogy közös érdekű ügynek
tekintsék gazdaságpolitikáikat és a foglalkoztatás ösztönzését, és ezeket a
Tanács keretében hangolják össze. A Szerződés két külön cikkben azt is
előírja, hogy a Tanács fogadjon el átfogó gazdaságpolitikai
iránymutatásokat (121. cikk) és foglalkoztatási iránymutatásokat (148. cikk),
ez utóbbinak pedig összhangban kell állnia az előbbivel. E jogalapra
tekintettel a gazdaságpolitikai és foglalkoztatási iránymutatások két különálló
– —ugyanakkor szervesen összefüggő— – jogi eszközben kerülnek
előterjesztésre:
–
a Tanács ajánlása a tagállamok és az Unió
gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról – az Európa 2020
integrált iránymutatás I. része;
–
a Tanács határozata a tagállamok
foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról – az Európa 2020
integrált iránymutatás II. része.
Az említett jogi eszközök révén megvalósított
iránymutatások együttesen képezik az Európa 2020 stratégia végrehajtását célzó
integrált iránymutatást. A foglalkoztatási iránymutatásokat 2010. október 21-én
fogadták el, és az elfogadott határozatban előírtak szerint 2014-ig
változatlannak kell maradniuk a végrehajtás következetessége érdekében.
A foglalkoztatási iránymutatásokban foglalt
átfogó célkitűzések és prioritások továbbra is érvényesek maradnak. A 148.
cikk (2) bekezdése értelmében az iránymutatások 2014-re vonatkozó érvényességét
az Európai Parlamenttel, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsággal, a
Régiók Bizottságával, valamint a Foglalkoztatási Bizottsággal folytatott
konzultációt követően tanácsi határozattal kell megerősíteni.
2.           AZ ÉRDEKELT FELEKKEL
FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI
Tárgytalan.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
HL L 308., 2010.11.24., 46. o.
2013/0392 (NLE)
Javaslat
A TANÁCS HATÁROZATA
a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira
vonatkozó iránymutatásokról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 148. cikke (2)
bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Parlament véleményére[2],
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális
Bizottság véleményére[3],

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[4],
mivel:
(1)       Az Európai Unió
működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 145. cikke értelmében a
tagállamok és az Unió az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 3.
cikkében meghatározott célkitűzések megvalósítása érdekében összehangolt
stratégia kialakítására törekednek a foglalkoztatás, és különösen a
szakképzett, képzett és alkalmazkodásra képes munkaerő, valamint a
gazdasági változásokra reagálni képes munkaerőpiacok fejlesztése terén.
(2)       A Bizottság által javasolt
„Európa 2020 stratégia” lehetővé teszi az Európai Unió számára, hogy
gazdaságát elindítsa az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés útján,
amelyet magas szintű foglalkoztatottság, termelékenység és társadalmi
kohézió jellemez. Öt kiemelt cél alkotja azokat a közös, a vonatkozó
iránymutatásoknál említett célokat, amelyek a tagállamok fellépéseit vezérlik,
és saját kiinduló helyzetüket és tagállami körülményeiket, valamint az Unió
helyzetét és körülményeit egyaránt figyelembe veszik. Az európai
foglalkoztatási stratégia vezető szerepet játszik az új stratégia
foglalkoztatással és munkaerőpiaccal kapcsolatos célkitűzéseinek
megvalósításában.
(3)       Az integrált iránymutatások
összhangban állnak az Európai Tanács 2010. június 17-i következtetéseivel. Az
integrált iránymutatások pontos útmutatást adnak a tagállamoknak nemzeti
reformprogramjaik kidolgozásához és a reformok végrehajtásához. A
foglalkoztatási iránymutatásoknak kell minden olyan országspecifikus ajánlás
alapját képezni, amelyeket a Tanács az EUMSZ 148. cikke (4) bekezdése
értelmében, az EUMSZ 121. cikke (2) bekezdése szerinti ajánlásokkal
párhuzamosan az egyes tagállamok számára megfogalmazhat. A foglalkoztatáspolitikai
iránymutatások képezik majd a Tanács és az Európai Bizottság által évente az
Európai Tanács számára készítendő közös foglalkoztatási jelentés alapját
is.
(4)       A Tanács által 2013. február
28-án elfogadott közös foglalkoztatási jelentésben foglalt, a tagállamok
nemzeti reformprogram-tervezeteire vonatkozó vizsgálat azt mutatja, hogy a
tagállamoknak továbbra is minden lehetséges erőfeszítést meg kell tenniük
annak érdekében, hogy eredményeket érjenek el a következő kulcsfontosságú területeken:
a munkaerő-piaci részvétel növelése és a strukturális munkanélküliség
csökkentése, a munkaerő-piaci igényeknek megfelelő, képzett
munkaerő létrehozása, a munkahelyek minőségének javítása és az egész
életen át tartó tanulás ösztönzése, az oktatási és a képzési rendszerek
teljesítményének javítása minden szinten, valamint a felsőoktatásban részt
vevők számának növelése, a társadalmi befogadás előmozdítása és a
szegénység elleni küzdelem.
(5)       A 2010-ben elfogadott
foglalkoztatási iránymutatásoknak a végrehajtásukra történő összpontosítás
érdekében 2014-ig változatlannak kell maradniuk. A foglalkoztatási
iránymutatások naprakésszé tételét ennek megfelelően 2014 végéig szigorúan
korlátozni kell. 2011-ben, 2012-ben és 2013-ban a foglalkoztatási iránymutatások
érvényben maradtak. A foglalkoztatási iránymutatásokat 2014-ben is fenn kell
tartani,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A tagállamok foglalkoztatáspolitikáira
vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2010. október 21-i tanácsi határozat[5] mellékletében meghatározott, a
tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatások a 2014. évre
érvényben maradnak, és azokat a tagállamok beépítik foglalkoztatáspolitikájukba.
2. cikk
Ennek a
határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               COM(2010) 2020, 2010. 3. 3.
[2]               HL C […]., […], […]. o.
[3]               HL C […]., […], […]. o.
[4]               HL C […]., […], […]. o.
[5]               A Tanács 2010. október 21-i  2010/707/EU határozata a
tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról (HL L 308., 2010.11.24., 46. o.).


				|

		52013PC0208

			Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA egyes szabályzatok elfogadása és bizonyos egyezmények kapcsolódó módosításai tekintetében a Nemzetközi Tengerészeti Szervezetben (IMO) az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
E bizottsági javaslat az IMO különböző
szerveiben az Unió által a következőkkel kapcsolatban képviselendő
álláspont kialakításáról szól:
a)           az IMO-jogeszközök alkalmazására
vonatkozó szabályzat (a továbbiakban: az III-szabályzat) elfogadása;
b)           az elismert szervezetekre vonatkozó
IMO-szabályzat (a továbbiakban: az RO-szabályzat) elfogadása;
c)           bizonyos nemzetközi egyezmények
módosításainak elfogadása, valamint
d)           e módosításoknak az érintett
egyezmények megfelelő rendelkezéseivel összhangban történő
elfogadása.
1.1.        Az III-szabályzat
Az III-szabályzat tervezetének célja, hogy
fokozza az általános tengerbiztonságot és a tengeri környezet védelmét, és
segítséget nyújtson az államoknak a következő jogi eszközök alkalmazásában:
·
az „Életbiztonság a tengeren” tárgyú, 1974. évi
módosított nemzetközi egyezmény (SOLAS 1974) és annak 1988. évi
jegyzőkönyve;
·
az 1978. évi és 1997. évi
jegyzőkönyvekkel módosított, a hajókról történő szennyezés
megelőzéséről szóló, 1973. évi nemzetközi egyezmény (MARPOL 73/78)
hatályos változata;
·
a tengeren való összeütközések megelőzésére
vonatkozó nemzetközi szabályzatról szóló, 1972. évi módosított egyezmény
(COLREG 1972);
·
a merülésvonalakról szóló, 1966. évi
nemzetközi egyezmény (LL 1966) és annak 1988. évi jegyzőkönyve;
·
a tengerészek képzéséről, képesítéséről
és az őrszolgálat ellátásáról szóló, 1978. évi módosított nemzetközi
egyezmény (STCW), valamint
·
a hajók köbözéséről szóló, 1969. évi
egyezmény (TONNAGE 1969).
A szabályzat egyaránt tartalmaz kötelező
rendelkezéseket és ajánlásokat azokra az elemekre vonatkozóan, amelyek
szükségesnek minősülnek ahhoz, hogy egy szerződő fél egységes
módon végrehajtsa azon alkalmazandó nemzetközi okmányok rendelkezéseit,
amelyekben szerződő félként részt vesz. A szabályzat a következő
területekre terjed ki:
·
a lobogó szerinti államok, a parti államok és a
kikötő szerinti államok tekintetében: általános rendelkezések a
végrehajtási stratégiáról, a hatályról, a kezdeti intézkedésekről, az
információátadásról, a feljegyzések vezetéséről és a fejlesztésekről;
·
a lobogó szerinti államok tekintetében:
végrehajtás, felhatalmazás, betartatás, a lobogó szerinti államok
felmérői, a lobogó szerinti állam általi kivizsgálás, értékelés és
felülvizsgálat;
·
a parti államok tekintetében: végrehajtás,
betartatás, értékelés és felülvizsgálat;
·
a kikötő szerinti államok tekintetében:
végrehajtás, betartatás, értékelés és felülvizsgálat.
1.2.        Az RO-szabályzat
Az RO-szabályzat tervezetének célja, hogy a
lobogó szerinti államok számára az elismert szervezetek értékelésére és
felhatalmazására szolgáló szabályokat, valamint az elismert szervezetek
következetes, hatékony és eredményes felügyeletét szolgáló mechanizmusokat
biztosítson, továbbá meghatározza az elismert szervezetek hatáskörével felruházott
szervezetek feladatait és azokat a területeket, amelyekre e felhatalmazás
kiterjed.
Mindez a következő jogi eszközöket
érinti:
·
az „Életbiztonság a tengeren” tárgyú, 1974. évi
módosított nemzetközi egyezmény (SOLAS 1974);
·
az 1978. évi jegyzőkönyvvel módosított, a
hajókról történő szennyezés megelőzéséről szóló, 1973. évi
nemzetközi egyezmény;
·
a merülésvonalakról szóló, 1966. évi
nemzetközi egyezmény 1988. évi jegyzőkönyve.
A szabályzat vonatkozik egyrészt mindazon
szervezetekre, amelyek elismerését egy lobogó szerinti állam mérlegeli vagy
adta meg, és ezáltal az adott szervezet jogosult arra, hogy ezen állam nevében
– a kötelező IMO-jogeszközök és nemzeti jogszabályok alapján –
jogszabályban előírt bizonyítványt bocsásson ki és szolgáltatásokat
nyújtson, másrészt mindazokra a lobogó szerinti államokra, amelyek a szóban
forgó elismerést meg kívánják adni.
A szabályzat kötelező rendelkezéseket
tartalmaz a felhatalmazásra és az információátadásra vonatkozóan, és
meghatározza:
·
azokat a kötelező követelményeket, amelyeket a
szervezeteknek teljesíteniük kell ahhoz, hogy egy lobogó szerinti állam
elismert szervezetté minősítse őket;
·
azokat a kötelező követelményeket, amelyeket
az elismert szervezeteknek teljesíteniük kell ahhoz, hogy az őket
felhatalmazó állam nevében jogszabályban előírt bizonyítványt bocsássanak
ki és szolgáltatásokat nyújtsanak;
·
azokat a kötelező követelményeket, amelyeket a
lobogó szerinti államoknak egy elismert szervezet felhatalmazásakor be kell
tartaniuk;
·
a lobogó szerinti államoknak szóló, az elismert
szervezetek felügyeletére vonatkozó iránymutatásokat.
1.3.        A szabályzatok elfogadása
1.3.1.     Az III-szabályzat elfogadása
Az IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának
(MEPC) 64. ülésén (2012. október) és az IMO Tengerészeti Biztonsági
Bizottságának (MSC) 91. ülésén (2012. november) korábban jóváhagyott
III-szabályzatot az IMO várhatóan 28. közgyűlésén, 2013 decemberében
fogja elfogadni.
1.3.2.     Az RO-szabályzat elfogadása
Az IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának
(MEPC) 64. ülésén (2012. október) és az IMO Tengerészeti Biztonsági
Bizottságának (MSC) 91. ülésén (2012. november) korábban jóváhagyott
RO-szabályzatot e két bizottság várhatóan 2013 májusában, illetve júniusában
tartandó 65., illetve 92. ülésén fogja elfogadni.
1.4.        A vonatkozó nemzetközi
egyezmények módosítása
1.4.1.     Az III-szabályzatot
érintő módosítások elfogadása
Az III-szabályzat – valamint egy kapcsolódó, a
lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer – kötelezővé
tétele céljából az IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottsága 64. ülésén
jóváhagyta a MARPOL-egyezményre vonatkozó 1978. évi és 1997. évi
jegyzőkönyvek módosításait. Ezeket a módosításokat a bizottság a tervek
szerint a 2014-ben sorra kerülő 66. ülésén fogadja el.
Az III-szabályzat – valamint egy kapcsolódó, a
lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer – kötelezővé
tétele céljából az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottsága 91. ülésén
jóváhagyta a SOLAS-egyezmény, illetve a merülésvonalakról szóló egyezményre
vonatkozó 1988. évi jegyzőkönyv módosításait. A bizottság a várhatóan
2013 júniusában sorra kerülő 92. ülésén a tervek szerint
ugyanebből a célból jóváhagyja az STCW-egyezmény módosításait. Az e
bekezdésben említett módosításokat a bizottság a tervek szerint a 2014-ben
sorra kerülő 93. ülésén fogadja el.
Az említett szabályzat – valamint egy
kapcsolódó, a lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer –
kötelezővé tétele, továbbá a 28. ülésen esedékes megvitatás és
elfogadás céljából az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottsága 91. ülésén
jóváhagyta a merülésvonalakról szóló egyezmény, a COLREG-egyezmény és a hajók
köbözéséről szóló egyezmény módosításait.
1.4.2.     Az RO-szabályzatot érintő
módosítások elfogadása
Az RO-szabályzat kötelezővé tétele
céljából az IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottsága 64. ülésén jóváhagyta
a MARPOL-egyezményre vonatkozó 1978. évi jegyzőkönyv módosításait. Ezeket
a módosításokat a bizottság a tervek szerint a 2013 májusában sorra kerülő
65. ülésén fogadja el.
Az RO-szabályzat kötelezővé tétele
céljából az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottsága 91. ülésén jóváhagyta a
SOLAS-egyezmény és a merülésvonalakról szóló egyezményre vonatkozó 1988. évi
jegyzőkönyv módosításait. Ezeket a módosításokat a bizottság a tervek
szerint 92. ülésén fogadja el.
1.4.3.     Elfogadás és hatálybalépés; fenntartások
Miután az IMO illetékes bizottsága vagy adott
esetben a közgyűlés a fent említett egyezmények módosításait jóváhagyta,
illetve elfogadta, az IMO azokat az egyes szerződő felek elé
terjeszti annak érdekében, hogy azokat a felek az egyes egyezmények vonatkozó
rendelkezéseivel összhangban hallgatólagosan vagy kifejezetten magukra nézve
kötelező erejűnek ismerjék el.
A fent említett egyezmények egyike sem
tartalmaz a módosításokkal kapcsolatos fenntartások megfogalmazását kizáró
szerződéses kikötést.
1.4.4.     Összefoglaló táblázat
Az előző alszakaszban leírt
eseményeket a könnyebb áttekintés érdekében az alábbi táblázat foglalja össze:
 Szabályzat vagy egyezmény || Jóváhagyás || Várható elfogadás || Megerősítés módja || Átmeneti időszak || Várható megerősítés || A módosítások várható hatálybalépése
 III-szabályzat || a MEPC[1] 64. ülése, 2012. október az MSC[2] 91. ülése, 2012. november   || az IMO 28. közgyűlése, 2013. december || –/– || –/– || –/– || –/–
 Merülésvonalakról szóló egyezmény, 1966 (III-szabályzat)   || az MSC 91. ülése, 2012. november || az IMO 28. közgyűlése, 2013. december || egyhangú és hallgatólagos, vagy || 3 év || 2017. január 1. || 2018. január 1.[3]
 kétharmados többség és kifejezett || az elegendő kifejezett megerősítés elérésétől függ ||   || 12 hónappal a megfelelő számú kifejezett megerősítés beérkezése után
 A hajók köbözéséről szóló egyezmény, 1969 (III-szabályzat) || az MSC 91. ülése, 2012. november || az IMO 28. közgyűlése, 2013. december || egyhangú és hallgatólagos, vagy || 2 év || 2016. január 1. || 2017. január 1.[4]
 kétharmados többség és kifejezett || az elegendő kifejezett megerősítés elérésétől függ ||   || 12 hónappal azt követően, hogy beérkezett a megfelelő számú kifejezett megerősítés
 COLREG-egyezmény (III-szabályzat) || az MSC 91. ülése, 2012. november || az IMO 28. közgyűlése, 2013. december || kétharmados többség hallgatólagos || 18 hónap || 2015. július 1. || 2016. január 1.
 RO-szabályzat || a MEPC 64. ülése, 2012. október Az MSC 91. ülése, 2012. november || a MEPC 65. ülése, 2013. május Az MSC 92. ülése, 2013. június || –/– || –/– || –/– || –/–
 Az 1978. évi jegyzőkönyvvel módosított MARPOL (RO-szabályzat)   || a MEPC 64. ülése, 2012. október || a MEPC 65. ülése, 2013. május || kétharmados többség hallgatólagos || ≥ 10 hónap || 2014. április 1. || 2014. október 1.
 SOLAS-egyezmény és a merülésvonalakról szóló egyezmény 1988. évi jegyzőkönyve (RO-szabályzat) || az MSC 91. ülése, 2012. november || az MSC 92. ülése, 2013. június || kétharmados többség hallgatólagos || ≥ 1 év || 2014. július 1. || 2015. január 1.
 Az 1978. és 1997. évi jegyzőkönyvvel módosított MARPOL (III-szabályzat)   || a MEPC 64. ülése, 2012. október || a MEPC 66. ülése, 2014. március || kétharmados többség hallgatólagos || ≥ 10 hónap || 2015. február 1.[5] || 2015. augusztus 1.[6]
 SOLAS-egyezmény és a merülésvonalakról szóló egyezmény 1988. évi jegyzőkönyve (III-szabályzat) || az MSC 91. ülése, 2012. november || az MSC 93. ülése, 2014. május || kétharmados többség hallgatólagos || ≥ 1 év || 2015. július 1. || 2016. január 1.
 STCW-egyezmény és az STCW-szabályzat A. része (III-szabályzat) || az MSC 92. ülése, 2013. június || az MSC 93. ülése, 2014. május || kétharmados többség hallgatólagos || ≥ 1 év || 2015. július 1. || 2016. január 1.
1.5.        A vonatkozó uniós
jogszabályok
1.5.1.     A 2009/15/EK irányelv
A hajófelügyeleti és hajóvizsgáló szervezetek,
valamint a tengerészeti hatóságok vonatkozó tevékenységeinek közös szabályairól
és szabványairól szóló 2009/15/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[7] (a továbbiakban: az irányelv)
hatályon kívül helyezte és részben felváltotta a hajófelügyeleti és
hajóvizsgáló szervezetek, valamint a tengerhajózási igazgatás vonatkozó
tevékenységeinek közös szabályairól és szabványairól szóló, 1994. november 22-i
94/57/EK tanácsi irányelvet[8].
Az irányelv szabályozza a tagállamok és azon
elismert szervezetek közötti kapcsolatokat, amelyeket a tagállamok
felhatalmaznak arra, hogy a nevükben jogszabályban előírt feladatokat
lássanak el.
1.5.2.     A 391/2009/EK rendelet
A hajófelügyeleti és hajóvizsgáló szervezetek
közös szabályairól és szabványairól szóló 391/2009/EK európai parlamenti és
tanácsi rendelet[9]
(a továbbiakban: a rendelet) módosította és felváltotta a korábban a 94/57/EK
tanácsi irányelvben a hajóosztályozó társaságok elismerésére és értékelésére
létrehozott rendszert.
A rendelet számos követelményt és
kötelezettséget határoz meg, amit a szervezeteknek teljesíteniük kell ahhoz,
hogy megkapják, majd megtartsák az uniós elismerést. E követelmények a
jogszabályban előírt és a hajóosztályozási tevékenységekre egyaránt
vonatkoznak, és azokat a rendelet[10]
8. cikkének (4) bekezdése, 9., 10. és 11. cikke, valamint
I. melléklete tartalmazza.
A rendeletben előírt követelmények
kifejezett célja az elismert szervezetek osztályába tartozó hajók biztonságának
növelése és a hajók által okozott környezetszennyezés megelőzése[11]. A követelmények
megfogalmazása általános, és lobogó alapján nem tesznek különbséget.
A rendelet ezenkívül szabályozza az uniós
elismerés megadását és visszavonását, rendelkezik az elismert szervezetek
Bizottság általi rendszeres értékeléséről, és megállapítja a
követelményeknek való meg nem felelés esetén alkalmazandó szankciók rendszerét.
1.5.3.     A 2009/21/EK irányelv
A lobogó szerinti állammal szembeni
követelmények teljesítéséről szóló 2009/21/EK irányelv[12], amely a harmadik tengerbiztonsági jogszabálycsomagnak is
részét képezte, a tagállamok lobogó szerinti államként teljesítendő
kötelezettségeit határozza meg. E kötelezettségek közé tartozik különösen az,
miszerint a tagállamoknak meg kell tenniük az ahhoz szükséges intézkedéseket,
hogy hatóságaikat legalább hétévente IMO-auditálásnak vessék alá. Ez a
rendelkezés azonban „legkésőbb 2017. június 17-én vagy – ha hatályba
lép egy kötelező IMO-tagállami auditálási rendszer – a Bizottság által a 10. cikk
(2) bekezdésében említett szabályozási eljárással meghatározott korábbi
időpontban hatályát veszti”.
1.5.4.     A 2008/106/EK irányelv
A tengerészek képzésének
minimumszintjéről szóló 2008/106/EK irányelv[13] az STCW-egyezményben és a
kapcsolódó STCW-iránymutatásokban foglalt képzési szabványok alapján
meghatározza többek között a tengerészek képzésének minimumszintjét, valamint –
ugyanezen egyezménnyel összhangban – rendelkezik az őrszolgálatot ellátó
személyzet minimális pihenőidejéről.
A 2008/106/EK irányelv ezenkívül több konkrét
kötelezettséget állapít meg a tagállamok mint a lobogó szerinti és a
kikötő szerinti államok számára, köztük a következőket: a) a harmadik
országokban kiadott bizonyítványok tagállamok általi elismerésének eljárásait
és közös kritériumait az STCW-egyezményben foglalt képzési és képesítési
követelmények alapján; b) a tengerészeti oktatási intézmények, képzési
programok és kurzusok ellenőrzésére vonatkozó kritériumokat; c) a hajóknak
a kikötői hatóságok és a kikötő szerinti állam hatósága által végzett
ellenőrzésére vonatkozó rendelkezéseket; d) a tagállamok általi
jogérvényesítésre, többek között a csalások megelőzésére és a
szankcionálási rendszerre vonatkozó rendelkezéseket.
1.6.        Az Európai Unió hatásköre
A fenti vonatkozó uniós jogszabályokra
tekintettel a Bizottság úgy véli, hogy az III-szabályzat tervezete és az
RO-szabályzat, valamint a fenti 1.1. és 1.2. szakaszban említett
egyezmények módosításainak elfogadása az EU kizárólagos hatáskörébe tartozik,
amely hatáskör az Uniót az EUMSZ 3. cikkének (2) bekezdése értelmében
illeti meg annyiban, amennyiben a szóban forgó nemzetközi okmányok elfogadása
közös szabályokat érinthet vagy azok alkalmazási körét megváltoztathatja. Ezzel
összefüggésben:
1.           Az III-szabályzat
tervezetének célja, hogy a kötelező IMO-jogeszközök alkalmazásáról szóló
meglévő szabályzatot tartalmazó A.973(24) IMO-határozat helyébe lépjen,
amely viszont a tagállamok által a 2009/15/EK irányelv 3. cikke (1)
bekezdésének értelmében kötelezően alkalmazandó A.847(20) IMO
közgyűlési határozatot váltotta fel.
2.           Az RO-szabályzat kérdését a
fent említett irányelv és a 391/2009/EK rendelet közvetlenül vagy
különböző IMO-határozatokra való hivatkozás formájában kimerítően
szabályozza.
3.           A 2009/15/EK irányelv 7.
cikke (2) bekezdésének első albekezdése szerint: „A 2. cikk d) pontjában
említett nemzetközi megállapodások új egyezményeinek vagy jegyzőkönyveinek
az elfogadását követően a Tanács a Bizottság javaslatára a tagállamok
parlamenti eljárásainak és az IMO vonatkozó eljárásainak figyelembevételével
határozatot hoz az ilyen új egyezmények vagy jegyzőkönyvek
ratifikációjának részleteiről, és gondoskodik arról, hogy azokat a
tagállamok egységesen és egyidejűleg alkalmazzák.”
4.           A „nemzetközi egyezmények”
kifejezést a 2009/15/EK irányelv 2. cikkének d) pontja és a 391/2009/EK
rendelet 2. cikkének b) pontja egyaránt meghatározza, és e
fogalommeghatározás a SOLAS-, a MARPOL- és a merülésvonalakról szóló egyezmény
és azok jegyzőkönyvei és módosításai mellett a kötelezően
alkalmazandó vonatkozó szabályzatok naprakész változatára is kiterjed.
5.           Az STCW-egyezmény alapján a
tagállamokra mint lobogó szerinti vagy kikötő szerinti államokra háruló
kötelezettségeket a 2008/106/EK irányelv kimerítően szabályozza.
A kialakult egységes joggyakorlattal
összhangban a tagállamok – még ha az Unió nem is tagja az IMO-nak – nem
jogosultak olyan kötelezettségeket vállalni, amelyek
valószínűsíthetően érintik a Szerződések célkitűzéseinek
elérése érdekében meghozott uniós szabályokat, kivéve, ha arra valamely tanácsi
határozat vagy bizottsági javaslat felhatalmazza őket. Felhatalmazásra
ezért minden ilyen kötelezettség esetén szükség van, tekintet nélkül a szóban
forgó nemzetközi okmányok tárgyára.
1.7.        Az IMO-szabályzattervezetek
és az uniós jog közötti összeütközések
A Bizottság megítélése szerint a szabályzatok
összeegyeztethetők az uniós joggal, kivéve a következő területeket:
1.7.1.     Az III-szabályzat tervezete
1.7.1.1.  Osztályozási és jogszabályban
előírt bizonyítványok
A
szabályzat 2. részének 16. szakasza tartalmazza azon források és
eljárások minimális jegyzékét, amelyeket a lobogó szerinti államoknak a
biztonsági és környezetvédelmi program irányítása érdekében létre kell hozniuk.
E szakasz 1. pontjával összhangban a listának tartalmaznia kell a
következőket: „hivatalos utasítások a vonatkozó nemzetközi szabályok és
előírások végrehajtására, valamint az azok értelmezéséhez adott esetben
szükséges nemzeti rendelkezések kidolgozására és terjesztésére, amelyek
kiterjednek többek között a valamely hajóosztályozó társaság által kibocsátott,
a lobogó szerinti állam által a SOLAS-szabályzat XI-1. fejezete 1. rendelkezésével
összhangban elismert bizonyítványokra, amelyeket a lobogó szerinti állam egy
nemzetközi egyezmény – amelynek az adott állam részese – szerkezeti,
mechanikai, elektromossági és/vagy egyéb követelményeinek vagy a lobogó
szerinti állam nemzeti jogszabályai valamely követelményének való megfelelés
bizonyítása érdekében előír”.
A 391/2009/EK rendelet és a 2009/15/EK
irányelv a hajóosztályozó társaságok által kibocsátható bizonyítványok két
típusát határozza meg, egyrészt a jogszabályban előírt bizonyítványt,
amely egy lobogó szerinti állam által vagy nevében a nemzetközi egyezményekkel
összhangban kibocsátott bizonyítvány, másrészt az osztályozási bizonyítványt,
amely egy elismert szervezet által kibocsátott olyan okmány, amely igazolja,
hogy a hajó megfelel a hajó meghatározott célú használatára vagy meghatározott
működési területre vonatkozó, az elismert szervezet által kialakított és
nyilvánosságra hozott szabályoknak és eljárásoknak.
E rendelkezésekkel ellentétben az
III-szabályzattervezet 16. szakasza a hajóosztályozó társaságok által
kibocsátott valamennyi bizonyítványra a lobogó szerinti állam részéről
előírt bizonyítványként hivatkozik, amelyeknek következésképpen meg kell
felelniük az állam által kiadott hivatalos utasításoknak. Ez egyben
hivatkozásként értendő arra, ami az Unióban hajóosztályozási feladatnak és
bizonyítványnak minősül és különösen a SOLAS-egyezmény II-I. fejezet, A-1. rész,
3-1. rendelkezésének való megfelelés bizonyítékaként előírt
bizonyítványokra[14],
amelyek továbbra is az elismert szervezet okmányai, ezért nem részesülhetnek az
állami okmányoknak kijáró védelemben. Ezért fennáll a kockázata annak, hogy a
fent említett rendeletben foglalt, az osztályozási feladatokra és
bizonyítványokra vonatkozó követelményeket vagy az e követelmények végrehajtása
érdekében hozott intézkedéseket harmadik államok vagy maguk az elismert
szervezetek az adott államok által kibocsátott különböző hivatalos
utasítások alapján megalapozatlanul vitatják.
1.7.1.2.  Elismert szervezetek
felhatalmazása
Az III-szabályzattervezet 2. része 18.
szakaszának bevezetése szerint „Azon lobogó szerinti államoknak, amelyek
kizárólag a lobogójukat viselni jogosult hajók tekintetében felhatalmaznak
elismert szervezeteket, hogy a nevükben felméréseket, kivizsgálásokat és
auditálásokat végezzenek, bizonyítványokat és iratokat adjanak ki, hajókat
jelzéssel lássanak el és egyéb, az IMO-egyezményekben vagy nemzeti jogszabályaikban
előírt feladatokat végezzenek, az ilyen felhatalmazás(oka)t a
kötelező nemzetközi okmányoknak megfelelően kell szabályozniuk [...]”.

A 391/2009/EK rendelet értelmében az
elismerést uniós szinten adják meg, és az elismert hajóosztályozó társaság az
elismerést követően jogszabályban előírt és osztályozási feladatokat
egyaránt elláthat az Unióban. Továbbá az elismerés a hajóosztályozó társaság
világszerte végzett tevékenységeire érvényes. A rendeletben előírt (több
esetben strukturális jellegű) kötelezettségek és minimumkövetelmények
jegyzéke a szervezet valamennyi tevékenységére vonatkozik, lobogótól
függetlenül.
Az III-szabályzattervezetben szereplő
fent említett korlátozás, amelynek értelmében a lobogó szerinti államok csak a
lobogójuk alatt közlekedő hajók tekintetében szabályozhatják a szervezetek
tevékenységét, összeütközésben állhat az uniós szinten az elismerés megadásának
és fenntartásának elengedhetetlen feltételeként alkalmazott követelményekkel.
Meg kell azonban jegyezni, hogy az elismerést a Bizottság adja meg, míg a
tagállamok csak uniós szinten elismert szervezeteket hatalmazhatnak fel.
1.7.1.3.  Különös követelmények
Az III-szabályzattervezet 18. szakasza
látszólag kimerítő felsorolást ad azokról a területekről, amelyeken
az államok – bizonyos szabványoknak való megfelelés érdekében – beavatkozhatnak
az elismert szervezetek tevékenységébe. E követelmények tág megfogalmazásuk
ellenére nem terjednek ki a rendeletben előírt valamennyi kötelezettségre
és minimumkövetelményre, így például a B. szakasz 5. pontjában
szereplő követelményre (szellemi tulajdon) vagy a rendelet 10. cikkének
(1) bekezdésében foglalt, az osztályozási szabályok összehangolására és a
kölcsönös elismerésre vonatkozó kötelezettségekre, továbbá a tagállamoknak a 2009/15/EK
irányelvben meghatározott kötelezettségeiből fakadó követelményekre, mint
az 5. cikk (2) bekezdésének b) pontjában előírt pénzügyi
felelősségre sem.
Azonban magából a szabályzat jellegéből
és a 6. szakaszban megállapított hatályából („A szabályzat azokat a
területeket kívánja szabályozni, amelyek a szerződő kormány vagy
szerződő fél számára szükségesek ahhoz, hogy egységes módon
végrehajtsa azon alkalmazandó nemzetközi okmányok rendelkezéseit, amelyekben
szerződő kormányként vagy szerződő félként részt vesz...”) úgy
tűnik, hogy a szabályzat rendelkezései úgy értelmezendők, mint
amelyek – kifejezett tiltás hiányában – olyan minimális szabványokat határoznak
meg, amelyeket az egyes államok tovább alakíthatnak és javíthatnak, ami
egyébként megfelel a 391/2009/EK rendelet (4) preambulumbekezdésében kifejezett
szándéknak.
1.7.1.4.  Az osztályozási szabályok
alkalmazása
Az III-szabályzattervezet 2. részének 19. szakasza
szerint „Egyetlen lobogó szerinti állam sem hatalmazhatja fel elismert
szervezeteit arra, hogy a lobogója alatti közlekedésre jogosultakon kívüli
hajókra – az egyezményekben és a szervezet kötelező okmányaiban foglalt
követelményeken túl – az osztályozási szabályaikhoz kapcsolódó követelményeket,
egyéb követelményeket, eljárásokat alkalmazzanak vagy más, jogszabályban
előírt tanúsítási folyamatok teljesítését írják elő.”
A lobogó szerinti államok tehát – a lobogójuk
alatt közlekedő hajók esetétől eltekintve – az általuk felhatalmazott
hajóosztályozó társaságok számára nem írhatnak elő olyan követelményeket,
amelyek túlmutatnak az egyezményekben és a kötelező IMO-okmányokban
foglalt követelményeken. Ezzel szemben bármely, lobogó szerinti állam
előírhat olyan követelményeket, amelyek összhangban állnak az
IMO-egyezményekkel vagy az egyéb kötelező IMO-jogeszközökkel, köztük
magával az III-szabályzattal és az RO-szabályzattal.
Az előző alszakaszból világosan
kiderül, hogy e rendelkezés nem terjed ki a fent említett rendeletben és
irányelvben foglalt számos követelményre.
Továbbá a szabályzatok kidolgozása során
előfordult esetek megmutatták, hogy bizonyos követelményeket néhány állam
hajlamos akként értelmezni, mintha azok korlátoznák szuverenitását. Ez az
értelmezés azonban az alábbi okok miatt alaptalan:
·
A hajóosztályozó társaságok szabadon alakíthatják
ki saját, megfelelőnek tartott szabályaikat és eljárásaikat, amennyiben
eleget tesznek az IMO által meghatározott célirányos előírásoknak. Az
említett szabályokat és eljárásokat saját, kizárólagos hatáskörükben fogadják
el.
·
Ebből következően az osztályozó
felmérések elvégzése és az osztályozó bizonyítványok kibocsátása – ami az
említett szabályoknak és eljárásoknak való megfelelés megteremtését, majd pedig
tanúsítását szolgálja – szigorúan magánjellegű tevékenység, tehát nem
állami és nem valamely állam nevében végrehajtott intézkedés.
·
Az osztályozási feladatok és a minősítés
magánjellege ténykérdés, amin az sem változtat, hogy e tevékenységek a
„jogszabályban előírt bizonyítványok kiállítása és szolgáltatások
nyújtása” fogalommeghatározás hatálya alá kerülnek. E magánjelleget az a tény
sem csorbítja, hogy a SOLAS-egyezmény II-I. fejezete A-1. részének 3-1. rendelkezésével
összhangban a szerződő felek felelősek annak biztosításáért,
hogy a lobogójuk alatt közlekedő hajók eleget tegyenek az Igazgatóság
által elismert hajóosztályozó társaság szerkezeti, mechanikai és elektromossági
követelményeinek: ahogyan az a rendelkezés konkrét szövegéből
egyértelműen kiolvasható, ezek a követelmények továbbra is a
hajóosztályozó társaságra, nem pedig az elismerést megadó államra vonatkoznak.
·
Minden hajóosztályozó társaság szabadon dönt arról,
hogy köt-e felhatalmazási megállapodást a lobogó szerinti államokkal és
következésképpen elfogadja vagy elutasítja-e az ezen államok által – az
említett osztályozási szabályok és eljárások tekintetében – az elismerés
feltételeként megállapított feltételeket.
·
Ezért minden elismert szervezetnek biztosítania
kell, hogy a különböző lobogó szerinti államokkal szemben megállapított
kötelezettségek összeegyeztethetők legyenek egymással. Noha teljességgel
elképzelhető, hogy a különböző államok által meghatározott, osztályozási
feladatokkal és minősítéssel kapcsolatos elismerés feltételei egymással
nem összeegyeztethetők, ez semmi esetre sem ütközik az államok szuverén
jogaival, és egyetlen következménye, hogy egy adott szervezet egyidejűleg
nem tudja megszerezni valamennyi állam vagy azok egy részének elismerését.
A múltbéli hajókatasztrófák, mint az Erika
és a Prestige balesete – mindkét hajó (akkori) harmadik ország lobogója
alatt, de uniós elismeréssel rendelkező szervezetek által osztályozott
hajóként közlekedett –, rámutattak arra, hogy a tengerbiztonság és a
környezetvédelem milyen mértékben függ Európában az Unió által elismert
hajóosztályozó társaságok – mind a jogszabályban előírt, mind az
osztályozási területen, lobogótól függetlenül végzett – jó teljesítményétől.
Az Unió nem tekinthet el ennek szükségességétől, máskülönben az az
ellentmondásos helyzet állna elő, hogy az uniós hajók biztonságának
tanúsítására jogosult, és így egy minőségében és méretében is
jelentős piachoz szabad hozzáféréssel rendelkező szervezetek a
harmadik országok lobogója alatt közlekedő hajók tanúsítása során
alacsonyabb szintű előírásokat alkalmazhatnának, így e hajók
veszélyeztethetnék az Unió olyan jogos és elemi érdekeit, mint a biztonság és a
környezet védelme. A 391/2009/EK rendelet ezért – amint az a (13)
preambulumbekezdéssel együttesen értelmezett 1. és 4. cikkéből
kiderül – előírja a megfelelő, rendszerszerű, az osztályozási és
jogszabályban előírt feladatokra a lobogó alapján való megkülönböztetés
nélkül egyaránt vonatkozó követelmények és kötelezettségek teljesítését, mint
annak elengedhetetlen feltételét, hogy egy adott szervezet megszerezze az uniós
elismerést, majd megtartsa azt.
1.7.2.     Az RO-szabályzat tervezete
1.7.2.1.  Osztályozási és jogszabályban
előírt bizonyítványok
Az RO-szabályzat II. részének 1.3. szakasza
szerint a „jogszabályban előírt bizonyítványok kiállítása és
szolgáltatások nyújtása” fogalom jelentése: „egy szuverén állam kormánya
által meghatározott törvényeknek, szabályoknak és rendeleteknek
megfelelően kibocsátott bizonyítványok és nyújtott szolgáltatások. Ez
magában foglalja a valamely nemzetközi egyezményben vagy nemzeti jogszabályban
foglalt követelményeknek való megfelelés bizonyítékaként egy bizonyítványnak a
lobogó szerinti állam általi vagy nevében történő kibocsátását
eredményező vagy a bizonyítvány kibocsátását elősegítő
tervfelülvizsgálatot, felmérést és/vagy auditálást. Ide tartoznak többek között
a lobogó szerinti állam által elismert szervezet által a SOLAS-egyezmény XI-1. fejezetének
1. rendelkezésével összhangban kibocsátott bizonyítványok, amelyek – az
elismert szervezet és a lobogó szerinti állam közötti elismerési megállapodás
értelmében – az elismert szervezet szerkezeti, mechanikai és elektromossági
követelményinek való megfelelés bizonyítékául szolgálhatnak.”
Figyelembe véve a „jogszabályban előírt
bizonyítvány” és az „osztályozási bizonyítvány” uniós jog szerinti
fogalommeghatározását, a fenti 1.7.1.1.–1.7.1.4. alszakaszokban az
III-szabályzat tervezete kapcsán kifejtett megállapítások az RO-szabályzat
tervezetére is alkalmazandók.
1.7.2.2.  Az elismert szervezetek közötti
együttműködés
Az RO-szabályzat tervezete II. részének 3.9.3.1.
és 3.9.3.2. pontja rendelkezik az elismert szervezetek közötti – de a lobogó
szerinti állam által meghatározott kereteken belüli – együttműködés
mechanizmusáról.
Az elismert szervezetek közötti
együttműködést a 391/2009/EK rendelet 10. cikkének (1) bekezdése
szabályozza, és az együttműködés az osztályozási feladatokra és a
minősítésre vonatkozik, a lobogó alapján történő megkülönböztetés
nélkül. Az uniós jogba foglalt e rendelkezésekkel ellentétben az
RO-szabályzattervezet II. részének 3.9.3.1. és 3.9.3.2. pontja a jelek
szerint bizonyos fokig korlátozza az elismert szervezetek közötti
együttműködést, amennyiben a szabályzat tagállamok általi végrehajtása azt
jelentené, hogy a) a kölcsönös elismerés csak akkor lehetséges, ha létezik az
egyes tagállamok közötti, a lobogóik alatt közlekedő hajókra vonatkozó, e
célból létrehozott keret, és b) e keret hatálya nem terjedhet túl az egyes tagállamok
lobogója alatt közlekedő flotta határain.
A 391/2009/EK rendelet közvetlenül
alkalmazandó valamennyi tagállamban, ezért eleget tesz az a) feltételnek. A 391/2009/EK
rendelet által létrehozott együttműködési keret az 1.7.1.3. és 1.7.1.4.
szakaszban ismertetett okok miatt azonban túlmutat az egyes tagállamok lobogói
alatt közlekedő flották határain, ezért nem felel meg a b) feltételnek,
tehát ütközik az RO-szabályzattervezet II. részének 3.9.3.1. és 3.9.3.2.
pontjával.
1.7.2.3.  Az osztályozási szabályok
alkalmazása
Mivel az RO-szabályzattervezet II. része 3.9.3.3. pontjának
rendelkezései megegyeznek az III-szabályzattervezet 2. része 19. szakaszában
foglaltakkal, az 1.7.1.4. alszakasz megállapításai e rendelkezésekre is
alkalmazandók.
1.7.2.4.  Elismert szervezetek
felhatalmazása
Az RO-szabályzattervezet II. részének 8.1.1. pontja
szerint „[...] egy lobogó szerinti állam az említett egyezmények által
előírtak értelmében csak a lobogója alatti közlekedésre jogosult hajókra
vonatkozóan hatalmazhat fel egy elismert szervezetet arra, hogy nevében a
jogszabályokban előírt bizonyítványok kiállításában és szolgáltatások
nyújtásában, valamint a tonnatartalom meghatározásában eljárjon. E
felhatalmazások az elismert szervezeteket nem kötelezik olyan intézkedések megtételére,
amelyek ütköznek egy másik lobogó szerinti állam jogaival.”
E rendelkezést a „jogszabályban előírt
bizonyítványok kiállítása és szolgáltatások nyújtása” fogalommeghatározással
összefüggésben kell elemezni ahhoz, hogy kiderüljön, a lobogó szerinti
tagállammal szembeni követelményeknek az osztályozási bizonyítványokra és a
szervezetek által az uniós szintű elismerés megszerzése érdekében
teljesítendő minimumkövetelmények jegyzékére való kiterjesztése ütközhet-e
más lobogó szerinti tagállamok hatáskörével. E tekintetben az 1.7.1.3. és 1.7.1.4.
szakasz megállapításai itt is alkalmazandók.
1.8.        IMO-auditálás
A
vita tárgyát képező nemzetközi egyezmények tervezett módosításaival egy
kötelező IMO-tagállami auditálási rendszer is létrejön, amelynek meghatározása
a következő: „az IMO által létrehozott és a Szervezet által kidolgozott
iránymutatásokat figyelembe vevő kötelező IMO-tagállami auditálási
rendszer, amelynek célja, hogy biztosítsa az IMO jogeszközeinek következetes és
hatékony végrehajtását, és segítséget nyújtson a tagállamoknak e téren
meglévő képességeik és általános teljesítményük javításához.”
Az előterjesztett módosítások értelmében
ezeket az auditálásokat rendszeres időközönként el kell végezni a
tagállamokban. A fogalommeghatározás szerint az auditálás során meg kell
vizsgálni az IMO jogeszközeinek megfelelő alkalmazását, és az auditálásnak
– figyelembe véve a kidolgozott iránymutatásokat – az IMO Főtitkársága
által meghatározott általános menetrenden kell alapulnia.
A kötelező IMO-auditálás így elvben
kiterjed a 391/2009/EK rendeletben és a 2009/15/EK irányelvben meghatározott
nemzetközi egyezmények, többek között az III-szabályzat és az RO-szabályzat
előírásainak való megfelelés értékelésére is.
Ebben a tekintetben meg kell vizsgálni, hogy
előállhat-e olyan helyzet, amikor a tagállamok nemzetközi és uniós jog
szerinti kötelezettségei összeegyeztethetetlenek.
Az 1.7.1. és 1.7.2. szakaszban elvégzett
elemzésből kiderül, hogy az III-szabályzattervezet és az
RO-szabályzattervezet számos területen ütközik az alkalmazandó uniós joggal,
ezért biztosítani kell, hogy a szóban forgó nemzetközi tengerbiztonsági
egyezmények alapján a tagállamokra háruló kötelezettségek – amelyek
teljesítését az IMO auditálni fogja – és a tagállamok uniós kötelezettségei
összeegyeztethetők legyenek egymással.
1.9.        A 2008/106/EK irányelv
A szabályzattervezetek és a 2008/106/EK
irányelv rendelkezései – az 1.6.–1.8. szakaszban szereplő megállapítások
sérelme nélkül – nem ütköznek egymással.
1.10.      Következtetés
A fentiekre tekintettel az III-szabályzatot és
az RO-szabályzatot a tagállamok csak akkor ismerhetik el magukra nézve
kötelező erejűnek, ha a megfelelő biztosítékok szavatolják az
alábbiakat:
a)           a 391/2009/EK rendelet és a 2009/15/EK
irányelv teljes körű érvényesülését, illetve az Unió e vívmányok
továbbfejlesztésére irányuló képességét, valamint
b)           a Bizottság képességét arra, hogy
csak azoknak a szervezeteknek adja meg az elismerést, amelyek teljesítik a 391/2009/EK
rendeletben meghatározott követelményeket és kötelezettségeket, és arra, hogy
az elismerést visszavonja azoktól, amelyek ezt nem teszik,
és e biztosítékok maradéktalanul fennmaradnak.
A Bizottság meglátása szerint az említett
irányelv és rendelet célkitűzéseinek megvalósítása érdekében a
tagállamoknak – amikor e szabályzatokat magukra nézve kötelező
erejűnek ismerik el – az uniós jog szerinti kötelezettségeik tekintetében
kifejezett fenntartással kell élniük, és tengerészeti hatóságaikat
kötelező IMO-tagállami auditálás alá kell vonniuk.
Az 1.7.1.3. szakaszban tárgyalt kérdések
tekintetében a tagállamoknak – amikor a szabályzatokat magukra nézve
kötelező erejűnek ismerik el – elegendő kinyilvánítaniuk, hogy a
szóban forgó rendelkezéseket egy adott módon értelmezik: például hogy azok csak
egy minimális követelményjegyzékről rendelkeznek, ami a lobogó szerinti
tagállamokat nem gátolja abban, hogy az elismert szervezetek vonatkozásában
egyéb követelményeket írjanak elő.
Végül a tagállamoknak a 2009/21/EK irányelv 7. cikkében
megállapított, az IMO-auditálásra vonatkozó kötelezettségét ugyancsak a
tagállamok nemzetközi és uniós szintű kötelezettségeinek fényében kell
vizsgálni. Az IMO auditálás során tehát csak a tagállamok által elfogadott
nemzetközi egyezmények rendelkezéseinek betartását kell ellenőrizni.
2013/0111 (NLE)
Javaslat
A TANÁCS HATÁROZATA
egyes szabályzatok elfogadása és bizonyos
egyezmények kapcsolódó módosításai tekintetében a Nemzetközi Tengerészeti
Szervezetben (IMO) az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 100. cikke (2)
bekezdésére, összefüggésben 218. cikke (9) bekezdésével,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
mivel:
(1)       Az IMO
Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának (MEPC) 64. ülésén (2012. október)
és az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottságának (MSC) 91. ülésén (2012.
november) korábban jóváhagyott, IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó
szabályzatot (az III-szabályzat) az IMO 28. közgyűlése várhatóan 2013
decemberében fogja elfogadni.
(2)       Az IMO
Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának (MEPC) 64. ülésén és az IMO
Tengerészeti Biztonsági Bizottságának (MSC) 91. ülésén korábban
jóváhagyott, az IMO elismert szervezetekre vonatkozó szabályzatát
(RO-szabályzat) e két bizottság várhatóan 2013 májusában, illetve
júniusában tartandó 65., illetve 92. ülésén fogadja el.
(3)       Az IMO Tengerészeti
Biztonsági Bizottsága 91. ülésén jóváhagyta a merülésvonalakról szóló, 1966. évi
nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: a merülésvonalakról szóló egyezmény), a
tengeren való összeütközések megelőzésére vonatkozó nemzetközi
szabályzatról szóló, 1972. évi egyezmény és a hajók köbözéséről
szóló, 1969. évi egyezmény módosításait az III-szabályzat, valamint egy
kapcsolódó, a lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer
kötelezővé tétele, továbbá az IMO 28. ülésén esedékes megvitatásuk és
elfogadásuk céljából.
(4)       Az IMO
Tengerikörnyezet-védelmi Bizottsága 64. ülésén jóváhagyta a hajókról
történő szennyezés megelőzéséről szóló, 1973. évi nemzetközi
egyezményre (a továbbiakban: a MARPOL-egyezmény) vonatkozó 1978. évi és 1997.
évi jegyzőkönyvek módosításait az III-szabályzat, valamint egy kapcsolódó,
a lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer kötelezővé
tétele céljából. Ezeket a módosításokat a bizottság a tervek szerint a 2014-ben
sorra kerülő 66. ülésén fogadja el.
(5)       Az IMO Tengerészeti
Biztonsági Bizottsága 91. ülésén jóváhagyta az „Életbiztonság a tengeren”
tárgyú, 1974. évi nemzetközi egyezményre (a továbbiakban: a SOLAS-egyezmény)
és annak 1988. évi jegyzőkönyvére, valamint a merülésvonalakról
szóló, 1966. évi nemzetközi egyezményre vonatkozó 1988. évi
jegyzőkönyv módosításait az III-szabályzat, valamint egy kapcsolódó, a
lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer kötelezővé tétele
céljából. A bizottság a várhatóan 2013 júniusában sorra kerülő 92. ülésén
a tervek szerint ugyanebből a célból jóváhagyja a tengerészek
képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat ellátásáról szóló, 1978. évi
nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: az STCW-egyezmény) módosításait. Az e
bekezdésben említett módosításokat a bizottság a tervek szerint a 2014-ben
sorra kerülő 93. ülésén fogadja el.
(6)       Az IMO
Tengerikörnyezet-védelmi Bizottsága az RO-szabályzat kötelezővé tétele
céljából 64. ülésén jóváhagyta a MARPOL-egyezményre vonatkozó, 1978. évi
jegyzőkönyv módosításait. Ezeket a módosításokat a bizottság a tervek
szerint 65. ülésén fogadja el.
(7)       Az IMO Tengerészeti
Biztonsági Bizottsága az RO-szabályzat kötelezővé tétele céljából 91. ülésén
jóváhagyta a SOLAS-egyezmény és a merülésvonalakról szóló egyezményre
vonatkozó, 1988. évi jegyzőkönyv módosításait. Ezeket a módosításokat
a bizottság a tervek szerint 92. ülésén fogadja el.
(8)       Az IMO Főtitkársága
elfogadásukat követően a fent említett egyezmények módosításait a
megfelelő szerződő felek elé terjeszti annak érdekében, hogy
azokat a felek az egyes egyezmények vonatkozó rendelkezéseivel összhangban
hallgatólagosan vagy kifejezetten magukra nézve kötelező erejűnek
ismerjék el.
(9)       A fent említett egyezmények
egyike sem tartalmaz a módosításokkal kapcsolatos fenntartások megfogalmazását
kizáró szerződéses kikötést.
(10)     Az III-szabályzat tervezetének
célja az, hogy a kötelező IMO-jogeszközök alkalmazásáról szóló
meglévő szabályzatot tartalmazó A.973(24) IMO-határozat helyébe lépjen,
amely viszont felváltotta a tagállamok által a hajófelügyeleti és hajóvizsgáló
szervezetek, valamint a tengerészeti hatóságok vonatkozó tevékenységeinek közös
szabályairól és szabványairól szóló 2009/15/EK európai parlamenti és tanácsi
irányelv[15]
3. cikke (1) bekezdésének értelmében kötelezően alkalmazandó A.847(20)
IMO közgyűlési határozatot.
(11)     Az RO-szabályzat kérdését a
fent említett irányelv és a hajófelügyeleti és hajóvizsgáló szervezetek közös
szabályairól és szabványairól szóló 391/2009/EK európai parlamenti és tanácsi
rendelet[16]
közvetlenül vagy különböző IMO-határozatokra való hivatkozás formájában
kimerítően szabályozza.
(12)     Továbbá a 2009/15/EK irányelv 7. cikke
(2) bekezdése első albekezdésének megfelelően a 2. cikk d)
pontjában említett nemzetközi megállapodások új egyezményeinek vagy
jegyzőkönyveinek elfogadását követően a Tanács a Bizottság
javaslatára a tagállamok parlamenti eljárásainak és az IMO vonatkozó
eljárásainak figyelembevételével határozatot hoz az ilyen új egyezmények vagy
jegyzőkönyvek ratifikációjának részleteiről, és gondoskodik arról,
hogy azokat a tagállamok egységesen és egyidejűleg alkalmazzák. A
„nemzetközi egyezmények” kifejezést a 2009/15/EK irányelv és a 391/2009/EK
rendelet egyaránt meghatározza, és e meghatározás a SOLAS-, a MARPOL- és a
merülésvonalakról szóló egyezmény és azok jegyzőkönyvei és módosításai
mellett a kötelezően alkalmazandó vonatkozó szabályzatok naprakész
változatára is kiterjed.
(13)     Az STCW-egyezmény alapján a
lobogó szerinti államokra háruló kötelezettségekről a tengerészek
képzésének minimumszintjéről szóló 2008/106/EK irányelv[17] módosításáról szóló 2012/35/EU
irányelv[18]
rendelkezik.
(14)     Biztosítani kell, hogy az
III-szabályzat és az RO-szabályzat alkalmazásából eredő – az
előző bekezdésekben említett egyezmények és más, az említett
szabályzatokat a szerződő felek számára kötelezővé tevő
egyezmények szerinti – tagállami kötelezettségek összhangban álljanak az uniós
joggal.
(15)     A lobogó szerinti állammal szembeni
követelmények teljesítéséről szóló 2009/21/EK irányelv[19] a tagállamok lobogó szerinti
államként teljesítendő számos kötelezettségét meghatározza. E
kötelezettségek közé tartozik különösen az, miszerint a tagállamoknak meg kell
tenniük az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy hatóságaikat legalább hétévente
IMO-auditálásnak vessék alá. Ez a rendelkezés azonban legkésőbb 2017.
június 17-én vagy – ha hatályba lép egy kötelező IMO-tagállami auditálási
rendszer – a Bizottság által meghatározott korábbi időpontban hatályát
veszti.
(16)     A fent említett okokból
kifolyólag az III-szabályzat és az RO-szabályzat, valamint a fent említett
egyezmények vonatkozó módosításai az EU kizárólagos hatáskörébe tartoznak,
amely hatáskör az Uniót az EUMSZ 3. cikke (2) bekezdése értelmében illeti meg,
annyiban, amennyiben a szóban forgó nemzetközi jogeszközök elfogadása közös
szabályokat érinthet vagy azok alkalmazási körét megváltoztathatja.
(17)     Az III-szabálytervezet számos
rendelkezése ütközik a fent említett uniós jogi eszközökkel, különösen a
következők tekintetében: a) a szabályzat kiterjesztése a lobogó szerinti
államok osztályozási feladatokkal és bizonyítványokkal kapcsolatos hivatalos
utasításaira, ami azzal a kockázattal jár, hogy a 391/2009/EK rendeletben e
feladatokra és bizonyítványokra megállapított követelmények vagy az e
követelmények végrehajtása érdekében hozott intézkedések esetleg indokolatlanul
vita tárgyát képezik; b) a lobogó szerinti állam képességének korlátozása,
miszerint az elismert szervezetek tevékenységét csak a lobogója alatt
közlekedő hajókra vonatkozóan szabályozhatja, ellentétben az említett
rendeletben meghatározott követelményekkel és kötelezettségekkel, amelyek –
lobogótól függetlenül – az elismert szervezetek valamennyi tevékenységére vonatkoznak;
c) annak tilalma, hogy a lobogó szerinti állam elismert szervezeteit
felhatalmazza arra, hogy a lobogója alatti közlekedésre jogosultakon kívüli
hajókra az egyezményekben vagy az IMO kötelező okmányaiban foglaltakon
túlmutató osztályozási és jogszabályban előírt követelményeket
alkalmazzanak, ami ellentétes a fent említett különös követelményekkel és
kötelezettségekkel.
(18)     Az RO-szabályzattervezet
számos rendelkezése ütközik a fent említett uniós jogi eszközökkel, különösen a
következők tekintetében: a) a „jogszabályban előírt bizonyítványok
kiállítása és szolgáltatások nyújtása” fogalommeghatározás, amely olyan
szolgáltatásokat és tanúsítási feladatokat foglal magában, amelyeket a 391/2009/EK
rendelet és a 2009/15/EK irányelv az elismert szervezetek osztályozó
tevékenységei részének és ennélfogva magánjellegű feladatnak tekint; b) az
elismert szervezetek együttműködésére vonatkozó követelményeknek a lobogó
szerinti állam által megállapított kereten belüli együttműködésre való korlátozása,
szemben a 391/2009/EK rendelet 10. cikkében meghatározott
kötelezettségekkel; c) az osztályozásra vonatkozó fenti szabályok alkalmazása.
Továbbá az RO-szabályzat tervezetének az a rendelkezése, amely tilt az elismert
szervezetekre vonatkozó minden olyan követelményt, amely ütközhet egy másik
lobogó szerinti állam jogaival, a szabályzatnak a jogszabályban előírt
minősítésre és szolgáltatások nyújtására vonatkozó meghatározásával együtt
értelmezve a szabályzat hamis értelmezéséhez vezethet, miáltal a 391/2009/EK
rendeletben előírt, az elismert szervezetek osztályozó tevékenységeire
vonatkozó követelmények végrehajtásának indokolatlan korlátozását
eredményezheti.
(19)     Sem az III-szabályzat
tervezetében felsorolt azon területek, ahol a szerződő felek
beavatkozhatnak az elismert szervezetek tevékenységébe, sem az RO-szabályzat
tervezetében foglalt, az elismert szervezetekre vonatkozó követelmények nem
terjednek ki a 391/2009/EK rendeletben meghatározott vagy a 2009/15/EK irányelv
értelmében a tagállamokra háruló kötelezettségekből fakadó valamennyi
minimumkövetelményre és kötelezettségre; e rendelkezések azonban úgy
értelmezendők, mint amelyek kifejezett tiltás hiányában a
szerződő felek által tovább alakítható és javítható
minimumszabályokat határoznak meg.
(20)     Sem az III-szabályzat
tervezete, sem az RO-szabályzat nem tartalmazhat semmilyen korlátozást az Unió
azon képességét illetően, hogy a Szerződésekkel és a nemzetközi
joggal összhangban meghatározza azokat a megfelelő feltételeket, amelyek
alapján az elismerés megadható azoknak a szervezeteknek, amelyek – az Unió
célkitűzéseinek elérése és különösen a tengerbiztonság növelése és a
környezetvédelem javítása érdekében – a tagállamok felhatalmazásával és nevében
hajófelmérést és tanúsítási tevékenységeket kívánnak végezni.
(21)     Eltekintve a fent leírt
területektől, ahol a szabályzatok ütközhetnek az uniós joggal, a két
szabályzattervezet összességében kedvező fejleménynek tekintendő,
amennyiben mind a lobogó szerinti államok, mind az elismert szervezetek
tevékenységeit illetően magas szintű előírásokat kíván
létrehozni; ez okból a 391/2009/EK rendelet (4) preambulumbekezdése
kifejezetten célul tűzte ki egy az elismert szervezetekre vonatkozó
IMO-kódex kidolgozását.Az Uniónak ezért támogatnia kell a két szabályzat
kötelező IMO-jogeszközként való elfogadását.
(22)     Az Unió nem tagja az IMO-nak,
és nem vesz részt szerződő félként a fent említett egyezményekben. A
Tanácsnak ezért fel kell hatalmaznia a tagállamokat arra, hogy az Unió
érdekében magukra nézve kötelező erejűnek ismerjék el azon
egyezmények módosításait, amelyek az III-szabályzatot és az RO-szabályzatot
kötelező erejűvé emelik, valamint egy kapcsolódó, a lobogó szerinti
államokra vonatkozó auditálási rendszert,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1)
Az Uniónak az IMO 28. közgyűlésén
képviselendő álláspontja az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülésén
jóváhagyott és az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 16. mellékletében
rögzített, IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó szabályzattervezet
jóváhagyása.
(2)
Az Uniónak az IMO 28. közgyűlésén
képviselendő álláspontja a következők jóváhagyása:
a)      a merülésvonalakról szóló, 1966. évi
nemzetközi egyezmény módosításai az IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó
szabályzat, valamint egy kapcsolódó, a lobogó szerinti államokra vonatkozó
auditálási rendszer kötelezővé tétele céljából, ahogy azt az IMO
Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülése jóváhagyta, és ahogy azt
az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 10. melléklete rögzíti;
b)      a hajók köbözéséről szóló, 1969. évi
nemzetközi egyezmény módosításai az IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó
szabályzat, valamint egy kapcsolódó, a lobogó szerinti államokra vonatkozó
auditálási rendszer kötelezővé tétele céljából, ahogy azt az IMO
Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülése jóváhagyta, és ahogy azt
az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 12. melléklete rögzíti;
c)      a tengeren való összeütközések
megelőzésére vonatkozó nemzetközi szabályzatról szóló, 1972. évi
nemzetközi egyezmény módosításai az IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó
szabályzat, valamint egy kapcsolódó, a lobogó szerinti államokra vonatkozó
auditálási rendszer kötelezővé tétele céljából, ahogy azt az IMO
Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülése jóváhagyta, és ahogy azt
az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 11. melléklete rögzíti.
2. cikk
(1)
Az Uniónak az IMO Tengerikörnyezet-védelmi
Bizottsága 65. ülésén képviselendő álláspontja az elismert
szervezetekre vonatkozó IMO-szabályzat tervezetének elfogadása, ahogy azt az
említett bizottság 64. ülése és az IMO Tengerészeti Biztonsági
Bizottságának 91. ülése jóváhagyta, és ahogy azt az MSC 91/22. számú
IMO-dokumentum 19. melléklete rögzíti.
(2)
Az Uniónak az IMO Tengerikörnyezet-védelmi
Bizottsága 65. ülésén képviselendő álláspontja a hajókról
történő szennyezés megelőzéséről szóló, 1973. évi
nemzetközi egyezményre vonatkozó 1978. évi jegyzőkönyv – az elismert
szervezetekre vonatkozó IMO-szabályzat kötelezővé tétele céljából
végrehajtott – módosításai elfogadásának jóváhagyása, ahogy azokat az IMO
Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának 64. ülése jóváhagyta, és ahogy
azokat a MEPC 64/23. számú IMO-dokumentum 23. melléklete rögzíti.
(3)
Az Uniónak az IMO Tengerikörnyezet-védelmi
Bizottsága 66. ülésén képviselendő álláspontja a hajókról
történő szennyezés megelőzéséről szóló, 1973. évi nemzetközi
egyezményre vonatkozó 1978. évi és 1997. évi jegyzőkönyv – az
IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó szabályzat, valamint egy kapcsolódó, a
lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer kötelezővé tétele
céljából végrehajtott – módosításai elfogadásának jóváhagyása, ahogy azokat az
IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának 64. ülése jóváhagyta, és ahogy
azokat a MEPC 64/23. számú IMO-dokumentum 20. melléklete rögzíti.
3. cikk
(1)
Az Uniónak az IMO Tengerészeti Biztonsági
Bizottsága 92. ülésén képviselendő álláspontja az elismert
szervezetekre vonatkozó IMO-szabályzat tervezetének elfogadása, ahogy azt az
említett bizottság 91. ülése és az IMO Tengerikörnyezet-védelmi
Bizottságának 64. ülése jóváhagyta, és ahogy azt az MSC 91/22. számú
IMO-dokumentum 19. melléklete rögzíti.
(2)
Az Uniónak az IMO Tengerészeti Biztonsági
Bizottsága 92. ülésén képviselendő álláspontja a következők
jóváhagyása:
a)      az „Életbiztonság a tengeren” tárgyú, 1974.
évi módosított nemzetközi egyezmény (SOLAS 1974) módosításai az elismert
szervezetekre vonatkozó IMO-szabályzat kötelezővé tétele céljából, ahogy
azt az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülése jóváhagyta, és
ahogy azt az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 20. melléklete rögzíti;
b)      a merülésvonalakról szóló, 1966. évi
nemzetközi egyezményre vonatkozó 1988. évi jegyzőkönyv módosításai az
elismert szervezetekre vonatkozó IMO-szabályzat kötelezővé tétele
céljából, ahogy azt az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülése
jóváhagyta, és ahogy azt az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 21. melléklete
rögzíti.
(3)
Az Uniónak az IMO Tengerészeti Biztonsági
Bizottsága 93. ülésén képviselendő álláspontja a következők
jóváhagyása:
a)      az „Életbiztonság a tengeren” tárgyú 1974. évi
módosított nemzetközi egyezmény (SOLAS 1974) módosításai az IMO-jogeszközök
alkalmazására vonatkozó szabályzat, valamint egy kapcsolódó, a lobogó szerinti
államokra vonatkozó auditálási rendszer kötelezővé tétele céljából, ahogy
azt az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülése jóváhagyta, és
ahogy azt az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 17. melléklete rögzíti;
b)      a merülésvonalakról szóló, 1966. évi
nemzetközi egyezményre vonatkozó 1988. évi jegyzőkönyv módosításai az
IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó szabályzat, valamint egy kapcsolódó, a
lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer kötelezővé tétele
céljából, ahogy azt az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottságának 91. ülése
jóváhagyta, és ahogy azt az MSC 91/22. számú IMO-dokumentum 18. melléklete
rögzíti.
(4)
Az Uniónak az IMO Tengerészeti Biztonsági
Bizottsága 92. és 93. ülésén képviselendő álláspontja a tengerészek
képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat ellátásáról szóló, 1978. évi
egyezmény – az IMO-jogeszközök alkalmazására vonatkozó szabályzat, valamint egy
kapcsolódó, a lobogó szerinti államokra vonatkozó auditálási rendszer
kötelezővé tétele céljából végrehajtott – megfelelő módosításainak,
majd azt követő elfogadásának jóváhagyása.
4. cikk
(1)
Az Unió 1–3. cikkben meghatározott
álláspontját az Unió érdekében együttesen eljáró tagállamok – egyben az IMO
tagjai – képviselik, az e határozat mellékletében foglalt fenntartással élve.
(2)
Az 1–3. cikkben meghatározott uniós álláspont
formai jellegű és kisebb változtatásainak elfogadásához nincs szükség ezen
álláspont módosítására.
5. cikk
A tagállamok felhatalmazást kapnak arra, hogy
az Unió érdekében és az e határozat mellékletében foglalt fenntartással élve az
1. cikk (2) bekezdésében, a 2. cikk (2) és (3) bekezdésében és a 3. cikk
(2)–(4) bekezdésében említett módosításokat magukra nézve kötelező
erejűnek ismerjék el.
6.
cikk
Ennek a
határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
MELLÉKLET
Fenntartás [a szerződő
tagállam] részéről
[A vonatkozó szabályzat] tekintetében [a szerződő tagállam] pontosítja, hogy
az említett szabályzat egyetlen rendelkezése sem értelmezhető oly módon,
mintha az bármilyen módon korlátozná [a szerződő tagállam]
uniós jog szerinti kötelezettségeinek teljesítését. [A szerződő
tagállam] továbbra is be kívánja tartani különösen a
hajófelügyeleti és hajóvizsgáló szervezetek közös szabályairól és szabványairól
szóló vonatkozó uniós jogszabályt, főképp a következők tekintetében:
–          a „jogszabályban előírt
bizonyítványok” és az „osztályozási bizonyítványok” fogalommeghatározása;
–          az elismert szervezetekre
vonatkozóan meghatározott kötelezettségek és követelmények hatálya;
–          az elismert szervezetek elismerése,
értékelése és adott esetben az azokra vonatkozó korrekciós intézkedések vagy
szankciók kiszabása terén az Európai Bizottságra háruló feladatok.
Továbbá [a szerződő tagállam]
úgy véli, hogy [a vonatkozó szabályzat] olyan minimumkövetelményeket
tartalmaz, amelyeket az államok tovább alakíthatnak és javíthatnak oly módon,
ahogy az a tengerbiztonság növelése és a környezetvédelem javítása
szempontjából megfelelő.
Az
IMO-auditálások során kizárólag a nemzetközi egyezmények azon rendelkezéseinek betartását
kell ellenőrizni, amelyeket [a szerződő tagállam] –
többek között e fenntartás értelmében – elfogadott.
[1]               Az IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottsága.
[2]               Az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottsága.
[3]               Vagy elegendő kifejezett megerősítés elérése
esetén 12 hónap.
[4]               Vagy elegendő kifejezett megerősítés elérése
esetén 12 hónap
[5]               A SOLAS-egyezmény, a merülésvonalakról szóló egyezmény
és az STCW-egyezmény párhuzamos módosításával való összhang érdekében a
megerősítés határideje 2015. július 1-ig meghosszabbítható.
[6]               A SOLAS-egyezmény, a merülésvonalakról szóló egyezmény
és az STCW-egyezmény párhuzamos módosításával való összhang érdekében a
hatályba lépés 2016. január 1‑ig elhalasztható.
[7]               HL L 131., 2009.5.28., 47. o.
[8]               HL L 319., 1994.12.12., 20. o.
[9]               HL L 131, 2009.5.28., 11. o.
[10]             3. cikk (1) bekezdés.
[11]             (13) preambulumbekezdés.
[12]             HL L 131., 2009.5.28., 132. o.
[13]             A legutóbb a 2012/35/EU irányelvvel
módosított irányelv, HL L 323., 2008.12.3.,
33. o.
[14]             Lásd az alábbi 1.7.1.4. szakaszt.
[15]             HL L 131., 2009.5.28., 47. o.
[16]             HL L 131., 2009.5.28., 11. o.
[17]             HL L 323., 2008.12.3., 33. o.
[18]             HL L 343., 2012.12.14., 78. o.
[19]             HL L 131., 2009.5.28, 132. o.