				|

		52012PC0550

			Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezményhez („Bécsi Egyezmény”) szerződő félként csatlakozott tagállamoknak az Egyezményt módosító jegyzőkönyv Európai Unió érdekében történő megerősítésére, vagy az ahhoz történő csatlakozásra való felhatalmazásáról /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
1.1.        A javaslat célja
A nukleáris felelősségi rendszert
jelenleg elsősorban két jogi aktus szabályozza: az 1997. évi
jegyzőkönyvvel módosított „Bécsi Egyezmény”, és a számos
jegyzőkönyvvel módosított és az 1963. január 31-i brüsszeli
egyezménnyel (a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) kiegészített, az atomenergia
területén való polgári jogi felelősségről szóló 1960. évi
„Párizsi Egyezmény”. E két egyezmény lényegében hasonló fő alapelveket
tartalmaz. Azonban néhány uniós tagállam a Párizsi Egyezmény szerződő
fele, míg mások a Bécsi Egyezmény szerződő felei.
Az 1997. évi jegyzőkönyv 12–14. cikke
a joghatóságra és a Bécsi Egyezmény alkalmazásával összefüggő határozatok
elismerésére és végrehajtására vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. Ezek a
szabályok érintik az európai uniós jog rendelkezéseit, különös tekintettel a
polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok
elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK
tanácsi rendeletre. Ezért az Európai Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik
az 1997. évi jegyzőkönyvben meghatározott rendelkezések tekintetében.
Következésképpen a tagállamok az említett rendelkezések vonatkozásában nem
lehetnek az 1997. évi jegyzőkönyv szerződő felei. Egy
hasonló helyzetben, a Párizsi Egyezményt módosító 2004. február 12-i
jegyzőkönyv tekintetében tanácsi határozatokat fogadtak el abból a célból,
hogy az érintett tagállamokat felhatalmazzák arra, hogy az unió érdekében
aláírják és megerősítsék a jegyzőkönyvet, vagy csatlakozzanak ahhoz.
A Bizottság ebben az esetben is hasonló megoldást javasol.
A Bizottság azt javasolja, hogy a Tanács
hatalmazza fel azokat a tagállamokat, amelyek az atomkárokért való polgári jogi
felelősségről szóló, 1963. május 21-i egyezmény (a
továbbiakban: Bécsi Egyezmény) szerződő felei – azaz Bulgáriát, a
Cseh Köztársaságot, Észtországot, Lengyelországot, Litvániát, Magyarországot
(utólagosan) és Szlovákiát –, hogy az Európai Unió érdekében erősítsék meg
az Egyezmény módosításáról szóló, a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség égisze
alatt 1997. szeptember 12-én elfogadott jegyzőkönyvet[1], vagy csatlakozzanak ahhoz.
Végül pedig, bár kívánatos lenne az Európai
Unióban egységes rendszert alkalmazni az atomkárokért való felelősségre,
van lehetőség a kérdés rugalmas megközelítésére, mivel a Bécsi
Egyezményben és a Párizsi Egyezményben kialakított rendszerek
összeegyeztethetők.
1.2.        Az atomkárokért való polgári
jogi felelősségről szóló 1963. évi Bécsi Egyezmény módosításáról
szóló jegyzőkönyv
A Bécsi Egyezményt a nukleáris balesetek által okozott károk
áldozatainak részére történő megfelelő és méltányos kártérítés
nyújtása érdekében fogadták el. Az egyezmény a nukleáris energia terén a
polgári jogi felelősség különleges rendszerét hozza létre, a következő
alapelvek alapján: a) „abszolút” felelősség, azaz vétkességre való
tekintet nélküli felelősség; b) a nukleáris létesítmény
üzemeltetőjének kizárólagos felelőssége; c) a felelősség
összegszerű korlátozása és/vagy a biztosítás vagy bármely más pénzbeli
garancia által fedezett felelősség korlátozása; d) a felelősség
időbeli korlátozása.
Az 1997. évi jegyzőkönyv
A Bécsi Egyezményt a 2003. október 4-én
hatályba lépett 1997. évi jegyzőkönyv módosította az atomkárokért
való kártalanítás rendszerének tökéletesítése céljából.
Az 1997. évi jegyzőkönyv többek
között tartalmazza az atomkár új meghatározását (amely most már a környezeti
kár és a megelőző intézkedések fogalmára is kiterjed), kiterjeszti a
Bécsi Egyezmény földrajzi hatályát, meghosszabbítja az elhalálozás és a
személyi sérülés esetén az igények előterjesztésére rendelkezésre álló
időt, és jelentősen megemeli a kártalanítás legalacsonyabb
értékhatárait. A joghatósággal kapcsolatban is tartalmaz új szabályokat,
amelyek azokra az esetekre vonatkoznak, amikor a nukleáris baleset a nukleáris
anyagnak a Bécsi Egyezményben részes Állam területén található létesítménybe
vagy onnan történő szállítása során következik be.
Az 1997. évi jegyzőkönyv 19. cikkének
(1) cikke értelmében azt az Államot, amely szerződő fele a
jegyzőkönyvnek, de nem szerződő fele az 1963. évi Bécsi
Egyezménynek, kötelezik az Egyezménynek a jegyzőkönyv által módosított
rendelkezései az olyan más Államokkal szemben, amelyek a jegyzőkönyvnek
szerződő felei, és – amennyiben az adott Állam a
megerősítő, elfogadó, jóváhagyó vagy csatlakozási okirata letétbe
helyezésekor ettől eltérő szándékát nem jelzi – kötelezi az 1963. évi
Bécsi Egyezmény azon Államokkal szemben, amelyek csak annak szerződő
felei.
Az 1988. évi közös jegyzőkönyv
1988. szeptember 21-én a Párizsi
Egyezmény és a Bécsi Egyezmény közötti kapcsolatról rendezett konferencián
elfogadták a Bécsi Egyezmény és a Párizsi Egyezmény alkalmazásáról szóló közös
jegyzőkönyvet (a továbbiakban: az 1988. évi közös jegyzőkönyv),
mivel a Párizsi Egyezmény, a Brüsszeli Egyezmény és a Bécsi Egyezmény ugyanazon
alapelveken alapul. A közös jegyzőkönyv elsődleges célja az
Egyezmények alkalmazásának összehangolása volt.
Az 1988. évi közös jegyzőkönyv két
fő tekintetben kapcsolja össze a két Egyezményt.
Elsősorban kölcsönösen kiterjeszti az üzemeltetőknek a
párizsi és a bécsi rendszerekben meghatározott felelősségét
(II. cikk). Így ha olyan nukleáris baleset történik, amelyért valamely
üzemeltető mind a Bécsi Egyezmény, mind a közös jegyzőkönyv alapján
felelős, az üzemeltető a Bécsi Egyezmény szerinti felelősséggel
tartozik azért az atomkárért is, amelyet nem a Bécsi Egyezmény
szerződő feleinek területén szenvedtek el, hanem amely azon Államok
területén következett be, amelyek mind a Párizsi Egyezménynek, mind pedig a
közös jegyzőkönyvnek szerződő felei. Ugyanígy érvényesül a
kölcsönösség, ha olyan baleset következik be, amelyért valamely üzemeltető
mind a Párizsi Egyezmény, mind pedig a közös jegyzőkönyv alapján
felelős.
Másodsorban az 1988. évi közös
jegyzőkönyv azt a célt is szolgálja, hogy kiküszöbölje azokat a
konfliktusokat, amelyek a két Egyezmény egyidejű alkalmazásából fakadóan
egyébként felmerülhetnének, különösen a szállítással kapcsolatos esetekben
(III. cikk).
Az 1988. évi közös jegyzőkönyvet öt
tagállam írta alá, és az megerősítés, csatlakozás, elfogadás vagy
jóváhagyás után 17 további tagállam vonatkozásában lépett hatályba.
2.           AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK
EREDMÉNYEI ÉS HATÁSVIZSGÁLATOK
A Bécsi Egyezmény módosításai a nukleáris
balesetek lehetséges áldozatai számára előnyös szempontokat tartalmaznak,
így például a felelősségi összegek emelését és az atomkár fogalmának
szélesebb körű meghatározását. Ezért – összhangban egy 2009-ben közzétett
tanulmány, valamint egy 2010 júniusában a nukleáris felelősséggel
kapcsolatban rendezett műhelytalálkozó következtetéseivel[2] – az érintettekkel folytatott
konzultációt követően a Bizottság megállapította, hogy a nukleáris
felelősség terén elfogadott egyetlen kezdeményezés sem gátolhatja a tagállamok
olyan nemzetközi egyezményekhez történő csatlakozását, amelyek javítják a
lehetséges áldozatok helyzetét az Európai Unióban. Az 1997. évi
jegyzőkönyvhöz való csatlakozás ezért előnyös az áldozatok egész
Európai Unióban történő kártalanítása szempontjából.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
3.1.        Az érintett tagállamok
Az Európai Unió alábbi kilenc tagállama
erősítette meg a Bécsi Egyezményt, illetve csatlakozott ahhoz: Bulgária, a
Cseh Köztársaság, Észtország, Magyarország, Lettország, Litvánia, Szlovákia,
Lengyelország és Románia. Az Egyesült Királyság és Spanyolország aláírta az
Egyezményt, de nem erősítette azt meg (ez a két ország a Párizsi Egyezmény
szerződő fele lett). Az Egyezmény Szlovénia tekintetében hatályát
vesztette.
Az 1997. évi jegyzőkönyvet a Cseh
Köztársaság, Magyarország, Litvánia és Olaszország írta alá (utóbbi a Párizsi
Egyezmény részes fele). A jegyzőkönyvet Románia és Lettország (az Európai
Unióhoz való csatlakozásuk előtt), valamint Lengyelország (az Európai
Unióhoz való csatlakozása után) erősítette meg.
A Tanács határozatának ezért azokra a
tagállamokra kell vonatkoznia, amelyek a Bécsi Egyezmény szerződő
felei, azaz Bulgáriára, a Cseh Köztársaságra, Észtországra, Magyarországra,
Litvániára, Lengyelországra (utólagosan) és Szlovákiára. Figyelemmel arra, hogy
Olaszország, az Egyesült Királyság és Spanyolország – bár aláírták a Bécsi
Egyezményt – a nukleáris felelősség hasonló rendszerét bevezető
Párizsi Egyezmény szerződő felei, ezekre az országokra nem kell vonatkoznia
a Tanács határozatának.
3.2.        A Tanács 44/2001/EK rendelete

A Tanács 2000. december 22-i 44/2001/EK rendelete[3] határozza meg a polgári és
kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok
elismeréséről és végrehajtásáról szóló szabályokat. A rendelet valamennyi
tagállamra nézve kötelező (Dániára különleges rendelkezések vonatkoznak).
A 44/2001/EK tanácsi rendeletben szabályozott
joghatósági szabályokat akkor kell alkalmazni, ha az alperes a rendelet által
kötelezett valamelyik tagállamban rendelkezik állandó lakóhellyel. Azok az
alperesek, akiknek állandó lakóhelye nem egy tagállamban található, az adott
Állam nemzeti joghatósági szabályaival összhangban állíthatók bíróság elé az
egyes tagállamokban, figyelemmel a 22. cikkre (kizárólagos joghatóság) és
a 23. cikkre (a bírói fórum választására vonatkozó kikötések).
A joghatóság elsősorban az alperes
állandó lakóhelyén alapul. Ezen túl jogellenes károkozással, jogellenes
károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen
cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben egy tagállamban állandó
lakóhellyel rendelkező személy perbe fogható abban a tagállamban, ahol a
káresemény történt vagy történhet. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az a
hely, ahol a károkozó esemény történt, azt a helyet jelenti, ahol a káreseményt
előidéző cselekményre sor került, vagy ahol a kár bekövetkezett.
Biztosítással kapcsolatos ügyekben egy olyan biztosító, amelynek székhelye egy
tagállamban található, perbe vonható a) azon tagállam bíróságain, ahol a
biztosító székhelye található, vagy b) abban a tagállamban, ahol a felperes állandó
lakóhellyel rendelkezik, amennyiben a keresetet a
biztosításikötvény-tulajdonos, a biztosított személy vagy a kedvezményezett
terjeszti elő, vagy c) amennyiben szerepét tekintve társbiztosító, annak a
tagállamnak a bíróságán, ahol a vezető biztosítótársaság ellen eljárást
indítottak. Felelősségbiztosítás esetén a biztosító perelhető továbbá
a károkozó esemény bekövetkezésének helye szerinti bíróságokon, valamint – ha a
bíróság helye szerinti jog ezt megengedi – bevonható a sérelmet szenvedett fél
által a biztosított személy ellen indított eljárásba.
A 44/2001/EK tanácsi rendelet értelmében
az egyik tagállamban meghozott ítéletet bármely különleges eljárás
előírása nélkül el kell ismerni és végre kell hajtani a többi tagállamban.
Korlátozott számú jogalap fennállása esetén azonban megtagadható az elismerés:
közrendi megfontolásokra, a védelem jogának tiszteletben tartására, valamint
bizonyos összeegyeztethetetlen határozatokra tekintettel.
3.3.        Uniós hatáskör az 1997. évi
jegyzőkönyv tekintetében
A nukleáris polgári jogi felelősséget nem
szabályozza uniós jogszabály. A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra
alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11-i 864/2007/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (Róma II.) kizárja hatálya alól a
nukleáris felelősséget.
Az 1997. évi jegyzőkönyv azonban
tartalmaz a 44/2001/EK tanácsi rendeletet érintő rendelkezéseket. A
rendelet alapján rendelkezésre álló többféle joghatósági jogalappal szemben az 1997. évi
jegyzőkönyvvel módosított Bécsi Egyezmény XI. cikke főszabályként
azon Részes Állam bíróságainak kizárólagos joghatóságát írja elő, amelynek
területén a nukleáris baleset történt.
A Bécsi Egyezmény XI. cikke különösen a
baleset által okozott kár megtérítésére irányuló keresetek tekintetében írja
elő azon Szerződő Állam bíróságainak kizárólagos joghatóságát,
amelynek területén a nukleáris baleset történt. Amennyiben a baleset a
Szerződő Felek területén kívül történt, vagy ha annak helye nem
állapítható meg teljes bizonyossággal, annak az Államnak a bíróságai illetékesek
az ilyen keresetek tárgyalására, ahol az a létesítmény található, amelynek
üzemeltetője felelősségét meg lehet állapítani.
Az 1997. évi jegyzőkönyv rendelkezik
továbbá azon Szerződő Parti Fél bíróságainak kizárólagos
joghatóságáról, amelynek kizárólagos gazdasági övezetében a nukleáris baleset
bekövetkezett. E joghatóság biztosításának feltétele az, hogy az Egyezmény
letéteményesét még a nukleáris baleset előtt értesítsék az övezetről.

Ami az 1997. évi jegyzőkönyvvel módosított Bécsi Egyezmény
XII. cikke alapján történő elismerés és végrehajtás szabályait
illeti, a hatáskörrel rendelkező bíróság bármely olyan ítéletére kiterjed
a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó egyedi rendelkezések
hatálya, amely ellen rendes jogorvoslatra már nincs lehetőség. Néhány
kivétellel[4]
a XII. cikk úgy rendelkezik, hogy az ítéletet valamennyi
Szerződő Fél területén el kell ismerni, és az úgy hajtható végre,
mintha egy nemzeti bíróság ítélete lenne. Az eset érdemi felülvizsgálata soha
nem engedélyezett.
Az Európai Unió kizárólagos joghatósággal
rendelkezik az 1997. évi jegyzőkönyv joghatóságra, valamint a
határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó rendelkezései
tekintetében, mivel ezek a Bíróság ítélkezési gyakorlatában[5] meghatározottak szerint érintik
a 44/2001/EK tanácsi rendelet megfelelő szabályait. A tagállamok ezért a
jövőben egyrészt nem térhetnek el maguk között ezektől a
szabályoktól, másrészt nem vállalhatnak olyan szerződéses
kötelezettségeket nem tagállam országokkal szemben, amelyek érintik
e szabályokat.
3.4.        A tagállamok felhatalmazása
A Bécsi Egyezmény és az 1997. évi
jegyzőkönyv azonban nem tartalmaz a regionális gazdasági szervezetekre
vonatkozó olyan kikötést, amely lehetővé tenné az Európai Unió számára,
hogy a jegyzőkönyv Szerződő Fele legyen. Következésképpen az
Európai Unió nincs abban a helyzetben, hogy az 1997. évi jegyzőkönyv
Szerződő Fele legyen.
Az 1997. évi jegyzőkönyv, amely
javítja az áldozatok védelmét nukleáris balesetek esetén, különösen fontos az
Európai Unió és tagállamai számára. Kivételes alapon ezért indokolt, hogy az
Európai Unió a hatáskörét azon tagállamain keresztül gyakorolja, amelyek a
Bécsi Egyezmény Szerződő Felei.
Azonban nem tekintve azokat a tagállamokat,
amelyek már a módosított Párizsi Egyezmény Szerződő Felei, az Európai
Unió öt tagállama, nevezetesen Ausztria, Írország, Luxembourg, Málta és Ciprus
nem Szerződő Felei sem a módosított Párizsi Egyezménynek, sem az 1963. évi
Bécsi Egyezménynek. Következésképpen tényszerűen indokoltnak
tekinthető megengedni azt, hogy ez az öt tagállam kivételesen ne váljon
Szerződő Féllé az 1997. évi jegyzőkönyvben, és így továbbra
is alkalmazhassák a 44/2001/EK tanácsi rendelet szabályait a Bécsi Egyezmény és
az 1997. évi jegyzőkönyv hatálya alá tartozó kérdésekben. A joghatósági
szabályok Európai Unión belüli alkalmazására vonatkozó ezen eltérést az
indokolja, hogy:
– az 1997. évi jegyzőkönyv olyan
Egyezményt módosít, amelynek ez az öt tagállam nem Szerződő Fele;
– a 44/2001/EK tanácsi rendelet nem érinti
azokat az egyezményeket, amelyeknek a tagállamok Szerződő Felei.
Ennek következtében csak azoknak a
tagállamoknak kell megerősíteniük az Európai Unió érdekében az 1997. évi
jegyzőkönyvet, vagy csatlakozni ahhoz, amelyek jelenleg a Bécsi Egyezmény
Szerződő Felei. Lengyelország az Európai Unióhoz történő
csatlakozását követően erősítette meg az 1997. évi
jegyzőkönyvet. A határozat ezért Lengyelországra utólagosan vonatkozik.
Lettország és Románia már az Európai Unióhoz történő csatlakozásuk
előtt aláírta és megerősítette az 1997. évi jegyzőkönyvet.
Ezen okoknál fogva a Bizottság javasolja, hogy
az Európai Parlament és a Tanács fogadja el azt a határozatot, amellyel
felhatalmazza a Bécsi Egyezményben részes tagállamokat, hogy az Európai Unió
érdekében erősítsék meg az 1997. évi jegyzőkönyvet, vagy
csatlakozzanak ahhoz.
3.5.        A határozatok elismerésére és
végrehajtására vonatkozó szabályokat érintő fenntartás
Az 1997. évi jegyzőkönyv 14. cikkével módosított
XII. cikkben meghatározott, a határozatok elismerésére és végrehajtására
vonatkozó szabályok tekintetében biztosítani kell a 44/2001 rendelet
vonatkozó szabályainak folyamatos alkalmazását, amit Dániára az Európai
Közösség és a Dán Királyság között a polgári és kereskedelmi ügyekben a
joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról
kötött megállapodás[6]
terjeszt ki, illetve a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról,
valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2007.
október 30-i Luganói Egyezmény[7]
alkalmazását. A Bécsi Egyezmény XII. cikke alkalmazásának ilyen módon
történő korlátozása biztosítja a jog érvényesülésén alapuló uniós térség
egységességét és a határozatok szabad mozgását az Európai Unión belül anélkül,
hogy akadályt jelentene a jegyzőkönyvvel módosított Egyezmény tényleges
végrehajtására nézve, és nem jár lényeges következményekkel az Egyezményben
részes azon Államok tekintetében sem, amelyek nem tagjai az Európai Uniónak.
Az 1997. évi jegyzőkönyv nem szól a megengedhető
fenntartások kérdéséről. A szerződések jogáról szóló 1969. évi
Bécsi Egyezmény 19. cikke szerint fenntartás akkor engedhető meg, ha
az összeegyeztethető az egyezmény „céljával és rendeltetésével”, ami ebben
az esetben is fennáll.
Következésképpen az 1997. évi
jegyzőkönyvhöz való csatlakozáskor a tagállamok kötelesek biztosítani a
más tagállam (beleértve Dániát is) vagy a Luganói Egyezmény által kötelezett
nem uniós tagállam bírósága által hozott határozatok elismerésére és
végrehajtására vonatkozó uniós szabályok alkalmazását.
2012/0262 (NLE)
Javaslat
A TANÁCS HATÁROZATA
az atomkárokért való polgári jogi
felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezményhez („Bécsi
Egyezmény”) szerződő félként csatlakozott tagállamoknak az Egyezményt
módosító jegyzőkönyv Európai Unió érdekében történő
megerősítésére, vagy az ahhoz történő csatlakozásra való
felhatalmazásáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 218. cikke
(6) bekezdésének a) pontjával összefüggésben értelmezett 81. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Parlament
egyetértésére,
mivel:
(1)       Az atomkárokért való polgári
jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezményt (a
továbbiakban: Bécsi Egyezmény) módosító 1997. szeptember 12-i jegyzőkönyv
elfogadásának célja a nukleáris balesetek által okozott károk áldozatai
kártalanításának elősegítése volt.
(2)       Az Európai Unió kizárólagos
hatáskörrel rendelkezik a Bécsi Egyezmény egységes rendelkezéseket tartalmazó
XI. és XII. cikke tekintetében, amennyiben az ilyen rendelkezések
érintik a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a
határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i
44/2001/EK tanácsi rendeletben[8]
megállapított szabályokat. A tagállamok továbbra is fenntartják hatáskörüket az
1997. évi jegyzőkönyv hatálya alá tartozó, de az Európai Unió jogát
nem érintő ügyekben. Az 1997. évi jegyzőkönyv tárgyára és
céljára tekintettel, a jegyzőkönyv uniós hatáskörbe tartozó
rendelkezéseinek elfogadása nem választható el a tagállamok hatáskörébe tartozó
rendelkezésektől.
(3)       Az 1997. évi
jegyzőkönyv különösen fontos az Európai Unió és annak tagállamai
szempontjából, mert elősegíti a nukleáris balesetek által okozott károk
áldozatainak kártalanítását.
(4)       Regionális szervezetek nem
lehetnek a Bécsi Egyezmény és az 1997. évi jegyzőkönyv részes felei.
Ennek következtében az Európai Unió nincs olyan helyzetben, hogy aláírhassa
vagy megerősíthesse a jegyzőkönyvet. E körülmények között,
kivételes alapon indokolt, hogy az Európai Unió érdekében a tagállamok
erősítsék meg az 1997. évi jegyzőkönyvet, vagy csatlakozzanak
ahhoz.
(5)       Azonban az Európai Unió öt
tagállama, nevezetesen Ausztria, Írország, Luxemburg, Ciprus és Málta nem
Szerződő Felei a Bécsi Egyezménynek. Mivel az 1997. évi
jegyzőkönyv módosítja a Bécsi Egyezményt, és a 44/2001/EK tanácsi
rendelet felhatalmazza a szóban forgó Egyezmény által kötelezett tagállamokat
az abban foglalt joghatósági szabályok alkalmazásának folytatására,
tényszerűen indokolt, hogy e határozat csak azokra a tagállamokra
vonatkozzon, amelyek a Bécsi Egyezmény Szerződő Felei, és meg kell
engedni, hogy ez az öt tagállam kivételesen ne váljon Szerződő Féllé
az 1997. évi jegyzőkönyvben.
(6)       Ezért azoknak a
tagállamoknak, amelyek a Bécsi Egyezmény Szerződő Felei, az Európai
Unió érdekében az e határozatban foglalt feltételekkel meg kell
erősíteniük az 1997. évi jegyzőkönyvet, vagy csatlakozniuk kell
ahhoz. Ez a határozat Lengyelországra utólagosan vonatkozik, figyelemmel arra,
hogy Lengyelország 2010-ben megerősítette a jegyzőkönyvet.
(7)       Következésképpen az Európai
Unió tekintetében az 1997. évi jegyzőkönyv rendelkezéseit csak
azoknak a tagállamoknak kell alkalmazniuk, amelyek jelenleg a Bécsi Egyezmény
Szerződő Felei.
(8)       A tagállamoknak ésszerű
határidőn belül véglegesíteniük kell az 1997. évi jegyzőkönyvnek
az Európai Unió érdekében történő megerősítésére vagy az egyezményhez
való csatlakozásra vonatkozó eljárásaikat. A tagállamoknak információt kell
cserélniük a megerősítési vagy csatlakozási eljárások állásáról, hogy
felkészülhessenek az 1997. évi jegyzőkönyvet megerősítő
vagy az ahhoz való csatlakozásról szóló okirataik letétbe helyezésére.
(9)       A határozatok elismerése és
végrehajtása terén az 1997. évi jegyzőkönyv 14. cikkével
módosított Bécsi Egyezmény XII. cikkében meghatározott szabályok nem
élvezhetnek elsőbbséget sem a 44/2001/EK rendeletben – amit Dániára
az Európai Közösség és a Dán Királyság között a polgári és kereskedelmi
ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról
kötött megállapodás terjeszt ki –, sem a polgári és kereskedelmi ügyekben a
joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról
szóló, 2007. október 30-i Luganói Egyezményben meghatározott, vonatkozó
szabályokkal szemben. Ezért az 1997. évi jegyzőkönyv
megerősítése vagy az ahhoz történő csatlakozás során a tagállamok
kötelesek nyilatkozatot tenni a vonatkozó uniós szabályok további
alkalmazásának biztosítása céljából.
(10)     Az Európai Unióról szóló
szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló
szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és
2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt e határozat elfogadásában, az
rá nézve nem kötelező, illetve nem alkalmazandó,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1)        Az Európai Unió hatásköreinek
sérelme nélkül azok a tagállamok, amelyek jelenleg Szerződő Felei az
atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i
Bécsi Egyezménynek, az Európai Unió érdekében megerősítik az 1997. évi
jegyzőkönyvet vagy csatlakoznak ahhoz.
(2)        Az 1997. évi jegyzőkönyv
szövege e határozat mellékletét képezi.
(3)        E határozatban a „tagállam”
kifejezés valamennyi olyan tagállamot jelenti, amely jelenleg a Bécsi Egyezmény
Szerződő Fele.
2. cikk
(1)        A tagállamok megteszik a szükséges
lépéseket annak érdekében, hogy az 1997. évi jegyzőkönyvet
megerősítő vagy az ahhoz való csatlakozásról szóló okiratokat
ésszerű határidőn belül, és lehetőség szerint 2014. december 31.
előtt letétbe helyezzék a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Főigazgatójánál.
(2)        A tagállamok […]-ig tájékoztatják a Tanácsot és a
Bizottságot megerősítő vagy csatlakozási eljárásaik befejezésének
várható időpontjáról.
(3)        A tagállamok megerősítő
eljárásaik állásával kapcsolatban törekednek az egymás közötti információcserére.
3. cikk
Az 1997. évi jegyzőkönyv
megerősítésekor vagy az ahhoz való csatlakozáskor a tagállamok a
következő nyilatkozatot teszik:
„Az 1997. évi jegyzőkönyv hatálya
alá tartozó ügyekben született azon határozatokat, amelyeket a
jegyzőkönyvben Szerződő Félként szereplő valamely uniós
tagállam bírósága hozott, a jegyzőkönyvben Szerződő Félként
szereplő többi uniós tagállam elismeri és végrehajtja, az Európai Unió
vonatkozó szabályaival összhangban.
Az 1997. évi jegyzőkönyv hatálya alá
tartozó ügyekben született azon határozatokat, amelyeket a Dán Királyság
valamely bírósága hozott, a jegyzőkönyvben Szerződő Félként
szereplő többi uniós tagállam elismeri és végrehajtja, az Európai Közösség
és a Dán Királyság között a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról,
valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról kötött
megállapodással összhangban.
Az athéni jegyzőkönyv hatálya alá tartozó
ügyekben született azon határozatokat, amelyeket a polgári és kereskedelmi
ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és
végrehajtásáról szóló, 2007. október 30-i Luganói Egyezmény által kötelezett
valamely nem uniós állam bírósága hozott, a jegyzőkönyvben
Szerződő Félként szereplő többi uniós tagállam elismeri és
végrehajtja, az adott Egyezménnyel összhangban.”
4. cikk
Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos
Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
5. cikk
Ennek a
határozatnak a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
MELLÉKLET
Jegyzőkönyv az atomkárokért való
polgári jogi felelősségről szóló 1963. évi Bécsi Egyezmény
módosításáról
A JEGYZŐKÖNYV SZERZŐDŐ FELEI
FIGYELEMBE VÉVE, hogy hatályának
kiterjesztése, a nukleáris létesítmények üzemeltetőit terhelő
felelősség összegének növelése, valamint a megfelelő és méltányos
kártalanítás biztosítását szolgáló eszközök bővítése érdekében kívánatos
az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i
Bécsi Egyezmény módosítása,
A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:
1. cikk
Az egyezmény, amelynek rendelkezéseit ez a
jegyzőkönyv módosítja, az atomkárokért való polgári jogi
felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezmény (a
továbbiakban: 1963. évi Bécsi Egyezmény).
2. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény I. cikke
a következőképpen módosul:
1.           Az 1. bekezdés
j) pontja a következők szerint módosul:
a)      a ii) alpont végéről az „és”
szót el kell hagyni, és a iii) alpont végére kell beilleszteni.
b)      A pont az alábbi új, iv) alponttal
egészül ki:
iv)
olyan egyéb létesítményeket, amelyekben nukleáris fűtőanyag, illetve
radioaktív termék vagy hulladék található, a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség
Kormányzótanácsa által időről időre meghatározottak szerint;
2.           Az 1. bekezdés
k) pontja helyébe a következő szövegrész lép:
k) „Az atomkár” jelent:
i) elhalálozást vagy személyi sérülést;
ii) vagyon elvesztését vagy abban keletkezett
kárt;
és a következők mindegyikét az illetékes
bíróságon alkalmazott jog által meghatározott mértékben;
iii) az i) vagy ii) alpontban említett veszteségből
vagy kárból származó gazdasági veszteséget, amennyiben az az említett
alpontokban nem szerepel, ha azt ilyen veszteség vagy kár tekintetében
kártérítésre jogosult személy szenvedte el;
iv) a károsodott környezet helyreállítására
szolgáló intézkedések költségeit – kivéve, ha ez a károsodás jelentéktelen
mértékű –, ha ezeket az intézkedéseket ténylegesen meghozzák vagy azokat
meg kell hozni, és amennyiben nem szerepelnek a ii) alpontban;
v) a környezet bármely használatával vagy
haszonélvezetével kapcsolatos gazdasági érdekből származó bevételkiesést,
amelyre e környezet jelentős károsodása miatt került sor, és
amennyiben ez nem szerepel a ii) alpontban;
vi) a megelőző intézkedések költségeit,
és az ilyen intézkedések által okozott további veszteséget vagy kárt;
vii) bármely egyéb gazdasági veszteséget, kivéve
azt, melynek oka a környezet károsodása, ha ezt a hatáskörrel rendelkező
bíróságnak a polgári jogi felelősségre vonatkozó általános joga megengedi;
a fenti i)–v) és vii) alpont esetében
annyiban, amennyiben a veszteség vagy kár olyan ionizáló sugárzásból származik
vagy annak eredménye, amelyet egy nukleáris létesítményen belüli sugárforrás
bocsátott ki, vagy egy nukleáris létesítményben levő nukleáris üzemanyag
vagy radioaktív termékek vagy hulladék, vagy egy nukleáris létesítményből
érkező, származó vagy oda küldött nukleáris anyag bocsátott ki, akár az
ilyen anyag radioaktív jellemzői, akár a radioaktív jellemzők és az
ilyen anyag mérgező, robbanásveszélyes vagy más veszélyes tulajdonságainak
kombinációja miatt.
3.           Az 1. bekezdés
l) pontja helyébe a következő szövegrész lép:
l) „A nukleáris esemény” jelent: bármely olyan
történést vagy azonos forrásból eredő történések sorozatát, amely atomkárt
idéz elő vagy – kizárólag a megelőző intézkedések tekintetében –
ilyen jellegű károkozás komoly és azonnali veszélyével fenyeget.
4.           Az 1. bekezdés
l) pontját követően az 1. bekezdés az alábbi m), n), o) és
p) pontokkal egészül ki:
m) „A helyreállítási intézkedések” jelentenek
minden olyan ésszerű intézkedést, amelyet annak az Államnak az illetékes hatósága
jóváhagyott, ahol az intézkedéseket tették, és amelyek a környezet károsodott
vagy megsemmisült alkotórészei helyreállítására vagy megújítására irányulnak,
vagy arra, hogy ésszerű esetben ezeknek az alkotóelemeknek az
egyenértékű megfelelőjét telepítsék be a környezetbe. A kár helye
szerinti Állam joga határozza meg, hogy ki jogosult megtenni ezeket az
intézkedéseket.
n) „A megelőző intézkedések” jelentenek bármely személy által egy
nukleáris baleset bekövetkezését követően tett bármely olyan indokolt
intézkedést, amelynek célja a k) pont i)–v) vagy
vii) alpontjaiban említett kár megelőzése vagy minimalizálása, az
illetékes hatóságok jóváhagyásával, amennyiben azt az intézkedés megtételének
helye szerinti Állam joga előírja.
o) „Az ésszerű intézkedések” olyan intézkedéseket jelentenek, amelyeket az
illetékes bíróság joga szerint helyénvalónak és arányosnak ítéltek, tekintettel
az összes körülményre, például:
i) a keletkezett kár jellege és mértéke, vagy
megelőző intézkedések esetén az ilyen kár kockázatának jellege és
mértéke;
ii) meghozataluk időpontjában ezen
intézkedések hatásossága valószínűségének mértéke; és
iii) vonatkozó tudományos és műszaki
szakértelem.
p) „A különleges lehívási jog” – a
továbbiakban: SDR – a Nemzetközi Valutaalap által meghatározott, és általa
a saját műveletei és ügyletei során használt elszámolási egységet jelenti.

5.           A 2. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
2. A létesítmény helye szerinti Állam, ha a
vállalt kockázat megfelelőképpen korlátozott, bármely nukleáris
létesítményt vagy kis mennyiségű nukleáris anyagokat kivonhat az Egyezmény
alkalmazása alól, azzal a feltétellel, hogy:
a)      a nukleáris létesítmények tekintetében az
ilyen kizárás feltételeit a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Kormányzótanácsa
állapítja meg, és a létesítmény helye szerinti Állam általi bármely kizárás
megfelel ezeknek a feltételeknek; és
b)      kis mennyiségű nukleáris anyagok
tekintetében az ilyen mennyiségek legmagasabb kizárási határértékét a
Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Kormányzótanácsa állapítja meg, és a
létesítmény helye szerinti Állam általi bármely kizárás nem haladja meg ezeket
a határértékeket.
A
Kormányzótanács a nukleáris létesítmények kizárásának feltételeit és a kis
mennyiségű nukleáris anyagok legmagasabb kizárási határértékét
rendszeresen felülvizsgálja.
3. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
I. cikkét követően az Egyezmény az alábbi új, I.A. és I.B. cikkekkel
egészül ki:
I.A. cikk
1.           Ezt az Egyezményt az
atomkárokra kell alkalmazni, elszenvedésük helyétől függetlenül.
2.           A létesítmény helye szerinti
Állam jogszabályai azonban kizárhatják az Egyezmény alkalmazásának hatálya alól
a)      a nem Szerződő Fél Állam
területén elszenvedett kárt; vagy
b)      egy nem Szerződő Fél Állam
által a nemzetközi tengerjoggal összhangban létesített bármely tengeri
övezetben elszenvedett kárt.
3.           Az e cikk (2) bekezdése
szerinti bármely kizárás csak olyan nem Szerződő Fél Államra
vonatkozhat, amely a baleset idején
a)      nukleáris létesítménnyel rendelkezik a
saját területén vagy a nemzetközi tengerjoggal összhangban általa létesített
bármely tengeri övezetben; és
b)      nem biztosít egyenértékű kölcsönös
előnyöket.
4.           Az e cikk (2) bekezdése
szerinti bármely kizárás nem érinti a IX. cikk (2) bekezdésének
a) pontjában említett jogokat, és az e cikk (2) bekezdésének
b) pontja szerinti bármely kizárás nem terjed ki a hajóban vagy légi
járműben, illetve annak fedélzetén keletkezett károkra.
I.B. cikk
Ez az Egyezmény nem vonatkozik a nem békés
célokra használt nukleáris létesítményekre.
4. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
II. cikke a következőképpen módosul:
1.           A 3. bekezdés
a) pontjának végére a következő szövegrészt kell beilleszteni:
2.           A létesítmény helye szerinti
Állam korlátozhatja azon állami finanszírozás balesetenkénti összegét, amelyet
az itt meghatározott összegek és az V. cikk (1) bekezdésében
meghatározott összeg közötti esetleges különbség fedezésére bocsátanak
rendelkezésre.
3.           A 4. bekezdés végére a
következő szövegrészt kell beilleszteni:
A létesítmény
helye szerinti Állam korlátozhatja az e cikk (3) bekezdésének
a) pontjában biztosított, rendelkezésre álló állami alapok összegét.
4.           A 6. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
6. Senki sem tehető felelőssé olyan
veszteség vagy kár miatt, ami nem minősül az I. cikk (1) bekezdése
k) pontja értelmében atomkárnak, de ami atomkárnak minősülhetett
volna ugyanezen pont rendelkezéseinek értelmében.
5. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
III. cikke első mondatát követően a következő szövegrésszel
egészül ki:
A létesítmény helye szerinti Állam azonban
kizárhatja ezt a kötelezettséget az olyan szállítás tekintetében, amelyre
teljes egészében a saját területén belül kerül sor.
6. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
IV. cikke a következőképpen módosul:
1.           A 3. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
3. Az
Egyezmény értelmében semmiféle felelősség nem terheli az üzemeltetőt
azért az atomkárért, amely tekintetében bizonyítja, hogy azt közvetlenül
fegyveres konfliktus, háború, polgárháború vagy lázadás okozta.
2.           Az 5. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
5. Az üzemeltető nem felelős az
Egyezmény értelmében azért az atomkárért, amely:
a)      magában a nukleáris létesítményben vagy
az épülő nukleáris létesítményeket is beleértve más nukleáris
létesítményben keletkezik, azon a telephelyen, ahol a kérdéses létesítmény
található; és
b)      olyan vagyontárgyban keletkezik, amely
ugyanazon a telephelyen található, mint amelyet bármely ilyen létesítménnyel
összefüggésben használnak vagy használni terveznek.
3.           A 6. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
6. A nukleáris
anyag szállításában a nukleáris baleset bekövetkezésekor érintett
szállítóeszközben bekövetkezett kárért fizetett kártalanítás nem jár más károk
tekintetében az üzemeltető felelősségének 150 millió SDR,
vagy a Szerződő Fél által jogszabályai által meghatározott bármely
magasabb összeg, illetve az V. cikk (1) bekezdésének c) pontja
szerint meghatározott összeg alá történő csökkentésével.
4.           A 7. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
7. Az Egyezmény egyik rendelkezése sem érinti
az olyan természetes személy felelősségét, aki károkozási szándékkal
elkövetett cselekményével vagy mulasztásával olyan atomkárt okozott, amelyért
az üzemeltető e cikk (3) vagy (5) bekezdése szerint az Egyezmény
értelmében nem felel.
7. cikk
1.           Az 1963. évi Bécsi
Egyezmény V. cikkének helyébe a következő szövegrész lép:
1. A létesítmény helye szerinti Állam
korlátozhatja az üzemeltető felelősségét egy nukleáris baleset
tekintetében
a)      legalább 300 millió SDR-re;
vagy
b)      legalább 150 millió SDR-re,
feltéve, hogy az adott Állam ezen az összegen túlmenően és legalább 300 millió SDR-ig
állami alapokat biztosít az atomkárra vonatkozó kártalanítás céljára; vagy
c)      legalább 100 millió SDR
átmeneti összegre az e jegyzőkönyv hatálybalépésétől számított
legfeljebb 15 évig, az ezen időszak alatt bekövetkező nukleáris
balesetek tekintetében. Megállapítható 100 millió SDR-nél alacsonyabb
összeg, amennyiben az adott Állam az alacsonyabb összeg és a 100 millió SDR
közötti különbség fedezetére állami alapokat biztosít az atomkárra vonatkozó
kártalanítás céljára.
2. Nem érintve e cikk (1) bekezdését,
a létesítmény helye szerinti Állam, figyelemmel a nukleáris létesítmény vagy az
érintett nukleáris anyagok jellegére, valamint az ezekből származó baleset
várható következményeire, megállapíthat alacsonyabb összeghatárt az
üzemeltető felelősségére, azonban az így meghatározott összeg
semmiképpen sem lehet kevesebb, mint 5 millió SDR, és feltéve, hogy a
létesítmény helye szerinti Állam biztosítja állami alapok rendelkezésre állását
az (1) bekezdés szerint meghatározott összegig.
3. Bárhol is történjen a nukleáris baleset,
azokat az összegeket kell alkalmazni, amelyeket az a létesítmény üzemeltetési
helye szerinti Állam állapított meg az e cikk (1) és (2) bekezdéseivel
és a IV. cikk (6) bekezdésével összhangban, amelynek
üzemeltetője felelősségét meg lehet állapítani.
2.           Az V. cikket
követően az Egyezmény az alábbi négy új, V.A., V.B., V.C. és V.D. cikkel
egészül ki:
V.A. cikk
1.           Az V. cikkben említett
összegeken felül meg kell fizetni a bíróságok által az atomkárra vonatkozó
kártalanítási perekben megítélt kamatokat és költségeket.
2.           Az V. cikkben és a
IV. cikk (6) bekezdésében említett összegek kerekítéssel
átszámíthatók nemzeti pénznemre.
V.B. cikk
Minden Szerződő Fél biztosítja, hogy
a kárt szenvedő személyek kártérítéshez való jogukat anélkül
érvényesíthessék, hogy külön eljárásokat kellene indítaniuk az ilyen
kártérítéshez biztosított pénzeszközök eredete szerint.
V.C. cikk
1.           Ha a joghatósággal
rendelkező bíróságok egy olyan Szerződő Fél bíróságai, amely nem
azonos a létesítmény helye szerinti Állammal, akkor az V. cikk (1) bekezdésének
b) és c) pontjai, valamint a VII. cikk (1) bekezdése
alapján előírt állami alapokat, továbbá a bíróság által megítélt kamatokat
és költségeket rendelkezésre bocsáthatja az előbbi Szerződő Fél.
A létesítmény helye szerinti Állam köteles megtéríteni a másik
Szerződő Félnek az így kifizetett összegeket. Ez a két
Szerződő Fél megállapodik a megtérítési eljárásról.
2.           Ha a joghatsággal
rendelkező bíróságok egy olyan Szerződő Fél bíróságai, amely nem
azonos a létesítmény helye szerinti Állammal, akkor az a Szerződő
Fél, amelynek bíróságai joghatósággal rendelkeznek, köteles megtenni minden
ahhoz szükséges intézkedést, hogy a létesítmény helye szerinti Állam képes
legyen beavatkozni az eljárásokba és részt venni a kártalanítással kapcsolatos
bármely egyezségben.
V.D. cikk
1.           A Nemzetközi
Atomenergia-ügynökség (NAÜ) Főigazgatója összehívja a Szerződő
Felek ülését abból a célból, hogy módosítsák az V. cikkben említett
felelősségi korlátokat, ha a Szerződő Felek egyharmada kifejezi
erre vonatkozó kérését.
2.           A módosításokat a
jelenlévő és szavazó Szerződő Felek kétharmados többségével kell
elfogadni, feltéve, hogy a szavazáskor legalább a Szerződő Felek fele
jele van.
3.           A korlátok módosítására
vonatkozó javaslat tárgyalása során a Szerződő Felek ülése többek
között figyelembe veszi a nukleáris balesetből származó kár kockázatát, a
pénzbeli értékek változását és a biztosítási piac kapacitását.
4.           a) Az e cikk (2) bekezdésével
összhangban elfogadott bármely módosításról a NAÜ Főigazgatója értesíti
valamennyi Szerződő Felet elfogadás céljából. A módosítás az
erről szóló értesítést követő 18 hónapos időszak végén akkor
tekinthető elfogadottnak, ha legalább a Szerződő Felek
egyharmada a módosításnak az ülés általi elfogadásakor tájékoztatja a NAÜ
Főigazgatóját arról, hogy elfogadják a módosítást. Az e bekezdés
szerint elfogadott módosítás az azt elfogadó Szerződő Felek
tekintetében az elfogadását követő 12 hónap elteltével lép hatályba.
b) Ha az elfogadásra vonatkozó értesítés napját
követő 18 hónapos időszakon belül nem fogadják el a módosítást az
a) ponttal összhangban, a módosítást elutasítottnak kell tekinteni.
5.           Minden olyan
Szerződő Fél tekintetében, amely egy módosítást azt követően
fogad el, hogy azt elfogadták, de még nem lépett hatályba, vagy azt az
e cikk (4) bekezdése szerinti hatálybalépését követően fogadja
el, a módosítás az adott Szerződő Fél általi elfogadást követő 12
hónappal lép hatályba.
6.           Az az Állam, amely egy
módosításnak az e cikk (4) bekezdésével összhangban történő
hatálybalépését követően válik ennek az Egyezménynek a részesévé, és az
alábbiaktól eltérő szándékát nem jelzi,
a)      az Egyezmény módosított változatának
részeseként tekintendő; és
b)      az Egyezmény módosítás nélküli
változatának részeseként tekintendő azon Államokkal szemben, amelyek nem
fogadták el a módosítást.
8. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
VI. cikke a következőképpen módosul:
1.           Az 1. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
a)      Az ezen Egyezmény alapján történő
kártalanításra vonatkozó jogok megszűnnek, ha nem indítanak keresetet
i) elhalálozás és személyi sérülés tekintetében a
nukleáris baleset időpontját követő 30 éven belül;
ii) más kár tekintetében a nukleáris baleset
időpontját követően tíz éven belül.
b)      A létesítmény helye szerinti Állam joga
szerint azonban, ha az üzemeltető kártérítési felelősségét biztosítás
vagy bármely más pénzbeli garancia – beleértve az állami alapokat is – fedezi
hosszabb időtartamra, az illetékes bíróság joga úgy is rendelkezhet, hogy
az üzemeltetővel szembeni kártalanítási igény csak akkor évül el, amikor
eltelik az a hosszabb időszak, amely nem haladhatja meg azt az
időszakot, amely alatt az üzemeltető kárfelelősségét így
biztosították a létesítmény helye szerinti Állam jogszabályainak
megfelelően.
c)      Az elhalálozás vagy személyi sérülés
miatti kártalanítás céljából, vagy – az e bekezdés b) pontja szerinti
kiterjesztés alapján – más kár miatt indított olyan keresetek, amelyekre a
nukleáris baleset időpontját követő tíz év elteltével kerül sor,
semmilyen esetben sem érinthetik bármely olyan személy kártalanításra vonatkozó
jogait ezen Egyezmény alapján, aki az említett időszak lejártát
megelőzően indított keresetet az üzemeltető ellen.
2.           A 2. bekezdést el kell
hagyni.
3.           A 3. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
3. Az
Egyezmény alapján fennálló kártalanítási jogok – a hatáskörrel rendelkező
bíróság joga alapján – elévülnek, ha három éven belül nem indul kereset azt a
napot követően, amikor a károsult személy tudomást szerez vagy
ésszerűen tudomást kellett volna, hogy szerezzen a kárról és a kárért
felelős üzemeltetőről; az e cikk (1) bekezdésének
a) és b) pontjai szerint megállapított időszakok azonban nem
léphetők túl.
9. cikk
A VII. cikk a következőképpen
módosul:
1.           Az 1. bekezdésben a
bekezdés vége a következő két mondattal egészül ki, és az így módosított
bekezdés az adott bekezdés a) pontjává válik:
Ha az üzemeltető felelőssége
korlátlan, a létesítmény helye szerinti Állam korlátot határozhat meg a
felelős üzemeltető pénzügyi biztosítéka tekintetében, amely azonban
nem lehet kevesebb, mint 300 millió SDR. A létesítmény helye szerinti
Állam biztosítja az üzemeltetőnek felróhatónak elismert atomkárért való
kártalanítás kifizetését abban az esetben, ha a pénzügyi garancia nem lenne
elegendő, anélkül azonban, hogy ez a kifizetés meghaladná a pénzügyi
garancia e bekezdésben megállapított összegét.
2.           Az 1. bekezdés az alábbi
új, b) ponttal egészül ki:
b) Nem érintve e bekezdés a) pontját,
amennyiben az üzemeltető felelőssége korlátlan, a létesítmény helye
szerinti Állam, figyelemmel a nukleáris létesítmény vagy az érintett nukleáris
anyagok jellegére, valamint az ezekből származó baleset várható
következményeire, megállapíthat alacsonyabb összeghatárt az üzemeltető
pénzügyi garanciájának összegére, azonban az így meghatározott összeg
semmiképpen sem lehet kevesebb, mint 5 millió SDR, feltéve, hogy a
létesítmény helye szerinti Állam biztosítja az üzemeltetővel szemben
megállapított, atomkár miatti kártalanításra vonatkozó igények kifizetését a
szükséges állami alapok rendelkezésre bocsátásával abban az esetben, ha a
biztosítás vagy egyéb pénzügyi garancia nem lenne elegendő az igények
kielégítésére, anélkül azonban, hogy ez a kifizetés meghaladná az
e bekezdés a) pontjában megállapított összeget.
3.           A 3. bekezdés az „(1) bekezdés”
kifejezést követően a „vagy az V. cikk (1) bekezdésének
b) és c) pontja” szövegrésszel egészül ki.
10. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
VIII. cikke a következőképpen módosul:
1.           A VIII. cikk szövege a
cikk 1. bekezdésévé válik.
2.           A cikk az alábbi új, 2. bekezdéssel
egészül ki:
2. A VI. cikk (1) bekezdésének
c) pontjában foglalt szabály alkalmazásától függően, amennyiben az
üzemeltető ellen indított keresetek tekintetében az Egyezmény alapján
fizetendő kártalanítás meghaladja vagy várhatóan meghaladja az
V. cikk (1) bekezdése szerint rendelkezésre bocsátott maximális
összeget, a kártalanítás felosztása során elsőbbség illeti az
elhalálozáson vagy személyi sérülésen alapuló igényeket.
11. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
X. cikke a cikk végén az alábbi új mondattal egészül ki:
Az e cikk alapján fennálló
igényérvényesítési jog kiterjeszthető a létesítmény helye szerinti Állam
javára, ha az ezzel az Egyezménnyel összhangban állami alapokat biztosított.
12. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
XI. cikke a következőképpen módosul:
1.           A cikk az alábbi új, 1a. bekezdéssel
egészül ki:
1a. Amennyiben egy Szerződő Fél
kizárólagos gazdasági övezetének területén belül vagy – ilyen övezet
létesítésének hiányában – olyan területen belül, amely nem haladná meg egy
kizárólagos gazdasági övezet határait, ha ilyet létrehoztak volna, nukleáris
baleset történik, az adott nukleáris balesetből származó atomkárra
vonatkozó keresetek tekintetében, az Egyezmény alkalmazásában, kizárólag az
adott Fél bíróságai rendelkeznek joghatósággal. Az előző mondat
akkor alkalmazható, ha az adott Szerződő Fél a nukleáris balesetet
megelőzően tájékoztatta a letéteményest az ilyen területről. Ez
a bekezdés nem értelmezhető úgy, hogy megengedje a joghatóság olyan módon
történő gyakorlását, amely ellentétben állna a nemzetközi tengerjoggal,
beleértve az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezményét.
2.           A 2. bekezdés helyébe a
következő szövegrész lép:
2. Ha a nukleáris
baleset nem valamely Szerződő Fél területén, vagy az (1a) bekezdés
szerint bejelentett területen következett be, vagy a baleset helyét nem
lehetett teljes bizonyossággal megállapítani, annak az Államnak a bíróságai
illetékesek az ilyen keresetek tárgyalására, ahol az a létesítmény található,
amelynek üzemeltetője felelősségét meg lehet állapítani.
3.           A 3. bekezdés első
sorában és b) pontjában az „(1)” számot tartalmazó szövegrész után a
„, (1a)” szöveget kell beilleszteni.
4.           A cikk az alábbi új, 4. bekezdéssel
egészül ki:
4. Az
a Szerződő Fél, amelynek bíróságai joghatósággal rendelkeznek,
biztosítja, hogy bármely nukleáris balesettel kapcsolatban csak egy adott
bírósága rendelkezzen joghatósággal.
13. cikk
Az Egyezmény a XI. cikket követően
az alábbi új, XI.A. cikkel egészül ki:
XI.A. cikk
Az a szerződő fél, amelynek
bíróságai joghatósággal rendelkeznek, biztosítja, hogy atomkár miatti
kártérítési keresetekkel kapcsolatban
a)      bármely Állam keresetet nyújthat be azon,
atomkárt szenvedett személyek nevében, akik az adott Államnak az állampolgárai,
vagy akiknek állandó lakóhelye vagy tartózkodási helye az adott Állam területén
található, és akik ehhez hozzájárultak; és
b)      bármely személy keresetet nyújthat be
ezen egyezmény szerinti, jogátruházás vagy átengedés útján szerzett jogainak
érvényesítése érdekében.
14. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
XII. cikkének helyébe a következő szöveg lép:
XII. cikk
1.           El kell ismerni a
joghatósággal rendelkező Szerződő Állam bírósága által hozott
azon ítéletet, amely ellen már nincs lehetőség rendes jogorvoslatra,
kivéve, ha
a)      az ítéletet csalárd módon eszközölték ki;
b)      az a személy, akivel szemben az ítéletet
hozták, nem kapott lehetőséget a megfelelő körülmények között való
védekezésre;
c)      az ítélet ellentétes annak a Szerződő
Félnek a közrendjével, ahol el kell ismerni, és nem felel meg
igazságszolgáltatási alapelveinek.
2.           Minden olyan ítéletet,
amelyet e cikk (1) bekezdése alapján elismertek, és amelynek
végrehajtását annak a Szerződő Félnek a joga szerint megkövetelt formában
kérik, ahol az végrehajtandó, úgy kell végrehajtani, mintha
e Szerződő Fél bírósága hozta volna. Semmilyen olyan ügy,
amelyben már ítéletet hoztak, nem lehet újabb érdemi vizsgálat tárgya.
15. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
XIII. cikke a következőképpen módosul:
1.           A XIII. cikk szövege a
cikk 1. bekezdésévé válik.
2.           A cikk az alábbi új, 2. bekezdéssel
egészül ki:
2.
Nem érintve e cikk (1) bekezdését, amennyiben az atomkárért
fizetendő kártalanítás összege meghaladja a 150 millió SDR-t, a
létesítmény helye szerinti Állam jogszabálya eltérhet az Egyezmény
rendelkezéseitől egy olyan másik Állam területén vagy a nemzetközi
tengerjoggal összhangban létesített bármely tengeri övezetében elszenvedett
atomkár tekintetében, amely a baleset időpontjában az ilyen területen
nukleáris létesítménnyel rendelkezik, amennyiben az nem biztosít
egyenértékű összegben kölcsönös előnyöket.
16. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény
XVIII. cikkének helyébe a következő szövegrész lép:
Ez az egyezmény nem befolyásolja valamely
szerződő félnek a nemzetközi közjog általános szabályai szerinti
jogait és kötelezettségeit.
17. cikk
Az 1963. évi Bécsi Egyezmény a
XX. cikk után az alábbi új, XX.A. cikkel egészül ki:
XX.A. cikk
1.           A Szerződő Felek
közötti, az Egyezmény értelmezésére vagy alkalmazására vonatkozó vita esetén a
vitában álló felek egyeztetést folytatnak annak érdekében, hogy a vitát
tárgyalásos úton vagy bármely más, általuk elfogadható békés vitarendezési
eszközzel rendezzék.
2.           Ha az e cikk (1) bekezdésében
említett jellegű vita az egyeztetésre vonatkozó kérelemtől számított
hat hónapon belül nem rendezhető e cikk (1) bekezdése szerint,
akkor azt az ilyen vitában álló bármelyik fél kérelmére választottbíróság vagy
a Nemzetközi Bíróság elé kell bocsátani döntéshozatal céljából. Amennyiben a
vitát választottbíróság elé bocsátják, és a kérelem időpontjától számított
hat hónapon belül a vitában álló felek nem tudnak megegyezni a
választottbíróság összetételéről, bármelyik fél a Nemzetközi Bíróság
elnökéhez vagy az Egyesült Nemzetek Főtitkárához fordulhat egy vagy több
választottbíró kinevezése érdekében. Amennyiben a vitában álló felek egymásnak
ellentmondó kérést terjesztenek elő, az Egyesült Nemzetek Szervezetének
Főtitkárához szóló kérésnek van elsőbbsége.
3.           Az Egyezmény megerősítése,
elfogadása, jóváhagyása vagy az ahhoz történő csatlakozás során egy Állam
nyilatkozatot tehet arról, hogy magára nézve nem tartja kötelezőnek az
e cikk (2) bekezdésében szabályozott vitarendezési eljárások
valamelyikét vagy egyikét sem. Más Szerződő Felekre nézve nem
kötelező az e cikk (2) bekezdésében szabályozott vitarendezési
eljárás az olyan Szerződő Fél tekintetében, amelyre nézve ilyen
nyilatkozat van hatályban.
4.           Az a Szerződő Fél,
amelyik e cikk (3) bekezdésével összhangban nyilatkozatot tett,
bármikor visszavonhatja azt a letéteményeshez intézett értesítés útján.
18. cikk
1.           Az 1963. évi Bécsi
Egyezmény XX–XXV. cikkét, XXVI. cikkének 2. és 3. bekezdését
és „1.” bekezdésének számozását, valamint XXVII. és XXIX. cikkét
el kell hagyni.
2.           Az 1963. évi Bécsi
Egyezményt és ezt a jegyzőkönyvet a jegyzőkönyv Szerződő
Felei között együttesen és egységes szövegként kell értelmezni, amelyre mint az
atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló 1997. évi
Bécsi Egyezményre lehet hivatkozni.
19. cikk
1.           Azt az Államot, amely
szerződő fele e jegyzőkönyvnek, de nem szerződő
fele az 1963. évi Bécsi Egyezménynek, az Egyezménynek
e jegyzőkönyv által módosított rendelkezései kötelezik
e jegyzőkönyv más szerződő feleivel szemben, és –
amennyiben az adott Állam a 20. cikkben említett okirata letétbe
helyezésekor ettől eltérő szándékát nem jelzi – az 1963. évi
Bécsi Egyezmény rendelkezései kötelezik azon Államokkal szemben, amelyek csak
annak szerződő felei.
2.           Ez a jegyzőkönyv
semmilyen módon nem érinti egy olyan Állam kötelezettségeit, amely
szerződő fele mind az 1963. évi Bécsi Egyezménynek, mind ennek a
jegyzőkönyvnek egy olyan Állam tekintetében, amelyik szerződő
fele az 1963. évi Bécsi Egyezménynek, de nem szerződő fele ennek
a jegyzőkönyvnek.
20. cikk
1.           Ez a jegyzőkönyv a
Nemzetközi Atomenergia-ügynökség bécsi központjában 1997. szeptember 29-től
a jegyzőkönyv hatálybalépéséig minden Állam számára nyitva áll aláírásra.
2.           Ezt a jegyzőkönyvet az
aláíró Államoknak meg kell erősíteniük, el kell fogadniuk vagy jóvá kell
hagyniuk.
3.           A jegyzőkönyv
hatálybalépése után bármely Állam, amely nem írta azt alá, csatlakozhat hozzá.
4.           A megerősítő,
elfogadó, jóváhagyó vagy csatlakozási okiratokat a jegyzőkönyv
letéteményesénél, a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Főigazgatójánál kell
letétbe helyezni.
21. cikk
1.           Ez a jegyzőkönyv az
ötödik megerősítő, elfogadási vagy jóváhagyási okmány letétbe
helyezésétől számított három hónap elteltével lép hatályba.
2.           A jegyzőkönyvet az
ötödik megerősítő, elfogadási, jóváhagyási vagy csatlakozási okmány
letétbe helyezését követően megerősítő, elfogadó vagy jóváhagyó,
illetve ahhoz ekkor csatlakozó Államok tekintetében a jegyzőkönyv a
megfelelő okmánynak a szóban forgó Állam általi letétbe helyezésétől
számított három hónapot követően lép hatályba.
22. cikk
1.           Bármely szerződő
Állam felmondhatja ezt a jegyzőkönyvet a letéteményeshez intézett írásos
értesítés útján.
2.           A felmondás az értesítés
letéteményes általi kézhezvételétől számított egy év elteltével lép
hatályba.
3.           E jegyzőkönyv felei
az 1963. évi Bécsi Egyezmény annak XXVI. cikkével összhangban
történő, bármelyikük általi felmondását semmilyen formában nem értelmezik
az e jegyzőkönyvvel módosított 1963. évi Bécsi Egyezmény
felmondásának.
4.           Nem érintve a
jegyzőkönyvnek valamely Szerződő Fél általi, e cikk
szerinti felmondását, a jegyzőkönyv rendelkezéseit továbbra is alkalmazni
kell minden olyan atomkárra, amely az ilyen felmondás hatálybalépését
megelőzően történt nukleáris balesetből ered.
23. cikk
A letéteményes haladéktalanul értesíti a
részes Államokat és minden más Államot:
a)      a jegyzőkönyv minden aláírásáról;
b)      bármely megerősítő, elfogadó,
jóváhagyó vagy csatlakozási okirat letétbe helyezéséről;
c)      e jegyzőkönyv
hatálybalépéséről;
d)      bármely hozzá beérkezett, a XI. cikk
1a. bekezdése szerinti értesítésről;
e)      az 1963. évi Bécsi Egyezmény
XXVI. cikke szerinti, az Egyezmény felülvizsgálatát célzó értekezlet
összehívására, valamint a Szerződő Feleknek az
e jegyzőkönyv által módosított 1963. évi Bécsi Egyezmény
V.D. cikke szerinti ülésére irányuló kérelemről;
f)       a felmondásokról szóló, a 22. cikk
szerint beérkezett értesítésekről, és az e jegyzőkönyvre
vonatkozó egyéb értesítésekről.
24. cikk
1.           E Jegyzőkönyv
eredeti példányát, amelynek arab, kínai, angol, francia, orosz és spanyol
nyelven készült szövege egyaránt hiteles, a letéteményesnél helyezik letétbe.
2.           A Nemzetközi
Atomenergia-ügynökség e jegyzőkönyv mellékletének megfelelően
megállapítja az e jegyzőkönyvvel módosított 1963. évi Bécsi
Egyezmény arab, kínai, angol, francia, orosz és spanyol nyelvű, egységes
szerkezetbe foglalt szövegét.
3.           A letéteményes valamennyi
Államnak elküldi e jegyzőkönyv hitelesített másolatát, az
e jegyzőkönyvvel módosított 1963. évi Bécsi Egyezmény egységes
szerkezetbe foglalt szövegével együtt.
FENTIEK HITELÉÜL az alulírott,
megfelelően felhatalmazott személyek aláírták ezt a jegyzőkönyvet.
Kelt Bécsben, 1997. szeptember 12-én.
[1]               HL L 12., 2001.1.16., 1. o.
[2]               http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm.
[3]               HL L 12., 2006.1.16., 1. o.
[4]               Az elismerés megtagadása csak az alábbi esetekben
lehetséges: a) ha az ítéletet csalárd módon eszközölték ki; b) ha az a személy,
akivel szemben az ítéletet hozták, nem kapott lehetőséget a megfelelő
körülmények között való védekezésre; vagy c) ha az ítélet ellentétes annak a
Szerződő Félnek a közrendjével („ordre public”), ahol el kell
ismerni, vagy nem felel meg igazságszolgáltatási alapelveinek.
[5]               A Bíróság 22/70. sz., a közúti fuvarozásról szóló
európai megállapodás (EART) ügyében hozott ítélete (EBHT 1971., 263. o.).
[6]               HL L 299., 2005.11.16., 62. o.
[7]               HL L 339., 2007.12.12., 3. o.
[8]               HL L 12., 2001.1.16., 1. o.


                             EURÓPAI
                             BIZOTTSÁG
                                                    Brüsszel, 2015.6.4.
                                                    COM(2015) 280 final
                                                    2015/0126 (NLE)
                                           Javaslat
                                A TANÁCS HATÁROZATA
   a Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet (OIV) keretében szavazásra bocsátandó
     egyes állásfoglalások tekintetében az Európai Unió nevében képviselendő álláspont
                                        kialakításáról
HU                                                                                HU
 ---pagebreak---                                             INDOKOLÁS
   1.       A JAVASLAT HÁTTERE
   A Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet (OIV) a szőlészet és a borászat, a boralapú
   italok, a csemegeszőlő, a mazsola és az egyéb szőlészeti és borászati termékek ágazatában
   tevékenykedő tudományos és szakmai kormányközi szervezet. Az OIV célkitűzései a
   következők: i. tájékoztatás nyújtása azon intézkedésekről, amelyek révén a termelők, a
   fogyasztók, valamint a szőlészeti és borászati termékek ágazatában tevékenykedő egyéb
   szereplők érdekei figyelembe vehetők, ii. segítségnyújtás a szabványosításra irányuló
   tevékenységekben részt vevő egyéb nemzetközi szervezeteknek, valamint iii. hozzájárulás a
   meglévő gyakorlatok és szabványok nemzetközi harmonizációjához. Az OIV-nek jelenleg 46
   állam, köztük 21 uniós tagállam a tagja. Az Európai Unió jelenleg nem tagja az OIV-nek.
   Az EU szintjén a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról szóló,
   2013. december 17-i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (a közös
   piacszervezésről szóló rendelet, HL L 347., 671. o.) értelmében az OIV által elfogadott és
   közzétett egyes állásfoglalások hatással vannak az uniós jogra. A közös piacszervezésről
   szóló rendelet az alábbi rendelkezések kapcsán hivatkozik az OIV állásfoglalásaira:
   –        a szőlő- és borágazati termékek összetételének meghatározására szolgáló, az OIV
            által elfogadott és közzétett egyes vizsgálati módszerek vonatkozásában, amelyekből
            a Bizottságnak ki kell indulnia, kivéve, ha e módszerek az Unió által elérni kívánt cél
            szempontjából nem hatékony vagy nem megfelelő eszköznek minősülnek (a közös
            piacszervezésről szóló rendelet 80. cikkének (5) bekezdése);
   –        a borászati eljárások során alkalmazott anyagokra vonatkozó egyes tisztasági és
            azonosítási előírások vonatkozásában oly módon, hogy az OIV által e tekintetben
            elfogadott és közzétett szabályok az Unióban automatikusan kötelező erejűvé válnak
            (a 479/2008/EK tanácsi rendeletnek a szőlőből készült termékek kategóriái, a
            borászati eljárások és az azokhoz kapcsolódó korlátozások tekintetében történő
            végrehajtására vonatkozó egyes szabályok megállapításáról szóló, 2009. július 10-i
            606/2009/EK bizottsági rendelet (HL L 193., 1. o.) 9. cikke);
   –        az OIV által elfogadott és közzétett borászati eljárások vonatkozásában, amelyeket a
            Bizottságnak az ilyen eljárások engedélyezésekor figyelembe kell vennie (a közös
            piacszervezésről szóló rendelet 80. cikke (3) bekezdésének a) pontja); valamint
   –        ugyanezen borászati eljárások vonatkozásában, amennyiben azokat a közös
            piacszervezésről szóló rendelet 80. cikkének (3) bekezdése szerinti engedélyezésüket
            megelőzően harmadik országokban bor előállítása céljából alkalmazzák (a közös
            piacszervezésről szóló rendelet 90. cikkének (2) bekezdése).
   A szeszes italok elemzésére vonatkozó közösségi referenciamódszerek megállapításáról szóló,
   2000. december 19-i 2870/2000/EK bizottsági rendeletből (HL L 333., 20. o.) ugyancsak
   következik, hogy az OIV által elfogadott és közzétett egyes állásfoglalások hatással vannak az
   uniós jogra. A 2870/2000/EK rendelet 3. cikke hivatkozik az OIV állásfoglalásaira azon
   esetek vonatkozásában, amikor egy adott szeszes italban található anyagok kimutatására és
   mérésére nem állapítottak meg közösségi elemzési referenciamódszert.
   Az OIV közgyűlésének előkészítése céljából a szakértői csoportok keretében tartott
   megbeszélések alapján várhatóan a következő – az uniós vívmányokra jogi hatással bíró –
   állásfoglalások kerülnek fel a közgyűlés napirendjére elfogadás céljából:
HU                                                 2                                                HU
 ---pagebreak---    –        Az OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533 és az OENO-MICRO 13-531
            jelzetű állásfoglalás-tervezetek új borászati eljárásokat állapítanak meg. Ezek az
            állásfoglalások az 1308/2013/EU rendelet 80. cikke (3) bekezdésének a) pontja és 90.
            cikkének (2) bekezdése értelmében hatással lesznek az uniós vívmányokra.
   –        Az OENO-SPECIF 14-554, 14-555 és 14-557 jelzetű állásfoglalás-tervezetek
            megállapítják a tisztasági és azonosítási előírásokat egy adott borászati eljárás során
            alkalmazott anyagra vonatkozóan. E borászati eljárásokat az OIV azzal a feltétellel
            tette közzé és ajánlotta, hogy az alkalmazott anyagra vonatkozó előírásokat el kell
            fogadni (az OIV által kiadott, a borászati eljárásokra vonatkozó nemzetközi kódex
            2.1.20. és 3.4.14. szakasza). Ezek az állásfoglalások az 1308/2013/EU rendelet 80.
            cikke (3) bekezdésének a) pontja és ugyanazon rendelet 90. cikkének (2) bekezdése,
            valamint a 606/2009/EK bizottsági rendelet 9. cikke értelmében hatással lesznek az
            uniós vívmányokra.
   –        Az OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549 és 14-551 jelzetű
            állásfoglalás-tervezetek vizsgálati módszereket állapítanak meg. Ezek az
            állásfoglalások az 1308/2013/EU rendelet 80. cikke (3) bekezdésének a) pontja és
            ugyanazon cikk (5) bekezdése értelmében hatással lesznek az uniós vívmányokra.
   A fent említett állásfoglalásokat a borágazat tudományos és technikai kérdésekkel foglalkozó
   szakértői részletesen megvitatták. Az állásfoglalások hozzájárulnak a borokra vonatkozó
   szabványok nemzetközi szintű harmonizációjához, és olyan keretet teremtenek, amely
   tisztességes versenyt biztosít a borágazat termékeivel folytatott kereskedelemben.
   Következésképpen helyénvaló támogatni őket.
   Az eddigiekhez hasonlóan most is számítani lehet arra, hogy az OIV Közgyűlésének ülésére
   összeállított napirend még módosul és további, az uniós vívmányokra hatással bíró
   állásfoglalásokkal egészül ki. A Közgyűlés által elvégzendő munka hatékonyságának
   biztosítása és egyúttal a Szerződésekben foglalt szabályok tiszteletben tartása érdekében a
   Bizottság kellő időben kiegészíti és/vagy módosítja e javaslatot, lehetővé téve ezáltal a Tanács
   számára, hogy az érintett állásfoglalásokra vonatkozóan is elfogadja a képviselendő
   álláspontot.
HU                                                3                                                 HU
 ---pagebreak---                                                                   2015/0126 (NLE)
                                                      Javaslat
                                        A TANÁCS HATÁROZATA
     a Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet (OIV) keretében szavazásra bocsátandó
       egyes állásfoglalások tekintetében az Európai Unió nevében képviselendő álláspont
                                                 kialakításáról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 43. cikkére,
   összefüggésben 218. cikke (9) bekezdésével,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   mivel:
   (1)     2015. július 10-én megtartandó következő közgyűlésén a Nemzetközi Szőlészeti és
           Borászati Szervezet (OIV) az uniós jogra hatást gyakorló állásfoglalásokat fog
           megvitatni és – várhatóan – elfogadni.
   (2)     Az Európai Unió jelenleg nem tagja az OIV-nek. Az OIV-nek 21 uniós tagállam a
           tagja. E tagállamoknak lehetőségük van módosításokat javasolni az OIV állásfoglalás-
           tervezeteit illetően, és az OIV legközelebbi, 2015. július 10-én megtartandó
           közgyűlésén több ilyen állásfoglalás-tervezet elfogadásában részt fognak venni.
   (3)     Az Európai Unióról szóló szerződés 4. cikkének (3) bekezdése a tagállamok számára
           előírja a lojális együttműködést. Ezért indokolt, hogy a szóban forgó állásfoglalások
           tekintetében az Unió hatáskörébe tartozó kérdésekre vonatkozó uniós álláspontot a
           Tanács határozza meg és azt az OIV ülésein a szervezetben tagsággal rendelkező uniós
           tagállamok az Unió érdekében együttesen eljárva képviseljék.
   (4)     Az 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet1 és a 606/2009/EK bizottsági
           rendelet2 értelmében egyes, az OIV által elfogadott és közzétett állásfoglalások
           hatással vannak az uniós jogra.
   (5)     Az 1308/2013/EU rendelet 80. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében a
           Bizottságnak borászati eljárások engedélyezésekor figyelembe kell vennie az OIV által
           elfogadott és közzétett borászati eljárásokat és vizsgálati módszereket.
   (6)     Az 1308/2013/EU rendelet 80. cikkének (5) bekezdése értelmében a Bizottságnak a
           szőlő- és borágazati termékek összetételének meghatározására szolgáló vizsgálati
           módszereket az OIV által ajánlott és közzétett vonatkozó módszerekből kiindulva kell
           meghatároznia, kivéve, ha e módszerek az Unió által elérni kívánt cél szempontjából
           nem hatékony vagy nem megfelelő eszköznek minősülnek.
   1
           Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1308/2013/EU rendelete a mezőgazdasági
           termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EGK, az 1037/2001/EK
           és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 671. o.).
   2
           A Bizottság 2009. július 10-i 606/2009/EK rendelete a 479/2008/EK tanácsi rendeletnek a szőlőből
           készült termékek kategóriái, a borászati eljárások és az azokhoz kapcsolódó korlátozások tekintetében
           történő végrehajtására vonatkozó egyes szabályok megállapításáról (HL L 193., 2009.7.24., 1. o.).
HU                                                        4                                                      HU
 ---pagebreak---    (7)    Az 1308/2013/EU rendelet 90. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az Unióba
          behozott borágazati termékeket az Unió által a szóban forgó rendelettel összhangban
          engedélyezett borászati eljárások szerint, illetve ezen engedély megadása előtt az OIV
          által ajánlott és közzétett borászati eljárások szerint kell előállítani.
   (8)    A 606/2009/EK rendelet 9. cikke úgy rendelkezik, hogy amennyiben a Bizottság nem
          határoz meg a borászati eljárások során alkalmazott anyagokra vonatkozó tisztasági és
          azonosítási előírásokat, akkor az OIV által megállapított és közzétett előírások
          érvényesek.
   (9)    Az OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533 és OENO-MICRO 13-531
          jelzetű állásfoglalás-tervezetek új borászati eljárásokat állapítanak meg. Ezek az
          állásfoglalások az 1308/2013/EU rendelet 80. cikke (3) bekezdésének a) pontja és 90.
          cikkének (2) bekezdése értelmében hatással lesznek az uniós jogra.
   (10)   Az OENO-SPECIF 14-554, 14-555 és 14-557 jelzetű állásfoglalás-tervezetek
          megállapítják a tisztasági és azonosítási előírásokat egy adott borászati eljárás során
          alkalmazott anyagra vonatkozóan. E borászati eljárásokat az OIV azzal a feltétellel
          tette közzé és ajánlotta, hogy az alkalmazott anyagra vonatkozó előírásokat el kell
          fogadni (az OIV által kiadott, a borászati eljárásokra vonatkozó nemzetközi kódex
          2.1.20. és 3.4.14. szakasza). Ezek az állásfoglalások az 1308/2013/EU rendelet 80.
          cikke (3) bekezdésének a) pontja és 90. cikkének (2) bekezdése, valamint a
          606/2009/EK rendelet 9. cikke értelmében hatással lesznek az uniós jogra.
   (11)   Az OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549 és 14-551 jelzetű állásfoglalás-
          tervezetek vizsgálati módszereket állapítanak meg. Ezek az állásfoglalások az
          1308/2013/EU rendelet 80. cikke (3) bekezdésének a) pontja és 80. cikkének (5)
          bekezdése értelmében hatással lesznek az uniós jogra.
   (12)   Az említett állásfoglalásokat a borágazat tudományos és technikai kérdéseivel
          foglalkozó szakértők részletesen megvitatták. Ezek az állásfoglalások hozzájárulnak a
          borokra vonatkozó szabványok nemzetközi szintű harmonizációjához, és olyan keretet
          teremtenek, amely tisztességes versenyt biztosít a borágazat termékeivel folytatott
          kereskedelemben. Következésképpen helyénvaló támogatni őket.
   (13)   Annak biztosítása érdekében, hogy az OIV Közgyűlésének ülését megelőző
          tárgyalásokon az OIV-ben tagsággal rendelkező tagállamok rendelkezhessenek a
          szükséges rugalmassággal, felhatalmazást kell kapniuk az álláspontokra vonatkozó,
          ám azok lényegét nem érintő módosítások elfogadására,
   ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
                                                  1. cikk
   A Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet (OIV) Közgyűlésének 2015. évi ülésén
   képviselendő uniós álláspont megfelel az e határozat mellékletében foglaltaknak; az
   álláspontot az említett szervezetben tagsággal rendelkező uniós tagállamok az Unió érdekében
   együttesen eljárva képviselik.
                                                  2. cikk
   (1)      Ha az 1. cikkben említett álláspontot vélhetően befolyásolják az OIV ülései előtt
            vagy alatt ismertetett új tudományos vagy műszaki információk, akkor az OIV-ben
            tagsággal rendelkező uniós tagállamok kérelmezik, hogy az OIV közgyűlésében
HU                                                   5                                            HU
 ---pagebreak---            halasszák el a szavazást addig az időpontig, amíg az Unió az új szempontok alapján
           kialakítja álláspontját.
   (2)     Az OIV-ben tagsággal rendelkező tagállamok – különösen a helyszínen tartandó
           koordinációt követően és az Unió álláspontjának kialakításáról szóló további tanácsi
           határozat nélkül – az Unió érdekében együttesen eljárva elfogadhatnak az e határozat
           mellékletében említett álláspontok tervezeteire vonatkozó olyan módosításokat,
           amelyek azok lényegét nem érintik.
                                              3. cikk
   Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.
   Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                              a Tanács részéről
                                              az elnök
HU                                               6                                              HU
 ---documentbreak---                              EURÓPAI
                             BIZOTTSÁG
                                                    Brüsszel, 2015.6.4.
                                                    COM(2015) 280 final
                                                    ANNEX 1
                                       MELLÉKLET
                                       a következőhöz
                                           Javaslat
                                     A Tanács határozata
   a Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet (OIV) keretében szavazásra bocsátandó
     egyes állásfoglalások tekintetében az Európai Unió nevében képviselendő álláspont
                                        kialakításáról
HU                                                                                HU
 ---pagebreak---                                           MELLÉKLET
   A tagállamok az Unió érdekében együttesen eljárva kizárólag az alábbi, a szőlő- és borágazati
   termékek összetételének meghatározására szolgáló vizsgálati módszerekkel, a borászati
   eljárások során alkalmazott anyagokra vonatkozó egyes tisztasági és azonosítási előírásokkal,
   valamint bizonyos borászati eljárásokkal kapcsolatos, a 7. szakaszban lévő állásfoglalás-
   tervezeteket támogatják, fenntartva a jogot arra, hogy ezeket az állásfoglalásokat az új
   fejlemények alapján a jövőben esetleg felülvizsgálják:
   OENO-TECHNO 10-445, glutationos kezelés – mustok
   OENO-TECHNO 10-446, glutationos kezelés – borok
   OENO-TECHNO 13-532, mustok kezelése glutationban gazdag inaktivált élesztő
   felhasználásával
   OENO-TECHNO          13-533,  borok    kezelése   glutationban gazdag     inaktivált  élesztő
   felhasználásával
   OENO-MICRO 13-531, a malolaktikus erjedés beindítói
   OENO-SPECIF 14-554, a borászati tanninokról szóló monográfia naprakésszé tétele
   OENO-SPECIF 14-555, a kazeinről szóló monográfia naprakésszé tétele
   OENO-SPECIF 14-557, a növényi eredetű fehérjékről szóló monográfia naprakésszé tétele
   OENO-SCMA 13-527, a borecetből kivont ecetsavban lévő deutérium eloszlásának
   meghatározása mágneses magrezonancia (NMR) segítségével
   OENO-SCMA 09-419D, a szőlőcukor analitikai vizsgálatára vonatkozó speciális módszerek
   (finomított szőlőmustsűrítmények) – Folin–Ciocalteu-index
   OENO-SCMA 09-419C, a szőlőcukor analitikai vizsgálatára vonatkozó speciális módszerek
   (finomított szőlőmustsűrítmények)
   OENO-SCMA 14-549, az illósavtartalom meghatározása – a módszer felülvizsgálata
   OENO-SCMA 14-551, a teljes savtartalom meghatározása – a módszer felülvizsgálata
HU                                               2                                               HU


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2017.5.31.
            COM(2017) 269 final
            2017/0109(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az EU és a Moldovai Köztársaság közötti, 2014. június 27-i társulási megállapodás XXVI. mellékletének módosítása tekintetében az Európai Unió által az EU–Moldovai Köztársaság Társulási Tanácsban képviselendő álláspontról

               INDOKOLÁS

               1.A JAVASLAT HÁTTERE

               •A javaslat indokai és céljai

                  Az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről a Moldovai Köztársaság közötti társulási megállapodást a felek 2014. június 27-én írták alá. A megállapodás XXVI. melléklete kiköti, hogy a Moldovai Köztársaságnak vámkódexét közelítenie kell a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelethez.

                  A társulási megállapodás aláírása idején az Európai Unióban a Közösségi Vámkódex volt hatályban.

                  2013. október 9-én a 952/2013/EU rendelettel elfogadásra került az Uniós Vámkódex; 2016. május 1-jén az Európai Unióban hatályba léptek az utóbbi rendelet érdemi rendelkezései, és ezzel a Közösségi Vámkódex hatályát vesztette.

                  A XXVI. melléklet azt hivatott biztosítani, hogy a Moldovai Köztársaság vámkódexe összhangban legyen az Európai Unióban érvényes szabályokkal. A Közösségi Vámkódex és a helyébe lépő Uniós Vámkódex rendelkezései közötti, bizonyos területeket érintő különbségek arra utalnak, hogy e cél csak úgy érhető el, ha vámkódexét a Moldovai Köztársaság közelíti az Uniós Vámkódexhez.

                  Az EU–Moldovai Köztársaság vámügyekkel foglalkozó albizottság 2016. október 6-i ülésén a résztvevők egyetértettek abban, hogy az Európai Unióban érvényes vámrendeletre történő hivatkozást naprakésszé kell tenni a megállapodásban. A résztvevők abban is egyetértettek, hogy a módosítás nem érinti a társulási megállapodás XXVI. mellékletében megállapított határidőt.

               •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

                  A javasolt módosítás fő célja a jogbiztonság megteremtése a társulási megállapodás értelmében a Moldovai Köztársaság által végrehajtandó jogszabályi közelítés irányával összefüggésben. Így a vámügyi együttműködés területén összhangba fognak kerülni az EU-ban és a Moldovai Köztársaságban érvényes szakpolitikai rendelkezések.

               •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival

                  Tárgytalan.

               2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG

               •Jogalap

                  Az EU és a Moldovai Köztársaság közötti társulási megállapodás 436. cikkének (3) bekezdése megállapítja, hogy a Társulási Tanácsnak felhatalmazása van a társulási megállapodás mellékleteinek módosítására.

                  Az EUMSZ 207. cikke és 218. cikkének (9) bekezdése.

               •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén)

                  A javaslat az Európai Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik, ezért a szubszidiaritás elve nem alkalmazható.

               •Arányosság

                  A javaslat nem lépi túl a kitűzött célok eléréséhez szükséges és megfelelő mértéket.

               3.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

                  E javaslatnak nincsenek az uniós költségvetést érintő vonzatai.

               2017/0109 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az EU és a Moldovai Köztársaság közötti, 2014. június 27-i társulási megállapodás XXVI. mellékletének módosítása tekintetében az Európai Unió által az EU–Moldovai Köztársaság Társulási Tanácsban képviselendő álláspontról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 207. cikkére és 218. cikke (9) bekezdésére,

               tekintettel az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló 952/2013/EU rendeletre,

               tekintettel az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről a Moldovai Köztársaság közötti, 2014. június 27-i társulási megállapodásra és különösen annak 436. cikke (3) bekezdésére,

               tekintettel az EU–Moldovai Köztársaság vámügyekkel foglalkozó albizottság 2016. október 6-án tartott ülésének következtetéseire,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               mivel:

               (1)Az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről a Moldovai Köztársaság közötti társulási megállapodást a felek 2014. június 27-én írták alá.

               (2)A társulási megállapodás 201. cikke rendelkezik a megállapodás XXVI. mellékletében meghatározott, az Unió vámügyi jogához és bizonyos nemzetközi jogszabályokhoz való fokozatos közelítésre vonatkozó kötelezettségről.

               (3)A megállapodás XXVI. melléklete megállapítja, hogy a jogszabályokat a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet rendelkezéseihez kell közelíteni.

               (4)A 2913/92/EGK rendelet időközben hatályát vesztette, és az Európai Unióban 2016. május 1-je óta az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló 952/2013/EU rendelet érdemi rendelkezései alkalmazandók.

               (5)Az EU–Moldovai Köztársaság vámügyekkel foglalkozó albizottság 2016. október 6-i ülésen megállapítást nyert, hogy a megállapodás XXVI. mellékletét ennek megfelelően módosítani kell,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               (1) Az EU–Moldovai Köztársaság Társulási Tanácsban az EU és a Moldovai Köztársaság közötti társulási megállapodás XXVI. mellékletének módosításával kapcsolatban az Európai Unió által képviselendő álláspont alapját az e határozathoz csatolt határozattervezet képezi.

               (2) Az EU–Moldovai Köztársaság Társulási Tanácsban az Unió képviselői a Tanács további határozata nélkül is hozzájárulhatnak az (1) bekezdésben említett határozattervezet kisebb technikai jellegű módosításaihoz.

               2. cikk

               Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2017.5.31.
            COM(2017) 269 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            Javaslata Tanács határozata
            az EU és a Moldovai Köztársaság közötti, 2014. június 27-i társulási megállapodás XXVI. mellékletének módosítása tekintetében az Európai Unió által az EU–Moldovai Köztársaság Társulási Tanácsban képviselendő álláspontról

               AZ EU–MOLDOVAI KÖZTÁRSASÁG TÁRSULÁSI TANÁCS X/2017 HATÁROZATA

               (2017. XXXXXX XX.)

               az EU és a Moldovai Köztársaság közötti, 2014. június 27-i társulási megállapodás XXVI. mellékletének módosításáról

               AZ EU–MOLDOVAI KÖZTÁRSASÁG TÁRSULÁSI TANÁCS,

               tekintettel az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről a Moldovai Köztársaság közötti társulási megállapodásra és különösen annak 436. cikke (3) bekezdésére,

               mivel:

               (1)Az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről a Moldovai Köztársaság közötti társulási megállapodást a felek 2014. június 27-én írták alá.

               (2)A társulási megállapodás 201. cikke rendelkezik a megállapodás XXVI. mellékletében meghatározott, az Unió vámügyi jogához és bizonyos nemzetközi jogszabályokhoz való fokozatos közelítésre vonatkozó kötelezettségről.

               (3)A megállapodás XXVI. melléklete kiköti, hogy az érintett jogszabályokat a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet rendelkezéseihez kell közelíteni.

               (4)A 2913/92/EGK rendelet időközben hatályát vesztette, és az Európai Unióban 2016. május 1-je óta az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló 952/2013/EU rendelet érdemi rendelkezései alkalmazandók.

               (5)Az EU–Moldovai Köztársaság vámügyekkel foglalkozó albizottság 2016. október 6-i ülésen megállapítást nyert, hogy a megállapodás XXVI. mellékletét ennek megfelelően módosítani kell,

               A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:

               1. cikk

               Az EU és a Moldovai Köztársaság közötti, 2014. június 27-i társulási megállapodás XXVI. melléklete e határozat I. mellékletének megfelelően módosul.

               2. cikk

               Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba.

               Kelt Brüsszelben, 2017. […]-án/-én.

               a Társulási Tanács részéről

               MELLÉKLET

               Az EU és a Moldovai Köztársaság közötti, 2014. június 27-i társulási megállapodás XXVI. mellékletének első szakasza a következőképpen módosul:

               „A Tanács 1992. október 12-i 2913/92/EGK rendelete a Közösségi Vámkódex létrehozásáról” hivatkozás helyébe a „952/2013/EU rendelet az Uniós Vámkódex létrehozásáról” hivatkozás lép.