				|

		52011PC0635

			Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a közös európai adásvételi jogról /* COM/2011/0635 végleges - 2011/0284 (COD) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
·
A javaslat okai és céljai
A tagállamok szerződési jogai közötti
különbségek akadályokat állítanak a belső piacon határon átnyúlva
kereskedni kívánó kereskedők és fogyasztók elé. Az e különbségekből
fakadó nehézségek eltántorítják a kereskedőket – különösen a kis- és
középvállalkozásokat (a továbbiakban: kkv-k) – attól, hogy határon átnyúló
kereskedelembe fogjanak vagy új tagállami piacokra terjesszék ki a
működésüket. A fogyasztók így nem férhetnek hozzá a más tagállamok kereskedői
által kínált termékekhez.
Jelenleg csak minden tizedik áruk
adásvételével foglalkozó uniós kereskedő exportál árukat az Unión belül,
és az exportálók többsége is csak néhány tagállamba. Az e helyzethez
vezető fő tényezők közé tartoznak a szerződési joggal
kapcsolatos akadályok. A felmérések[1]
azt mutatják, hogy a határon átnyúló kereskedelem akadályai közül – beleértve
többek között az adójogszabályokat, a közigazgatási előírásokat, a
szállítási nehézségeket, valamint a nyelvi és a kulturális különbségeket – a
kereskedők szerint a szerződési joggal kapcsolatos akadályok a
határon átnyúló kereskedelem legjelentősebb korlátai közé tartoznak.
Amiatt, hogy a kereskedőknek a határon
átnyúló ügyleteikben különböző alkalmazandó nemzeti szerződési
jogokhoz kell alkalmazkodniuk, a határon átnyúló kereskedelem a belföldi
kereskedelemhez képest bonyolultabb és költségesebb mind a vállalkozók és a
fogyasztók, mind pedig a vállalkozók közötti kapcsolatokban.
A kereskedőknél a belföldi
kereskedelemhez képest felmerülő ügyleti többletköltségek általában a
határon átnyúló helyzetekben jelentkeznek. Ezek közé tartoznak az alkalmazandó
külföldi szerződési jogi rendelkezések megismeréséhez kapcsolódó
nehézségek, a jogi tanácsadás beszerzése, az alkalmazandó jogra vonatkozó
tárgyalások a vállalkozások egymás közötti ügyleteiben, valamint a
szerződéseknek a fogyasztó jogában foglalt követelményekhez történő
hozzáigazítása a vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletekben.
Egy vállalkozás és fogyasztó közötti, határon
átnyúló ügyletben a szerződési joghoz kapcsolódó ügyleti költségek,
valamint a kötelező nemzeti fogyasztóvédelmi szabályok eltéréseiből
származó jogi akadályok jelentős hatással bírnak. A szerződéses
kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17-i 593/2008/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (Róma I.)[2]
6. cikke szerint amennyiben a kereskedő a tevékenységét egy másik
tagállamban található fogyasztók tekintetében fejti ki, az adott tagállam
szerződési joga az irányadó. Azokban az esetekben, amikor a felek egy
másik alkalmazandó jogot választottak, illetve amikor a fogyasztó tagállamának
kötelező fogyasztóvédelmi rendelkezései magasabb szintű védelmet
nyújtanak, a fogyasztói jog e kötelező szabályait tiszteletben kell
tartani. A kereskedőknek ezért előzetesen meg kell állapítaniuk azt,
hogy a fogyasztó szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam joga magasabb
szintű védelmet nyújt-e, és biztosítaniuk kell, hogy a szerződés
összhangban legyen e követelményekkel. A fogyasztói jogok uniós szintű
eddigi harmonizációja már bizonyos közeledést eredményezett egyes területeken,
de a tagállamok jogai közötti különbségek továbbra is jelentősek. Az
e-kereskedelmi ügyletekben a szerződési joghoz kapcsolódó további
költségek merülnek fel a kereskedőknél annak következtében, hogy a
vállalkozás weblapját hozzá kell igazítani minden egyes olyan tagállam jogi
előírásaihoz, amelyre tevékenységük irányul.
A kereskedők közötti, határon átnyúló
ügyletekben a felekre nem vonatkoznak az alkalmazandó joggal kapcsolatos
ugyanilyen korlátozások. Ugyanakkor a külföldi jogra vonatkozó tárgyalások és e
jog alkalmazása is jelentős gazdasági hatással bírnak. Az abból eredő
költségek, hogy különböző nemzeti jogokat kell figyelembe venni, különösen
a kkv-k számára jelentenek terhet. A nagyobb vállalatokkal fennálló
kapcsolataikban a kkv-k általában bele kell, hogy egyezzenek üzleti partnerük
jogának alkalmazásába, és viselniük kell azokat a költségeket, amelyek a
szerződésre alkalmazandó külföldi jog tartalmának megismerésével és
betartásával kapcsolatosak. A kkv-k közötti szerződések esetén a határon
átnyúló kereskedelem jelentős akadályát képezi az, hogy meg kell állapodni
az alkalmazandó jogról. Mindkét szerződéstípus esetén (vállalkozások
között, illetve vállalkozás és fogyasztó között) előfordulhat, hogy a
kkv-k említett ügyleti többletköltségei még az ügylet értékéhez képest is
aránytalanok.
Ezek a további ügyleti költségek azzal
arányosan nőnek, ahány tagállamba exportál az adott kereskedő.
Valójában minél több országba exportál egy kereskedő, annál nagyobb
jelentőséget tulajdonít a szerződési jogi különbségek kereskedelmet
akadályozó voltának. A kkv-k különösen hátrányos helyzetben vannak: minél
alacsonyabb a cég forgalma, annál nagyobb részt tesznek ki ebből az
ügyleti költségek.
A kereskedők számára problémát jelent
továbbá, hogy a határon átnyúló kereskedelem jogi szabályozása összetettebb,
mint a belföldi kereskedelemé, mivel gyakran több, eltérő jellegű
nemzeti szerződési jogot is figyelembe kell venniük.
A külföldi jog kezelése tovább bonyolítja a
határon átnyúló ügyleteket. A kereskedők szerint a külföldi
szerződési jog megismerésének nehézsége áll az első helyen a
vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletek akadályai közül, míg a
vállalkozások egymás közötti ügyletei tekintetében ez a harmadik legsúlyosabb
gátló tényező[3].
A jogi szabályozás összetettebb az alapvetően eltérő
jogrendszerű országokkal történő kereskedelem során, azt pedig
empírikus úton igazolták, hogy a kétoldalú kereskedelem sokkal nagyobb
volumenű két közös eredetű jogrendszerrel rendelkező ország
között, mint két olyan ország között, amelyek nem rendelkeznek ilyen
hasonlósággal[4].
Így a szerződési jog különbségei,
valamint a határon átnyúló ügyletek vonatkozásában az ezekkel járó ügyleti
többletköltségek és bonyolultság számos kereskedőt, különösen kkv-kat
tántorítanak el attól, hogy belépjenek más tagállamok piacaira. E különbségek a
belső piacon zajló versenyt is korlátozzák. A nemzeti szerződési
jogok különbségei miatt a tagállamok között elmaradt kereskedelem értéke
önmagában több tízmilliárd eurót tesz ki évente.
A határon átnyúló kereskedelmet érintően
valóra nem váltott lehetőségek az európai fogyasztókat is hátrányosan
érintik. A kisebb volumenű határon átnyúló kereskedelem kevesebb importtal
jár és csökkenti a kereskedők közötti versenyt. Ennek következtében
csökkenhet a termékválaszték és nőhetnek az árak a fogyasztói piacon.
Bár a határon átnyúló vásárlás jelentős
gazdasági előnyökkel járhat a több és jobb árukínálat révén, az európai
fogyasztók többsége csak belföldön vásárol. Ennek az az egyik fontos oka, hogy
a nemzeti jogok eltérései miatt a fogyasztók gyakran bizonytalanok abban,
milyen jogaik vannak határon átnyúló ügyletek esetén. Az egyik fő kérdésük
például az, milyen jogorvoslat áll a rendelkezésükre, ha egy másik tagállamban
vásárolt termék nem felel meg a szerződésnek. Ez sok fogyasztót eltántorít
attól, hogy a saját belföldi piacán kívül vásároljon. Ezek a fogyasztók elesnek
a belső piacon kínált lehetőségektől, mivel a minőség és ár
tekintetében kedvezőbb ajánlatok gyakran egy másik tagállamban
lelhetők fel.
Az e-kereskedelem megkönnyíti az ajánlatok
keresését és az árak, valamint más feltételek összehasonlítását, függetlenül
attól, hogy hol található a kereskedő székhelye. Amikor azonban a
fogyasztók rendelni próbálnak egy másik tagállamban működő
vállalkozástól, gyakran szembesülnek azzal az üzleti gyakorlattal, hogy a
vállalkozás megtagadja az értékesítést, ami sokszor a szerződési jog
eltéréseinek a következménye.
A javaslat átfogó célja a belső
piac létrehozásának és működésének javítása a vállalkozások határon
átnyúló kereskedelme és a határon átnyúló fogyasztói vásárlások
bővítésének előmozdításával. Ez a célkitűzés úgy érhető el,
ha rendelkezésre áll egy önálló, egységes szerződési jogi szabályrendszer,
beleértve a fogyasztóvédelmi rendelkezéseket és a közös európai adásvételi
jogot, amelyet a tagállamok nemzeti jogrendszereinek keretén belül második
szerződési jogi rendszernek kell tekinteni.
A kereskedőknek a másik
szerződő fél beleegyezése esetén képesnek kell lenniük arra, hogy az
Európai Unión belüli valamennyi határon átnyúló ügyletükben a közös európai adásvételi
jogot alkalmazzák, ahelyett, hogy az eltérő nemzeti szerződési
jogokhoz kellene igazodniuk. E jognak le kell fednie a szerződések teljes
életciklusát, és ki kell terjednie a határon átnyúló ügyletek megkötése
szempontjából fontos szabályozási területek túlnyomó részére. Ennek
következtében a kereskedőknek csak néhány kisebb jelentőségű, a
közös európai adásvételi jog hatályán kívül eső ügyben kellene
megismerniük a többi tagállam nemzeti jogrendszereit. A vállalkozások és a
fogyasztók közötti ügyletekben nem lenne többé szükség a fogyasztóvédelmi jog
kötelező fogyasztóvédelmi rendelkezéseinek megállapítására, mivel a közös európai
adásvételi jog teljes körűen összehangolt fogyasztóvédelmi szabályokat
tartalmazna, amelyek magas szintű védelmet biztosítanak az egész Európai
Unióban. A kereskedők közötti határon átnyúló ügyletek esetében
gördülékenyebben folynának az alkalmazandó jogra vonatkozó tárgyalások, mivel a
szerződő feleknek lehetőségük lenne megállapodni arról, hogy a –
a mindannyiuk számára egyaránt hozzáférhető – közös európai adásvételi
jogot alkalmazzák szerződéses jogviszonyuk szabályozására.
Ennek közvetlen következményeként a
kereskedők megtakaríthatnák a szerződési joghoz kapcsolódó ügyleti
többletköltségeket, és a határon átnyúló kereskedelem tekintetében
egyszerűbb jogi környezetében működhetnének az egész Európai Unióra
érvényes egységes szabályrendszer alapján. Így a kereskedők – a határokon
túlra kiterjesztve kereskedelmüket - jobban kiaknázhatnák a belső piac
előnyeit, és ennek eredményeként a belső piacon fokozódna a verseny.
A fogyasztók számára hasznot hozna, hogy jobban hozzáférnének az egész Európai
Unióból érkező olcsóbb ajánlatokhoz, és ritkábban szembesülnének az
értékesítés visszautasításával. További előnyt jelentene számukra a
fokozottabb jogbiztonság a határon átnyúló vásárlásaik során, amely a magas
szintű fogyasztóvédelmet nyújtó kötelező szabályok egységes rendszerén
alapulna.
Háttér-információk
A 2001. évi közleményével[5] a Bizottság széles körű
nyilvános konzultációt indított el a széttagolt szerződési jogi
keretrendszerről és arról, hogy ez hogyan akadályozza a határon átnyúló
kereskedelmet. A fogyasztók és a vállalkozások javára szolgáló európai
szerződési jog felé történő előrehaladás szakpolitikai
választási lehetőségeiről szóló zöld könyv[6] (a továbbiakban: zöld könyv) 2010.
júliusi közzétételével a Bizottság nyilvános konzultációt indított, amelyben
különböző szakpolitikai lehetőségeket vázolt fel azzal kapcsolatban, hogy
hogyan erősíthető a belső piac az európai szerződési jog
terén történő előrehaladás révén.
A zöld könyvre válaszul az Európai Parlament a
2011. június 8-i állásfoglalásában kifejezte, hogy határozottan támogatja egy
olyan jogi eszköz létrehozását, amely elősegítené a belső piac
létrehozását és működését, és a kereskedők, a fogyasztók, valamint a
tagállamok igazságszolgáltatási rendszerei javát szolgálná.
A Bizottság az „Európa 2020” című
közleményében[7]
elismeri annak szükségességét, hogy a kereskedők és a fogyasztók számára –
különösen egy választható európai szerződési jog kialakítása terén tett
előrelépés révén – könnyebbé és kevésbé költségessé kell tenni azt, hogy a
más tagállamokban működő partnereikkel szerződéseket
köthessenek. Az európai digitális menetrend[8]
felvázol egy választható európai szerződési jogi eszközt a szerződési
jog széttagoltságának leküzdése és az e-kereskedelembe vetett fogyasztói
bizalom fellendítése érdekében.
·
Meglévő rendelkezések a javaslat által
érintett területen
A tagállamok szerződési jogai között
jelentős különbségek vannak. Az Unió eleinte a fogyasztóvédelmi jog
minimális harmonizációját előíró irányelvekkel kezdte meg a szerződési
jog területének szabályozását. A minimális harmonizációs megközelítés azt
jelentette, hogy a tagállamoknak lehetőségük volt a vívmányokban
szabályozottaknál szigorúbb kötelező előírásokat fenntartani vagy
bevezetni. A gyakorlatban ez a megközelítés eltérő megoldásokhoz vezetett
a tagállamokban, még az uniós szinten harmonizált területeken is. Ezzel szemben
a fogyasztók jogairól szóló, nemrég elfogadott irányelv teljes körűen
összehangolja az alábbi területeket: a fogyasztók részére a szerződéskötést
megelőzően nyújtandó tájékoztatás, a fogyasztó elállási joga
távollevők között kötött szerződés és üzlethelyiségen kívül kötött
szerződés esetén, továbbá az áruk átadásának és a kárveszély átszállásának
bizonyos vonatkozásai.
A vállalkozások közötti kapcsolatok
tekintetében az Unió a minimális kamatlábakra vonatkozó előírások
meghatározásával szabályozta a fizetési késedelmek területét. Nemzetközi
szinten az áruk nemzetközi adásvételi szerződéseiről szóló bécsi
egyezményt (a továbbiakban: a bécsi egyezmény) kell főszabályként
alkalmazni minden olyan esetben, amikor a felek nem választottak más
alkalmazandó jogot. A bécsi egyezmény szabályozza az áruk adásvételéről
szóló szerződések bizonyos vonatkozásait, de fontos kérdésekre nem terjed
ki a hatálya, így az akarathibákra, a tisztességtelen szerződési
feltételekre és az elévülésre. Alkalmazásának további korlátja az, hogy nem
minden tagállam írta alá a bécsi egyezményt[9]
és nincs olyan mechanizmus, amely biztosítaná az egységes értelmezését.
Bizonyos uniós jogszabályok mind a
vállalkozások közötti, mind pedig a vállalkozások és a fogyasztók közötti
kapcsolatokra vonatkoznak. Az e-kereskedelemről szóló irányelv[10] szabályozza az elektronikus
úton kötött szerződések érvényességét, továbbá tartalmaz bizonyos
szabályokat a szerződéskötést megelőző követelmények
tekintetében is.
A nemzetközi magánjog terén az Unió a
jogválasztásról szóló jogi aktusokat fogadott el, elsősorban a
szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17-i
593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (Róma I.)[11], illetve – a
szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségek körében –
a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007.
július 11-i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (Róma II.)[12]. Az elsőként említett
jogi aktus a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jog
meghatározására vonatkozó szabályokat fekteti el, a második pedig a
szerződésen kívüli – köztük a szerződést megelőző
jognyilatkozatokból származó – kötelezettségekre vonatkozóakat szabályozza.
A Róma I. és a Róma II. rendeletet
változatlanul alkalmazni kell, azokat nem érinti a javaslat. A határon átnyúló
szerződésekre alkalmazandó jogot továbbra is meg kell állapítani. Erre a
Róma I. rendelet szokásos alkalmazása révén kerül majd sor. Maguk a felek is
meghatározhatják e jogot (Róma I. rendelet 3. cikke), ha pedig ezt nem teszik
meg, akkor a Róma I. rendelet 4. cikkének alaphelyzetre vonatkozó szabályai
alapján kerül megállapításra. Ami a fogyasztói szerződéseket illeti, a
Róma I. rendelet 6. cikke (1) bekezdésének értelmében, ha a felek nem
választották meg az alkalmazandó jogot, e jog a fogyasztó szokásos tartózkodási
helyének joga.
A közös európai adásvételi jog második
szerződési jogi rendszer lesz az egyes tagállamok nemzeti jogrendszerén
belül. Amennyiben a felek megállapodnak a közös európai adásvételi jog
alkalmazásáról, annak szabályai lesznek az egyedüli alkalmazandó nemzeti
szabályok a hatálya alá tartozó ügyekben. Tehát amennyiben egy adott ügy a
közös európai adásvételi jog hatálya tartozik, nincs helye bármely egyéb
nemzeti szabály alkalmazásának. A közös európai adásvételi jog alkalmazására
vonatkozó, említett megállapodás azt jelenti, hogy ugyanazon nemzet
jogrendszeren belüli két adásvételi jog között választanak, és ennélfogva nem
minősül az alkalmazandó jog előzetes választásának a nemzetközi
magánjog értelmében, és nem szabad azzal összetéveszteni.
Mivel a közös európai adásvételi jog nem
terjed ki a szerződés összes vonatkozására (pl.: a szerződés
jogellenessége, képviselet), a tagállami polgári jognak a szerződésre
alkalmazandó hatályos szabályai továbbra is szabályozni fogják ezeket a
fennmaradó kérdéseket.
Azonban a Róma I. rendelet szokásos
alkalmazása alapján a vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletekben
korlátozások alá esik a jog megválasztása. Ha a felek a vállalkozások és a
fogyasztók közötti ügyletekben a fogyasztó jogától eltérő tagállam jogát
választják, e választás – a Róma I. rendelet 6. cikkének (1) bekezdésébe
foglalt feltételek alapján – nem foszthatja meg a fogyasztót a szokásos
tartózkodási helye szerinti jog kötelező rendelkezései által biztosított
védelemtől (a Róma I. rendelet 6. cikkének (2) bekezdése). Az utóbbi
rendelkezés ugyanakkor nem bírhat gyakorlati jelentőséggel, ha a felek az
alkalmazandó nemzeti jog keretén belül a közös európai adásvételi jogot
választották. Ennek oka az, hogy a választott ország jogának közös európai adásvételi
jogába foglalt rendelkezések azonosak a fogyasztó országa szerinti közös európai
adásvételi jog rendelkezéseivel. Ezért a fogyasztó országának jogszabályai
szerinti kötelező fogyasztóvédelem szintje nem magasabb, és a fogyasztót
nem fosztják meg a szokásos tartózkodási helyes szerinti jogvédelemtől.
·
Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és
célkitűzéseivel
Ez a javaslat összhangban áll a magas
szintű fogyasztóvédelem elérésének céljával, mivel olyan kötelező
erejű fogyasztóvédelmi szabályokat tartalmaz, amelyektől a felek a
fogyasztó kárára nem térhetnek el. Ráadásul e kötelező erejű rendelkezések
a jelenlegi vívmányokkal azonos vagy azoknál magasabb védelmi szintet
biztosítanak.
A javaslat összhangban áll azzal az uniós
szakpolitikával is, amelynek célja, hogy a kkv-k jobban ki tudják használni a
belső piac kínálta lehetőségeket. A közös európai adásvételi jogot a
vállalkozások közötti olyan szerződésekben lehet választani, ahol legalább
a felek egyike – a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról szóló 2003/361/EK
bizottsági ajánlás[13]
értelmében – kkv, ugyanakkor figyelembe kell venni a jövőbeni
fejleményeket.
Végül, a javaslat összhangban áll az Unió
nemzetközi kereskedelempolitikájával is abban a tekintetben, hogy nem részesíti
hátrányos megkülönböztetésben a harmadik országbeli feleket, akik szintén
választhatják a közös európai adásvételi jog alkalmazását, amennyiben a
szerződés egyik fele valamely tagállamban telepedett le.
E javaslat nem érinti az Európai Unió
működéséről szóló szerződés megsértése miatti felelősségre
vonatkozó – például a versenyjogi szabályokkal kapcsolatos – jövőbeni
bizottsági kezdeményezéseket.
2.           AZ ÉRDEKELTEKKEL
FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI ÉS HATÁSVIZSGÁLATOK
·
Konzultáció az érdekeltekkel
A zöld könyv közzétételével a Bizottság széles
körű nyilvános konzultációt indított, amely 2011. január 31-én zárult. A
zöld könyvvel indult konzultáció keretében a Bizottsághoz 320 észrevétel
érkezett az érdekeltek valamennyi csoportjától szerte az Unióból. Számos
válaszadó az 1. lehetőséget (a szakértői csoport eredményeinek
közzététele) és a 2. lehetőséget („eszköztár” az uniós jogalkotó számára)
tartotta hasznosnak. A 4. lehetőség (az európai szerződési jog
választható eszköze) önmagában és az „eszköztár” lehetőséggel
összekapcsolva is kapott támogatást számos tagállamból és más
érdekeltektől is; ez a támogatás azonban bizonyos feltételekhez
kötődött, így a fogyasztóvédelem magas szintjéhez, az
egyértelműséghez és a rendelkezések felhasználóbarát jellegéhez. Az
érintetteknek a zöld könyvre adott válaszaiban megfogalmazott egyik fő
aggodalom az volt, hogy nem látták át világosan egy lehetséges európai
szerződési jogi eszköz lényegi tartalmát. A Bizottság erre az aggodalomra
válaszul lehetőséget adott az érintetteknek arra, hogy észrevételeket
fűzzenek az európai szerződési jog szakértői csoportja által
készített megvalósíthatósági tanulmányhoz.
A zöld könyvre adott válaszok preferenciákat
is tartalmaztak a jogi eszköz tárgyi hatályát illetően. Ennek
eredményeként a javaslat az áruk adásvételi szerződéseire összpontosít.
2010. április 26-i határozatával[14] a Bizottság létrehozta az
európai szerződési jog szakértői csoportját. E csoport feladata az
volt, hogy készítsen megvalósíthatósági tanulmányt egy lehetséges jövőbeli
európai szerződési jogi eszközről, amely lefedi a határon átnyúló
ügyletek során a gyakorlatban felmerülő legfontosabb kérdéseket.
2010 szeptemberében létrehozták a legfontosabb
érdekeltek csoportját (vállalkozók és fogyasztói szövetségek, a bank- és a
biztosítási ágazat, valamint gyakorló ügyvédek és közjegyzők
képviselői) abból a célból, hogy az gyakorlati oldalról segítse a szakértői
csoportot a megvalósíthatósági tanulmányhoz kialakítandó szabályok
felhasználóbarát jellege tekintetében. A megvalósíthatósági tanulmányt 2011.
május 3-án tették közzé, és arról informális konzultáció folyt 2011. július 1-ig.
·
Hatásvizsgálat
A hatásvizsgálat elemezte a zöld könyvben
felvetett hét szakpolitikai lehetőséget; a hatásvizsgálati jelentés
tartalmazza e lehetőségek teljes leírását és elemzését.
Ezek a lehetőségek a következők: az
alapforgatókönyv (szakpolitikai változtatás nélkül), a jogalkotói „eszköztár”,
a közös európai adásvételi jogra vonatkozó ajánlás, a választható közös európai
adásvételi jogot létrehozó rendelet, a kötelező közös európai adásvételi
jogról (teljes vagy minimális harmonizáció) szóló irányelv, az európai
szerződési jogot létrehozó rendelet, és az európai polgári törvénykönyvet
létrehozó rendelet.
E lehetőségek összehasonlító elemzése
alapján a hatásvizsgálati jelentés arra a következtetésre jutott, hogy a
választható egységes szerződési jogi rendszer, a teljes harmonizációt
biztosító irányelv és a kötelező, egységes szerződési jogi rendszert
létrehozó rendelet felelnének meg a szakpolitikai célkitűzéseknek. Noha az
utóbbi két lehetőség jelentősen csökkentené a kereskedők ügyleti
költségeit és egyszerűbb jogi környezetet biztosítana a határon átnyúló
kereskedelmet folytatni szándékozóknak, azonban jelentős terhet is
jelentenének a kereskedőknek, mivel azoknak is alkalmazkodniuk kellene az
új jogi keretekhez, akik csak belföldi kereskedelmet folytatnak. Az új kötelező
jog megismerésével kapcsolatos költségek különösen akkor jelentősek, ha a
választható egységes szerződési jogi rendszerrel hasonlítjuk össze a
helyzetet, mivel e költségek minden kereskedőnél jelentkeznének. Másrészt
a választható egységes szerződési jogi rendszer csak egyszeri költségekkel
járna azon kereskedők számára, akik a határon átnyúló kereskedelemben
kívánják azt alkalmazni. Ezért a választható egységes szerződési jogi
rendszer lenne a legarányosabb intézkedés, mivel ez csökkentené a több tagállamba
exportáló kereskedők ügyleti költségeit, a fogyasztók pedig több áru közül
választhatnának alacsonyabb áron. Ezzel egyidejűleg a határon átnyúló
vásárlásokat folytató fogyasztók számára biztosított fogyasztóvédelem szintjét
is javítaná, és így növekedne a fogyasztói bizalom, mivel a fogyasztóknak
szerte az Unióban ugyanolyan jogaik lennének.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
·
A javaslat összefoglalása
A javaslat létre kívánja hozni a közös európai
adásvételi jogot. A javaslat a nemzeti szerződési jogok közelítését nem a
már meglévő nemzeti szerződési jog módosításának előírásával
valósítja meg, hanem az egyes tagállamok nemzeti jogán belüli második
szerződési jogi rendszer létrehozásával, amely az e jog hatálya alá
tartozó szerződések tekintetében a már meglévő nemzeti szerződési
joggal párhuzamosan lesz hatályban. A közös európai adásvételi jognak a határon
átnyúló szerződésre való alkalmazása önkéntes lenne, a felek kifejezett
megállapodása alapján.
·
Jogalap
A javaslat az Európai Unió
működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 114. cikkén alapul.
A javaslat teljes körűen összehangolt
szerződési jogi szabályokból álló egységes rendszert hoz létre, amely
kiterjed a közös európai adásvételi jog formáját öltő fogyasztóvédelmi
szabályokra. A közös adásvédelmi jogot olyan második szerződési jogi
rendszernek kell tekinteni, amely a felek érvényes megállapodása alapján a
határon átnyúló ügyletek során áll rendelkezésre. Ez a megállapodás nem
minősülne az alkalmazandó jog választásának a nemzetközi magánjogi
rendelkezések értelmében, és azzal nem szabad összetéveszteni.
Ellenkezőleg, erre a választásra a nemzetközi magánjogi szabályok szerint
alkalmazandó nemzeti jogon belül kerülne sor.
Ez a megoldás a belső piac létrehozását
és működtetését célozza. Kiküszöbölné az alapvető szabadságok gyakorlása
előtt álló olyan akadályokat, amelyek a nemzeti jogok eltéréseiből
erednek, különös tekintettel az ügyleti többletköltségekre, a kereskedők
által a határon átnyúló ügyletek során tapasztalt jogi bonyolultságra, és a
fogyasztóknak a jogaikkal kapcsolatos bizalom hiányára a más uniós országban
történő vásárlásaik során – amelyek mindegyike közvetlen hatással bír a
belső piac létrehozására és működésére, és korlátozza a versenyt.
Az EUMSZ 114. cikkének (3) bekezdésével
összhangban a közös európai adásvételi jog magas szintű fogyasztóvédelmet
biztosítana saját kötelező szabályainak megalkotása révén, amelyek
fenntartják vagy növelik a meglévő uniós fogyasztóvédelmi jog által a
fogyasztók számára biztosított védelmi szintet.
·
A szubszidiaritás elve
A javaslat megfelel az Európai Unióról szóló
szerződés (EUSZ) 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvének.
A javaslat célja – vagyis az, hogy az egységes
szerződési jogi szabályok elérhetővé tételével hozzájáruljon a
belső piac megfelelő működéséhez – egyértelműen határon
átnyúló dimenzióval rendelkezik, és azt a tagállamok nem tudják
kielégítően megvalósítani a saját nemzeti rendszereik keretében.
Amíg a nemzeti szerződési jogok eltérései
továbbra is jelentős ügyleti többletköltségeket eredményeznek a határon
átnyúló ügyletek során, nem érhető el teljes mértékben a belső piac
teljessé tételének célkitűzése a kereskedők számára a határon átnyúló
kereskedelem, a fogyasztók számára pedig a határon átnyúló vásárlások
bővítésének megkönnyítése útján.
Nemzeti szinten elfogadott, nem összehangolt
intézkedésekkel a tagállamok nem lesznek képesek felszámolni a nemzeti
szerződési jogok különbségeiből fakadó és a kereskedők által az
Európai Unión belüli határokon átnyúló kereskedelem során tapasztalt ügyleti
többletköltségeket és jogi összetettséget. A fogyasztók továbbra is kisebb
választékkal és a más tagállamok termékeihez való korlátozott hozzáféréssel
szembesülnek. A jogaik ismeretéből eredő bizalom pedig szintén
hiányozni fog.
Ezért a javaslat célkitűzése uniós szintű
fellépés útján jobban elérhető, összhangban a szubszidiaritás elvével. Az
Európai Unió van a legmegfelelőbb helyzetben ahhoz, hogy orvosolja a jogi
széttagoltság problémáját a szerződési jog terén tett olyan intézkedés
révén, amely közelíti a határon átnyúló ügyletekre alkalmazandó szabályokat.
Továbbá, mivel a piaci tendenciák fejlődése arra indítja a tagállamokat,
hogy önálló lépéseket tegyenek, például a digitális tartalom kialakuló piacának
szabályozása terén, a szabályozási eltérések növekvő ügyleti költségekhez
vezetnek, és fennáll a fogyasztóvédelmi hiányosságok növekedésének a veszélye
is.
·
Az arányosság elve
A javaslat megfelel az EUSZ 5.cikkében
meghatározott arányosság elvének.
A javaslat hatálya azokra a kérdésekre
korlátozódik, amelyek valódi problémákat jelentenek a határon átnyúló
ügyletekben, és nem terjed ki azokra a tényezőkre, amelyek a nemzeti jogok
útján kezelhetők a legjobban. Ami a tárgyi hatályt illeti, a javaslat
olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek szabályozzák a felek jogait és
kötelezettségeit a szerződés élettartama alatt, de nem érinti például a
képviselettel kapcsolatos szabályokat, amelyek kisebb valószínűséggel
vezetnek jogvitákhoz. A területi hatály tekintetében a javaslat az olyan
határon átnyúló helyzetekre terjed ki, ahol felmerül az ügyleti
többletköltségek és a jogi bonyolultság problémája. Végül, a javaslat személyi
hatálya azon ügyletekre korlátozott, amelyekben a leggyakrabban fordulnak
elő a belső piaci problémák, azaz a vállalkozások közötti kapcsolatokra,
ahol legalább az egyik fél kkv, valamint a vállalkozások és a fogyasztók
közötti kapcsolatokra. Nem tartoznak a javaslat hatálya alá sem a magánszemélyek
közötti szerződések, sem az olyan kereskedők közötti
szerződések, amelyek egyike sem kkv, mivel az ilyen jellegű, határon
átnyúló szerződések esetében nem igazolható a fellépés
szükségszerűsége. A rendelet két választási lehetőséget hagy a
tagállamok számára: úgy dönthetnek, hogy a közös európai adásvételi jog
alkalmazását lehetővé teszik a felek számára azok kizárólagosan belföldi
ügyletei során is, és az olyan kereskedők között megkötött
szerződésekben, amelyek egyike sem kkv.
A javaslat a közös európai adásvételi jog
választható és önkéntes jellege következtében – az elemzett többi megoldási
lehetőséghez képest – arányos fellépésnek minősül. Ez azt jelenti,
hogy alkalmazása a szerződő felek megállapodásától függ, amennyiben
ezt mindkét fél közösen előnyösnek ítéli meg az adott határon átnyúló
ügylet tekintetében. A közös európai adásvételi jog kizárólag határon átnyúló
esetekben választható szabályrendszer, vagyis anélkül csökkentheti a határon
átnyúló kereskedelem előtti akadályokat, hogy összeütközésbe kerülne a
mélyen beágyazódott nemzeti jogrendszerekkel és hagyományokkal. A közös európai
adásvételi jog olyan szabadon választott rendszer, amely kiegészíti a már
meglévő szerződési jogi szabályokat, és nem lép azok helyébe. Tehát a
jogalkotási intézkedés csupán az ahhoz szükséges mértékig terjed ki, hogy
további lehetőségeket teremtsen a kereskedők és a fogyasztók számára
az egységes piacon.
·
A jogi aktus típusának megválasztása
A kezdeményezéshez választott jogi aktus a
választható közös európai adásvételi jogáról szóló rendelet.
Egy kötelező erővel nem bíró eszköz,
mint például egy eszköztár az uniós jogalkotó számára, vagy a tagállamokhoz
címzett ajánlás nem érné el azt a célt, hogy javítsa a belső piac
létrehozatalát és működését. Túl messzire menne viszont egy olyan irányelv
vagy rendelet, amely egy kötelező európai szerződési joggal váltaná
fel a nemzeti jogokat, mert a határon átnyúló kereskedelmet folytatni nem
kívánó belföldi kereskedőktől megkövetelné, hogy olyan költségeket
viseljenek, amelyeket nem ellentételeznek a csak a határon átnyúló ügyletek
során jelentkező költségmegtakarítások. Ezen túlmenően nem lenne
megfelelő egy kötelező európai szerződési jog
minimumkövetelményeit előíró irányelv sem, mivel ezzel nem lenne
elérhető az ügyleti költségek csökkentéséhez szükséges szintű
jogbiztonság és egységesség.
4.           KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK
A javaslat elfogadása után a Bizottság
létrehoz egy adatbázist a közös európai adásvételi jogra vagy a rendelet
bármely más rendelkezésére hivatkozó jogerős ítéletekkel, illetve az
Európai Unió Bíróságának vonatkozó ítéleteivel kapcsolatos információk
cseréjére. Az ehhez az adatbázishoz kapcsolódó költségek feltehetően
nőni fognak a rendelkezésre álló jogerős ítéletek számának
növekedésével. Ezzel párhuzamosan a Bizottság képzést fog szervezni a közös európai
adásvételi jogot alkalmazó gyakorló jogászok részére[15]. Ezek a költségek idővel
feltehetően csökkenni fognak, ahogyan terjednek a jog működésével
kapcsolatos ismeretek.
5.           KIEGÉSZÍTŐ
INFORMÁCIÓK
·
Egyszerűsítés
A választható második szerződési jogi
rendszerre vonatkozó javaslat azzal az előnnyel jár, hogy a tagállamok
szerződési jogainak hatályon kívül helyezése nélkül lehetővé teszi,
hogy a felek egyetlen egységes szerződési jogi szabályrendszert
használjanak szerte az Európai Unióban. Ez az önálló, egységes szabályrendszer
képes arra, hogy a felek számára megoldást kínáljon a legégetőbb
problémáikra, amelyek a határon átnyúló ügyletekben a szerződési jog terén
felmerülhetnek. Ezért a kereskedők számára ez a lehetőség
megszüntetné a különféle nemzeti jogok közötti keresés szükségességét. Annak
érdekében, hogy a fogyasztók segítséghez jussanak a közös európai adásvételi
jog szerinti jogaik megértésében, megkapnák a „szabványos tájékoztatót”, amely
tájékoztatná őket a jogaikról.
Végül pedig a javaslat képes az uniós
jogszabályok jövőbeli koherenciájának biztosítására más olyan
szakpolitikai területeken is, ahol a szerződési jog relevánssá válik.
·
Felülvizsgálati záradék
A javaslat úgy rendelkezik, hogy a közös európai
adásvételi jogot vagy a rendelet bármely más rendelkezését az annak
alkalmazását követő 5 év elteltével felül kell vizsgálni, tekintettel többek
között a vállalkozások közötti szerződések tekintetében a hatály további
kiterjesztésének szükségességére, a digitális tartalom területén megvalósuló
piaci és technológiai fejleményekre, valamint az uniós vívmányok jövőbeni
fejlődésére. E célból a Bizottság jelentést nyújt be az Európai
Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak,
szükség esetén a rendelet módosítására irányuló javaslatokkal együtt.
·
Európai Gazdasági Térség
A javasolt rendelet EGT-vonatkozású kérdést
érint, és ezért a hatályát ki kell terjeszteni az EGT-re.
·
A javaslat magyarázata
A javaslat három fő részből áll: egy
rendeletből és a rendelet I. mellékletéből, amely a szerződési
jogi szabályokat (a közös európai adásvételi jog) tartalmazza, valamint a
szabványos tájékoztatót tartalmazó II. mellékletből.
A. A rendelet
Az 1. cikk tartalmazza a rendelet
célját és tárgyát.
A 2. cikk a rendeletben használt
kifejezések meghatározását tartalmazza. Míg néhány fogalommeghatározás már létezik
a vonatkozó közösségi vívmányokban, mások olyan fogalmak, amelyeket itt
határoznak meg első ízben.
A 3. cikk magyarázza meg a
szerződési jog szabályainak választható jellegét az áru adásvételére, a
digitális tartalom szolgáltatására és a kapcsolódó szolgáltatás nyújtására irányuló,
határon átnyúló szerződések esetén.
A 4. cikk tartalmazza a rendelet
területi hatályát, amely a határon átnyúló szerződésekre korlátozódik.
Az 5. cikk megállapítja, hogy a tárgyi
hatály kiterjed az áruk adásvételére, a digitális tartalom szolgáltatására és a
kapcsolódó szolgáltatásokra (pl.: az üzembehelyezésre és a javításra) vonatkozó
szerződésekre.
A 6. cikk kizárja az alkalmazási
körből a vegyes szerződéseket és részletfizetéssel történő
értékesítést.
A 7. cikk határozza meg a személyi
hatályt, amely kiterjed a vállalkozók és fogyasztók közötti szerződésekre
és azokra a vállalkozók közötti szerződésekre, ahol legalább a felek
egyike kkv.
A 8. cikk fejti ki azt, hogy a közös európai
adásvételi jog választásához szükség van a felek erről szóló
megállapodására. A vállalkozás és a fogyasztó közötti szerződésekben a
közös európai adásvételi jog választása csak akkor érvényes, ha a fogyasztó
ebbe történő beleegyezését egy olyan kifejezett nyilatkozat tartalmazza,
amely elkülönül a szerződéskötésre irányuló megállapodásra vonatkozó jognyilatkozattól.
A 9. cikk a közös európai adásvételi
jogra vonatkozó több tájékoztatási követelményt tartalmaz a kereskedő és a
fogyasztó közötti szerződések vonatkozásában. A fogyasztónak különösen a II.
mellékletben meghatározott tájékoztatót kell megkapnia.
A 10. cikk előírja a tagállamok
számára, hogy gondoskodjanak szankciók bevezetéséről arra az esetre, ha a
kereskedők megsértik a 8. és 9. cikkbe foglalt különös követelményeknek
való megfelelési kötelezettséget.
A 11. cikk magyarázza meg azt, hogy a
közös európai adásvételi jog választásának érvényessége esetén ez lesz az
egyetlen alkalmazható jog a rendelkezéseinek hatálya alá tartozó kérdésekben,
és ennek megfelelően más nemzeti szabályok nem alkalmazandók az e jog
hatálya alá tartozó ügyekben. A közös európai adásvételi jog választása
visszamenőleges hatállyal bír a szerződéskötést megelőző
tájékoztatási kötelezettségeknek való megfelelés és az azok elmulasztásával
kapcsolatos jogorvoslatok tekintetében.
A 12. cikk tisztázza, hogy a rendelet
nem sérti a belső piaci szolgáltatásokról szóló 2006/123/EK irányelvbe[16] foglalt tájékoztatási
kötelezettségeket.
A 13. cikk lehetőséget biztosít a
tagállamoknak olyan jogszabályok elfogadására, amelyek lehetővé teszik a
közös európai adásvételi jog alkalmazását a felek számára azok kizárólagosan
belföldi ügyletei során is, és az olyan kereskedők között megkötött
szerződésekben, amelyek egyike sem kkv.
A 14. cikk előírja a tagállamok
számára, hogy küldjenek értesítést a bíróságaik által hozott azon jogerős
ítéletekről, amelyek a közös európai adásvételi jog rendelkezéseit vagy a
rendelet bármely más rendelkezését értelmezik. A Bizottság ezeket az ítéleteket
egy adatbázisban gyűjti össze.
A 15. cikk felülvizsgálati rendelkezést
tartalmaz.
A 16. cikk szerint a rendelet az Európai
Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép
hatályba.
B. I. melléklet
Az I. melléklet tartalmazza a közös európai adásvételi
jog szövegét.
I. rész „Bevezető
rendelkezések”: a szerződési jog azon általános elvei, amelyeket
minden félnek tiszteletben kell tartania a tevékenysége során, mint például a
jóhiszeműség és a tisztesség elve. A szerződési szabadság alapelve
szintén biztosítja a feleket arról, hogy – a kifejezetten kötelezőként
megjelölt szabályok, például a fogyasztóvédelmi rendelkezések kivételével –
eltérhetnek a közös európai adásvételi jog szabályaitól.
II. rész „Kötelező erejű
szerződés kötése”: a felek arra vonatkozó joga,
hogy a szerződéskötést megelőzően tájékoztatást kapjanak a
legfontosabb tudnivalókról; és a két fél közötti megállapodás megkötésének
szabályai. Ez a rész külön rendelkezéseket tartalmaz arról is, hogy a fogyasztó
jogosult elállni a távollevők között kötött és üzlethelyiségen kívül
kötött szerződéstől. Végezetül a szerződések tévedés, csalás,
fenyegetés vagy tisztességtelen kihasználás miatti megtámadására vonatkozó
rendelkezéseket tartalmaz.
III. rész „A szerződés tartalmának
értékelése”: általános rendelkezések arra nézve, hogy
kétség esetén miként kell értelmezni a szerződési feltételeket. E rész
olyan szabályokat is tartalmaz, amelyek a szerződések tartalmára és
joghatására, valamint az esetleg tisztességtelen és ezért érvénytelen
szerződési feltételekre vonatkoznak.
IV. rész „Az adásvételi szerződés
feleinek kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok”: az adásvételi szerződések és a digitális tartalom
szolgáltatására irányuló szerződések sajátos szabályai; az eladó és a
vevő kötelezettségei. Ez a rész tartalmazza a vevő és az eladó
részéről történő szerződésszegéshez kapcsolódó jogorvoslatokra
vonatkozó szabályokat is.
V. rész „Kapcsolódó szolgáltatási
szerződés feleinek kötelezettségei és a rendelkezésükre álló
jogorvoslatok”: azokra az esetekre terjed ki, amikor az
eladó az áruk adásvételére vagy digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó
szerződéssel szoros összefüggésben bizonyos szolgáltatásokat, mint például
üzembehelyezést, javítást, vagy karbantartást teljesít. Ez a rész azt fejti ki,
hogy ilyen helyzetben milyen egyedi szabályokat kell alkalmazni, különös
tekintettel a felek ilyen szerződések alapján fennálló jogaira és
kötelezettségeire.
VI. rész „Kártérítés és kamat”: kiegészítő közös szabályokat tartalmaz a károk megtérítése és a
késedelmes fizetés esetén fizetendő kamat tekintetében.
VII. rész „Az eredeti állapot
helyreállítása”: bemutatja továbbá azokat a
szabályokat, amelyek a szerződés megtámadása vagy felmondása esetén
visszaszolgáltatandó dolgokra vonatkoznak.
VIII. rész „Elévülés”: az időmúlásnak a szerződés szerinti jogok gyakorlására
kifejtett hatását szabályozza.
1. függelék:
tartalmazza az elállásra vonatkozó tájékoztatási mintát, amelyet a
kereskedőnek a át kell adnia a fogyasztó számára a távollevők közötti
vagy üzlethelyiségen kívüli szerződés megkötése előtt, a 2.
függelék pedig az elállási formanyomtatványt határozza meg.
C. II. melléklet
A II. melléklet a közös európai adásvételi
jogra vonatkozó szabványos tájékoztatót tartalmazza, amelyet a
kereskedőnek át kell adnia a fogyasztónak a közös európai adásvételi jog
alkalmazására vonatkozó megállapodás megkötése előtt.
2011/0284 (COD)
Javaslat
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS
RENDELETE
a közös európai
adásvételi jogról
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI
UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről
szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti
parlamentek számára való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális
Bizottság véleményére[17],
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[18],
rendes jogalkotási eljárás keretében,
mivel:
(1)
A határon átnyúló gazdasági tevékenységnek még
mindig vannak olyan jelentős szűk keresztmetszetei, amelyek
megakadályozzák, hogy a belső piac kiaknázza az összes növekedési és
munkahely-teremtési lehetőségét. Jelenleg csak minden tizedik uniós
kereskedő exportál árukat az Unión belül, és az exportálók többsége is
csak néhány tagállamba. A határon átnyúló kereskedelem akadályai közül – ideértve
többek között az adójogszabályokat, a közigazgatási előírásokat, a
szállítási nehézségeket, valamint a nyelvi és a kulturális különbségeket – a
kereskedők szerint a külföldi szerződési jog megismerésének nehézsége
a vállalkozók és a fogyasztók, valamint a vállalkozók egymás közötti
ügyleteinek legjelentősebb akadályai közé tartozik. Mindez amiatt is
hátrányt okoz a fogyasztóknak, mert korlátozottan férnek hozzá az árukhoz.
Ezért a különböző nemzeti szerződési jogok nehezítik az olyan
alapszabadságok gyakorlását, mint az áruk és szolgáltatások nyújtásának
szabadsága, és akadályt képeznek a belső piac működése és folyamatos
kiépítése előtt. Versenykorlátozó hatásuk is van, különösen a kisebb
tagállamok piacain.
(2)
A szerződés minden gazdasági ügylethez
elengedhetetlen jogi eszköz. Ugyanakkor, mivel a kereskedőknek
azonosítaniuk kell az alkalmazandó jogot, vagy tárgyalniuk kell róla, meg kell
ismerniük a külföldi alkalmazandó jog rendelkezéseit, ami gyakran fordítást
tesz szükségessé, jogi tanácsot kell kérniük a követelmények között való
eligazodás érdekében, és határon átnyúló ügyleteikben különböző alkalmazandó
nemzeti jogokhoz kell hozzáigazítaniuk a szerződéseiket, a határon átnyúló
kereskedelem a belföldi kereskedelemhez képest bonyolultabb és költségesebb.
Ezért a szerződési joggal kapcsolatos akadályok komolyan hozzájárulnak
ahhoz, hogy számos exportorientált kereskedő nem mer határon átnyúló
kereskedelembe fogni, vagy tevékenységét több tagállamra kiterjeszteni. E
tényezők visszatartó hatása különösen erős a kis- és középvállalkozások
(kkv-k) esetén, amelyek tekintetében a több külföldi piacra való belépés
költségei gyakran különösen magasak a forgalmukhoz viszonyítva. Ennek
következtében a kereskedők elmulasztják azokat a költségmegtakarítási
lehetőségeket, amelyekkel élhetnének, ha egy egységes szerződési jog
alapján forgalmazhatnák a termékeiket és szolgáltatásaikat minden határon
átnyúló ügyletük során, az online környezetben pedig egyetlen egységes weblapot
használhatnának.
(3)
A szerződési joggal kapcsolatos,
jelentősnek bizonyuló ügyleti költségeknek, valamint a kötelező
nemzeti fogyasztóvédelmi szabályok eltéréseiből származó jogi akadályoknak
közvetlen hatásuk van a belső piac működésére a vállalkozások és a
fogyasztók közötti ügyletek terén. A szerződéses kötelezettségekre
alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17-i 593/2008/EK európai parlamenti és
tanácsi rendelet (a továbbiakban: 593/2008/EK rendelet)[19] 6. cikke értelmében,
amennyiben a kereskedő a tevékenységét egy másik tagállamban található
fogyasztók tekintetében fejti ki, a fogyasztó szokásos tartózkodási helye
szerinti tagállam azon fogyasztóvédelmi rendelkezéseit, amelyek magasabb
szintű védelmet nyújtanak, és amelyektől nem lehet megállapodással
eltérni e tagállam joga értelmében, még akkor is alkalmazni kell, ha a felek
más alkalmazandó jogot választottak. Ezért a kereskedőknek előzetesen
kell megállapítaniuk azt, hogy a fogyasztó joga magasabb szintű védelmet
nyújt-e, és gondoskodniuk kell arról, hogy a szerződésük összhangban
legyen ezekkel a követelményekkel. Ezen túlmenően, az e-kereskedelemben
további költségekkel jár a honlapok adaptálása, amelyeknek tükrözniük kell az
alkalmazandó külföldi fogyasztói szerződési jog kötelező
előírásait. A fogyasztóvédelmi jog jelenlegi uniós szintű
harmonizációja bizonyos közelítést eredményezett egyes területeken. A tagállami
jogrendszerek közötti különbségek azonban továbbra is jelentősek; a
jelenlegi harmonizáció a tagállamok számára a lehetőségek széles körét
hagyja meg arra nézve, hogy hogyan feleljenek meg az uniós jogszabályok
követelményeinek, és hogy milyen legyen a fogyasztóvédelem szintje.
(4)
A szerződési joggal kapcsolatos akadályok,
amelyek megakadályozzák, hogy a kereskedők teljes mértékben kihasználják a
belső piac adta lehetőségeket, a fogyasztók kárára is jelentkeznek. A
mérsékeltebb határokon átnyúló kereskedelem kevesebb importot és kisebb
versenyt eredményez. A fogyasztókat hátrány érheti abból fakadóan, hogy
magasabb áron szűkebb áruválaszték áll a rendelkezésükre, egyrészt azért,
mert közvetlenül kevesebb külföldi kereskedő kínálja számukra az áruit és
szolgáltatásait, másrészt közvetetten a vállalkozók közötti határokon átnyúló
nagykereskedelem korlátozott volta miatt. Bár a határon átnyúló vásárlás
jelentős gazdasági előnyökkel járhat a több és jobb árukínálat
tekintetében, sok fogyasztó nehezen szánja rá magát, mert bizonytalan a jogait
illetően. A fogyasztók fő aggodalmai közül néhány a szerződési
joghoz kapcsolódik, például ahhoz, hogy hibás termék vásárlása esetén
megfelelő védelmet élveznének-e. Ennek következtében számos fogyasztó még
akkor is előnyben részesíti a belföldi vásárlást, ha emiatt kisebb
választék áll a rendelkezésére vagy magasabb árat kell megfizetnie.
(5)
Ezen túlmenően, azok a fogyasztók, akik egy
másik tagállam kereskedőjétől történő vásárlással ki akarják
használni a tagállamok közötti árkülönbségekből adódó előnyt, gyakran
akadályba ütköznek amiatt, hogy az adott kereskedő megtagadja az eladást.
Bár az e-kereskedelem nagymértékben könnyítette az ajánlatok keresését, valamint
az árak és egyéb feltételek összehasonlítását, függetlenül attól, hogy az adott
kereskedőnek hol a székhelye, a külföldi vásárlók megrendeléseit gyakran
visszautasítják azok a kereskedők, akik nem akarnak határon átnyúló
ügyleteket folytatni.
(6)
Tehát a nemzeti szerződési jogok
különbözőségei olyan gátat képeznek, amely megakadályozza, hogy a
fogyasztók és a kereskedők kihasználják a belső piac adta
előnyöket. Az említett, szerződési joggal összefüggő akadályok
lényegesen csökkenthetők volnának, ha a szerződéseket egyetlen
egységes szabályrendszerre lehetne alapozni, függetlenül attól, hogy a felek
székhelye hol található. Az ilyen egységes szerződési jogi
szabályrendszernek le kellene fednie a szerződések teljes életciklusát,
tehát ki kellene terjednie a szerződések megkötése szempontjából fontos
szabályozási területekre, továbbá teljes körűen összehangolt
fogyasztóvédelmi rendelkezéseket kellene tartalmaznia.
(7)
A nemzeti szerződési jogok közötti különbségek
és ezeknek a határon átnyúló kereskedelemre gyakorolt hatása a verseny
korlátozását is szolgálja. A kis volumenű határon átnyúló kereskedelem
miatt csökken a verseny, így a kereskedők is kevesebb ösztönzést kapnak
arra, hogy innovatívabbá váljanak, és javítsák áruik minőségét vagy
csökkentsék az árakat. Különösen a kisebb tagállamokban, ahol kevesebb belföldi
versenytárs működik, a külföldi kereskedők azon döntése, hogy nem
lépnek be e piacokra a költségek és a piacra lépés bonyolultsága miatt,
korlátozhatja a versenyt, és ennek következtében érzékelhető hatást
gyakorolhat a rendelkezésre álló termékek választékára és árszintjére. A
határon átnyúló kereskedelem akadályai veszélyeztethetik továbbá a kkv-k és a
nagyobb vállalatok közötti versenyt is. Figyelemmel az ügyleti költségeknek a
forgalomra gyakorolt jelentős hatására, egy kkv sokkal inkább hajlamos
arra, hogy tartózkodjon egy külföldi piacra történő belépéstől, mint
egy nagyobb versenytársa.
(8)
Az említett szerződési joggal összefüggő
akadályok leküzdése érdekében a feleknek lehetőséget kell biztosítani,
hogy megállapodjanak arról, hogy szerződéseikre egy sajátos, egységes
szerződési jogi szabályrendszert, az összes tagállamban azonos jelentéssel
és értelmezéssel bíró közös európai adásvételi jogot alkalmazzák. A közös európai
adásvételi jognak kiegészítő lehetőségként kell megjelennie, amely
növeli a felek rendelkezésére álló alternatívákat, és amelyet minden alkalommal
használhatnak, ha kölcsönösen úgy ítélik meg, hogy az segítséget jelentene a
határon átnyúló kereskedelem megkönnyítésében, valamint az ügyleti és alternatív
költségek, és a határon átnyúló kereskedelem egyéb, szerződési joggal
összefüggő akadályainak csökkentésében. A közös európai adásvételi jog
csak akkor válhat a szerződéses kapcsolat alapjává, ha a felek közösen így
döntenek.
(9)
E rendelet egy közös európai adásvételi jogot hoz
létre. A rendelet a nemzeti szerződési jogok közelítését nem a már
meglévő nemzeti szerződési jog módosításának előírásával
valósítja meg, hanem – az e rendelet hatálya alá tartozó szerződések
tekintetében – az egyes tagállamok nemzeti jogán belüli második szerződési
jogi rendszer létrehozásával. E második rendszernek az egész Európai Unióban
azonosnak kell lennie, és a már meglévő nemzeti szerződési joggal
párhuzamosan fog létezni. A közös európai adásvételi jogot önkéntes alapon indokolt
alkalmazni a határon átnyúló szerződésekre, a felek kifejezett
megállapodása alapján.
(10)
A közös európai adásvételi jog alkalmazására
vonatkozó megállapodásnak az alábbi jogszabályok szerint alkalmazandó,
megfelelő nemzeti jog hatályán belüli választásként kell megvalósulnia: az
593/2008/EK rendelet, illetve a szerződéskötést megelőző
tájékoztatási kötelezettségek vonatkozásában a szerződésen kívüli kötelmi
viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11-i 864/2007/EK európai
parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: 864/2007/EK rendelet)[20] vagy bármely más vonatkozó
kollíziós jogi szabály. Ezért a közös európai adásvételi jog alkalmazására
vonatkozó megállapodás nem minősül a kollíziós jogi szabályok szerinti
jogválasztásnak, és azokkal nem téveszthető össze, továbbá azokat nem
érinti. Ezért e rendelet nem érinti a meglévő kollíziós jogi szabályokat.
(11)
A közös európai adásvételi jognak a teljes
körűen összehangolt kötelező fogyasztóvédelmi szabályok teljes
rendszerét tartalmaznia kell. A Szerződés 114. cikkének (3) bekezdésével
összhangban, e szabályoknak a fogyasztóvédelem magas szintjét kell
biztosítaniuk, hogy erősítsék a fogyasztóknak a közös európai adásvételi
jogba vetett bizalmát, és így arra ösztönözzék őket, hogy ezen az alapon
kössenek határon átnyúló szerződéseket. E szabályoknak fenn kell tartaniuk
vagy fokozniuk kell a fogyasztók számára az uniós fogyasztóvédelmi jog által biztosított
védelem szintjét.
(12)
Mivel a közös európai adásvételi jog a teljes
körűen összehangolt fogyasztóvédelmi szabályok teljes rendszerét
tartalmazza, e területen nem lesznek eltérések a tagállamok jogrendszerei
között, amennyiben a felek a közös európai adásvételi jogot választják. Következtetésképpen
az 593/2008/EK rendelet (6) cikkének (2) bekezdése, amely a tagállamok
fogyasztóvédelmének szintjei közötti eltérést veszi alapul, nem bírhat gyakorlati
jelentőséggel a közös európai adásvételi jog által szabályozott
kérdésekben.
(13)
A közös európai adásvételi jognak határon átnyúló
szerződések tekintetében kell elérhetőnek lennie, mivel a nemzeti
jogok közötti eltérések ezeket érintően vezetnek bonyodalmakhoz és
többletköltségekhez, és tartják vissza a feleket a szerződéses kapcsolatok
létesítésétől. A szerződés határon átnyúló jellegét a vállalkozások
közötti szerződések esetén a felek szokásos tartózkodási helye alapján
kell megítélni.            Vállalkozások és fogyasztók közötti szerződések
esetén megvalósul a határon átnyúló jelleg, ha akár a fogyasztó által megadott
általános cím, akár áru kézbesítési címe vagy a fogyasztó által megadott
számlázási cím egy tagállamban, azonban a kereskedő szokásos tartózkodási
helyén kívüli államban található.
(14)
A közös európai adásvételi jog alkalmazását nem
kell csupán a tagállamok közötti, határon átnyúló kapcsolatokra korlátozni,
hanem az a tagállamok és harmadik országok közötti kereskedelem
előmozdítására is használható kell, hogy legyen. Harmadik országok
fogyasztóinak érintettsége esetén a közös európai adásvételi jog alkalmazására
vonatkozó megállapodásra – ami a részükről külföldi jog választásának
minősül – a vonatkozó kollíziós jogi szabályokat kell alkalmazni.
(15)
A tisztán belföldi, valamint határon átnyúló
ügyleteket is kötő kereskedők szintén hasznosnak ítélhetik, hogy
valamennyi ügyletük esetében egyetlen, egységes szerződést használhatnak.
Ezért a tagállamok szabadon dönthetnek arról, hogy a közös európai adásvételi
jog alkalmazását lehetővé teszik-e a felek számára azok kizárólagosan
belföldi ügyletei során is.
(16)
A közös európai adásvételi jog alkalmazását
különösen ingó dolgok eladása esetén kell biztosítani, beleértve az ilyen áruk
előállítását vagy gyártását is, mert ez az a gazdaságilag legfontosabb
egyedi szerződéstípus, amely kifejezett növekedési lehetőséget kínál
a határon átnyúló kereskedelem tekintetében, különösen az e-kereskedelemben.
(17)
A digitális gazdaság növekvő fontosságára
reagálva a közös európai adásvételi jognak a digitális tartalom szolgáltatására
irányuló szerződésekre is ki kell terjednie. Gyors ütemben növekszik a
tárolási, feldolgozási vagy hozzáférési és ismételt felhasználási céllal
történő digitálistartalom-szolgáltatás, mint például a zeneletöltés. A
digitálistartalom-szolgáltatás még jelentős növekedési potenciállal
rendelkezik, ám továbbra is sokféle jogi szabályozás vonatkozik rá, és
jelentős bizonytalanság övezi. Ezért a közös európai adásvételi jognak ki
kell terjednie a digitális tartalom szolgáltatására, független attól, hogy a
tartalmat birtokba vehető adathordozón szolgáltatják-e vagy sem.
(18)
A digitális tartalom szolgáltatására gyakran nem
vételár ellenében kerül sor, hanem külön fizetett árukhoz vagy
szolgáltatásokhoz kapcsolódóan, beleértve a nem pénzbeli ellentételezést is,
mint például a személyes adatok megadása, vagy pedig ingyenesen történik egy
marketingstratégia keretében, azzal a várakozással, hogy a fogyasztó
később további vagy jobban kidolgozott digitális tartalmat megtestesítő
termékeket fog vásárolni. Figyelemmel erre az egyedi piaci struktúrára és arra
a tényre, hogy a szolgáltatott digitális tartalom hibái attól függetlenül
sérthetik a fogyasztók gazdasági érdekeit, hogy azokat milyen feltételek
alapján szolgáltatták, a közös európai adásvételi jog alkalmazása nem függhet
attól, hogy az adott digitális tartalomért fizettek-e vételárat.
(19)
A közös európai adásvételi jog által hozzáadott
érték maximalizálása érdekében e jog tárgyi hatálya ki kell terjedjen az eladó
által nyújtott bizonyos olyan szolgáltatásokra, amelyek közvetlenül és szorosan
kapcsolódnak a közös európai adásvételi jog alapján szállított egyedi áruhoz
vagy az így szolgáltatott digitális tartalomhoz, és amelyeket a gyakorlatban
ugyanabban vagy egy kapcsolódó szerződésben ugyanakkor határoznak meg; ide
tartozik nevezetesen az áru vagy a digitális tartalom javítása, karbantartása
vagy üzembehelyezése.
(20)
A közös európai adásvételi jog nem terjedhet ki
egyetlen olyan kapcsolódó szerződésre sem, amely révén a vevő harmadik
személytől kap árut vagy szolgáltatást. Ez azért nem lenne helyes, mert a
harmadik személy nem részese a közös európai adásvételi jog rendelkezéseinek
alkalmazására vonatkozó, a szerződő felek közötti megállapodásnak. A
harmadik személlyel fennálló kapcsolódó szerződésre az 593/2008/EK és a 864//2007/EK
rendelet vagy bármely más vonatkozó kollíziós szabály szerint alkalmazandó
nemzeti jog az irányadó.
(21)
A fennálló belső piaci és versenyproblémák
célzott és arányos kezelése érdekében a közös európai adásvételi jog személyi
hatályának azokra a felekre kell összpontosítania, akiket a nemzeti
szerződési jogok sokfélesége jelenleg elrettent a külföldi kereskedelmi
kapcsolatok létesítésétől, jelentősen hátráltatva ezáltal a határon
átnyúló kereskedelmet. Ezért e jognak ki kell terjednie valamennyi
vállalkozások közötti ügyletre, és azokra a szerződésekre, amelyeknél
legalább a felek egyike – a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról
szóló, 2003. május 6-i 2003/361/EK bizottsági ajánlás[21] értelmében – kkv. Ez azonban
nem akadályozhatja meg azt, hogy a tagállamok olyan jogszabályokat fogadjanak
el, amely a közös európai adásvételi jogot az olyan kereskedők közötti
szerződésekre is alkalmazhatóvá teszi, amelyeknek egyike sem kkv.
Mindenesetre a vállalkozások közötti ügyletekben a kereskedők teljes
szerződési szabadságot élveznek, és ösztönzést kapnak arra, hogy
szerződéses feltételeik megfogalmazásakor ötletet merítsenek a közös
európai adásvételi jogból.
(22)
A szerződő felek megállapodása
elengedhetetlen a közös európai adásvételi jog alkalmazásához. A vállalkozások
és a fogyasztók közötti ügyletek során szigorú követelményeket kell támasztani
e megállapodással szemben. Mivel a gyakorlatban általában a kereskedő tesz
javaslatot a közös európai adásvételi jog alkalmazására, a fogyasztóknak teljes
mértékben tudatában kell lenniük annak a ténynek, hogy olyan szabályok alkalmazásába
egyeznek bele, amelyek eltérnek a nemzeti jogban már meglévő szabályoktól.
Ezért a fogyasztónak a közös európai adásvételi jog alkalmazásába történő
beleegyezése csak akkor fogadható el, ha az egy olyan kifejezett nyilatkozat
formájában történik, amely elkülönül a szerződés megkötésére vonatkozó
megállapodásra vonatkozó jognyilatkozattól. Ezért nem lehetséges a közös európai
adásvételi jog alkalmazására vonatkozó javaslatot a megkötendő
szerződés feltételei közé beilleszteni, különösen nem a kereskedő
általános szerződési feltételei közé. A kereskedő köteles tartós
adathordozón megerősíteni a fogyasztó felé a közös európai adásvételi jog
alkalmazására vonatkozó megállapodást.
(23)
A közös európai adásvételi jog alkalmazására
vonatkozó fogyasztói választásnak nem csak tudatosnak kell lennie, hanem
megfelelő tájékoztatáson kell alapulnia. A kereskedőnek ezért nem
csak fel kell hívnia a fogyasztó figyelmét a közös európai adásvételi jog
tervezett alkalmazására, de tájékoztatást is kell nyújtania annak
természetéről és legfontosabb jellemzőiről. A kereskedők e
feladatát megkönnyítendő, és így elkerülve a szükségtelen adminisztratív
terheket, továbbá a fogyasztókkal közölt tájékoztatás egységes szintjének és
minőségének biztosításának érdekében a kereskedőknek az e rendeletben
előírt – és így az Európai Unió valamennyi hivatalos nyelvén könnyen
elérhető – szabványos tájékoztatót kell átadniuk a fogyasztóknak. Ha nem
lehetséges a tájékoztató átadása a fogyasztó részére, például telefonhívás
esetén, vagy amennyiben a kereskedő elmulaszotta átadni a tájékoztatót, akkor
a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodás mindaddig
nem kötelezi a fogyasztót, amíg meg nem kapja a tájékoztatót a megállapodás
visszaigazolásával együtt, és amíg ezt követően ki nem nyilvánította a
beleegyezését.
(24)
A közös európai adásvételi jog bizonyos elemei
szelektív alkalmazásának elkerülése érdekében – amely megzavarhatná a felek
jogai és kötelezettségei közötti egyensúlyt és hátrányosan hathatna a
fogyasztóvédelem szintjére – a választásnak a közös európai adásvételi jog
egészére ki kell terjednie és nem csak annak bizonyos részeire.
(25)
Amennyiben egyébként az Egyesült Nemzeteknek az
áruk nemzetközi adásvételi szerződéseiről szóló egyezményét kellene
alkalmazni a kérdéses szerződésre, akkor a közös európai adásvételi jogra
vonatkozó választásnak tartalmaznia kell a szerződő feleknek az
egyezmény kizárására vonatkozó megállapodását.
(26)
A közös európai adásvételi jog szabályainak ki kell
terjednie a szerződési jog azon kérdéseire, amelyek a közös európai adásvételi
jog tárgyi és személyi hatálya alá tartozó szerződéstípusok, különösen az
interneten kötött szerződések életciklusa során gyakorlati
jelentőséggel bírnak. A felek jogain és kötelezettségein, valamint a
szerződésszegés esetén rendelkezésre álló jogorvoslatokon túl, a közös európai
adásvételi jognak ezért szabályoznia kell a szerződést megelőző
tájékoztatási kötelezettségeket, a szerződés megkötését (beleértve a
formai követelményeket is), az elállás jogát és annak jogkövetkezményeit, a
szerződés tévedés, csalás, fenyegetés vagy tisztességtelen kihasználás
miatti megtámadását és az ilyen megtámadás jogkövetkezményeit, az értelmezést,
a szerződés tartalmát és joghatásait, a szerződési feltételek
tisztességtelenségének értékelését és annak jogkövetkezményeit, a megtámadás és
a felmondás után az eredeti állapot helyreállítását, valamint a jogok
elévülését és a jogvesztő határidőket. Szabályoznia kell az
alkalmazásából eredő valamennyi kötelezettség és követelmény megszegése
esetén rendelkezésre álló szankciókat.
(27)
A közös európai adásvételi jogban nem szabályozott
valamennyi szerződéses és nem szerződéses jellegű kérdés
tekintetében annak a nemzeti jognak a közös európai adásvételi jogon kívül
eső, korábban meglévő szabályai irányadók, amelyet az 593/2008/EK és
a 864/2007/EK rendelet, vagy bármely más vonatkozó kollíziós szabály alapján
kell alkalmazni. E kérdések közé tartozik a jogi személyiség, a
szerződésnek a cselekvőképesség hiányából eredő érvénytelensége,
a szerződés jogszabályba vagy jó erkölcsbe ütközése, a szerződés
nyelvének meghatározása, a megkülönböztetés tilalmával kapcsolatos kérdések, a
képviselet, több személy megjelenése a hitelező vagy az adós oldalán, a
felek módosulása, beleértve az engedményezést, a beszámítást és az egyesülést,
a tulajdonjogi kérdések, beleértve a tulajdon átruházását, a szellemi
tulajdonjog és a szerződésen kívüli károkozás joga. Ezen felül nem
tartozik a közös európai adásvételi jog körébe a szerződéses és a
szerződésen kívüli felelősségen alapuló párhuzamos követelések
együttes érvényesíthetőségének kérdése.
(28)
A közös európai adásvételi jog nem szabályozhat
semmiféle, a szerződési jog körén kívül eső kérdést. Ez a rendelet
nem érinti az ilyen kérdésekre vonatkozó uniós vagy nemzeti jogot. Például nem
tartozhat a közös európai adásvételi jog körébe az egészségvédelmi, biztonsági
vagy környezetvédelmi okból előírt tájékoztatási kötelezettség. Ez a
rendelet nem érinti továbbá a belső piaci szolgáltatásokról
szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanács irányelvben
foglalt tájékoztatási kötelezettségeket[22].
(29)
Miután érvényes megállapodás jött létre a közös európai
adásvételi jog alkalmazásáról, csak a közös európai adásvételi jog irányadó a
hatálya alá tartozó ügyekben. A közös európai adásvételi jogot autonóm módon
kell értelmezni, összhangban az uniós jogszabályok értelmezésének kialakult
alapelveivel. A közös európai adásvételi jog hatálya alá tartozó, de abban
kifejezetten nem rendezett ügyekkel kapcsolatos kérdések kizárólag e jog
szabályainak értelmezése útján válaszolhatók meg, bármely egyéb jog
igénybevétele nélkül. A közös európai adásvételi jog szabályait az annak
alapjául szolgáló célok és elvek, valamint e jog valamennyi rendelkezése
alapján kell értelmezni.
(30)
A közös európai adásvételi jogra irányadó alapelv a
szerződési szabadság kell, hogy legyen. A felek autonómiája csak akkor és
annyiban korlátozható, ha az elengedhetetlen, különösen a fogyasztóvédelem
okán. Ha fennáll ilyen ok, a szóban forgó szabályok kötelező jellegét
egyértelműen jelezni kell.
(31)
A jóhiszeműség és a tisztesség elve kell, hogy
irányítsa a felek közötti együttműködés módját. Mivel egyes szabályok a
jóhiszeműség és a tisztesség alapelve egyedi megnyilvánulásainak
minősülnek, ezek elsőbbséget élveznek az alapelvvel szemben. Ezért az
alapelv nem használható a felek egyedi szabályokban rögzített egyedi jogai és
kötelezettségei módosításának eszközeként. A jóhiszeműség és a tisztesség
elvéből eredő konkrét követelményeknek többek között a felek vonatkozó
szakértelmétől kell függeniük, és ezért eltérők kell, hogy legyenek a
vállalkozások és a fogyasztók közötti, valamint a vállalkozások közötti ügyletek
során. Ebben az összefüggésben a kereskedők közötti ügyletekben az
érintett konkrét helyzetben helyes kereskedelmi gyakorlatot kell irányadónak
tekinteni.
(32)
A közös európai adásvételi jognak – lehetőség
szerint, és ha az a felek jogos érdekeit figyelembe véve helyénvaló – az
érvényes szerződés védelmét kell céloznia.
(33)
A közös európai adásvételi jognak a
szerződésszegés esetén rendelkezésre álló jogorvoslatok meghatározása és
érvényesítése terén kiegyensúlyozott megoldásokra kell törekednie, figyelemmel
a felek jogos érdekeire. A vállalkozások és a fogyasztók közötti
szerződésekben a jogorvoslati rendszernek tükröznie kell azt a tényt, hogy
az áru, a digitális tartalom vagy a szolgáltatás hibája a kereskedő
felelősségi körébe tartozik.
(34)
A Bizottság a vonatkozó jogerős határozatokat
tartalmazó adatbázist hoz létre annak érdekében, hogy az Európai Unió Bírósága
és a nemzeti bíróságok közös európai adásvételi jogot értelmező ítélkezési
gyakorlatához, valamint e rendelet egyéb szabályaihoz való nyilvános hozzáférés
biztosítása útján növelje a jogbiztonságot. E feladat ellátásának lehetővé
tétele érdekében a tagállamok kötelesek gondoskodni arról, hogy az ilyen
nemzeti ítéleteket gyorsan közöljék a Bizottsággal.
(35)
Továbbá, ötévnyi működés után indokolt
felülvizsgálni a közös európai adásvételi jognak vagy e rendelet bármely más
rendelkezésének alkalmazását. A felülvizsgálatnak többek között figyelembe kell
vennie a vállalkozások közötti szerződések tekintetében a hatály további
kiterjesztésének szükségességét, és a digitális tartalom, valamint az uniós
vívmányok jövőbeni fejlődése tekintetében megvalósuló piaci és
technológiai fejlődést.
(36)
Mivel ennek a rendeletnek a célját – nevezetesen
azt, hogy a határon átnyúló ügyletek során az egész Unióban alkalmazható
egységes szerződési jogi szabályok rendelkezésre bocsátásával
hozzájáruljon a belső piac megfelelő működéséhez – a tagállamok
nem tudják kielégítően megvalósítani, így ez az Unió szintjén jobban
megvalósítható, az Unió intézkedéseket fogadhat el az Európai Unióról szóló
szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvével összhangban.
Az említett cikkben meghatározott arányosság elvének megfelelően e
rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(37)
Ez a rendelet tiszteletben tartja mindazokat az alapjogokat
és tekintettel van azokra az elvekre, amelyeket különösen az Európai Unió
Alapjogi Chartája ismer el, ezen belül annak 16., 38. és 47. cikke,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Cél és tárgy
1.
Ennek a rendeletnek az a célja, hogy javítsa a
belső piac létrehozásának és működésének feltételeit azáltal, hogy
elérhetővé teszi a szerződési jog szabályainak az I. mellékletben
megállapított egységes rendszerét (a továbbiakban: a közös európai adásvételi
jog). Ezek a szabályok a szerződő felek megállapodása esetén áru
adásvételére, digitális tartalom szolgáltatására, illetve az ezekhez kapcsolódó
szolgáltatásra irányuló határon átnyúló ügyleteknél használhatók.
2.
Ez a rendelet lehetővé teszi a kereskedők
számára, hogy minden határon átnyúló ügyletük során közös szabályokra
támaszkodhassanak és ugyanazokat a szerződési feltételeket alkalmazhassák,
ezáltal csökkenti a szükségtelen költségeket, és egyidejűleg magas
szintű jogbiztonságot teremt.
3.
A kereskedők és a fogyasztók közötti
szerződésekkel kapcsolatban ez a rendelet a fogyasztóvédelmi szabályok
átfogó rendszerét tartalmazza a fogyasztók magas szintű védelmének
biztosítása érdekében, a fogyasztók belső piacba vetett bizalmának
növelése és a határokon átnyúló fogyasztói vásárlások ösztönzése céljából.
2. cikk
Meghatározások
E rendelet alkalmazásában a következő
fogalommeghatározások alkalmazandók:
a)           „szerződés”: olyan
megállapodás, amelynek célja kötelezettségek létrehozása vagy más joghatások
kiváltása;
b)           „jóhiszeműség és tisztesség”:
olyan magatartásforma, amelyre az őszinteség, a nyíltság és az adott
ügyletben, illetve jogviszonyban részes másik fél érdekeinek figyelembe vétele
jellemző;
c)           „hátrány”: vagyoni hátrány és nem
vagyoni hátrány, ez utóbbi alatt értve a fájdalmat és szenvedést. Nem
minősülnek hátránynak a nem vagyoni hátrány olyan egyéb formái, mint az
életminőség romlása és a jog élvezetének csökkenése;
d)           „általános szerződési
feltételek”: olyan szerződési feltételek, amelyeket előzetesen,
különböző felekkel kötendő több ügylet tekintetében határoztak meg,
és amelyeket a felek a közös európai adásvételi jog 7. cikke értelmében
egyedileg nem tárgyaltak meg.
e)           „kereskedő”: olyan természetes
vagy jogi személy, aki kereskedelmi, üzleti, kézműipari vagy szakmai
tevékenységével összefüggő célok érdekében jár el;
f)            „fogyasztó”: olyan természetes
személy, aki kereskedelmi, üzleti, kézműipari vagy szakmai tevékenységén
kívül eső célok érdekében jár el;
g)           „kártérítés”: olyan pénzösszeg, amelyre
valamely személy hátrány, sérülés vagy kár ellentételezése címén jogosult
lehet.
h)           „áru”: bármilyen birtokba
vehető ingó dolog; kivéve az alábbiakat:
i. a villamos energia és a földgáz, valamint
ii.a víz és a gáz egyéb típusai, kivéve, ha ezeket
korlátozott térfogatban vagy meghatározott mennyiségben ajánlják fel értékesítésre;
i)            „ár”: olyan pénzösszeg, amelyet
valamely értékesített áruért, szolgáltatott digitális tartalomért vagy nyújtott
kapcsolódó szolgáltatásért cserébe kell fizetni;
j)            „digitális tartalom”: digitális
formában előállított és szolgáltatot adat, tekintet nélkül arra, hogy ez a
vevő által megadott jellemzők szerint történik-e, ideértve az
alábbiakat: mozgókép, hanganyag, kép vagy írott digitális tartalom; digitális
játékok; szoftverek; valamint a meglévő hardver vagy szoftver személyre
szabását lehetővé tevő digitális tartalom; és kivételt képeznek az
alábbiak:
i. pénzügyi szolgáltatások, ideértve az online
banki szolgáltatásokat;
ii. elektronikus formában nyújtott jogi vagy
pénzügyi tanácsadás;
iii. elektronikus egészségügyi szolgáltatások;
iv. elektronikus kommunikációs szolgáltatások és
hálózatok, valamint a kapcsolódó létesítmények és szolgáltatások;
v. szerencsejáték;
vi. új digitális tartalom létrehozása és
meglevő digitális tartalom módosítása fogyasztók által, vagy más
felhasználók alkotásaival történő bármely kölcsönhatás útján;
k)           „adásvételi szerződés”: bármely
olyan szerződés, amelynek alapján a kereskedő (az eladó) más személy
(a vevő) részére az áru tulajdonjogát átruházza vagy erre kötelezettséget
vállal, a vevő pedig megfizeti az árat vagy vállalja annak megfizetését; ide
értendő az olyan szerződés is, amelynek tárgya áru legyártása vagy előállítása
, ugyanakkor nem minősülnek adásvételi szerződésnek a végrehajtás
során történő adásvételre irányuló szerződések, illetve az egyéb
módon közhatalom gyakorlása útján létrejövő szerződések;
l)            „fogyasztói adásvételi
szerződés”: olyan adásvételi szerződés, amelyben az eladó egy
kereskedő, a vevő pedig egy fogyasztó;
m)          „kapcsolódó szolgáltatás”: áruhoz
vagy digitális tartalomhoz kapcsolódó bármely szolgáltatás, ideértve a
beszerelést, a karbantartást, a javítást vagy bármilyen egyéb feldolgozást, amelyet
az adásvételi szerződés, a digitális tartalom nyújtásáról szóló
szerződés, vagy az ezek megkötésével egy időben kötött külön,
kapcsolódó szolgáltatásra irányuló szerződés alapján az áru eladója vagy a
digitális tartalom szolgáltatója nyújt; kivételt képeznek az alábbiak:
i. szállítási szolgáltatások,
ii. képzési szolgáltatások,
iii. távközlési támogató szolgáltatások; valamint
iv. a pénzügyi szolgáltatások;
n)           „szolgáltatást nyújtó fél”: áru
eladója vagy digitális tartalom szolgáltatója, aki vállalja, hogy a vásárló
részére az adott áruhoz vagy digitális tartalomhoz kapcsolódó szolgáltatást
nyújt.
o)           „megrendelő”: olyan személy,
aki kapcsolódó szolgáltatást vesz;
p)           „távollevők között kötött
szerződés”: kereskedő és fogyasztó közötti bármely olyan,
távollevők közötti szervezett értékesítési rendszer alapján létrejött
szerződés, amely a kereskedő és a fogyasztó, illetve amennyiben a
kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő természetes
személy és a fogyasztó egyidejű fizikai jelenléte nélkül jött létre egy
vagy több távközlési eszköznek a szerződés megkötésének időpontjáig
bezárólag történő kizárólagos használatával;
q)           „üzlethelyiségen kívül kötött
szerződés”: kereskedő és fogyasztó között létrejött bármely olyan
szerződés, amelynek:
i.        megkötésekor a kereskedő – vagy
amennyiben a kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő
természetes személy – és a fogyasztó egyidejűleg fizikailag jelen vannak
egy olyan helyszínen, amely nem azonos a kereskedő üzlethelyiségével, vagy
amelyet a fogyasztó ugyanilyen körülmények között tett ajánlata alapján
kötöttek meg; vagy
ii.       megkötésére a kereskedő
üzlethelyiségében, illetve bármely távközlési eszköz használata útján kerül sor
röviddel azt követően, hogy a kereskedő – vagy amennyiben a
kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő természetes
személy – és a fogyasztó egyidejű fizikai jelenléte mellett a fogyasztót
személyesen és egyénileg megkeresték egy olyan helyszínen, amely nem azonos a
kereskedő üzlethelyiségével; vagy
iii.       megkötésére a kereskedő – vagy
amennyiben a kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő
természetes személy – által szervezett utazás során kerül sor, amely utazás
célja vagy hatása valamely áru, illetve kapcsolódó szolgáltatás vagy digitális
tartalom nyújtásának a fogyasztóra irányuló promóciója vagy részére
történő értékesítése;
r)            „üzlethelyiség”:
i.        bármely olyan ingatlan kiskereskedelmi
üzlethelyiség, ahol a kereskedő állandó jelleggel tevékenységet fejt ki,
vagy
ii.       bármely olyan ingó kiskereskedelmi
üzlethelyiség, ahol a kereskedő rendszerint tevékenységet fejt ki;
s)            „kereskedelmi jótállás”: a
kereskedő vagy a gyártó arra irányuló kötelezettségvállalása a
fogyasztóval szemben a 106. cikk szerinti, szerződésszegés esetében
fennálló kötelezettségén túl, hogy a jótállási nyilatkozatban vagy a vonatkozó
reklámban feltüntetett tulajdonságoknak vagy a szerződés szerinti
teljesítéshez nem kapcsolódó egyéb követelményeknek nem megfelelő áru vagy
digitális tartalom vételárát visszatéríti, vagy az ilyen fogyasztási cikket
kicseréli, kijavítja, vagy helyette más árut vagy digitális tartalmat
szolgáltat;
t)            „tartós adathordozó”: bármely olyan
adathordozó, amely lehetővé teszi a fél számára a személyesen neki címzett
információk tárolását oly módon, hogy az az adott információ céljának
megfelelő ideig visszakereshető legyen, és amely lehetővé teszi
a tárolt információk változatlan formában történő megjelenítését;
u)           „nyilvános árverés”: olyan
értékesítési módszer, ahol a kereskedő az árut vagy a digitális tartalmat annak
a fogyasztónak kínálja, aki részt vesz vagy lehetőséget kap egy átlátható,
kompetitív licitálási eljárás útján lefolytatott árverésen való személyes
részvételre, amelyet az árverező vezet le, és ahol a sikeres ajánlatot
tevő köteles megvásárolni az árut vagy digitális tartalmat;
v)           „kötelező szabály”: olyan
rendelkezés, amelynek alkalmazását a felek nem zárhatják ki, attól nem
térhetnek el, vagy nem módosíthatják annak joghatását;
w)          „hitelező”: olyan személy aki
jogosult egy másik személy – az adós – számára pénzügyi vagy nem pénzügyi
kötelezettséget teljesíteni;
x)           „adós”: olyan személy, akit pénzügyi
vagy nem pénzügyi kötelezettség terhel egy másik személlyel – a
hitelezővel – szemben
y)           „kötelezettség”: olyan teljesítési
kötelezettség, amellyel a jogviszony egyik részes fele tartozik a másik félnek.
3. cikk
A közös európai adásvételi jog választható jellege
A felek megállapodhatnak arról, hogy áru
adásvételére, digitális tartalom szolgáltatására, illetve kapcsolódó
szolgáltatás nyújtására irányuló, határon átnyúló szerződéseikre – a 4–7.
cikkben meghatározott területi, tárgyi és személyi hatályon belül – a közös európai
adásvételi jogot alkalmazzák.
4. cikk
Határon átnyúló szerződések
1.
A közös európai adásvételi jog a határon átnyúló
szerződésekre alkalmazható.
2.
E rendelet alkalmazásában a kereskedők közötti
szerződés akkor minősül határon átnyúló szerződésnek, ha a felek
szokásos tartózkodási helye különböző országokban található, amelyek közül
legalább az egyik tagállam.
3.
E rendelet alkalmazásában a kereskedő és
fogyasztó közötti szerződés akkor minősül határon átnyúló
szerződésnek, ha
a)      akár a fogyasztó által megjelölt cím,
akár az áru kézbesítési címe vagy a számlázási cím a kereskedő szokásos
tartózkodási helyétől eltérő országban található; valamint
b)      ezen országok közül legalább az egyik
tagállam.
4.
E rendelet alkalmazásában a gazdasági társaságok és
a jogi személyiséggel rendelkező vagy jogi személyiség nélküli más
szervezetek szokásos tartózkodási helye a központi ügyvezetés helye. A
természetes személy kereskedő szokásos tartózkodási helye az adott személy
üzleti tevékenységének székhelye.
5.
Amennyiben a szerződést egy kereskedő
fióktelepe, telephelye vagy más létesítménye működésének keretében kötik,
a kereskedő szokásos tartózkodási helyének az adott fióktelep, telephely vagy
más létesítmény működésének helye minősül.
6.
Annak meghatározása szempontjából, hogy az adott
szerződés határon átnyúló-e vagy sem, a közös európai adásvételi jog
alkalmazásáról szóló megállapodás időpontja irányadó.
5. cikk
Azok a szerződések, amelyekre a közös európai adásvételi jog
alkalmazható
A közös európai adásvételi jog az alábbi
szerződésekre alkalmazható:
a)           adásvételi szerződések;
b)           digitális tartalom szolgáltatására
irányuló szerződések – akár birtokba vehető adathordozón nyújtják
azt, akár nem –, amelyet a felhasználó tárolhat, feldolgozhat és
újrafelhasználhat, vagy amelyhez hozzáférhet, függetlenül attól, hogy a
digitális tartalom szolgáltatására ár megfizetése fejében került-e sor;
c)           kapcsolódó szolgáltatás nyújtására
irányuló szerződések, függetlenül attól, hogy a kapcsolódó szolgáltatásra
vonatkozóan külön árról állapodtak-e meg.
6. cikk
A vegyes szerződések és a fogyasztói hitelhez kapcsolódó
szerződések kizárása
1.
A közös európai adásvételi jog nem alkalmazható az olyan
vegyes szerződésekre, amelyek az áru, a digitális tartalom és a kapcsolódó
szolgáltatás 5. cikk értelmében vett adásvételén, szolgáltatásán, illetve
nyújtásán túl bármely egyéb elemet is tartalmaznak.
2.
A közös európai adásvételi jog nem alkalmazható a
kereskedő és a fogyasztó közötti olyan szerződésekre, amelyekkel a
kereskedő a fogyasztó részére fizetési haladék, kölcsön vagy más hasonló
pénzügyi megoldás formájában hitelt nyújt vagy erre ígéretet tesz. A közös európai
adásvételi jog alkalmazható a kereskedő és a fogyasztó közötti olyan
szerződésekre, amelyek értelmében az ugyanolyan árut, digitális tartalmat
vagy kapcsolódó szolgáltatást folyamatosan szolgáltatják és a fogyasztó az
ilyen áruért, digitális tartalomért vagy kapcsolódó szolgáltatásért a
szolgáltatás tartama alatt részletekben fizet.
7. cikk
A szerződő felek
1.
A közös európai adásvételi jog kizárólag akkor alkalmazható,
ha az áru eladója vagy a digitális tartalom szolgáltatója kereskedő.
Amennyiben valamennyi szerződő fél kereskedő, a közös európai adásvételi
jog akkor alkalmazható, ha a felek legalább egyike kis- vagy középvállalkozás (a
továbbiakban: kkv).
2.
E rendelet alkalmazásában a kkv olyan
kereskedő, amely
a)      250 főnél kevesebb személyt
alkalmaz; valamint
b)      éves forgalma nem haladja meg az 50 millió
eurót, vagy pedig éves mérlegfőösszege nem haladja meg a 43 millió eurót,
vagy az olyan kkv-k esetében, amelyek szokásos tartózkodási helye olyan
tagállamban van, amelynek pénzneme nem az euró, vagy harmadik országban található,
az adott tagállam vagy harmadik ország pénznemében ennek megfelelő
összeget.
8. cikk
A közös európai adásvételi jog alkalmazásáról szóló megállapodás
1.
A közös európai adásvételi jog alkalmazására a
felek erre vonatkozó megállapodása esetén kerülhet sor. Az erre vonatkozó
megállapodás fennállását és annak érvényességét e cikk (2) és (3) bekezdése,
valamint a közös európai adásvételi jog 9. cikke és rendelkezései alapján kell
megítélni.
2.
A kereskedő és a fogyasztó közötti
kapcsolatokban a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó
megállapodás csak akkor lehet érvényes, ha a fogyasztónak a közös európai adásvételi
jog alkalmazásába történő beleegyezését egy olyan egyértelmű nyilatkozat
tartalmazza, amely elkülönül a szerződéskötési szándékot tartalmazó
nyilatkozattól. A kereskedő a megállapodást a fogyasztónak tartós
adathordozón átadott visszaigazolás útján erősíti meg.
3.
A kereskedő és a fogyasztó közötti
kapcsolatokban a közös európai adásvételi jog részben nem, csak teljes
egészében választható.
9. cikk
Szabványos tájékoztató a kereskedő és a fogyasztó közötti
szerződésekben
1.
A közös európai adásvételi jog által megállapított,
a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségek mellett
a kereskedő és a fogyasztó közötti kapcsolatokban a kereskedő a
megállapodást megelőzően felhívja a fogyasztó figyelmét a közös európai
adásvételi jog alkalmazására vonatkozó szándékra, úgy, hogy a fogyasztónak
figyelemfelhívó módon átadja a II. mellékletbe foglalt tájékoztatót. Amennyiben
a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodást telefonon
keresztül, vagy bármely egyéb olyan módon kötik meg, amely nem teszi
lehetővé a fogyasztó részére a tájékoztató átadását, a fogyasztót a
megállapodás mindaddig nem köti, amíg nem kapja meg a 8. cikk (2) bekezdésében
említett visszaigazolást és a tájékoztatót, és ezt követően kifejezetten
bele nem egyezik a közös európai adásvételi jog alkalmazásába.
2.
Az (1) bekezdésben említett tájékoztató, amennyiben
elektronikus formában adják át, olyan internetes hiperhivatkozást tartalmaz, vagy
minden egyéb esetben feltüntet egy olyan weboldalt, amelyen keresztül a közös európai
adásvételi jog szövege díjmentesen elérhető.
10. cikk
A különös követelmények megsértésére vonatkozó szankciók
A tagállamok szankciókat állapítanak meg arra
az esetre, ha a kereskedők a fogyasztókkal szemben megsértik a 8. és a 9.
cikkben meghatározott követelményeket, továbbá valamennyi szükséges intézkedést
megtesznek e szankciók alkalmazásának biztosítására. Az ily módon előírt
szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.
A tagállamok a vonatkozó rendelkezésekről legkésőbb [az e rendelet
alkalmazásának időpontjától számított 1 év] tájékoztatják a
Bizottságot, és haladéktalanul közlik a Bizottsággal az azokat érintő
minden későbbi módosítást is.
11. cikk
A közös európai adásvételi jog alkalmazásának következményei
Amennyiben a felek egy szerződés
tekintetében érvényesen megállapodtak a közös európai adásvételi jog
alkalmazásában, akkor azokban a kérdésekben, amelyekre a közös európai adásvételi
jog szabályai kiterjednek, csak ez a jog alkalmazható. Amennyiben a
szerződést megkötötték, a közös európai adásvételi jog alkalmazandó a
szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségek
betartására és az e kötelezettségek megszegése esetében alkalmazható
jogorvoslatokra is.
12. cikk
A szolgáltatási irányelvből eredő tájékoztatási kötelezettségek
E rendelet nem sérti a belső piaci
szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és
tanácsi irányelv rendelkezéseit átültető nemzeti jogszabályokban
megállapított azon tájékoztatási kötelezettségeket, amelyek kiegészítik a közös
európai adásvételi jogban meghatározott tájékoztatási kötelezettségeket.
13. cikk
A
tagállamok választási lehetőségei
A tagállamok dönthetnek úgy, hogy a közös európai
adásvételi jogot az alábbi esetekben is elérhetővé teszik:
a)           olyan szerződések, amelyeknél a
kereskedők szokásos tartózkodási helye, vagy a kereskedő és a
fogyasztó közötti szerződés esetén a kereskedő szokásos tartózkodási
helye, a fogyasztó által megjelölt cím, az áru kézbesítési címe és a számlázási
cím az adott tagállamban található; és/vagy
b)           olyan szerződések, amelyeknél
valamennyi fél kereskedő, de a 7. cikk (2) bekezdése értelmében egyikük
sem minősül kkv-nek.
14. cikk
Az e rendeletet alkalmazó ítéletekre vonatkozó tájékoztatás
1.
A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a bíróságaik
által hozott, e rendelet szabályait alkalmazó jogerős ítéletekről a
Bizottság késedelem nélkül tájékoztatást kapjon.
2.
A Bizottság létrehoz egy rendszert, amely
lehetővé teszi az (1) bekezdésben említett ítéletekkel, valamint az
Európai Unió Bíróságának vonatkozó ítéleteivel kapcsolatos információk
megtekintését. Ez a rendszer mindenki által elérhető.
15. cikk
Felülvizsgálat
1.
Az… [e rendelet alkalmazásának időpontját
követő 4. év elteltével] a tagállamok tájékoztatják a Bizottságot e
rendelet alkalmazásáról, különösen a közös európai adásvételi jog
elfogadottságának mértékéről, arról, hogy a közös európai adásvételi jog
rendelkezései mennyiben szolgáltak peres eljárások alapjául, és arról, hogy a
fogyasztóvédelem szintje aktuálisan mennyiben különbözik a közös európai adásvételi
jogban és a nemzeti jogban. A tájékoztatásnak ki kell térnie a közös európai adásvételi
jog rendelkezéseit értelmező nemzeti bíróságok ítélkezési gyakorlatának
átfogó áttekintésére is.
2.
Az… [e rendelet alkalmazásának időpontját
követő 5. év elteltével] a Bizottság részletes jelentést nyújt be az
Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Gazdasági és Szociális Bizottságnak e
rendelet működésének felülvizsgálatáról, figyelembe véve többek között a
vállalkozások közötti szerződések tekintetében a hatály további
kiterjesztésének szükségességét, valamint a digitális tartalom és az uniós
vívmányok jövőbeni fejlődése tekintetében a piaci és technológiai
fejlődést.
16. cikk
Hatályba lépés és alkalmazás
1.
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában
való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
2.
Rendelkezéseit [6 hónappal a hatálybalépése után]-tól/-től
kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező
és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben,
az Európai Parlament részéről                      a
Tanács részéről
az elnök                                                          az
elnök
I. MELLÉKLET
KÖZÖS EURÓPAI ADÁSVÉTELI JOG
TARTALOMJEGYZÉK
I. Rész: Bevezető rendelkezések.................................................................................................... 5
1. fejezet: Általános elvek és ezek alkalmazása............................................................................... 5
1. szakasz: Általános elvek............................................................................................................ 5
2. szakasz: Alkalmazás.................................................................................................................. 5
II. rész: Kötelező erejű
szerződés kötése....................................................................................... 5
2. fejezet: Szerződéskötést
megelőző tájékoztatás.......................................................................... 5
1. szakasz: A fogyasztóval szerződő
kereskedő által a szerződéskötést megelőzően adandó
tájékoztatás            5
2. szakasz: Egy másik kereskedővel
szerződő kereskedő által a szerződéskötést
megelőzően adandó tájékoztatás          5
3. szakasz: Elektronikus úton kötött
szerződések........................................................................... 5
4. szakasz: A szolgáltatott tájékoztatás
helytállóságának biztosítására vonatkozó kötelezettség........ 5
5. szakasz: A tájékoztatási kötelezettség
megszegésével kapcsolatos jogorvoslatok........................ 5
3. fejezet: A szerződés megkötése................................................................................................. 5
4. fejezet: Elállási jog a távollevők
között és az üzlethelyiségen kívül kötött, kereskedők és fogyasztók
közötti szerződések esetében....................................................................................................................................... 5
5. fejezet: Akarathibák.................................................................................................................. 5
III. rész: A szerződés tartalmának
értékelése.................................................................................. 5
6. fejezet: Értelmezés..................................................................................................................... 5
7. fejezet: Tartalom és joghatások.................................................................................................. 5
8. fejezet: Tisztességtelen szerződési
feltételek................................................................................ 5
1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5
2. szakasz: Tisztességtelen szerződési
feltételek a kereskedő és a fogyasztó közötti szerződésekben 5
3. szakasz: Tisztességtelen feltételek a
kereskedők közötti szerződésekben.................................... 5
IV. rész: Adásvételi, vagy digitális tartalom
nyújtására vonatkozó szerződés feleinek kötelezettségei és jogorvoslati
lehetőségei.................................................................................................................................... 5
9. fejezet: Általános rendelkezések................................................................................................ 5
10. fejezet: Az eladó kötelezettségei.............................................................................................. 5
1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5
2. szakasz: Átadás........................................................................................................................ 5
3. szakasz: Az áru és a digitális tartalom
megfelelősége................................................................... 5
11. fejezet: A vevő rendelkezésére álló
jogorvoslatok.................................................................... 5
1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5
2. szakasz: Az eladó általi orvoslás................................................................................................ 5
3. szakasz: Teljesítés követelése.................................................................................................... 5
4. szakasz: A vevő kötelezettségei
teljesítésének visszatartása........................................................ 5
5. szakasz: Felmondás................................................................................................................... 5
6. szakasz: Árcsökkentés.............................................................................................................. 5
7. szakasz: Vizsgálati és értesítési
követelmények a kereskedők közötti szerződésekben................. 5
12. fejezet: A vevő kötelezettségei................................................................................................. 5
1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5
2. szakasz: Az ár megfizetése......................................................................................................... 5
3. szakasz: Átvétel........................................................................................................................ 5
13. fejezet: Az eladó rendelkezésére álló
jogorvoslatok.................................................................. 5
1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5
2. szakasz: Teljesítés követelése.................................................................................................... 5
3. szakasz: Az eladó kötelezettségei
teljesítésének visszatartása...................................................... 5
4. szakasz: A szerződés felmondása............................................................................................... 5
14. fejezet: A kárveszély átszállása................................................................................................ 5
1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5
2. szakasz: A kárveszély átszállása fogyasztói
adásvételi szerződésekben........................................ 5
3. szakasz: A kárveszély átszállása a
kereskedők közötti szerződésekben....................................... 5
V. rész: Kapcsolódó szolgáltatási szerződés
feleinek kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok      5
15. fejezet: A felek kötelezettségei és a
rendelkezésükre álló jogorvoslatok.................................... 5
2. szakasz: A szolgáltatást nyújtó fél
kötelezettségei........................................................................ 5
3. szakasz: A megrendelő kötelezettségei....................................................................................... 5
4. szakasz: Jogorvoslatok.............................................................................................................. 5
VI. rész: Kártérítés és kamat......................................................................................................... 5
16. fejezet: Kártérítés és kamat..................................................................................................... 5
1. szakasz: Kártérítés.................................................................................................................... 5
2. szakasz: A késedelmes fizetéshez kapcsolódó
késedelmi kamat: általános rendelkezések............ 5
3. szakasz: Késedelmek a kerekesdői
kifizetésekben..................................................................... 5
VII. rész: Az eredeti állapot helyreállítása....................................................................................... 5
17. fejezet Az eredeti állapot helyreállítása..................................................................................... 5
VIII. rész: Elévülés........................................................................................................................ 5
18. fejezet: Elévülés....................................................................................................................... 5
1. szakasz - Általános rendelkezések............................................................................................. 5
2. szakasz - Az elévülési idők és azok
kezdete............................................................................... 5
3. szakasz Az elévülés meghosszabbodása..................................................................................... 5
4. szakasz Az elévülés megszakadása............................................................................................ 5
5. szakasz Az elévülés joghatásai................................................................................................... 5
6. szakasz Módosítás megállapodás útján...................................................................................... 5
1. függelék................................................................................................................................ 117
2. függelék................................................................................................................................ 120
I. RÉSZ  Bevezető
rendelkezések
1. fejezet   Általános
elvek és ezek alkalmazása
1. szakasz        Általános elvek
1. cikk
Szerződési szabadság
1.
A felek szabadon köthetnek szerződést, és
szabadon határozhatják meg annak tartalmát a kötelező szabályok keretei
között.
2.
Eltérő rendelkezés hiányában a felek a közös európai
adásvételi jog bármely előírásának alkalmazását kizárhatják, azoktól
eltérhetnek, illetve módosíthatják azok joghatásait.
2. cikk
Jóhiszeműség és tisztesség
1.
Valamennyi fél jóhiszeműen és a tisztességesen
köteles eljárni.
2.
E kötelezettség megszegése azt eredményezheti, hogy
a kötelességszegő fél nem gyakorolhat egy egyébként a rendelkezésére álló
jogot, jogorvoslatot vagy védekezést, illetve ezekre nem támaszkodhat, továbbá felelőssé
tehető az e szerződésszegés által a másik fél számára okozott
hátrányért.
3.
A felek nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
3. cikk
Együttműködés
A felek kötelesek olyan mértékben
együttműködni egymással, amilyenben ez szerződéses kötelezettségeik
teljesítése érdekében elvárható.
2. szakasz        Alkalmazás
4. cikk
Értelmezés
1.
A közös európai adásvételi jogot autonóm módon, a
céljaival és az alapelvekkel összhangban kell értelmezni.
2.
A közös európai adásvételi jog hatálya alá tartozó,
de általa kifejezetten nem rendezett kérdéseket annak céljaival és alapelveivel,
továbbá valamennyi rendelkezésével összhangban kell rendezni, annak a nemzeti
jognak a felhívása nélkül, amely a közös európai adásvételi jog vagy egyéb jog
használatára vonatkozó megállapodás hiányában alkalmazandó lenne.
3.
Amennyiben egy, az általános szabály hatálya alá
tartozó adott helyzetre általános szabály és különös szabály is vonatkozik,
akkor bármely összeütközés esetén a különös szabály alkalmazása élvez
elsőbbséget.
5. cikk
Ésszerűség
1.
Az ésszerűséget objektíven, a szerződés
jellegére és céljára, az eset körülményeire valamint az érintett kereskedelmi
tevékenységek vagy szakmák irányadó szokásaira és gyakorlataira tekintettel
kell felmérni.
2.
Bármely személytől vagy személy általi
elvárhatóságra, illetve egy adott helyzetben elvárhatóságra való hivatkozás az
ésszerű elvárhatóságra való hivatkozásnak minősül.
6. cikk
Alaki követelmények hiánya
Amennyiben a közös európai adásvételi jog
másként nem rendelkezik, egy szerződés, nyilatkozat vagy az e jog hatálya
alá tartozó bármely egyéb cselekmény megtételéhez vagy igazolásához nem
szükséges sajátos alaki követelményeknek eleget tenni.
7. cikk
Egyedileg nem megtárgyalt szerződési feltételek
1.
Egy szerződési feltétel akkor minősül
egyedileg nem megtárgyaltnak, ha az egyik fél fogalmazta meg, és a másik félnek
nem volt lehetősége annak tartalmát befolyásolni.
2.
Ha az egyik fél a másik fél számára felajánlja a
szerződési feltételek közötti választás lehetőségét, egy feltétel nem
minősül egyedileg megtárgyaltnak pusztán azon az alapon, hogy azt a másik
fél választja a felkínált lehetőségek közül.
3.
Az a fél, aki azt állítja, hogy egy általános
szerződési feltételként meghatározott szerződési feltételt
időközben egyedileg megtárgyaltak, viseli ennek bizonyítási terhét.
4.
Kereskedő és fogyasztó közötti szerződés
esetén a kereskedő köteles bizonyítani, hogy a kereskedő által
megfogalmazott szerződési feltételt egyedileg megtárgyalták.
5.
Kereskedő és fogyasztó közötti szerződés
esetén egy harmadik fél által megfogalmazott szerződési feltétel a
kereskedő által megfogalmazott feltételnek minősül, kivéve ha annak
szerződésbe foglalását a fogyasztó kérte.
8. cikk
A szerződés felmondása
1.
A „szerződés felmondása” a felek
szerződésből eredő jogainak és kötelezettségeinek a
megszűnését jelenti, kivéve azokat, amelyek vitarendezésről
rendelkező szerződési feltételen alapulnak, illetve azokat, amelyek még
a felmondás után is hatályban maradnak.
2.
A felmondást megelőzően esedékessé vált
kifizetések és a felmondást megelőző szerződésszegés miatti
kártérítés megfizetésére vonatkozó kötelezettség fennmarad. Amennyiben a
felmondás oka szerződésszegés vagy várható szerződésszegés, a
felmondó fél kártérítést is kérhet a másik fél jövőbeli teljesítése
helyett.
3.
A felmondásnak az ár visszafizetésére és az áru
vagy digitális tartalom visszaszolgáltatására vonatkozó hatásait, továbbá az
egyéb helyreállító hatásokat a 17. fejezetben meghatározott, az eredeti állapot
helyreállításával kapcsolatos szabályok rendezik.
9. cikk
Vegyes szerződések
1.
Amennyiben egy szerződés mind adásvételre,
mind digitális tartalom vagy kapcsolódó szolgáltatás nyújtására irányul, a szerződő
felek – mint az áru vagy digitális tartalom eladója és vevője –
kötelezettségeire és jogorvoslati lehetőségeire a IV. rész szabályait kell
alkalmazni, a felek – mint szolgáltatást nyújtó fél és megrendelő – kötelezettségeire
és jogorvoslati lehetőségeire pedig az V. rész szabályait.
2.
Amennyiben egy, az (1) bekezdés hatálya alá tartozó
szerződés alapján az eladó és a szolgáltatást nyújtó fél szerződéses
kötelezettségeit különálló részekben kell teljesíteni, vagy azok egyébként
oszthatóak, akkor, ha van jogalapja olyan rész szerződésszegés miatti felmondásának,
amelynek az ára elkülöníthető, a vevő és a megrendelő csak ezen
adott rész vonatkozásában élhet a felmondás jogával.
3.
A (2) bekezdés nem alkalmazandó, amennyiben a
vevőtől, illetve a megrendelőtől nem várható el, hogy a
többi rész teljesítését elfogadja, vagy a szerződésszegés olyan
jellegű, amely a szerződés egészének a felmondását indokolja.
4.
Amennyiben az eladó és a szolgáltatást nyújtó fél
szerződéses kötelezettségei nem oszthatók, vagy az ár egy része nem
különíthető el, a vevő és a megrendelő csak akkor élhet a
felmondás jogával, ha a szerződésszegés olyan jellegű, hogy az a
szerződés egészének a felmondását indokolja.
10. cikk
Értesítés
1.
Ez a cikk a közös európai adásvételi jog és a
szerződés szabályaiból következő, bármilyen célt szolgáló értesítésre
alkalmazandó. „Értesítésnek” minősül minden olyan nyilatkozat közlése,
amelynek célja joghatás kiváltása vagy jogi célú információátadás.
2.
Az értesítés a körülményeknek megfelelő
bármely módon megvalósítható.
3.
Az értesítés akkor válik hatályossá, amikor a
címzetthez megérkezik, kivéve ha késleltetett hatályról rendelkezik.
4.
Az értesítés akkor érkezik meg a címzetthez:
a)      amikor a címzett részére kézbesítik;
b)      amikor a címzett telephelyén, vagy ha
nincs ilyen telephely, illetve, ha az értesítés címzettje fogyasztó, a címzett
szokásos tartózkodási helyén kézbesítik;
c)      elektronikus levélben vagy más egyedi
kommunikáció útján továbbított értesítés esetén, amikor a címzett hozzáférhet
az értesítéshez; vagy
d)      amikor egyébként a címzett tudomására
hozzák olyan helyen és olyan módon, hogy a címzettől elvárható az, hogy
késedelem nélkül hozzáférjen az értesítéshez.
Az értesítést akkor érkezett meg a címzetthez, ha
az a), b), c) vagy d) pontban foglalt feltételek bármelyike elsőként
teljesül.
5.
Az értesítésnek nincs joghatása, ha a visszavonásáról
szóló értesítés az értesítést megelőzően vagy azzal egy időben
jut el a címzetthez.
6.
A kereskedő és a fogyasztó kapcsolatában a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki a (3) és a (4) bekezdés
alkalmazását, nem térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak
joghatását.
11. cikk
Határidők számítása
1.
E cikk rendelkezéseit kell alkalmazni a
határidők a közös európai adásvételi jog szerinti bármely célból
történő számítására.
2.
A (3) és (7) bekezdés alkalmazásában:
a)      a napokban kifejezett határidő az
első nap első órájának kezdetével kezdődik és a határidő
utolsó napja utolsó órájának leteltével ér véget;
b)      a hetekben, hónapokban vagy években
kifejezett határidő a határidő első napja első órájának
kezdetével kezdődik és az utolsó héten, hónapban vagy évben a hétnek a
határidő kezdőnapjával megegyező napjának vagy annak a napnak az
utolsó órájának a leteltével ér véget, amely nap számánál fogva megfelel a határidő
kezdőnapjának; amennyiben ez utóbbi nap a hónapban vagy évben kifejezett
határidő esetén hiányzik a lejárat hónapjában, akkor a határidő az
adott hónap utolsó napja utolsó órájának leteltével ér véget.
3.
Amennyiben egy napokban, hetekben, hónapokban vagy
években kifejezett határidőt egy adott eseménytől, cselekménytől
vagy időponttól kell számítani, akkor a határidőbe nem számít bele az
a nap, amikor az esemény vagy cselekmény történik, illetve a meghatározott
időpont elérkezik.
4.
A határidőbe a szombatok, vasárnapok és
munkaszüneti napok is beleszámítanak, kivéve ha ezek mellőzéséről
kifejezetten rendelkeztek, vagy ha a határidőt munkanapokban fejezték ki.
5.
Amennyiben azon a helyen, ahol az előírt
cselekményt el kell végezni, a határidő lejártának napja szombatra,
vasárnapra vagy munkaszüneti napra esik, a határidő a következő
munkanap utolsó órájával jár le. Ez a rendelkezés nem vonatkozik egy adott
dátumtól vagy eseménytől visszamenőlegesen számított határidőkre.
6.
Ha egy személy egy másik személynek olyan dokumentumot
küld, amely határidőt tartalmaz a címzett általi válaszadásra vagy
cselekvésre, de nem határozza meg, hogy ez a határidő mikor kezdődik,
akkor ellenkező rendelkezés hiányában a határidőt attól az
időponttól kell számítani, amikor a dokumentum megérkezik a címzetthez.
7.
E cikk alkalmazásában:
a)      „munkaszüneti nap”: az Európai Unió
tagállama vagy tagállamának egy része tekintetében az Európai Unió Hivatalos
Lapjában kihirdetett jegyzékben az adott tagállamra vagy annak részére nézve
munkaszüneti napként megjelölt nap; valamint
b)      „munkanap”: a szombat, a vasárnap és a
munkaszüneti napok kivételével minden nap.
12. cikk
Egyoldalú jognyilatkozatok vagy magatartás
1.
A szándékot kifejező egyoldalú nyilatkozatot
olyan módon kell értelmezni, ahogyan azt a címzett feltételezhetően
értené.
2.
Amennyiben a nyilatkozatot tevő személy célja
az, hogy a nyilatkozatban szereplő kifejezés meghatározott jelentéssel
bírjon és a másik fél tudatában volt vagy tudatában lehetett volna e
szándéknak, akkor a kifejezést a nyilatkozatot tevő személy szándékának
megfelelően kell értelmezni.
3.
A 59–65. cikket a szándékot kifejező egyoldalú
nyilatkozatok értelmezése tekintetében a megfelelő módosításokkal kell
alkalmazni.
4.
Az 5. fejezetben foglalt, akarathibákra vonatkozó
szabályokat a szándékot kifejező egyoldalú nyilatkozatok értelmezése
tekintetében a megfelelő módosításokkal kell alkalmazni.
5.
A nyilatkozatra történő, e cikkben említett bármely
hivatkozás a nyilatkozattal egyenértékű ráutaló magatartásra való
hivatkozást is jelenti.
II. rész    Kötelező
erejű szerződés kötése
2. fejezet   Szerződéskötést
megelőző tájékoztatás
1. szakasz        A fogyasztóval
szerződő kereskedő által a szerződéskötést
megelőzően adandó tájékoztatás
13. cikk
Tájékoztatási kötelezettség távollevők között vagy üzlethelyiségen
kívül kötött szerződés esetén
1.
A kereskedő által a fogyasztóval kötött,
távollevők közötti vagy üzlethelyiségen kívüli szerződés esetén a
szerződés megkötése vagy az ajánlat fogyasztóra nézve kötelezővé
válása előtt a kereskedő köteles a fogyasztót világos és érthető
módon a következőkről tájékoztatni:
a)      az értékesítendő áru, szolgáltatandó
digitális tartalom vagy a nyújtandó kapcsolódó szolgáltatás lényeges tulajdonságairól
a távközlési eszköznek, valamint az árunak, a digitális tartalomnak vagy a kapcsolódó
szolgáltatásnak megfelelő terjedelemben;
b)      a teljes árról és a további díjakról és
költségekről, a 14. cikknek megfelelően;
c)      a kereskedő azonosító adatairól és
címéről az 15. cikknek megfelelően;
d)      a szerződési feltételekről, a 16.
cikknek megfelelően;
e)      a felmondási jogokról, a 17. cikknek
megfelelően;
f)       adott esetben a kereskedő
ügyfélszolgálatának, utószervizének, kereskedelmi jótállásának és panaszkezelési
rendszerének meglétéről és feltételeiről;
g)      adott esetben a kereskedőre
vonatkozó alternatív vitarendezési mechanizmus igénybevételének
lehetőségéről és az ahhoz való hozzáférés módjairól;
h)      adott esetben a digitális tartalom
működéséről, ideértve az alkalmazandó technikai védelmi
intézkedéseket; valamint
i)       adott esetben a digitális tartalom
hardverrel és szoftverrel való bármilyen lényeges együttes
működtethetőségéről, amelyről a kereskedő tud vagy
tőle elvárható, hogy tudjon.
2.
A nyújtott tájékoztatás – az (1) bekezdés c)
pontjában előírt cím kivételével – a szerződés elválaszthatatlan
részét képezi, és a felek kifejezett beleegyezése nélkül nem változtatható meg.
3.
Távollevők között kötött szerződés esetén
az e cikk szerinti tájékoztatást:
a)      olyan módon kell nyújtani, vagy a
fogyasztó számára elérhetővé tenni, amely megfelel a használt távközlési
eszköznek;
b)      egyértelmű és érthető nyelvezettel
kell megfogalmazni; valamint
c)      olvashatóan kell biztosítani, amennyiben
azt tartós adathordozón szolgáltatják.
4.
Üzlethelységen kívül kötött szerződés esetén
az e cikk szerinti tájékoztatást:
a)      papíron, vagy a fogyasztó beleegyezése
esetén más tartós adathordozón kell nyújtani; valamint
b)      olvashatóan, és egyértelmű,
érthető nyelvezettel kell megfogalmazni.
5.
Ezt a cikket nem kell alkalmazni, ha a
szerződés
a)      tárgya élelmiszerek, italok vagy
mindennapi háztartási fogyasztásra szolgáló más áruk szállítása, amelyet a
kereskedő gyakori vagy rendszeres időközönként szállít a fogyasztó
otthonába, tartózkodási helyére vagy munkahelyére;
b)      áruértékesítő automatából vagy
automatizált üzlethelyiségből történő értékesítéshez
kötődően jön létre;
c)      üzlethelyiségen kívül kötött
szerződés, amennyiben az ár, vagy – egy időben kötött több
szerződés esetén – a szerződések összára nem haladja meg a 50 eurót
vagy ennek értékét a szerződéses ár tekintetében megjelölt pénznemben.
14. cikk
Az árra, valamint a további díjakra és költségekre vonatkozó tájékoztatás
1.
A 13. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján
nyújtandó tájékoztatásnak tartalmaznia kell a következőket:
a)      az áru, a digitális tartalom vagy
kapcsolódó szolgáltatás teljes árát az adókkal együtt, vagy ha az áru, a
digitális tartalom vagy kapcsolódó szolgáltatás jellege nem teszi lehetővé
az ár előzetes ésszerű kiszámítását, akkor az ár kiszámításának módját;
valamint
b)      adott esetben minden további fuvar-,
kézbesítési vagy postai díjat és bármely egyéb költséget, vagy, ha ezeknek
összege ésszerű módon nem számítható ki előre, akkor azt a tényt,
hogy ilyen további díjak és költségek felmerülhetnek.
2.
Határozatlan idejű vagy előfizetést
tartalmazó szerződés esetén a teljes árnak tartalmaznia kell a számlázási
időszakra eső teljes árat. Ha az ilyen szerződésben rögzített
árat érvényesítenek, a teljes árnak tartalmaznia kell a havi teljes árat is. Ha
ésszerűen nem számítható ki előre a teljes ár, akkor meg kell jelölni
az ár kiszámításának módját.
3.
Adott esetben a kereskedőnek tájékoztatnia
kell a fogyasztót a távközlési eszközök szerződéskötés érdekében való
használatának költségéről, amennyiben ezt a költséget nem az alapdíj
alapján számítják ki.
15. cikk
Tájékoztatás a kereskedő azonosító adatairól és címéről
A 13. cikk (1) bekezdésének c) pontja alapján
nyújtandó tájékoztatásnak tartalmaznia kell a következőket:
a)           a kereskedő azonosító adatai,
például kereskedelmi neve,
b)           a kereskedő székhelyének címe;
c)           ha rendelkezésre áll, a
kereskedő telefon– és faxszáma, valamint e-mail címe annak érdekében, hogy
a fogyasztó gyorsan kapcsolatba léphessen és hatékonyan kommunikálhasson a kereskedővel;
d)           adott esetben bármely egyéb olyan
kereskedő azonosító adatai és címe, amelynek nevében a kereskedő
eljár; valamint
e)           amennyiben ez eltér az e cikk b) és
d) pontja szerint megadott címtől, a kereskedő azon székhelyének címe,
ahová a fogyasztó panasszal fordulhat, valamint adott esetben azon
kereskedőé is, amelynek a nevében a kereskedő eljár.
16. cikk
A szerződési feltételekre vonatkozó tájékoztatás
A 13. cikk (1) bekezdésének d) pontja alapján
nyújtandó tájékoztatásnak tartalmaznia kell a következőket:
a)           a fizetésre, az áru átadására, a
digitális tartalom szolgáltatására vagy a kapcsolódó szolgáltatás nyújtására
vonatkozó rendelkezéseket és azt, hogy a kereskedő milyen határidővel
vállalja az áru átadását, a digitális tartalom szolgáltatását vagy a kapcsolódó
szolgáltatás nyújtását;
b)           adott esetben a szerződés
időtartamát és a fogyasztó kötelezettségeinek minimális időtartamát,
ha pedig a szerződés határozatlan időre szól vagy automatikusan
meghosszabbodik, a szerződés felmondásának feltételeit; valamint
c)           adott esetben a kereskedő
kérésére a fogyasztó által fizetendő vagy biztosítandó letétre vagy egyéb
pénzügyi garanciára és ezek feltételeire vonatkozó információt;
d)           adott esetben a vonatkozó
magatartási kódexek létezésére vonatkozó információt és másolatuk
beszerezhetőségének módját.
17. cikk
Tájékoztatási kötelezettség az elállási jogról távollevők közötti vagy
üzlethelyiségen kívüli szerződés esetén
1.
Ha a fogyasztó a 4. fejezet alapján elállási joggal
rendelkezik, akkor a 13. cikk (1) bekezdésének e) pontja szerint nyújtandó
tájékoztatásnak az 1. függelékkel összhangban tartalmaznia kell az e jog
gyakorlására vonatkozó feltételeket, határidőt és eljárásokat, valamint a 2.
függelékben meghatározott elállási formanyomtatványt.
2.
A 13. cikk (1) bekezdésének e) pontja szerint
nyújtandó tájékoztatásnak adott esetben tartalmaznia kell azt a tényt, hogy
elállás esetén az áru visszaküldésének költségét a fogyasztó viseli, valamint
távollevők között kötött szerződés esetén azt, hogy ha az áru jellegénél
fogva nem küldhető vissza postai úton, akkor elállás esetén az áru visszaküldésének
költségét a fogyasztónak kell viselnie.
3.
Ha a fogyasztó az elállási jogot azt követően
gyakorolhatja, hogy az elállási időszak során kérelemmel élt a kapcsolódó
szolgáltatás nyújtásásának megkezdése érdekében, akkor a 13. cikk (1)
bekezdésének e) pontja alapján nyújtandó tájékoztatásnak arra a tényre is ki kell
terjednie, hogy a fogyasztónak meg kell fizetnie a kereskedő részére a 45.
cikk (5) bekezdésében említett összeget.
4.
Az (1), (2) és (3) bekezdésben előírt
tájékoztatási kötelezettség az 1. függelékben meghatározott, elállásra
vonatkozó tájékoztatási minta a fogyasztó részére történő átadásával is
teljesíthető. A kereskedő részéről e tájékoztatási
kötelezettségek akkor tekinthetők teljesítettnek, ha a tájékoztatót a
fogyasztónak helyesen kitöltve adta át.
5.
Ha a 40. cikk (2) bekezdésének c)–i) pontja és
ugyanezen cikk (3) bekezdése szerint nem biztosított az elállás joga, akkor a 13.
cikk (1) bekezdésének e) pontja szerint nyújtandó tájékoztatásnak tartalmaznia
kell egy arra vonatkozó nyilatkozatot, hogy a fogyasztót nem illeti meg
elállási jog, vagy adott esetben tartalmaznia kell azokat a körülményeket,
amelyek fennállása esetén a fogyasztó elveszíti az elállási jogot.
18. cikk
Kiegészítő tájékoztatási követelmények és visszaigazolás az üzlethelyiségen
kívül kötött szerződések esetében
1.
A kereskedőnek át kell adnia a fogyasztó
részére a szerződés egy aláírt példányát vagy a szerződés
visszaigazolását, beleértve adott esetben a 40. cikk (3) bekezdésének d) pontja
szerinti fogyasztói beleegyezés és tudomásulvétel visszaigazolását is, papíron
vagy – ha a fogyasztó beleegyezik – más tartós adathordozón.
2.
Ha a fogyasztó azt kéri, hogy a kapcsolódó
szolgáltatás nyújtása a 42. cikk (2) bekezdésében előírt elállási
időszakon belül kezdődjön meg, a kereskedőnek meg kell
követelnie, hogy a fogyasztó tartós adathordozón közölje az erre vonatkozó
kifejezett kérését.
19. cikk
Kiegészítő tájékoztatási és egyéb követelmények a távollevők
között kötött szerződések esetében
1.
Ha egy kereskedő távollevők közötti
szerződés kötése céljából keresi meg telefonon a fogyasztót, a
kereskedő köteles a fogyasztóval folytatott beszélgetés kezdetén
azonosítani magát és adott esetben megnevezni azt a személyt, akinek vagy amelynek
nevében a hívást lefolytatja, továbbá megjelölni a hívás kereskedelmi célját.
2.
Ha a távollevők közötti szerződést olyan
távközlési eszköz útján kötik meg, amely az információk megjelenítésére
korlátozott terjedelemben vagy időben ad lehetőséget, a kereskedőnek
az adott eszköz útján legalább az e cikk (3) bekezdésében előírt
információkat közölnie kell az ilyen szerződés megkötése előtt. A 13.
cikkben említett további információkat a kereskedő megfelelő módon, a
13. cikk (3) bekezdésével összhangban nyújtja a fogyasztó számára.
3.
A (2) bekezdés alapján előírt információk az
alábbiak:
a)      az áru, digitális tartalom vagy
kapcsolódó szolgáltatás lényeges tulajdonságai, a 13. cikk (1) bekezdésének a)
pontjában előírtak szerint;
b)      a kereskedő azonosító adatai, a 15.
cikk a) pontjában előírtak szerint;
c)      a teljes ár, beleértve a 13. cikk (1)
bekezdésének b) pontjában és a 14. cikk (1) és (2) bekezdésében említett összes
tételt;
d)      az elállás joga; valamint
e)      adott esetben a szerződés
időtartama, továbbá amennyiben – a szerződés határozatlan időre
szól – a szerződés felmondására vonatkozó, a 16. cikk b) pontjában
említett előírások.
4.
Telefonon keresztül kötött szerződés csak
akkor érvényes, ha a fogyasztó aláírta az ajánlatot vagy megküldte arra
vonatkozó írásbeli hozzájárulását, hogy beleegyezik a szerződéskötésbe. A
kereskedőnek tartós adathordozón át kell adnia a beleegyezés visszaigazolását
a fogyasztónak.
5.
A kereskedő köteles a megkötött
szerződésről – ideértve adott esetben a fogyasztó általi, 40. cikk (3)
bekezdésének d) pontjában említett beleegyezést és tudomásulvételt is – és a 13.
cikkben említett valamennyi információról a fogyasztónak tartós adathordozón
visszaigazolást adni. A kereskedőnek az említett információkat a
távollevők közötti szerződés megkötését követően ésszerű
határidőn belül, de legkésőbb az áru átadásakor vagy a digitális
tartalom szolgáltatásának vagy a kapcsolódó szolgáltatás nyújtásának megkezdése
előtt kell átadnia, kivéve, ha azokat már a távollevők közötti
szerződés megkötése előtt tartós adathordozón közölte a fogyasztóval.
6.
Ha a fogyasztó azt kéri, hogy a kapcsolódó
szolgáltatás nyújtása a 42. cikk (2) bekezdésében előírt elállási
időszakon belül kezdődjön meg, a kereskedőnek meg kell
követelnie, hogy a fogyasztó tartós adathordozón közölje az erre vonatkozó
kifejezett kérését.
20. cikk
Tájékoztatási kötelezettség távollevők között kötött és üzlethelyiségen
kívül kötött szerződéstől eltérő szerződések megkötése
esetén
1.
Távollevők között kötött és üzlethelyiségen
kívül kötött szerződéstől eltérő szerződések esetén a
kereskedő köteles a szerződés megkötése előtt, vagy mielőtt
a fogyasztót bármilyen ajánlat kötelezné, egyértelmű és érthető módon
tájékoztatni a fogyasztót a következőkről, ha ezek az információk nem
nyilvánvalóak a körülmények alapján:
a)      az értékesítendő áru, szolgáltatandó
digitális tartalom vagy a nyújtandó kapcsolódó szolgáltatás lényeges
tulajdonságairól a közlési módnak, valamint az árunak, digitális tartalomnak
vagy kapcsolódó szolgáltatásnak megfelelő terjedelemben;
b)      a teljes árról és a további díjakról és
költségekről, összhangban a 14. cikk (1) bekezdésével;
c)      a kereskedő azonosító adatairól,
például kereskedelmi neve, székhelyének címe és annak telefonszáma;
d)      a szerződési feltételekről,
összhangban a 16. cikk a) és b) pontjával;
e)      adott esetben a kereskedő ügyfélszolgálatának,
utószervizének, kereskedelmi jótállásának és panaszkezelési rendszerének
meglétéről és feltételeiről;
f)       adott esetben a digitális tartalom
működéséről, ideértve az alkalmazandó technikai védelmi
intézkedéseket; valamint
g)      adott esetben a digitális tartalom
hardverrel és szoftverrel való bármilyen lényeges együttes
működtethetőségéről, amelyről a kereskedő tud vagy
tőle elvárható, hogy tudjon.
2.
Ez a cikk nem alkalmazandó, ha a szerződés mindennapi
ügyletre vonatkozik és a megkötésekor azonnal teljesül.
21. cikk
Bizonyítási teher
A kereskedő köteles bizonyítani, hogy az
e szakaszban előírt tájékoztatási kötelezettségének eleget tett.
22. cikk
Kötelező jelleg
A felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják
ki e szakasz alkalmazását, nem térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják
annak joghatását.
2. szakasz        Egy másik
kereskedővel szerződő kereskedő által a szerződéskötést
megelőzően adandó tájékoztatás
23. cikk
Az árukra és a kapcsolódó szolgáltatásokra vonatkozó tájékoztatási
kötelezettség
1.
A kereskedők között létrejövő, áru
értékesítésére, digitális tartalom szolgáltatására vagy kapcsolódó szolgáltatás
nyújtására irányuló szerződések megkötése előtt a szolgáltató köteles
bármely megfelelő módon a másik kereskedővel közölni az átadandó áru,
szolgáltatandó digitális tartalom vagy nyújtandó kapcsolódó szolgáltatás
lényeges tulajdonságaira vonatkozó olyan információkat, amelyekkel a
szolgáltató rendelkezik, vagy amelyekkel elvárható, hogy rendelkezzen, és
amelynek elhallgatása ellentétes lenne a jóhiszeműség és tisztesség
elvével.
2.
Annak meghatározása során, hogy az (1) bekezdés
alapján fennáll-e a szolgáltató valamely információ közlésére vonatkozó
kötelezettsége, minden körülményt mérlegelni kell, ideértve a
következőket:
a)      rendelkezik-e a szolgáltatást nyújtó fél különleges
szakértelemmel;
b)      szolgáltatásó számára milyen költséget
jelent az adott információ megszerzése;
c)      milyen könnyen szerezhette volna be a
másik kereskedő más úton az információkat;
d)      az információ jellege;
e)      az információ valószínűsíthető
fontossága a másik kereskedő számára; valamint
f)       az adott helyzetre vonatkozó helyes
kereskedelmi gyakorlat.
3. szakasz:       Elektronikus úton
kötött szerződések
24. cikk
Kiegészítő tájékoztatási kötelezettségek távollevők közötti,
elektronikus úton kötött szerződések esetében
1.
Ezt a cikket akkor kell alkalmazni, ha a
szerződéskötés eszközeit a kereskedő biztosítja, és ha ezek az
eszközök elektronikusak, és használatuk nem jár együtt kizárólagos elektronikus
levélváltással vagy más egyedi kommunikációval.
2.
A kereskedő köteles a másik fél részére
megfelelő, hatékony és elérhető technikai eszközöket biztosítani ahhoz,
hogy a másik fél azonosíthassa és kijavíthassa az adatbeviteli hibákat,
mielőtt ajánlatot tesz vagy ajánlatot fogad el.
3.
A kereskedő köteles tájékoztatást nyújtani a
következőkről, mielőtt a másik fél ajánlatot tesz vagy ajánlatot
fogad el:
a)      a szerződéskötés technikai lépései;
b)      a kereskedő írásba foglalja-e a
szerződést, és az elérhető lesz-e;
c)      az adatbeviteli hibák azonosításának és
kijavításának technikai eszközei, mielőtt a másik fél ajánlatot tesz vagy ajánlatot
fogad el;
d)      a szerződéskötés lehetséges nyelvei;
e)      a szerződési feltételek.
4.
A kereskedőnek a (3) bekezdés e) pontjában
említett szerződési feltételeket betűvel vagy más érthető
karakterekkel lejegyezve, tartós adathordozón kell rendelkezésre bocsátania
olyan támogatás útján, amely lehetővé teszi a szövegben található
információk elolvasását és rögzítését, valamint azok birtokba vehető formában
történő megjelenítését.
5.
A kereskedőnek elektronikus úton késedelem
nélkül vissza kell igazolnia a másik fél által küldött ajánlat vagy elfogadás
beérkezését.
25. cikk
További követelmények távollevők közötti, elektronikus úton kötött
szerződés esetében
1.
Ha egy, a fogyasztót fizetésre kötelező,
távollevők közötti szerződést elektronikus úton kötöttek meg, akkor a
kereskedőnek egyértelmű és hangsúlyos módon, közvetlenül a fogyasztó
általi megrendelés megtétele előtt tájékoztatnia kell a fogyasztót a 13.
cikk (1) bekezdésének a) pontja, a 14. cikk (1) és (2) bekezdése, valamint a
16. cikkének b) pontja által előírt információkról.
2.
A kereskedőnek gondoskodnia kell arról, hogy a
fogyasztó a megrendeléskor kifejezetten ismerje el fizetési kötelezettségét. Ha
a megrendelés véglegesítéséhez gombot vagy hasonló funkciót kell aktiválni, a
gombot vagy hasonló funkciót könnyen olvasható módon csak a „fizetési
kötelezettséggel járó megrendelés” vagy hasonló, egyértelmű
megfogalmazású, olyan felirattal kell ellátni, amely jelzi, hogy a megrendelés
a kereskedő javára teljesítendő fizetési kötelezettséget von maga
után. Ha ezt a bekezdést nem tartják be, akkor a fogyasztóra nézve a
szerződés vagy a megrendelés nem kötelező erejű.
3.
A kereskedőnek kereskedelmi honlapján
legkésőbb a megrendelési folyamat elején egyértelműen és olvashatóan
jeleznie kell, hogy alkalmazandók-e valamilyen szállítási korlátozások, és hogy
milyen fizetési módokat fogad el.
26. cikk
Bizonyítási teher
A kereskedők és a fogyasztók
kapcsolatában a kereskedő köteles bizonyítani, hogy az e szakaszban
előírt tájékoztatási kötelezettségének eleget tett.
27. cikk
Kötelező jelleg
A kereskedők és a fogyasztók
kapcsolatában a felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e szakasz
alkalmazását, nem térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak
joghatását.
4. szakasz        A szolgáltatott
tájékoztatás helytállóságának biztosítására vonatkozó kötelezettség
28. cikk
A szolgáltatott tájékoztatás helytállóságának biztosítására vonatkozó
kötelezettség
1.
Az a fél, aki a szerződéskötéskor vagy azt
megelőzően tájékoztatást nyújt az e fejezetben meghatározott, vagy
egyéb kötelezettségeknek történő megfelelés érdekében, köteles elvárható
gondosságot tanúsítani annak biztosítása érdekében, hogy a szolgáltatott tájékoztatás
helytálló legyen és ne legyen félrevezető.
2.
Az a fél, akinek a részére téves vagy
félrevezető tájékoztatást adtak az (1) bekezdésben említett kötelezettség
megszegésével, és aki ésszerű módon e tájékoztatásra hagyatkozik az
információt szolgáltató féllel való szerződéskötés során, a 29. cikkben
meghatározott jogorvoslatokkal élhet.
3.
Kereskedő és fogyasztó közti kapcsolatban a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
5. szakasz        A tájékoztatási
kötelezettség megszegésével kapcsolatos jogorvoslatok
29. cikk
A tájékoztatási kötelezettség megszegésével kapcsolatos jogorvoslatok
1.
Az a fél, amely az e fejezetben meghatározott
bármely kötelezettségét megszegi, felelős az e mulasztással a másik félnek
okozott bármilyen hátrányért.
2.
Amennyiben a kereskedő nem teljesítette a 14.
cikkben említett, további díjakra vagy egyéb költségekre vonatkozó, vagy a 17.
cikk (2) bekezdésében említett, az áru visszaküldésének költségére vonatkozó
tájékoztatási kötelezettségét, akkor a fogyasztó nem köteles a további díjak
vagy egyéb költségek megfizetésére.
3.
Az e cikk alapján rendelkezésre álló jogorvoslatok
nem érintik a 42. cikk (2) bekezdése, a 48. cikk vagy a 49. cikk alapján rendelkezésre
álló jogorvoslatokat.
4.
Kereskedő és fogyasztó közti kapcsolatban a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
3. fejezet   A
szerződés megkötése
30. cikk
A szerződés megkötésére vonatkozó követelmények
1.
A szerződés létrejön, amennyiben:
a)      a felek megállapodnak;
b)      a megállapodásnak joghatást kívánnak
biztosítani; valamint
c)      a megállapodás – szükség esetén a közös európai
adásvételi jogban foglalt szabályokkal együtt – kellően egyértelmű és
kellő tartalommal rendelkezik a joghatás kiváltásához.
2.
A megállapodás egy ajánlat elfogadásával jön létre.
Az elfogadás kifejezett vagy egyéb nyilatkozat, illetve magatartás útján
történhet.
3.
Amennyiben a felek szándéka szerint a megállapodásnak
joghatást kell kiváltania, ennek nyilatkozataikból és magatartásukból
megállapíthatónak kell lennie.
4.
Ha a felek egyike valamely egyedi kérdésben való
megállapodástól teszi függővé a szerződés megkötését, akkor a
szerződés nem jön létre mindaddig, amíg az adott kérdésben nem születik
megállapodás.
31. cikk
Ajánlat
1.
Egy javaslat ajánlatnak minősül, ha:
a)      arra irányul, hogy elfogadása esetén
szerződést hozzon léte; valamint
b)      kellően egyértelmű és
kellő tartalommal rendelkezik ahhoz, hogy szerződést hozzon létre.
2.
Ajánlat tehető egy, illetve több konkrét
személynek.
3.
A nyilvánosság számára tett javaslat nem
minősül ajánlatnak, hacsak a körülmények másra nem utalnak.
32. cikk
Az ajánlat visszavonása
1.
Az ajánlat visszavonható, ha az ajánlat címzettje
még azelőtt megkapja a visszavonó nyilatkozatot, hogy elküldte volna az
elfogadó nyilatkozatot, vagy – ráutaló magatartással történő elfogadás
esetén – a szerződést megkötötték volna.
2.
Ha a nyilvánosság számára tett javaslat ajánlatnak
minősül, ugyanazon eszköz segítségével vonható vissza, mint amelyet az
ajánlat megtételéhez használtak.
3.
Az ajánlat visszavonása érvénytelen, amennyiben:
a)      az ajánlatban feltüntetik, hogy
visszavonhatatlan;
b)      az ajánlat meghatározott időtartamot
állapít meg annak elfogadására; vagy
c)      az ajánlat címzettje ésszerűen
feltételezhette, hogy az ajánlat visszavonhatatlan, és az ajánlat alapján járt
el.
33. cikk
Az ajánlat elutasítása
Ha az ajánlat elutasítása megérkezik az
ajánlattevőhöz, az ajánlat érvénytelenné válik.
34. cikk
Elfogadás
1.
Az ajánlat címzettjének az ajánlattal való
egyetértést kifejező nyilatkozata vagy erre utaló magatartása elfogadásnak
minősül.
2.
A hallgatás vagy valamely magatartástól
történő tartózkodás önmagában nem minősül elfogadásnak.
35. cikk
A szerződés létrejöttének időpontja
1.
Ha az ajánlat címzettje elfogadó nyilatkozatot
küld, a szerződés akkor jön létre, amikor az elfogadó nyilatkozat
megérkezik az ajánlattevőhöz.
2.
Ha az ajánlatot ráutaló magatartással fogadják el,
a szerződés akkor jön létre, amikor a magatartásról szóló értesítés megérkezik
az ajánlattevőhöz.
3.
A (2) bekezdéstől eltérve, ha az ajánlat, vagy
a felek által egymás közt kialakított gyakorlat vagy szokás alapján az ajánlat
címzettje olyan magatartással is elfogadhatja az ajánlatot, amelyről az
ajánlattevőt nem értesíti, a szerződés akkor jön létre, amikor az
ajánlat címzettje megkezdi a magatartást.
36. cikk
Az elfogadás határideje
1.
Az ajánlat elfogadása kizárólag akkor válik
hatályossá, ha az elfogadó nyilatkozat az ajánlatban az ajánlattevő által
meghatározott határidőn belül megérkezik az ajánlattevőhöz.
2.
Ha az ajánlattevő nem határozott meg
határidőt, az elfogadás kizárólag akkor válik hatályossá, ha az elfogadó
nyilatkozat az ajánlat megtétele után ésszerű határidőn belül érkezik
meg az ajánlattevőhöz.
3.
Ha az ajánlat olyan magatartással is elfogadható,
amelyről az ajánlattevőt nem értesítik, az elfogadás kizárólag akkor
válik hatályossá, ha a magatartást az ajánlattevő által meghatározott
időn belül – ilyen megállapított határidő hiányában ésszerű
határidőn belül – megvalósítják.
37. cikk
Késedelmes elfogadás
1.
A késedelmes elfogadás akkor válik hatályos
elfogadássá, ha az ajánlattevő indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja
az ajánlat címzettjét arról, hogy a késedelmes elfogadó nyilatkozatot hatályos
elfogadásként kezeli.
2.
Ha a késedelmes elfogadást tartalmazó levélből
vagy egyéb kommunikációs eszközből az derül ki, hogy az rendes körülmények
szerinti továbbítás esetén kellő időben megérkezett volna az
ajánlattevőhöz, a késedelmes elfogadás hatályos elfogadásnak minősül,
kivéve ha az ajánlattevő késedelem nélkül tájékoztatja az ajánlat
címzettjét arról, hogy az ajánlat már nem érvényes.
38. cikk
Módosított elfogadás
1.
Az ajánlat címzettjének azon válasza, amely olyan
kiegészítő vagy eltérő szerződéses feltételeket tartalmaz vagy
eredményez, amelyek lényegesen megváltoztatják az ajánlatban foglalt
feltételeket, az ajánlat elutasításának és új ajánlatnak minősül.
2.
A többek közt az árra, a fizetésre, az áruk
mennyiségére vagy minőségére, az átadás helyére és idejére, az egyik fél másikkal
szembeni felelősségére, a viták rendezésére vonatkozó kiegészítő vagy
eltérő szerződéses feltételek esetében vélelmezni kell, hogy azok az
ajánlat feltételeit lényegesen változtatják meg.
3.
Az olyan válasz, amely az ajánlattal való
határozott egyetértést fejez ki, elfogadásnak minősül akkor is, ha
kiegészítő vagy eltérő szerződéses feltételeket tartalmaz vagy
eredményez, amennyiben ezek nem változtatják meg lényegesen az ajánlatban
foglalt feltételeket. A kiegészítő vagy eltérő feltételek ebben az
esetben a szerződés részévé válnak.
4.
A kiegészítő vagy eltérő szerződéses
feltételeket tartalmazó vagy eredményező válasz minden esetben az ajánlat
elutasításának minősül, ha:
a)      az ajánlat az elfogadás lehetőségét
kifejezetten az ajánlatban szereplő feltételekre korlátozza;
b)      az ajánlattevő késedelem nélkül
tiltakozik a kiegészítő vagy eltérő feltételekkel szemben; vagy
c)      az ajánlat címzettje az elfogadást az
ajánlattevőnek a kiegészítő vagy eltérő feltételekhez való
hozzájárulásától teszi függővé, és a hozzájárulás ésszerű
határidőn belül nem érkezik meg az ajánlat címzettjéhez.
39. cikk
Az általános szerződési feltételek ütközése
1.
Ha a felek attól eltekintve megállapodásra jutottak,
hogy az ajánlat és az elfogadás ellentétes általános szerződési
feltételekre utal, a szerződés mégis létrejön. Az általános
szerződési feltételek közös lényegük mértékéig képezik a szerződés
részét.
2.
Az (1) bekezdéstől eltérve, nem jön létre a szerződés,
ha az egyik fél:
a)      előzetesen kifejezetten – nem pedig
az általános szerződési feltételek keretében – kikötötte, hogy az (1)
bekezdés alapján létrejött szerződés kötelező jogi erejét nem
szándékozik elismerni; vagy
b)      késedelem nélkül tájékoztatja a másik
felet erről a szándékáról.
4. fejezet   Elállási
jog a távollevők között és az üzlethelyiségen kívül kötött,
kereskedők és fogyasztók közötti szerződések esetében
40. cikk
Elállási jog
1.
A 42. cikkben meghatározott időszakon belül a
fogyasztó indoklás nélkül, és a 45. cikkben foglaltak kivételével
költségmentesen elállhat:
a)      egy távollevők között kötött
szerződéstől;
b)      egy üzlethelyiségen kívül kötött
szerződéstől, ha az ár, vagy – egy időben kötött több
szerződés esetén – a szerződések összára a szerződés
megkötésekor meghaladja az 50 eurót vagy ennek értékét a szerződéses ár
tekintetében megjelölt pénznemben.
2.
Az (1) bekezdés nem vonatkozik:
a)      áruértékesítő automata vagy automata
kereskedelmi létesítmény útján kötött szerződésre;
b)      olyan szerződésre, amelynek tárgya
élelmiszerek, italok vagy mindennapi háztartási fogyasztásra szolgáló más áruk
szállítása, amelyet a kereskedő gyakori vagy rendszeres időközönként
szállít a fogyasztó otthonába, tartózkodási helyére vagy munkahelyére;
c)      olyan áru szállítására vagy kapcsolódó
szolgáltatás nyújtására irányuló szerződésre, amelyben kikötött ár a
pénzügyi piacoknak a kereskedő által nem befolyásolható ingadozásaitól
függ, amely ingadozásokra az elállási időszakon belül is sor kerülhet;
d)      a fogyasztó egyéni kívánalmai szerint
készült vagy egyértelműen személyre szabott áru, vagy ilyen digitális
tartalom szolgáltatására irányuló szerződésre;
e)      olyan áru szállítására vonatkozó
szerződésre, amelyekek tárgya gyorsan megromolhat vagy lejárhat;
f)       olyan alkoholtartalmú italok
szállítására vonatkozó szerződésre, amely esetében az árban az adásvételi
szerződés megkötésekor egyeztek meg, és amely italok átadása csak a
szerződés megkötése után 30 nappal lehetséges, továbbá amelyek tényleges
értéke a piacnak a kereskedő által nem befolyásolható ingadozásaitól függ;
g)      hírlap, folyóirat vagy magazin értékesítésére
vonatkozó szerződésre, kivéve az ilyen kiadványok szállítására vonatkozó
előfizetési szerződéseket;
h)      nyilvános árverésen kötött
szerződésre; valamint
i)       élelmezésre vagy szabadidős
tevékenységgel kapcsolatos szolgáltatások nyújtására vonatkozó olyan
szerződésre, amely adott időpontra vagy teljesítési időszakra
szól.
3.
Az (1) bekezdés nem alkalmazható a következő
helyzetekben:
a)      amennyiben a lezárt csomagolású árut a
fogyasztó kibontotta, és az egészségvédelmi vagy higiéniás okokból nem
vehető vissza;
b)      amennyiben a leszállított áru a
természete következtében elválaszthatatlanul összekeveredett más tételekkel az
átadást követően;
c)      amennyiben a leszállított áru lezárt
csomagolású hang- vagy képfelvétel vagy számítógépes program, és a kézbesítés
után kicsomagolták;
d)      amennyiben a nem birtokba vehető
adathordozón átadott digitális tartalom szolgáltatása a fogyasztó
előzetes, kifejezett beleegyezésével és annak tudomásulvételével történt,
hogy a fogyasztó ezzel elveszíti az elállási jogát;
e)      a fogyasztó kifejezetten kérte, hogy a
kereskedő szálljon ki hozzá sürgős javítás vagy karbantartás
elvégzése céljából. Ha egy ilyen kiszállás alkalmával a kereskedő a
fogyasztó által kifejezetten kért kapcsolódó szolgáltatáson felül is nyújt ilyen
szolgáltatásokat, vagy a karbantartás vagy javítás elvégzéséhez
szükségszerűen felhasznált cserealkatrészeken kívüli árukat biztosít,
akkor ezekre a további kapcsolódó szolgáltatásokra vagy árukra alkalmazandó az
elállási jog.
4.
Amennyiben a fogyasztó olyan ajánlatot tett, amely
elfogadása esetén olyan szerződés megkötését eredményezné, amelytől e
fejezet értelmében elállhatna, a fogyasztó akkor is visszavonhatja ajánlatát,
ha az egyébként nem lenne visszavonható.
41. cikk
Az elállási jog gyakorlása
1.
A fogyasztó a 42. cikkben előírt elállási
határidő lejárta előtt bármikor gyakorolhatja az elállási jogát.
2.
A fogyasztó az elállási jogát a kereskedő
értesítése révén gyakorolja. Ebből a célból a fogyasztó vagy a 2.
függelékben meghatározott elállási formanyomtatványt használhatja, vagy bármely
egyéb egyértelmű nyilatkozatot, amely az elállásra vonatkozó döntését
tartalmazza.
3.
Amennyiben a kereskedő kereskedelmi honlapján
lehetőséget biztosít a fogyasztónak arra, hogy elektronikus úton elálljon
a szerződéstől, és a fogyasztó így jár el, akkor a kereskedő
köteles haladéktalanul, tartós adathordozón visszaigazolni a fogyasztó felé az
ilyen elállás kézhezvételét. A kereskedő felelős az e kötelezettsége
megszegésével a másik félnek okozott bármilyen hátrányért.
4.
Az elállás közlése akkor minősül időben
megtettnek, ha az elállásról szóló értesítést az elállási határidő
lejártát megelőzően elküldik.
5.
A fogyasztó köteles bizonyítani azt, hogy az
elállás jogának gyakorlására e cikkel összhangban került sor.
42. cikk
Elállási határidő
1.
Az elállási határidő az alábbiaktól számított
tizennegyedik napon jár le:
a)      az áruk fogyasztó általi átvételének
napja adásvételi szerződés esetén, beleérve azokat az adásvételi
szerződéseket is, amelyekben az eladó kapcsolódó szolgáltatás nyújtását is
vállalja;
b)      az a nap, amikor a fogyasztó az utolsó
tételt átvette, amennyiben a szerződés tárgya a fogyasztó által egy
megrendelésben rendelt, de külön kiszállított több áru értékesítése, beleérve
azokat a szerződéseket is, amelyekben az eladó kapcsolódó szolgáltatás
nyújtását is vállalja;
c)      az a nap, amikor a fogyasztó az utolsó
tételt vagy darabot is átvette, amennyiben a szerződés tárgya több
tételből vagy darabból álló áru, beleérve azokat a szerződéseket is,
amelyekben az eladó kapcsolódó szolgáltatás nyújtását is vállalja; vagy
d)      az a nap, amikor a fogyasztó az első
tételt átvette, amennyiben a szerződés tárgya áruk rendszeres szállítása
egy meghatározott időszakban, beleérve azokat a szerződéseket is,
amelyekben az eladó kapcsolódó szolgáltatás nyújtását is vállalja;
e)      a szerződés megkötésének napja az
áru átadását követően kötött, kapcsolódó szolgáltatás teljesítéséről
szóló szerződés esetén ;
f)       digitális tartalom szolgáltatására
irányuló szerződés esetén, amennyiben a digitális tartalmat birtokba
vehető adathordozón szolgáltatják, az a nap, amikor a fogyasztó az a)
pontnak megfelelően átvette az birtokba vehető adathordozót;
g)      a szerződés megkötésének napja,
olyan szerződés esetén, amelynél a digitális tartalmat nem birtokba
vehető adathordozón szolgáltatják.
2.
Amennyiben a kereskedő nem teljesítette a
fogyasztó felé fennálló, a 17. cikk (1) bekezdésében említett tájékoztatási
kötelezettségét, az elállási határidő az alábbiak szerint jár le:
a)      egy évvel a (1) bekezdéssel összhangban
meghatározott eredeti elállási határidő után; vagy
b)      amennyiben az (1) bekezdés szerinti
elállási határidő lejárta után egy éven belül a kereskedő megadja a
fogyasztónak az előírt tájékoztatást, az attól számított 14. napon, hogy a
fogyasztó megkapja a tájékoztatást.
43. cikk
Az elállás hatásai
Az elállás megszünteti mindkét fél szerződés
alapján fennálló alábbi kötelezettségeit:
a)           a szerződés teljesítése; vagy
b)           a szerződés megkötése,
amennyiben a fogyasztó tette az ajánlatot.
44. cikk
A kereskedő kötelezettségei elállás esetén
1.
A kereskedőnek késedelem nélkül, de minden
esetben legkésőbb tizennégy nappal az után, hogy a 41. cikknek
megfelelően értesül a fogyasztónak a szerződéstől történő
elállásra vonatkozó döntéséről, vissza kell fizetnie a fogyasztótól kapott
valamennyi kifizetést, ideértve adott esetben a szállítás költségeit is. A
kereskedőnek az ilyen visszatérítést ugyanolyan fizetési mód használatával
kell teljesítenie, mint amelyet a fogyasztó használt az eredeti ügylethez,
kivéve, ha a fogyasztó kifejezetten beleegyezett az ettől eltérő mód
használatába, és feltéve, hogy a fogyasztó számára nem keletkezik semmilyen
díjfizetési kötelezettség az ilyen visszatérítés eredményeként.
2.
A (1) bekezdéstől eltérően a
kereskedő nem köteles visszatéríteni a többletköltségeket, amennyiben a
fogyasztó kifejezetten a kereskedő által kínált legolcsóbb szokásos
szállítási módtól eltérő szállítási módot választott.
3.
Áru adásvételére irányuló szerződés esetén a
kereskedő megtagadhatja a visszatérítést az áru visszaszolgáltatásáig,
illetve addig, amíg a fogyasztó nem igazolja, hogy az árut visszaküldte – attól
függően, hogy melyik a korábbi időpont – kivéve, ha a kereskedő
felajánlotta az áru visszaszállítását.
4.
Üzlethelyiségen kívül kötött szerződés esetén,
ha az árut a fogyasztó otthonába szállították a szerződés megkötésének az
időpontjában, a kereskedő köteles az árut a saját költségére
visszaszállítani, ha az áru a természeténél fogva szokásosan nem küldhető
vissza postán.
45. cikk
A kereskedő kötelezettségei elállás esetén
1.
A fogyasztó köteles késedelem nélkül, de minden
esetben legkésőbb tizennégy nappal azt követően, hogy a 41. cikknek
megfelelően közli a szerződéstől történő elállásra
vonatkozó döntését a kereskedővel, visszaküldeni vagy átadni az árut a
kereskedőnek vagy a kereskedő által felhatalmazott személynek,
kivéve, ha a kereskedő felajánlotta az áruk visszaszállítását. A
határidőt betartottnak kell tekinteni, ha a fogyasztó az árut a 14 napos
határidő lejártát megelőzően visszaküldi.
2.
A fogyasztónak kell viselnie az áruk
visszaküldésének közvetlen költségeit, kivéve, ha a kereskedő vállalta e
költségek viselését, vagy ha a kereskedő elmulasztotta tájékoztatni a
fogyasztót arról, hogy ezeket a költségeket a fogyasztónak kell viselnie.
3.
A fogyasztó csak az áruk természetének, tulajdonságainak
és működésének megállapításához szükséges árukezelésből adódó
értékcsökkenést meghaladó értékcsökkenésért felel. A fogyasztó nem felelős
az értékcsökkenésért, ha a kereskedő nem adta meg az összes tájékoztatást
a 17. cikk (1) bekezdésével összhangban az elállási jogról.
4.
A (3) bekezdés sérelme nélkül, a fogyasztó nem
köteles semmiféle ellentételezést fizetni az áru elállási időszak alatti
használatáért.
5.
Ha a fogyasztó az elállási jogot azt követően
gyakorolja, hogy az elállási időszakban kifejezett kérelemmel élt a
kapcsolódó szolgáltatás nyújtásának megkezdése érdekében, a fogyasztó megfizet
a kereskedőnek egy olyan összeget, amely arányos azzal a nyújtott
szolgáltatással, amely a szerződés teljes tartalmához képest a fogyasztó
elállási jogának gyakorlását megelőzően teljesítésre került. A
fogyasztó által a kereskedőnek fizetendő arányos összeget a
szerződés szerinti teljes ár alapján kell kiszámítani. Ha a teljes ár
túlzó, akkor az arányos összeget a már megtörtént teljesítés piaci értéke
alapján kell kiszámítani.
6.
A fogyasztó nem viseli a költségeket az
alábbiakért:
a)      részben vagy egészben az elállási
időszakban nyújtott kapcsolódó szolgáltatásnyújtás, amennyiben:
i. a kereskedő nem nyújtott tájékoztatást a 17.
cikk (1) és (3) bekezdésének megfelelően; vagy
ii. a fogyasztó nem kérte kifejezetten, a 18. cikk
(2) bekezdésének és a 19. cikk (6) bekezdésének megfelelően, hogy a
teljesítés kezdődjön meg az elállási időszak alatt;
a)      nem birtokba vehető adathordozón
szolgáltatott digitális tartalom részben vagy egészben történő
szolgáltatásáért, amennyiben:
i. a fogyasztó nem adta előzetes, kifejezett
beleegyezését ahhoz, hogy a digitális tartalom szolgáltatása a 42. cikk (1)
bekezdésében említett elállási időszak vége előtt megkezdődjön;
ii. a fogyasztó nem vette tudomásul, hogy a
beleegyezés megadásakor elveszíti az elállási jogát; vagy
iii. a kereskedő nem adta meg a 18. cikk (1)
bekezdésének és a 19. cikk (5) bekezdésének megfelelő visszaigazolást.
7.
E cikk eltérő rendelkezésének hiányában a
fogyasztónak semmilyen felelőssége nem keletkezik az elállási jog
gyakorlásával.
46. cikk
Járulékos szerződések
1.
Ha a fogyasztó a 41–45. cikkel összhangban
gyakorolja a távollevők között vagy üzlethelyiségen kívül kötött
szerződéstől való elállási jogát, akkor minden járulékos
szerződés automatikusan megszűnik anélkül, hogy a fogyasztót
bármilyen költség terhelné, kivéve, ha a (2) és (3) bekezdés másként
rendelkezik. E cikk alkalmazásában járulékos szerződésnek minősül az
olyan szerződés, amelynek révén a fogyasztó egy adott távollevők
között kötött szerződéshez vagy üzlethelyiségen kívül kötött
szerződéshez kötődően áruhoz, digitális tartalomhoz vagy
kapcsolódó szolgáltatáshoz jut hozzá, amelyet a kereskedő vagy – a
harmadik személy és a kereskedő közötti megállapodás alapján – valamely
harmadik személy nyújt a számára.
2.
A 43., 44. és 45. cikk rendelkezéseit
megfelelően alkalmazni kell a járulékos szerződésekre is annyiban, amennyiben
a közös európai adásvételi jog e szerződésekre is alkalmazandó.
3.
A közös európai adásvételi jog hatálya alá nem
tartozó járulékos szerződések tekintetében a felek kötelezettségeit
elállás esetén az alkalmazandó jog szabályozza.
47. cikk
Kötelező jelleg
A felek a fogyasztó
hátrányára nem zárhatják ki e fejezet alkalmazását, nem térhetnek el attól,
illetve nem módosíthatják annak joghatását.
5. fejezet   Akarathibák
48. cikk
Tévedés
1.
A fél a szerződéskötéskor fennálló ténybeli
vagy jogi tévedés címén megtámadhatja a szerződést, ha:
a)      a fél a tévedés hiányában nem kötötte
volna meg a szerződést vagy azt alapvetően más feltételekkel kötötte
volna meg, és ezt a másik fél tudta vagy elvárhatóan tudnia kellett volna;
valamint
b)      a másik fél:
i. okozta a tévedést;
ii. elősegítette a tévedésen alapuló
szerződés létrejöttét azáltal, hogy nem tartotta be a szerződéskötést
megelőző tájékoztatási kötelezettségre vonatkozó, a 2. fejezet 1–4.
szakaszában foglalt valamely szabályt,
iii. tudott vagy elvárhatóan tudhatott volna a
tévedésről, és a tévedésen alapuló szerződés létrejöttét
elősegítette azáltal, hogy nem hívta fel a figyelmet a vonatkozó
információra, feltéve hogy a jóhiszeműség és a tisztesség elvének
megfelelően a tévedésről tudó félnek fel kellett volna hívnia a
figyelmet erre az információra; vagy
iv. ugyanabban a tévedésben volt.
2.
A fél nem támadhatja meg tévedés címén a
szerződést, ha a tévedésből eredő kárveszély viselése az adott felet
terhelte vagy az adott körülmények között az adott felet kellett volna
terhelnie.
3.
A nyilatkozatban levő, vagy annak közlésekor
esett hiba annak a személynek a terhére esik, aki a nyilatkozatot tette vagy
küldte.
49. cikk
Csalás
1.
A fél megtámadhatja a szerződést, ha a másik
fél – akár szóbeli, akár ráutaló magatartással történő – csalárd
megtévesztés útján bírta rá a szerződés megkötésére, vagy olyan
tájékoztatás csalárd elmulasztásával, amely tájékoztatásra ez utóbbi fél a
jóhiszeműség és a tisztesség elve, illetve a szerződéskötést
megelőző tájékoztatási kötelezettség alapján köteles lett volna.
2.
A megtévesztés akkor minősül csalárdnak, ha a
megtévesztő személy tudatában van a közlés hamis voltának vagy abban a
hitben van, hogy az hamis, illetve, ha gondatlanságból nem tudja, hogy az
igaz-e vagy hamis, és a szándéka az, hogy a másik felet tévedésbe ejtse. A
tájékoztatás elmulasztása akkor minősül csalárdnak, ha a célja az, hogy az
információt nem ismerő személy tévedésbe essen.
3.
Annak meghatározása során, hogy a jóhiszeműség
és a tisztesség elve szükségessé teszi-e, hogy a fél egy adott információt
közöljön, minden körülményt figyelembe kell venni, beleértve a
következőket:
a)      rendelkezik-e a fél különleges
szakértelemmel;
b)      milyen költséggel jár a fél részre az
adott információ megszerzése;
c)      milyen könnyen szerezhette volna be a
másik fél az információkat más úton;
d)      az információ jellege;
e)      a másik fél számára mennyire fontos az
információ; valamint
f)       a kereskedők közötti
szerződések esetén az adott helyzetre vonatkozó helyes kereskedelmi
gyakorlat.
50. cikk
Fenyegetés
A fél megtámadhatja a szerződést, ha a
másik fél közvetlen és súlyos sérelemmel való jogtalan fenyegetéssel, vagy
jogtalan cselekménnyel bírta rá a szerződés megkötésére.
51. cikk
Tisztességtelen kihasználás
A fél megtámadhatja a szerződést, ha a
szerződés megkötésekor:
a)           e fél a másik féltől függött
vagy vele bizalmi viszonyban állt, gazdasági válsághelyzetben volt, sürgős
szükségletei voltak, nem volt előrelátó, tudatlan vagy tapasztalatlan
volt; valamint
b)           a másik
fél ezt tudta vagy elvárhatóan tudhatta volna, valamint, a körülmények és a
szerződés célja alapján, kihasználta az elsőként említett fél helyzetét
oly módon, hogy túlzott haszonra vagy tisztességtelen előnyre tett szert.
52. cikk
A megtámadásról szóló értesítés
1.
A megtámadás a másik félhez intézett értesítéssel
lép hatályba.
2.
A megtámadásról szóló értesítés csak az alábbi
időn belül hatályos, onnantól számítva, amikortól a megtámadásra jogosult
fél tudomására jutnak a vonatkozó körülmények, vagy visszanyeri cselekvési
szabadságát:
a)      tévedés esetén hat hónapon belül;
valamint
b)      csalás, fenyegetés és tisztességtelen
kihasználás esetén egy éven belül.
53. cikk
Megerősítés
Nem jogosult a továbbiakban a szerződés
megtámadására az e fejezet alapján a megtámadásra egyébként jogosult fél,
amennyiben a vonatkozó körülményekről való tudomásszerzését vagy
cselekvési szabadságának visszanyerését követően kifejezetten vagy
hallgatólagosan megerősíti a szerződést.
54. cikk
A megtámadás joghatásai
1.
A megtámadható szerződés a megtámadásig
érvényesnek minősül, a megtámadást követően azonban a megkötésére
visszaható hatállyal érvénytelenné válik.
2.
Ha a megtámadhatóságra okot adó körülmény csak
bizonyos szerződési feltételeket érint, a megtámadás joghatása e
feltételekre korlátozódik, kivéve ha ésszerűtlen lenne a szerződés
fennmaradó részének érvényben tartása.
3.
A 17. fejezetnek az eredeti állapot
helyreállításával kapcsolatos szabályai rendezik azt a kérdést, hogy bármelyik
fél köteles-e a megtámadott szerződés alapján átadott vagy szállított
bármely dolgot visszaszolgáltatni vagy annak pénzbeli ellenértékét megfizetni.
55. cikk
Kártérítés
Az a fél, aki e fejezet alapján jogosult a
szerződés megtámadására, vagy aki ilyen joggal rendelkezett mielőtt
azt a határidő letelte vagy a szerződés megerősítése folytán
elvesztette volna, a szerződés megtámadásától függetlenül kártérítésre
jogosult a másik féltől a tévedés, csalás, fenyegetés vagy tisztességtelen
kihasználás következtében elszenvedett hátrányért, feltéve hogy a másik fél a
vonatkozó körülményeket ismerte vagy ismerhette volna.
56. cikk
A jogorvoslatok kizárása vagy korlátozása
1.
A csalás, fenyegetés vagy tisztességtelen
kihasználás esetén fennálló jogorvoslatok sem közvetetten, sem közvetlenül nem
zárhatók ki és nem korlátozhatók.
2.
Kereskedő és fogyasztó kapcsolatában a felek a
fogyasztó hátrányára sem közvetetten, sem közvetlenül nem zárhatják ki és nem
korlátozhatják a tévedés esetén fennálló jogorvoslatokat.
57. cikk
Választás a jogorvoslatok között
Ha az adott fél olyan körülmények miatt jogosult
az e fejezetben megállapított jogorvoslatra, amelyek őt
szerződésszegés miatti jogorvoslatra is feljogosítják, e jogorvoslatok
bármelyikét választhatja.
III. rész   A
szerződés tartalmának értékelése
6. fejezet   Értelmezés
58. cikk
A szerződés értelmezésének általános szabályai
1.
A szerződést a felek közös szándéka szerint
kell értelmezni még akkor is, ha ez eltér az abban használt szavak általános
jelentésétől.
2.
Ha a felek egyike a szerződés létrejöttének
időpontjában különleges jelentést kívánt tulajdonítani a szerződésben
használt valamely kifejezésnek, és a másik fél ismerte, vagy elvárható lett
volna, hogy ismerje ezt a szándékot, az adott kifejezést az első fél
szándéka szerint kell értelmezni.
3.
Ha az (1) és (2) bekezdés eltérően nem
rendelkezik, a szerződést aszerint kell értelmezni, ahogy az általában
elvárható módon eljáró személy értelmezné azt.
59. cikk
Releváns tényezők
A szerződés értelmezése során különösen
az alábbi tényezőket kell figyelembe venni:
a)           a szerződés létrejöttének
körülményei, ideértve az előzetes tárgyalásokat;
b)           a felek magatartása, a
szerződés létrejöttét követően is;
c)           a felek által már korábban a
szerződésben használt kifejezésekkel azonos vagy azokhoz hasonló szavak
esetében adott értelmezés;
d)           azonos helyzetben lévő felek
által általánosan alkalmazandónak tekintett szokások;
e)           a felek egymás között kialakított
gyakorlata;
f)            a kifejezések szokásos jelentése az
érintett tevékenységi területen;
g)           a szerződés jellege és célja;
valamint
h)           a jóhiszeműség és tisztesség
követelménye.
60. cikk
A szerződés egészére való hivatkozás
A szerződésben használt kifejezéseket a
szerződés egésze alapján kell értelmezni.
61. cikk
Nyelvi eltérések
Ha az írásbeli szerződés két vagy több
olyan nyelvi változatban készült, amelyek közül egyiket sem nyilvánították
hitelesnek, a nyelvi változatok közötti eltérés esetén az értelmezés során azt
a változatot kell hitelesnek tekinteni, amelyen a szerződés eredetileg
készült.
62. cikk
Az egyedileg megtárgyalt szerződési feltételek elsőbbsége
Amennyiben ellentmondás mutatkozik, az
egyedileg megtárgyalt szerződési feltételek elsőbbséget élveznek a 7.
cikk értelmében egyedileg nem megtárgyalt szerződési feltételekkel
szemben.
63. cikk
A szerződési feltétel alkalmazását biztosító értelmezés elsőbbsége
A szerződéses feltételeket alkalmazhatóvá
tévő értelmezést előnyben kell részesíteni az olyan értelmezéssel
szemben, amely nem teszik ezt lehetővé.
64. cikk
A fogyasztók érdekében történő értelmezés
1.
Amennyiben kétséges a kereskedő és a fogyasztó
közötti szerződés valamely feltételének értelme, a fogyasztó számára
legkedvezőbb értelmezés az irányadó, kivéve ha a feltételt a fogyasztó
fogalmazta meg.
2.
A felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e
cikk alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
65. cikk
A feltételt megfogalmazó fél érdekeivel ellentétes értelmezés
Ha egy, a 64. cikk hatályán kívüli
szerződés esetében kétséges valamely, a 7. cikk értelmében egyedileg nem
megtárgyalt szerződési feltétel jelentése, a feltétel azon értelmezése az
irányadó, amely ellentétes a feltételt megfogalmazó fél álláspontjával.
7. fejezet   Tartalom
és joghatások
66. cikk
Szerződési feltételek
A szerződési feltételek a következő
forrásokból származnak:
a)           a felek megállapodása, a közös európai
adásvételi jog bármely kötelező szabályának sérelme nélkül;
b)           a 67. cikk szerint a felekre
nézve kötelező szokás vagy gyakorlat;
c)           a közös európai adásvételi jog a
felek ellentétes megállapodásának hiányában alkalmazandó bármely szabálya;
valamint
d)           a 68. cikk szerinti bármely
szerződési feltétel.
67. cikk
Szokások és gyakorlatok a kereskedők közti szerződésekben
1.
Kereskedők közti szerződés esetében a szerződő
feleket köti bármely olyan szokás, amelynek az alkalmazandóságáról
megállapodtak, valamint bármely olyan gyakorlat, amelyet egymás között
kialakítottak.
2.
A feleket köti az olyan szokás, amelyet a felekhez
hasonló helyzetben lévő kereskedők között általánosan alkalmazandónak
tekintenek.
3.
A szokások és gyakorlatok nem kötik a feleket, annyiban
amennyiben azok ellentétesek a szerződés egyedileg megtárgyalt
feltételeivel vagy a közös európai adásvételi jog kötelező szabályaival.
68. cikk
Alkalmazható szerződési feltételek
1.
Ha szükség van egy olyan kérdés rendezésére,
amelyet sem a felek megállapodása, sem szokás vagy gyakorlat, sem a közös európai
adásvételi jog nem szabályoz kifejezetten, kiegészítő feltétel
alkalmazható, különös tekintettel az alábbi szempontokra:
a)      a szerződés jellege és célja;
b)      a szerződés létrejöttének
körülményei; valamint
c)      a jóhiszeműség és a tisztesség
követelménye.
2.
Az (1) bekezdés alapján alkalmazott bármely
szerződési feltételnek lehetőség szerint azt kell érvényre juttatnia,
amiben a felek valószínűsíthetően megállapodtak volna, ha
rendelkeznek az adott kérdésben.
3.
Az (1) bekezdés nem alkalmazandó, ha a felek
szándékosan nem szabályoztak egy kérdést, és elfogadták, hogy az egyik vagy a
másik fél viselje a kockázatot.
69. cikk
A szerződéskötést megelőző egyes nyilatkozatokból származó
szerződési feltételek
1.
Ha a kereskedő a szerződés létrejöttét
megelőzően a másik fél előtt vagy nyilvánosan nyilatkozatot tesz
szerződéses vállalásának tulajdonságairól, a nyilatkozat szerződéses
feltételként beépül a szerződésbe, kivéve ha:
a)      a másik fél tudatában volt, vagy a
szerződés létrejöttekor elvárhatóan tudatában kellett volna lennie annak,
hogy a nyilatkozat hibás vagy egyéb okból nem lehet e feltételre hivatkozni;
vagy
b)      a másik fél szerződéskötésre
vonatkozó döntését a nyilatkozat nem befolyásolhatta volna.
2.
Az (1) bekezdés alkalmazásában, a kereskedő
hirdetési és marketing tevékenységét végző személy által tett nyilatkozat
a kereskedő által tett nyilatkozatnak tekintendő.
3.
Ha a másik fél fogyasztó, az (1) bekezdés
alkalmazásában a termelő vagy a szerződéshez vezető ügyleti lánc
korábbi szakaszában szereplő más személy által tett nyilvános nyilatkozat
a kereskedő által tett nyilatkozatnak tekintendő, kivéve ha a
kereskedő a szerződés létrejöttekor nem ismerte, vagy nem lett volna
elvárható, hogy ismerje azt.
4.
Kereskedő és fogyasztó közti kapcsolatban a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
70. cikk
Figyelemfelhívási kötelezettség egyedileg nem megtárgyalt szerződési
feltételek esetén
1.
Az egyik fél által megfogalmazott, és a 7. cikk értelmében
egyedileg nem megtárgyalt szerződési feltételek kizárólag akkor
érvényesíthetők a másik féllel szemben, ha a másik fél ismerte azokat,
vagy a feltételeket megfogalmazó fél a szerződés létrejöttekor vagy azt
megelőzően ésszerű lépéseket tett annak érdekében, hogy a másik
fél figyelmét felhívja az említett feltételekre.
2.
E cikk alkalmazásában egy kereskedő és egy
fogyasztó közötti kapcsolatban úgy tekintendő, hogy nem hívják fel
kellőképpen a fogyasztó figyelmét valamely szerződési feltételre
pusztán azzal, hogy arra a szerződésben hivatkoznak, még akkor sem, ha a szerződést
a fogyasztó aláírja.
3.
A felek nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
71. cikk
További fizetések a kereskedő és a fogyasztó közötti
szerződésekben
1.
Nem köti a fogyasztót a kereskedő és a
fogyasztó közötti szerződésben foglalt olyan feltétel, amely a fogyasztót
a kereskedő fő szerződéses kötelezettségéért járó
ellenszolgáltatáson túl bármely további fizetésre kötelezi, különösen akkor, ha
a feltétel olyan alapértelmezett kikötés alkalmazásával vált a szerződés
részévé, amelyet a fogyasztónak vissza kell utasítania, hogy a további fizetést
elkerülje, kivéve ha a fogyasztó még azelőtt kifejezetten beleegyezett a
további fizetésbe, mielőtt a szerződés rá nézve kötelezővé vált
volna. Ha a fogyasztó már teljesítette a további kifizetést, jogosult azt
visszakövetelni.
2.
A felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e
cikk alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
72. cikk
Teljességi záradékok
1.
Ha valamely írásbeli szerződés olyan feltételt
tartalmaz, amely szerint a dokumentum a szerződés valamennyi feltételét
magában foglalja (teljességi záradék), a szerződésbe nem foglalt korábbi
nyilatkozatok, kötelezettségvállalások vagy megállapodások nem képezik a szerződés
részét.
2.
A szerződés ellenkező rendelkezése
hiányában a teljességi záradék nem zárja ki, hogy a felek korábbi
nyilatkozatait felhasználják a szerződés értelmezéséhez.
3.
Kereskedők és fogyasztók közötti
szerződés esetén a fogyasztót nem köti a teljességi záradék.
4.
A felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e
cikk alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
73. cikk
Az ár meghatározása
Ha a szerződés alapján fizetendő ár
egyéb módon nem határozható meg, ellenkező rendelkezés hiányában a
fizetendő ár a szerződés megkötésekor hasonló helyzetben szokásosan
felszámított ár, vagy – amennyiben ilyen ár nem állapítható meg – az
ésszerű ár.
74. cikk
Az egyik fél által egyoldalúan meghatározott szerződési feltétel
1.
Ha az árat vagy bármely egyéb szerződési
feltételt az egyik félnek kell meghatároznia, és az általa adott meghatározás
nagymértékben ésszerűtlen, akkor a szerződés megkötésekor hasonló
helyzetben szokásosan felszámított árat vagy alkalmazott feltételt, vagy –
amennyiben ilyen ár vagy feltétel nem állapítható meg – az ésszerű árat
vagy feltételt kell alkalmazni..
2.
A felek nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
75. cikk
A harmadik személy általi meghatározás
1.
Ha az árat vagy bármely egyéb szerződési
feltételt harmadik személynek kell meghatároznia, és az érintett személy ezt
nem teszi meg, vagy nem képes megtenni, a bíróság – amennyiben ez a
szerződés feltételeivel nem ellentétes – másik személyt jelölhet ki annak
meghatározására.
2.
Ha az árat vagy bármely egyéb szerződési
feltételt harmadik félnek kell meghatároznia, és az általa adott meghatározás
nagymértékben ésszerűtlen, akkor a szerződés megkötésekor hasonló
helyzetben szokásosan felszámított árat vagy alkalmazott feltételt, vagy –
amennyiben ilyen ár vagy feltétel nem állapítható meg – az ésszerű árat
vagy feltételt kell alkalmazni.
3.
Az (1) bekezdés alkalmazásában „bíróság” alatt
választottbíróságot is érteni kell.
4.
A kereskedő és a fogyasztó kapcsolatában a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki a (2) bekezdés alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
76. cikk
Nyelv
Ha a szerződéssel, illetve az abból
fakadó jogokkal és kötelezettségekkel kapcsolatos kommunikáció során használandó
nyelv egyéb módon nem határozható meg, a szerződés megkötésekor
alkalmazott nyelvet kell használni.
77. cikk
Határozatlan időre kötött szerződések
1.
Ha folyamatos vagy ismétlődő teljesítést
igénylő szerződési kötelezettség esetén a szerződési feltételek
nem határozzák meg a szerződéses jogviszony végét, vagy nem írják
elő, hogy e jogviszony az ilyen irányú felmondás átadásakor ér véget,
bármelyik fél felmondhatja a szerződést legfeljebb két hónapos
ésszerű felmondási idő megjelölésével.
2.
Kereskedő és fogyasztó közti kapcsolatban a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
78. cikk
Harmadik felek érdekét szolgáló szerződési feltételek
1.
A szerződés részes felei a szerződésben
jogot ruházhatnak harmadik személyre. A harmadik félnek a szerződés
megkötésének időpontjában azonosíthatónak, de nem létezőnek vagy
meghatározottnak kell lennie.
2.
A harmadik fél jogának jellegét és tartalmát a
szerződés határozza meg. A jog olyan formában is meghatározható, hogy
kizárják vagy korlátozzák a harmadik félnek a szerződő felek
egyikével szemben fennálló felelősségét.
3.
Amennyiben a szerződő felek egyike a
szerződés alapján harmadik fél számára köteles teljesíteni:
a)      a harmadik fél a teljesítés, valamint a
szerződésszegés esetén igénybe vehető jogorvoslatok vonatkozásában
ugyanolyan jogosultságokkal rendelkezik, mintha a szerződő fél a
harmadik féllel megkötött szerződés alapján volna köteles teljesíteni; valamint
b)      a kötelezett szerződő fél
valamennyi olyan védekezést alkalmazhat a harmadik féllel szemben, amelyet a
szerződő fél érvényesíthetne a szerződés másik részes felével
szemben.
4.
A harmadik fél visszautasítja a rá ruházott jogot,
ha az arról való tudomásszerzését követően haladéktalanul bármelyik
szerződő félnek megküldi az erről szóló értesítést, még mielőtt
kifejezetten vagy hallgatólagosan elfogadta volna az adott jogot. Az
elutasítástól fogva úgy kell tekinteni, hogy a harmadik fél sohasem volt az
adott jog jogosultja.
5.
A szerződő felek megszüntethetik vagy
módosíthatják a jogot átruházó szerződési feltételt, ha erre azt
megelőzően kerül sor, hogy a felek bármelyike értesítette volna a
harmadik felet a jog átruházásáról.
8. fejezet   Tisztességtelen
szerződési feltételek
1. szakasz        Általános
rendelkezések
79. cikk
A tisztességtelen szerződéses feltételek joghatása
1.
Az egyik fél által megfogalmazott és az e fejezet 2.
és 3. szakasza alapján tisztességtelennek minősülő szerződési
feltétel nem köti a másik felet.
2.
Amennyiben a szerződés fenntartható a
tisztességtelen feltétel nélkül is, az egyéb szerződési feltételek
kötelező ereje megmarad.
80. cikk
A tisztességtelenség vizsgálata alóli kivételek
1.
A 2. és 3. szakasz nem alkalmazandó azokra a
szerződési feltételekre, amelyek a közös európai adásvételi jog olyan
szabályait tükrözik, amelyeket akkor kellene alkalmazni, ha a feltételek nem
szabályoznák az adott kérdést.
2.
A 2. szakasz nem alkalmazandó a szerződés
fő tárgyának meghatározására vagy a fizetendő ár
megfelelőségére, amennyiben a kereskedő eleget tett a 82. cikkben
foglalt átláthatósági kötelezettségnek.
3.
A 3. szakasz nem vonatkozik a szerződés
fő tárgyának meghatározására vagy a fizetendő ár
megfelelőségére.
81. cikk
Kötelező jelleg
A felek nem zárhatják ki e fejezet
alkalmazását, nem térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak
joghatását.
2. szakasz        Tisztességtelen
szerződési feltételek a kereskedő és a fogyasztó közötti
szerződésekben
82. cikk
Az egyedileg nem megtárgyalt szerződési feltételek átláthatóságának
kötelezettsége
Amennyiben egy kereskedő olyan
szerződési feltételeket fogalmaz meg, amelyeket a 7. cikk értelmében
egyedileg nem tárgyaltak meg a fogyasztóval, biztosítania kell, hogy ezek
megfogalmazása és közlése világos és érthető nyelvezeten történjen.
83. cikk
A „tisztességtelen” szó jelentése a kereskedő és a fogyasztó közötti
szerződések esetében
1.
A kereskedő és a fogyasztó közötti
szerződésben a kereskedő által megfogalmazott, a 7. cikk értelmében
egyedileg nem megtárgyalt feltétel e szakasz alkalmazásában tisztességtelen, ha
jelentős egyensúlytalanságot eredményez a felek jogai és kötelezettségei
terén, és a jóhiszeműség és a tisztesség elvével ellentétesen hátrányos a
fogyasztó számára.
2.
Egy feltétel tisztességtelenségének e szakasz
alkalmazásában történő megítélése során a következőket kell
figyelembe venni:
a)      a kereskedő eleget tett-e a 82.
cikkben foglalt átláthatósági kötelezettségének;
b)      a szerződés alapján szolgáltatandó
dolog jellege;
c)      a szerződéskötés során fennálló
körülmények;
d)      a szerződés egyéb feltételei;
valamint
e)      bármely olyan egyéb szerződés
feltételei, amelytől a szerződés függ.
84. cikk
Minden körülmény között tisztességtelennek minősülő
szerződési feltételek
A szerződési feltétel mindig
tisztességtelen e szakasz alkalmazásában, ha annak tárgya vagy hatása a
következő:
a)           kizárja vagy korlátozza a
kereskedő felelősségét a fogyasztó halála vagy személyi sérülése
esetére, amennyiben a halált vagy a sérülést a kereskedő vagy a
kereskedő nevében eljáró személy cselekménye vagy mulasztása okozza;
b)           kizárja vagy korlátozza a
kereskedő felelősségét a fogyasztót érő, szándékosan vagy súlyos
gondatlansággal okozott hátrány vagy kár tekintetében;
c)           korlátozza a kereskedő arra
vonatkozó kötelezettségét, hogy a felhatalmazott képviselői által tett
kötelezettségvállalásoknak eleget tegyen, vagy a kötelezettségvállalásait olyan
egyedi feltételnek való megfeleléstől teszi függővé, amelynek
teljesülése kizárólag a kereskedőtől függ;
d)           kizárja vagy korlátozza a fogyasztó
arra vonatkozó jogát, hogy jogi úton fellépjen vagy bármilyen más jogorvoslatot
keressen, különösen oly módon, hogy a fogyasztó számára előírja olyan
választottbíráskodás kizárólagos igénybe vételét a vitarendezésre, amelyet a
kereskedő és a fogyasztók közötti szerződésekre vonatkozó jogi rendelkezések
általában nem írnak elő;
e)           a szerződéssel kapcsolatos
minden jogvita esetére a kereskedő letelepedésének helye szerinti
bíróságot ruházza fel kizárólagos illetékességgel, kivéve ha az így kijelölt
bíróság megegyezik a fogyasztó lakóhelye szerint illetékes bírósággal;
f)            feljogosítja a kereskedőt
annak megállapítására, hogy az áru, a szolgáltatott digitális tartalom vagy
kapcsolódó szolgáltatás szerződésszerű-e, illetve a szerződés
bármely feltételének értelmezésére vonatkozó kizárólagos jogot biztosít a
számára.
g)           úgy rendelkezik, hogy a fogyasztót
köti a szerződés, míg a kereskedőt nem;
h)           a szerződés fogyasztó általi
felmondása esetére – a 8. cikknek megfelelően – a szerződés
megkötésére alkalmazottnál szigorúbb formai követelmények alkalmazását írja
elő a fogyasztó számára;
i)            a kereskedő számára a
fogyasztó részére irányadónál rövidebb felmondási időt biztosít;
j)            a fogyasztót arra kötelezi, hogy
ténylegesen át nem adott árut, nem szolgáltatott digitális tartalmat vagy nem
teljesített kapcsolódó szolgáltatást fizessen ki;
k)           előírja, hogy a szerződés a
7. cikk értelmében egyedileg nem megtárgyalt feltételeinek alkalmazása
elsőbbséget vagy előnyt élvez az egyedileg megtárgyalt feltételekhez
képest.
85. cikk
Olyan szerződési feltételek, amelyeknek a tisztességtelensége
vélelmezett
Vélelmezett a szerződési feltétel
tisztességtelen volta e szakasz alkalmazásában, ha annak tárgya vagy hatása a
következő:
a)           korlátozza a fogyasztó
rendelkezésére álló bizonyítékokat, vagy olyan bizonyítási terhet ró a
fogyasztóra, amely jogszabály szerint a kereskedőt terhelné;
b)           helytelenül kizárja vagy korlátozza
a kereskedővel vagy harmadik személlyel szemben a kereskedő
szerződéses kötelezettségeinek megszegése esetére a fogyasztó
rendelkezésére álló jogorvoslatokat;
c)           helytelenül kizárja vagy korlátozza
azt a jogot, hogy a fogyasztó kereskedővel szembeni esetleges követeléseit
beszámítsák a fogyasztónak a kereskedő felé fennálló esetleges
kötelezettségeibe;
d)           megengedi, hogy a kereskedő
megtartsa a fogyasztó által fizetett összeget, ha az utóbbi úgy dönt, hogy nem
köti meg a szerződést vagy nem teljesíti a szerződéses
kötelezettségeit, anélkül, hogy biztosítaná, hogy fordított esetben a fogyasztó
ugyanilyen összegben ellentételezést kapjon a kereskedőtől;
e)           a szerződés szerinti
kötelezettségeket nem teljesítő fogyasztó számára aránytalanul magas
összegű kártérítés vagy kötbér fizetését írja elő;
f)            feljogosítja a kereskedőt,
hogy szabad belátása szerint elálljon a szerződéstől vagy – a 8. cikk
értelmében – azt felmondja, anélkül, hogy ugyanezt a jogot a fogyasztó számára
is biztosítaná, vagy feljogosítja a kereskedőt, hogy megtartsa a még nem
teljesített kapcsolódó szolgáltatásért kifizetett összeget abban az esetben, ha
a kereskedő áll el a szerződéstől vagy mondja fel azt;
g)           feljogosítja a kereskedőt, hogy
ésszerű felmondási idő nélkül mondja fel a határozatlan időre
kötött szerződést, kivéve ha ennek komoly indoka van;
h)           a fogyasztó eltérő értesítése
hiányában automatikusan meghosszabbítja a határozott idejű szerződést,
azokban az esetekben, amikor a szerződés feltételei az értesítésre
indokolatlanul korai határidőt állapítanak meg;
i)            a szerződésben meghatározott
érvényes ok nélkül jogosítja fel a kereskedőt a szerződési feltételek
egyoldalú módosítására; ez nem érinti azokat a feltételeket, amelyek mellett a
kereskedő fenntartja a jogát a határozatlan időre szóló
szerződés feltételeinek egyoldalú módosítására, feltéve hogy a
kereskedő ésszerű határidőben köteles erről a fogyasztót
értesíteni, és hogy a fogyasztó szabadon felmondhatja a szerződést,
anélkül, hogy ez költséggel járna a számára;
j)            feljogosítja a kereskedőt
arra, hogy egyoldalúan, érvényes ok nélkül megváltoztassa a szállítandó áru,
vagy a nyújtandó digitális tartalom vagy kapcsolódó szolgáltatás bármely
tulajdonságát, vagy a teljesítés bármely más jellemzőjét;
k)           úgy rendelkezik, hogy az áru, a
digitális tartalom vagy a kapcsolódó szolgáltatá árát az átadáskor, a
szolgáltatáskor vagy a teljesítéskor határozzák meg, vagy felhatalmazza a
kereskedőt arra, hogy az árat megemelje, anélkül, hogy a fogyasztó számára
biztosítaná az elállás jogát abban az esetben, ha a megemelt ár túl magas a
szerződéskötéskor elfogadott árhoz képest; ez nem érinti az árindexálásra
vonatkozó kikötéseket, ha azok jogszerűek, feltéve hogy az ármódosítás
módszerét kifejezetten meghatározták;
l)            a szerződésből eredő
kötelezettségeinek teljesítésére kötelezi a fogyasztót akkor is, ha a
kereskedő nem teljesíti a saját kötelezettségeit;
m)          megengedi a kereskedő számára,
hogy szerződésből eredő jogait és kötelezettségeit a fogyasztó
hozzájárulása nélkül átruházza, kivéve ha ez a kereskedő ellenőrzése
alatt álló leányvállalat számára történik, illetve, ha összefonódás vagy
vállalatok közötti hasonló jogszerű ügylet eredménye, és az ilyen
átruházás feltehetően nem érinti hátrányosan a fogyasztó bármely jogát;
n)           megengedi a kereskedő számára,
hogy, ha a megrendelt dolog nem áll rendelkezésre, azzal egyenértékű más
dolgot szolgáltasson anélkül, hogy a fogyasztót kifejezetten értesítette volna
erről a lehetőségről, továbbá arról a tényről, hogy a
kereskedőnek kell viselnie azon dolog visszaszállításának a költségét,
amelyet a fogyasztó a szerződés alapján kapott, ha a fogyasztó él a
teljesítés visszautasításának jogával;
o)           megengedi, hogy a kereskedő
indokolatlanul hosszú vagy nem megfelelően meghatározott ideig tartsa fenn
magának egy ajánlat elfogadásának vagy visszautasításának jogát;
p)           megengedi, hogy a kereskedő
indokolatlanul hosszú vagy nem megfelelően meghatározott határidőt
szabjon magának a szerződésből eredő kötelezettségeinek
teljesítésére;
q)           helytelenül kizárja vagy korlátozza
a kereskedővel szemben a fogyasztó rendelkezésére álló jogorvoslatokat,
vagy a kereskedő általi követelésekkel szemben a fogyasztó rendelkezésére
álló védekezési lehetőségeket;
r)            jogszabály által nem előírt és
indokolatlan egyedi formai követelményektől teszi függővé a
kereskedő szerződésből eredő kötelezettségeinek
teljesítését, vagy a szerződés fogyasztóra gyakorolt egyéb előnyös
joghatásainak érvényesülését;
s)            a fogyasztó számára túlzott
mértékű előlegfizetést vagy kötelezettségeinek teljesítésére túlzott
mértékű biztosítékokat ír elő;
t)            indokolatlanul akadályozza a
fogyasztót abban, hogy harmadik személy forrásaiból készleteket szerezzen be
vagy javítást végeztessen;
u)           indokolatlanul és a fogyasztó által
ésszerűen el nem várható módon összekapcsolja a szerződést egy másik,
a kereskedővel, a kereskedő leányvállalatával vagy egy harmadik
személlyel kötött szerződéssel;
v)           túlzott terhet ró a fogyasztóra a
határozatlan időre kötött szerződés felmondása kapcsán;
w)          az áru átadásának, a digitális
tartalom szolgáltatásának vagy a kapcsolódó szolgáltatás nyújtásának halasztott
teljesítésére vonatkozó szerződésben szereplő eredeti időszakot
vagy annak bármely megújítását egy évnél hosszabb időtartamban határozza
meg, kivéve ha a fogyasztó harminc napnál nem hosszabb felmondási idővel
bármikor jogosult a szerződés felmondására.
3. szakasz        Tisztességtelen
feltételek a kereskedők közötti szerződésekben
86. cikk
A „tisztességtelen” szó jelentése a kereskedők közötti szerződések
esetében
1.
A kereskedők közötti szerződés valamely
feltétele e szakasz alkalmazásában csak akkor minősül tisztességtelennek,
ha:
a)      a 7. cikk értelmében egyedileg nem
megtárgyalt feltételek közé tartozik; valamint
b)      alkalmazása a feltétel jellegénél fogva –
a jóhiszeműség és a tisztesség elvével ellentétesen – nagymértékben eltér
a helyes kereskedelmi gyakorlattól.
2.
Egy feltétel tisztességtelenségének e szakasz
alkalmazásában történő megítélése során a következőket kell
figyelembe venni:
a)      a szerződés alapján szolgáltatandó
dolog jellege;
b)      a szerződéskötés során fennálló
körülmények;
c)      a szerződés egyéb feltételei;
valamint
d)      bármely olyan egyéb szerződési
feltétel, amelytől a szerződés függ.
IV. rész   Adásvételi,
vagy digitális tartalom nyújtására vonatkozó szerződés feleinek
kötelezettségei és jogorvoslati lehetőségei
9. fejezet   Általános
rendelkezések
87. cikk
Szerződésszegés és alapvető szerződésszegés
1.
Szerződésszegésének minősül a kötelezettség
teljesítésének bármely elmulasztása, függetlenül annak esetleges
kimentésétől, és kiterjed:
a)      az áru átadásának elmaradására, és a
késedelmes átadásra;
b)      a digitális tartalom szolgáltatásának
elmaradására, vagy a késedelmes szolgáltatására;
c)      a szerződésnek meg nem felelő
áru átadására;
d)      a szerződésnek meg nem felelő
digitális tartalom szolgáltatására;
e)      az ár meg nem fizetésére vagy késedelmes megfizetésére;
valamint
f)       bármely egyéb olyan állítólagos
teljesítésre, amely nincs összhangban a szerződéssel.
2.
Az egyik fél általi szerződésszegés akkor
minősül alapvetőnek, ha:
a)      lényegében megfosztja a másik felet
attól, amire az a szerződés alapján jogosan számított, kivéve ha a
szerződés megkötésekor a nem teljesítő fél nem látta és nem is láthatta
előre ezt az eredményt, vagy
b)      a szerződésszegés jellege alapján
egyértelmű, hogy a nem teljesítő fél jövőbeli teljesítésében nem
lehet bízni.
88. cikk
A szerződésszegés kimentése
1.
Menthető a valamelyik fél általi
szerződésszegés, ha annak oka a fél rendelkezési körén kívül eső
akadály, és amennyiben a féltől nem lett volna elvárható az, hogy a
szerződés megkötésekor figyelembe vegye az akadályt, vagy, hogy azt
elkerülje, illetve az akadályt vagy annak következményeit elhárítsa.
2.
Amennyiben az akadály csupán átmeneti, a
szerződésszegés csak az akadály fennállásának az idejéig menthető. Ha
azonban a késedelem alapvető szerződésszegéshez vezet, a másik fél
ennek megfelelően járhat el.
3.
Az a fél, aki nem képes a teljesítésre, köteles
gondoskodni arról, hogy az akadályról és az akadálynak a teljesítési
képességére gyakorolt hatásáról szóló értesítés késedelem nélkül jusson el a
másik félhez azt követően, hogy az előbbi fél tudomást szerez, vagy
elvárhatóan tudomást szerezhet e körülményekről. A másik fél az e kötelezettség
megszegéséből eredő hátránya miatt kártérítésre jogosult.
89. cikk
A körülmények megváltozása
1.
A fél akkor is köteles kötelezettségeinek
teljesítésére, ha a teljesítés számára terhesebbé vált akár a teljesítés
költségeinek növekedése, akár pedig az ellenszolgáltatás értékének csökkenése
folytán.
Amennyiben a teljesítés a körülmények kivételes
változása folytán túlzottan terhessé válik, a felek kötelesek tárgyalásokat
kezdeni a szerződés módosításáról vagy megszüntetéséről.
2.
Ha a felek ésszerű határidőn belül nem
jutnak megállapodásra, akkor a bíróság bármelyik fél kérésére:
a)      módosíthatja a szerződést annak
megfelelően, amiben a felek ésszerűen megegyeztek volna a
szerződéskötéskor, ha figyelembe vették volna a körülmények megváltozását;
vagy
b)      az általa meghatározott időpontban
és feltételekkel – a 8. cikknek megfelelően – megszüntetheti a
szerződést.
3.
A (1) és a (2) bekezdés csak abban az esetben
alkalmazandó, ha:
a)      a körülmények a szerződés megkötését
követően változtak meg;
b)      a körülmények megváltozására hivatkozó
fél az adott időpontban nem vette és elvárhatóan nem vehette figyelembe a
körülmények változásának lehetőségét vagy annak mértékét; valamint
c)      a károsult fél nem számított a
körülmények változásának kockázatára, és ez ésszerűen nem is
tételezhető fel róla.
4.
A (2) és a (3) bekezdés alkalmazásában „bíróság”
alatt választottbíróságot is érteni kell.
90. cikk
A fizetésre és az el nem fogadott árura vagy digitális tartalomra vonatkozó
szabályok kiterjesztett alkalmazása
1.
Eltérő rendelkezés hiányában a 12. fejezetben
található, az ár vevő általi megfizetésére vonatkozó szabályokat a
megfelelő módosításokkal más fizetésekre is alkalmazni kell.
2.
A 97. cikk megfelelő módosításokkal
vonatkozik más olyan esetekre is, amelyben az áru vagy a digitális tartalom azért
marad egy személy birtokában, mert egy másik személy nem veszi azokat át, noha
arra köteles lenne.
10. fejezet Az
eladó kötelezettségei
1. szakasz        Általános
rendelkezések
91. cikk
Az eladó fő kötelezettségei
Az áru eladója vagy a digitális tartalom
szolgáltatója (e rész alkalmazásában: eladó) köteles:
a)           átadni az árut vagy szolgáltatni a
digitális tartalmat;
b)           átruházni az áru tulajdonjogát,
ideértve azt a birtokba vehető adathordozót, amin a digitális tartalmat
szolgáltatja;
c)           gondoskodni arról, hogy az áruk vagy
a digitális tartalom megfeleljen a szerződésben foglaltaknak;
d)           gondoskodni arról, hogy a vevő
a szerződés szerint rendelkezhessen a digitális tartalom használatának
jogával; valamint
e)           átadni az árut vagy digitális
tartalmat bemutató vagy az azokra vonatkozó, a szerződés által előírt
dokumentumokat.
92. cikk
Harmadik személy általi teljesítés
1.
Az eladó a teljesítést más személyre bízhatja,
kivéve ha a szerződési feltételekben az eladó általi személyes teljesítést
kötötték ki.
2.
Az eladó akkor is felelős marad a
teljesítésért, ha azt más személyre bízza.
3.
A kereskedő és a fogyasztó kapcsolatában a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki a (2) bekezdés alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
2. szakasz        Átadás
93. cikk
Az átadás helye
1.
Ha másként nem állapítható meg az átadás helye,
akkor az:
a)      az a hely, amely a szerződés
megkötésének az időpontjában a vevő lakóhelye az olyan fogyasztói
adásvételi szerződés, illetve a digitális tartalom szolgáltatásáról szóló
szerződés esetén, amely távollevők között vagy üzlethelyiségen kívül
jön létre, illetve amelyben az eladó vállalta a küldemény továbbítását és a
vevőnek történő kiszolgáltatását;
b)      bármely egyéb esetben,
i. az első fuvarozó legközelebbi
felvevőhelye, ha az adásvételi szerződés egy vagy több fuvarozó
általi továbbítást tartalmaz;
ii. az a hely, amely az eladó telephelye a
szerződés megkötésekor, ha a szerződés nem tartalmaz fuvarozást.
2.
Ha az eladónak egynél több telephelye van, akkor az
(1) bekezdés b) pontja tekintetében azt kell figyelembe venni, amelyik a
legszorosabban kapcsolódik az átadási kötelezettséghez.
94. cikk
Az átadás módja
1.
Eltérő megállapodás hiányában az eladó:
a)      olyan fogyasztói adásvételi
szerződés vagy digitális tartalom szolgáltatásáról szóló szerződés
esetén, amely távollevők között vagy üzlethelyiségen kívül jött létre,
illetve amelyben az eladó vállalta a vevőhöz történő szállítást, az
áru vagy a digitális tartalom fizikai birtokának vagy a felettük való
ellenőrzésnek a fogyasztóra ruházásával;
b)      egyéb esetekben, amikor a szerződés
az áru fuvarozó általi továbbításáról rendelkezik, az árunak a vevőhöz
történő továbbítása céljából az első fuvarozónak történő
átadásával, valamint azon dokumentumok a vevőnek történő átadásával,
amelyek szükségesek ahhoz, hogy a vevő a fuvarozótól átvehesse az árut;
vagy
c)      az a) vagy b) pont alá nem tartozó
esetekben az áru vagy a digitális tartalom, illetve – amennyiben a megegyezés
szerint az eladónak csak az árut bemutató dokumentumokat kell átadnia – a
dokumentumoknak a vevő rendelkezésére bocsátásával
teljesíti átadási kötelezettségét.
2.
Az (1) bekezdés a) és c) pontjában a fogyasztóra
vagy a vevőre történő bármely utalás kiterjed a fogyasztó vagy a
vevő által a szerződésnek megfelelően kijelölt olyan harmadik
félre, aki nem fuvarozó.
95. cikk
Az átadás időpontja
1.
Ha az átadás időpontja másként nem határozható
meg, az árut vagy a digitális tartalmat a szerződéskötést követően
késedelem nélkül át kell adni.
2.
Kereskedő és fogyasztó közti szerződések
esetében a felek eltérő rendelkezése hiányában a kereskedőnek a
szerződés megkötésétől számított legkésőbb 30 napon belül át
kell adnia az árut vagy a digitális tartalmat.
96. cikk
Az eladó kötelezettségei az áru szállításával kapcsolatban
1.
Ha a szerződés szerint az eladó kötelessége
gondoskodni az áru fuvarozásáról, az eladó köteles megkötni az ahhoz szükséges
szerződéseket, hogy az árut a körülményeknek megfelelő szállítóeszköz
igénybevételével, az ilyen szállítás szokásos feltételei mellett a
meghatározott helyre továbbítsák.
2.
Ha az eladó a szerződéssel összhangban átadja
az árut a fuvarozónak, és ha az árut nem jelölték meg egyértelmű
árujelzéssel, fuvarokmányokkal vagy más módon, mint a szerződés szerint
szolgáltatandó árut, az eladó köteles a vevőt értesíteni a
küldeményről, amely értesítés keretében meghatározza az árut.
3.
Amennyiben a szerződés nem írja elő az
eladó számára biztosítás kötését az áruk fuvarozására, az eladó köteles a
vevőt annak kérésére ellátni minden olyan információval, amely ahhoz
szükséges, hogy a vevő ilyen biztosítást köthessen.
97. cikk
A vevő által el nem fogadott áru vagy digitális tartalom
1.
Az az eladó, akinek az áru vagy a digitális
tartalom a birtokában maradt, mert a vevő az erre vonatkozó kötelezettsége
ellenére nem vette azt át, köteles megtenni az áru vagy a digitális tartalom
védelme és megőrzése érdekében indokolt lépéseket.
2.
Az eladó mentesül az átadási kötelezettség alól,
ha:
a)      ésszerű feltételek mellett harmadik
személynél letétbe helyezi az árut vagy a digitális tartalmat a vevő
részére, és erről a vevőt értesíti; vagy
b)      a vevő értesítését követően
ésszerű feltételek mellett értékesíti az árut vagy a digitális tartalmat,
és az ebből származó nettó bevételt megfizeti a vevő részére.
3.
Az eladó jogosult az értékesítés bevételéből
levonni vagy visszatartani az ésszerűen felmerült költségeket.
98. cikk
A kárveszély átszállásának joghatása
A 14. fejezet szabályozza az átadásnak a
kárveszély átszállására gyakorolt hatását.
3. szakasz        Az áru és a
digitális tartalom megfelelősége
99. cikk
Szerződésszerűség
1.
Az áru vagy a digitális tartalom akkor
szerződésszerű, ha:
a)      mennyiség, minőség és leírás szerint
megfelel a szerződésben előírtnak;
b)      csomagolása vagy kiszerelésének módja
megfelel a szerződésben előírtnak; valamint
c)      a vevőnek történő
kiszolgáltatásuk tartozékaikkal, az üzembehelyezési utasításokkal vagy a
szerződésben előírt egyéb utasításokkal együtt történik.
2.
A szerződésszerűség érdekében az árunak
vagy a digitális tartalomnak meg kell felelnie a 100., 101. és 102. cikkben
foglalt feltételeknek, kivéve annyiban, amennyiben a felek eltérően
állapodtak meg.
3.
Fogyasztói adásvételi szerződés esetén a 100.,
102. és 103. cikk követelményeitől a fogyasztó hátrányára eltérő
bármely megállapodás csak akkor érvényes, ha a szerződés megkötésekor a
fogyasztó tudott az áru vagy a digitális tartalom konkrét állapotáról, és a
szerződéskötéskor az árut vagy a digitális tartalmat a szerződésnek
megfelelőként fogadta el.
4.
Fogyasztói adásvételi szerződésekben a felek a
fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki a (3) bekezdés alkalmazását, nem
térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak joghatását.
100. cikk
Az áru és a digitális tartalom megfelelőségének feltételei
Az árunak vagy digitális tartalomnak:
a)           meg kell felelnie bármely olyan
adott célnak, amelyről az eladó a szerződés megkötésekor tudomást
szerzett, kivéve ha a körülmények arra utalnak, hogy a vevő nem bízott az
eladó tudásában és ítélőképességében, vagy a vevő részéről az
ilyen bizalom ésszerűtlen lett volna;
b)           meg kell felelnie azon céloknak,
amelyekre az azonos termékleírású árukat vagy digitális tartalmat szokásosan
használják;
c)           olyan minőségűnek kell
lennie, mint amilyen minőségű az eladó által a vevőnek mintaként
vagy modellként bemutatott áru vagy digitális tartalom;
d)           csomagolásának vagy kiszerelésének
módja meg kell feleljen az ilyen áruk esetében szokásos módnak, illetve
ilyennek hiányában az áru védelmére és megőrzésére alkalmas módnak;
e)           olyan tartozékokkal, üzembehelyezési
utasításokkal vagy a szerződésben előírt egyéb utasításokkal együtt
kell leszállítani, amelyek átadására a vevő számíthat;
f)            rendelkeznie kell azokkal a
minőségi és teljesítménybeli adottságokkal, amelyeket a szerződéskötést
megelőzően tett bármely olyan nyilatkozat tartalmaz, amely a 69. cikk
értelmében a szerződési feltételek részének minősül; valamint
g)           rendelkeznie kell olyan
minőségi és teljesítménybeli adottságokkal, amelyeket a vevő
elvárhat. Annak megállapításakor, hogy a fogyasztó mire számíthat a digitális
tartalom tekintetében, figyelembe kell venni, hogy a digitális tartalom
szolgáltatására fizetség ellenében került-e sor.
101. cikk
Szakszerűtlen üzembehelyezés fogyasztói adásvételi szerződés
keretében
1.
Ha a fogyasztói adásvételi szerződés alapján
szállított árut vagy digitális tartalmat szakszerűtlen helyezik üzembe,
akkor a szakszerűtlen üzembehelyezésből eredő bármely hiba az
áru vagy a digitális tartalom hibájának minősül, ha:
a)      az árut vagy a digitális tartalmat az
eladó helyezte üzembe vagy az ő felelőssége alatt helyezték üzembe;
vagy
b)      az áru vagy a digitális tartalom
üzembehelyezése a fogyasztó feladata volt, és a szakszerűtlen
üzembehelyezés oka az üzembehelyezési útmutató hiányossága volt.
2.
A felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e
cikk alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
102. cikk
Harmadik személyek jogai vagy követelései
1.
Az árunak mentesnek kell lennie, illetve a
digitális tartalmat mentesíteni kell harmadik személy bármely jogától vagy nem
nyilvánvalóan megalapozatlan követelésétől.
2.
A szellemi tulajdonjogon alapuló jogok vagy
követelések tekintetében, e cikk (3) és (4) bekezdésére figyelemmel, az árunak
mentesnek kell lennie, illetve a digitális tartalmat mentesíteni kell harmadik
személy bármely jogától vagy nem nyilvánvalóan megalapozatlan
követelésétől
a)      azon állam joga értelmében, amelyben a
szerződés szerint az áru vagy a digitális tartalom felhasználásra kerül,
vagy ilyen megállapodás hiányában a vevő telephelye, illetve
kereskedő és fogyasztó közötti szerződés esetében a fogyasztó által a
szerződés megkötésekor a fogyasztó tartózkodási helyeként feltüntetett
hely szerinti állam joga értelmében; valamint
b)      amelyről az eladó tudott vagy
elvárhatóan tudnia kellett volna a szerződés megkötésekor.
3.
A vállalkozások közötti szerződésekben a (2)
bekezdés nem alkalmazandó, amennyiben a vevő a szerződés megkötésekor
tudott, vagy ésszerűen tudhatott volna a szellemi tulajdonjogon alapuló
jogokról vagy követelésekről.
4.
A kereskedő és a fogyasztó közötti
szerződésekben a (2) bekezdés nem alkalmazandó, amennyiben a fogyasztó a
szerződés megkötésekor tudott a szellemi tulajdonjogon alapuló jogokról
vagy követelésekről.
5.
A kereskedő és fogyasztó közötti
szerződésekben a felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk
alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
103. cikk
A digitális tartalom megfelelőségének korlátozása
A digitális tartalom nem minősül a
szerződésnek nem megfelelőnek pusztán amiatt a tény miatt, hogy a
szerződés megkötését követően frissített digitális tartalom válik
elérhetővé.
104. cikk
A vevő tudomása a hibáról a kereskedők közötti szerződésekben
Kereskedők közötti szerződésben az
eladó nem felelős az áruk bármely hibájáért, ha a szerződés
megkötésének időpontjában a vevő tudta vagy tudnia kellett volna a
hibáról.
105. cikk
A megfelelőség megállapítására szolgáló releváns időpont
1.
Az eladó felelős minden olyan hibáért, amely
akkor áll fenn, amikor a kárveszély a 14. fejezet szerint átszáll a
vevőre.
2.
Fogyasztói adásvételi szerződésben minden
olyan hibáról, amely a kárveszély vevőre történő átszállásától
számított hat hónapon belül válik ismertté, vélelmezhető, hogy fennállt a
kárveszély átszállásának időpontjában, kivéve ha ez összeegyeztethetetlen
az áru vagy a digitális tartalom természetével vagy a hiba jellegével.
3.
A 101. cikk (1) bekezdésének a) pontja által
szabályozott esetben, az e cikk (1) vagy (2) bekezdésében a kárveszély
vevőre történő átszállásának időpontjára tett bármely
hivatkozást azon időpontra tett hivatkozásnak kell tekinteni, amikor az
üzembehelyezés befejeződik. A 101. cikk (1) bekezdésének b) pontja által
szabályozott esetben arra az időpontra való hivatkozásnak kell érteni,
amikor a fogyasztónak ésszerű ideje volt az üzembehelyezésre.
4.
Ha a kereskedőnek a későbbiekben
frissítenie kell a digitális tartalmat, gondoskodnia kell arról, hogy a
digitális tartalom a szerződés teljes időtartama alatt megfeleljen a
szerződésben foglaltaknak.
5.
Kereskedő és fogyasztó közötti
szerződésben a felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk
alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
11. fejezet A
vevő rendelkezésére álló jogorvoslatok
1. szakasz        Általános
rendelkezések
106. cikk
A vevő rendelkezésére álló jogorvoslatok
1.
Az eladó szerződésszegése esetén a vevő
az alábbiak bármelyikét teheti:
a)      követelheti a teljesítést e fejezet 3.
szakasza szerint, amibe beletartozik a konkrét teljesítés, az áru vagy a
digitális tartalom javítása vagy kicserélése;
b)      visszatarthatja a saját teljesítését e
fejezet 4. szakasza szerint;
c)      felmondhatja a szerződést e fejezet 5.
szakasza szerint, és követelheti az esetleg már kifizetett ár visszafizetését a
17. fejezet szerint;
d)      csökkentheti az árat e fejezet 6.
szakasza szerint; valamint
e)      kártérítést követelhet a 16. fejezet
szerint.
2.
Ha a vevő kereskedő:
a)      a vevőnek a jogorvoslatok
gyakorlására vonatkozó joga – a teljesítés visszatartásának kivételével – az
eladónak az e fejezet 2. szakaszában meghatározott, szerződésszegés
orvoslásához való jogától függ; valamint
b)      a vevő hibára való hivatkozásra
vonatkozó jogai az e fejezet 7. szakaszában meghatározott vizsgálati és
értesítési követelményektől függnek.
3.
Ha a vevő fogyasztó:
a)      a vevő jogai nem függenek az eladó
szerződésszegésének orvoslásához való jogától; valamint
b)      az e fejezet 7. szakaszában meghatározott
vizsgálati és értesítési követelményeket nem kell alkalmazni.
4.
Ha az eladó kimenti a szerződésszegését, a
vevő élhet az (1) bekezdésben említett jogorvoslatok bármelyikével, kivéve
a teljesítés és a kártérítés követelését.
5.
A vevő az (1) bekezdésben említett
jogorvoslatok egyikével sem élhet abban a mértékben, amennyiben maga adott okot
az eladó szerződésszegésére.
6.
A nem összeegyeztethetetlen jogorvoslatok
halmozhatók.
107. cikk
A jogorvoslatok korlátozása abban az esetben, ha a digitális tartalom
szolgáltatására nem ellenérték fejében kerül sor
Ha a digitális tartalom szolgáltatására nem
ellenérték fejében kerül sor, a vevő nem élhet a 106. cikk (1) bekezdésének
a)–d) pontjában említett jogorvoslatokkal. A vevő csak a 106. cikk (1)
bekezdésének e) pontja szerinti kártérítési igényét érvényesítheti a
tulajdonában – ideértve a hardvert, a szoftvert és az adatokat – a digitális
tartalom hibája által okozott hátrányok vagy károk tekintetében, ide nem értve
azt az elmaradt hasznot, amitől a vevőt a kár fosztotta meg.
108. cikk
Kötelező jelleg
Kereskedő és fogyasztó közötti
szerződésben a felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e fejezet
alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását azt megelőzően, hogy a fogyasztó a hibát a kereskedő
tudomására hozta volna.
2. szakasz        Az eladó általi
orvoslás
109. cikk
Az eladó általi orvoslás
1.
Az az eladó, amely felkínálta a korai teljesítést,
de tájékoztatták arról, hogy a teljesítés hibás, új és megfelelő
teljesítést kínálhat fel, ha arra lehetősége van a teljesítésre
rendelkezésre álló határidőn belül.
2.
Az (1) bekezdés hatálya alá nem tartozó esetekben
az eladó, aki felkínálta a hibás teljesítést – miután késedelem nélkül
tájékoztatták a hibáról – felajánlhatja, hogy orvosolja azt a saját költségére.
3.
A szerződésszegés orvoslására tett ajánlatot
nem zárja ki a felmondásról szóló értesítés.
4.
A vevő csak akkor utasíthat vissza egy
orvoslásra tett ajánlatot, ha:
a)      nincs lehetőség az azonnali és a
vevő részére jelentős kényelmetlenséggel nem járó orvoslásra;
b)      a vevő okkal tételezi fel, hogy az
eladó jövőbeli teljesítésében nem bízhat; vagy
c)      a teljesítési késedelem alapvető
szerződésszegéshez vezetne.
5.
Az eladónak ésszerű határidő áll
rendelkezésre a szerződésszegés orvoslására.
6.
A vevő az orvoslástól függően
visszatarthatja a teljesítést, de a vevő azon jogai, amelyek
összeegyeztethetetlenek azzal, hogy az eladó számára határidőt engedett az
orvoslásra, felfüggesztésre kerülnek a szóban forgó határidő lejártáig.
7.
Az orvoslás ellenére fennmarad a vevő joga
arra, hogy kártérítést kérjen a késedelem, illetve minden olyan hátrány miatt,
amelyet az orvoslás okozott vagy nem akadályozott meg.
3. szakasz        Teljesítés
követelése
110. cikk
Az eladó kötelezettségei teljesítésének követelése
1.
A vevő jogosult az eladó kötelezettségei
teljesítésének követelésére.
2.
A követelhető teljesítésbe beletartozik a
hibás teljesítés térítésmentes orvoslása.
3.
Nem követelhető teljesítés, ha:
a)      a teljesítés lehetetlen lenne vagy
jogellenesé vált; vagy
b)      a teljesítés terhe vagy költsége nem
állna arányban a vevőnél jelentkező előnnyel.
111. cikk
A fogyasztó választása a kijavítás és a kicserélés között
1.
Ha egy fogyasztói adásvételi szerződés esetén
a kereskedőnek a 110. cikk (2) bekezdése szerint kell a hibát orvosolnia,
a fogyasztó választhat a kijavítás és a kicserélés között, kivéve ha az általa
választott megoldás jogellenes vagy lehetetlen lenne, vagy a másik
lehetőséggel összehasonlítva aránytalan költséget róna az eladóra, figyelembe
véve:
a)      az áru hibátlan állapotbani értékét;
b)      a hiba jelentőségét; valamint
c)      azt, hogy az alternatív jogorvoslat a
fogyasztónak okozott jelentős kényelmetlenség nélkül végrehajtható-e.
2.
Ha a fogyasztó az (1) bekezdéssel összhangban
kijavítás vagy kicserélés formájában kérte a hiba orvoslását, a fogyasztó más
jogorvoslattal csak akkor élhet, ha a kereskedő 30 napot meg nem haladó
ésszerű határidőn belül nem végzi el a kijavítást vagy kicserélést.
Ugyanakkor a fogyasztó ezalatt visszatarthatja a teljesítést.
112. cikk
Kicserélt tétel visszaadása
1.
Ha az eladó a hibát kicseréléssel orvosolta,
jogosult és köteles a saját költségére visszavenni a kicserélt dolgot.
2.
A vevő nem köteles semmiféle díjat fizetni a
kicserélt dolognak a kicserélést megelőző időszakban
történő használatáért.
4. szakasz        A vevő
kötelezettségei teljesítésének visszatartása
113. cikk
A teljesítés visszatartásának joga
1.
Az a vevő, aki az eladó teljesítésével egy
időben vagy azt követően köteles teljesíteni, visszatarthatja a
teljesítést mindaddig, amíg az eladó a teljesítést fel nem kínálja vagy nem
teljesít.
2.
Az a vevő, akinek az eladó teljesítését
megelőzően kell teljesíteni, és aki ésszerű okkal feltételezi,
hogy az eladó nem fog teljesíteni, amikor az majd esedékessé válik, mindaddig
visszatarthatja a teljesítését, amíg ez a megalapozott feltételezése fennáll.
3.
E cikk alapján a teljesítés a szerződésszegés
által indokolt mértékben a teljesítés egésze vagy annak egy része tekintetében
tartható vissza. Amennyiben az eladónak szerződéses kötelezettségeit
különálló részekben kell teljesíteni, vagy azok egyébként oszthatóak, a
vevő csak a nem teljesített résszel kapcsolatban tarthatja vissza saját
teljesítését, kivéve ha az eladó szerződésszegése olyan jellegű, ami
indokolja a vevő egész teljesítésének visszatartását.
5. szakasz        felmondás
114. cikk
Szerződésszegés miatti felmondás
1.
A vevő a 8. cikk szerint felmondhatja a
szerződést, ha az eladó szerződésszegése alapvető a 87. cikk (2)
bekezdése értelmében.
2.
Fogyasztói adásvételi szerződés és kereskedő
és fogyasztó közötti digitális tartalom szolgáltatására irányuló szerződés
esetén, ha a szerződésszegés oka az, hogy az áru hibás, a fogyasztó
felmondhatja a szerződést, kivéve ha a hiba jelentéktelen.
115. cikk
Felmondás késedelmes átadás miatt a teljesítésre póthatáridőt biztosító
értesítést követően
1.
A vevő önmagában nem alapvető átadási
késedelem esetén is felmondhatja a szerződést, ha ésszerű hosszúságú
póthatáridőt biztosít a teljesítésre, és az eladó e határidőn belül
nem teljesít.
2.
Az (1) bekezdésben említett póthatáridő
ésszerű hosszúságúnak tekinthető, ha az eladó késedelem nélkül nem
emel vele szemben kifogást.
3.
Ha az értesítés automatikus felmondást tartalmaz
arra az esetre nézve, ha az eladó nem teljesít az értesítésben megszabott
határidőn belül, a határidő lejártával a felmondás további értesítés
nélkül hatályba lép.
116. cikk
Várható szerződésszegés miatti felmondás
A vevő a teljesítés esedékessé válása
előtt is felmondhatja a szerződést, ha az eladó kijelentette, vagy az
egyébként egyértelmű, hogy szerződésszegés várható, és az olyan
jellegű, amely a felmondást indokolja.
117. cikk
A felmondási jog terjedelme
1.
Amennyiben az eladónak a szerződéses
kötelezettségét különálló részekben kell teljesítenie, vagy az más módon
osztható, akkor, ha e szakasz szerint van jogalapja olyan rész felmondásának,
amelynek az ára elkülöníthető, a vevő csak ezen adott rész
vonatkozásában élhet a felmondás jogával.
2.
A (1) bekezdés nem alkalmazandó, ha a
vevőtől nem várható el, hogy a többi rész teljesítését elfogadja,
vagy a szerződésszegés olyan jellegű, amely a szerződés
egészének a felmondását indokolja.
3.
Amennyiben az eladó szerződéses
kötelezettségei nem oszthatók, vagy a vételár egy része nem különíthető
el, a vevő csak akkor élhet a felmondás jogával, ha a szerződésszegés
olyan jellegű, hogy az a szerződés egészének a felmondását indokolja.
118. cikk
A felmondásról szóló értesítés
Az e szakasz szerinti felmondási jog az
eladóhoz intézett értesítés útján gyakorolható.
119. cikk
A felmondási jog elvesztése
1.
A vevő elveszíti az e szakasz szerinti
felmondási jogát, ha a felmondásról szóló értesítést nem küldi el ésszerű
határidőn belül azt követően, hogy e joga felmerült, vagy hogy a
vevő tudomást szerzett, illetve elvárhatóan tudomást szerezhetett volna a
szerződésszegésről, az előbbiek közül a későbbi
időpontot alapul véve.
2.
A (1) bekezdést nem kell alkalmazni:
a)      ha a vevő fogyasztó; vagy
b)      ha egyáltalán nem kínáltak fel
teljesítést.
6. szakasz        Árcsökkentés
120. cikk
Az ár csökkentéséhez való jog
1.
Az a vevő, aki a hibás teljesítést elfogadja,
csökkentheti az árat. A csökkentésnek arányosnak kell lennie a tényleges
teljesítés időpontjában kapott dolog azon dolog értékéhez viszonyított
értékcsökkenésével, amely dolgot a szerződésszerű teljesítés esetén
kellett volna kapnia a vevőnek.
2.
Az a vevő, aki az (1) bekezdés alapján
árcsökkentésre jogosult és már kifizetett egy, a csökkentett árat meghaladó
összeget, visszakövetelheti a túlfizetést az eladótól.
3.
Az árat csökkentő vevő nem jogosult arra,
hogy az így már kiegyenlített hátrányért kártérítést követeljen, azonban
továbbra is kérhet kártérítést az esetlegesen elszenvedett további hátrányaiért.
7. szakasz        Vizsgálati és értesítési
követelmények a kereskedők közötti szerződésekben
121. cikk
Az áru vizsgálata a kereskedők közötti szerződésekben
1.
Kereskedők közötti szerződésben a
vevő feladata az áru megvizsgálása vagy megvizsgáltatása a körülményekhez
képest az ésszerű legrövidebb időn belül, ami nem haladhatja meg az
áru átadásának, a digitális tartalom szolgáltatásának vagy kapcsolódó
szolgáltatás nyújtásának napját követő 14 napot.
2.
Ha a szerződés áru szállítását is tartalmazza,
a vizsgálat elhalasztható addig, amíg az áru meg nem érkezik a rendeltetési
helyére.
3.
Ha az árut árutovábbítás során átirányítják, vagy a
vevő az árut újra feladja, mielőtt ésszerű lehetősége lett
volna annak megvizsgálására, és a szerződés megkötésekor az eladó tudott
vagy tudhatott volna az ilyen átirányítás vagy újrafeladás lehetőségéről,
a vizsgálat elhalasztható addig, amíg az áru meg nem érkezik az új rendeltetési
helyére.
122. cikk
A hibára vonatkozó értesítési kötelezettség a kereskedők közötti
adásvételi szerződésekben
1.
Kereskedők közötti szerződésekben a
vevő nem hivatkozhat a hibára, ha ésszerű határidőn belül nem értesítette
az eladót, megjelölve a hiba jellegét.
A határidő akkor kezdődik, amikor az
árut átadták, vagy amikor a vevő felfedezte vagy elvárhatóan felfedezhette
volna a hibát, az előbbiek közül a későbbi időpontot alapul
véve.
2.
A vevő elveszíti a hibára történő
hivatkozás jogát, ha az áru vevő részére történő
szerződésszerű tényleges átadásától számított két éven belül nem
értesíti az eladót a hibáról.
3.
Ha a felek megegyeztek abban, hogy az árunak
meghatározott ideig alkalmasnak kell lennie egy adott célra vagy a szokásos
rendeltetésére, akkor a (2) bekezdés szerinti értesítési kötelezettség nem jár
le a megegyezés szerinti időszak végéig.
4.
A (2) bekezdés nem vonatkozik harmadik személyek a 102.
cikkben említett követeléseire és jogaira.
5.
A vevőnek nem kell értesítenie az eladót
arról, hogy nem adták át az összes árut, ha okkal feltételezheti, hogy a
fennmaradó árukat is át fogják adni.
6.
Az eladó nem hivatkozhat e cikkre, ha a hiba olyan
tényekre vonatkozik, amelyekről az eladó tudott vagy elvárhatóan tudhatott
volna, és amelyeket nem közölt a vevővel.
12. fejezet A
vevő kötelezettségei
1. szakasz        Általános
rendelkezések
123. cikk
A vevő fő kötelezettségei
1.
A vevő köteles:
a)      megfizetni a vételárat;
b)      átvenni az árut vagy a digitális
tartalmat; valamint
c)      átvenni az árut bemutató vagy arra vonatkozó,
illetve a digitális tartalomra vonatkozó, a szerződés által előírt
dokumentumokat.
2.
Az (1) bekezdés a) pontja nem vonatkozik az olyan
digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződésekre, ahol a
digitális tartalom szolgáltatására nem ár megfizetése fejében kerül sor.
2. szakasz        Az ár megfizetése
124. cikk
A fizetés módja
1.
A fizetést a szerződési feltételekben
megjelölt módokon kell teljesíteni, vagy ha ilyen mód nincs feltüntetve, a
fizetés helyén szokásos üzletmenetben használt bármely módon, figyelemmel az
ügylet természetére.
2.
Az az eladó, aki csekket vagy más fizetési
rendelvényt, illetve fizetési ígéretet elfogad, ezt vélelmezetten csak azzal a
feltétellel teszi, hogy ennek alapján kifizetést fognak a számára teljesíteni.
Az eladó érvényesítheti az eredeti fizetési kötelezettséget, ha a rendelvényt
vagy az ígéretet nem teljesítik.
3.
A vevő eredeti kötelezettsége megszűnik,
ha az eladó fizetési ígéretet fogad el olyan harmadik személytől, akivel
korábban az eladó megállapodást kötött arról, hogy a harmadik személy fizetési
ígéretét fizetési módként fogadja el.
4.
Kereskedő és fogyasztó közötti
szerződésben a fogyasztó nem felelős az adott fizetési módok
használata tekintetében azokért a költségekért, amelyek meghaladják a
kereskedő által viselt, az ilyen módok használatából származó költségeket.
125. cikk
A fizetés helye
1.
Ha a fizetés helye másként nem határozható meg,
akkor az az eladónak a szerződés megkötésekor fennálló telephelye.
2.
Ha az eladónak egynél több telephelye van, akkor a
fizetés helye az eladó azon telephelye, amelyik a legszorosabban kapcsolódik a
fizetési kötelezettséghez.
126. cikk
A fizetés időpontja
1.
A vételár megfizetése az átadáskor válik
esedékessé.
2.
Az eladó visszautasíthatja a fizetés esedékessége előtt
tett fizetési ajánlatot, ha erre nézve jogos érdeke áll fenn.
127. cikk
Harmadik személy általi fizetés
1.
A vevő megbízhat más személyt a fizetéssel. A
vevő akkor is felelős marad a fizetésért, ha azzal más személyt bíz
meg.
2.
Az eladó nem utasíthatja vissza a harmadik személy
általi fizetést, ha:
a)      a harmadik személy a vevő
beleegyezésével jár el; vagy
b)      a harmadik személynek jogos érdeke a
fizetés, és a vevő nem fizetett, vagy egyértelmű az, hogy a vevő
nem fog fizetni, amikor e fizetés esedékessé válik.
3.
A harmadik személy általi, az (1) vagy (2)
bekezdéssel összhangban történő fizetés mentesíti a vevőt az eladóval
szembeni kötelezettsége alól.
4.
Ha az eladó az (1) vagy (2) bekezdésben
említetteken kívüli körülmények mellett fogadja el a harmadik személy általi
fizetést, akkor a vevő mentesül az eladóval szembeni kötelezettsége alól,
de az eladó köteles az ilyen elfogadás következtében a vevőt érő
bármely hátrány megtérítésére.
128. cikk
A teljesítés elszámolása
1.
Ha a vevőnek több fizetést is kell teljesítenie
az eladó részére és a fizetett összeg nem fedezi ezek mindegyikét, a vevő
a fizetés időpontjában értesítheti az eladót arról, hogy a fizetést melyik
kötelezettségre kell elszámolni.
2.
Ha a vevő nem teszi meg az (1) bekezdés
szerinti értesítést, akkor az eladó a vevő részére ésszerű
határidőn belül küldött értesítés útján elszámolhatja a teljesítést a
kötelezettségek valamelyikére.
3.
A (2) bekezdés szerinti elszámolás nem érvényes, ha
az még nem esedékes vagy vitatott kötelezettségre vonatkozik.
4.
Ha egyik fél sem intézkedett ténylegesen az
elszámolásról, a fizetést azon kötelezettségre kell elszámolni, amelyik az
alábbi sorrendben kielégíti a következő feltételek valamelyikét:
a)      az esedékes vagy az elsőként
esedékessé váló kötelezettség;
b)      az a kötelezettség, amelyre nézve az
eladó nem rendelkezik biztosítékkal, vagy amelyre a legkevesebb biztosítéka
van;
c)      az a kötelezettség, amelyik a
legterhesebb a vevő számára;
d)      az elsőként keletkezett
kötelezettség.
Ha a fenti feltételek egyike sem áll fenn, a
fizetést arányosan kell elszámolni az összes kötelezettségre.
5.
A fizetés a (2), (3) vagy (4) bekezdés alapján csak
akkor számolható el olyan kötelezettségre, amely elévülés következtében nem
érvényesíthető, ha nincs más olyan kötelezettség, amelyre a fizetés e bekezdések
szerint elszámolható lenne.
6.
Bármely kötelezettség esetében a vevő általi
fizetést elsősorban a költségekre, másodsorban a kamatokra, harmadsorban
pedig a főkötelezettségre kell elszámolni, ha az eladó nem alkalmaz
ettől eltérő elszámolást.
3. szakasz        Átvétel
129. cikk
Átvétel
A vevő az átvételi kötelezettségét a
következőképpen teljesíti:
a)           megtesz minden olyan lépést, amely
elvárható annak érdekében, hogy az eladó képes legyen az átadási
kötelezettségét teljesíteni; valamint
b)           a szerződésben előírtak
szerint átveszi az árut, illetve az árut vagy a digitális tartalmat bemutató
dokumentumokat.
130. cikk
Korai átadás és téves mennyiség átadása
1.
Ha az eladó a meghatározott időpontnál
korábban adja át az árut vagy szolgáltatja a digitális tartalmat, a vevőnek
át kell azt vennie, kivéve ha jogos érdeke indokolja annak visszautasítását.
2.
Ha az eladó a szerződésben meghatározottnál
kevesebb árut vagy digitális tartalmat ad át, a vevőnek át kell azt
vennie, kivéve ha jogos érdeke indokolja annak visszautasítását.
3.
Ha az eladó a szerződésben meghatározottnál
több árut vagy digitális tartalmat ad át, a vevő a többletmennyiséget
megtarthatja vagy visszautasíthatja.
4.
Ha a vevő megtartja a többletmennyiséget,
akkor az a szerződés szerint leszállítottnak minősül, és a
szerződés szerinti árat kell érte megfizetni.
5.
Fogyasztói adásvételi szerződés esetén nem
alkalmazható a (4) bekezdés, ha a vevő ésszerűen véli úgy, hogy az
eladó szándékosan és nem tévedésből adott át nagyobb mennyiséget, annak
tudatában, hogy az nem volt megrendelve.
6.
E cikk nem vonatkozik az olyan digitális tartalom
szolgáltatására irányuló szerződésekre, ahol a digitális tartalom
szolgáltatására nem ár megfizetése fejében kerül sor.
13. fejezet Az
eladó rendelkezésére álló jogorvoslatok
1. szakasz        Általános
rendelkezések
131. cikk
Az eladó rendelkezésére álló jogorvoslatok
1.
A vevő szerződésszegése esetén az eladó
az alábbi jogorvoslatok bármelyikét igénybe veheti:
a)      kérheti a teljesítést e fejezet 2.
szakasza szerint;
b)      visszatarthatja a saját teljesítését e
fejezet 3. szakasza szerint;
c)      felmondhatja a szerződést e fejezet 4.
szakasza szerint; valamint
d)      a vételár után kamatot, illetve
kártérítést követelhet a 16. fejezet szerint.
2.
Ha a vevő kimenti a szerződésszegését, az
eladó az (1) bekezdésben említett jogorvoslatok bármelyikével élhet, kivéve a
teljesítés követelését és a kártérítést.
3.
Az eladó nem élhet az (1) bekezdésben említett
jogorvoslatok egyikével sem abban a mértékben, amennyiben maga adott okot a
vevő szerződésszegésére.
4.
A nem összeegyeztethetetlen jogorvoslatok
halmozhatók.
2. szakasz        Teljesítés
követelése
132. cikk
A vevő kötelezettségei teljesítésének követelése
1.
Az eladó jogosult az ár beszedésére, amikor az
esedékessé válik, és követelheti a vevő által vállalt bármely egyéb
kötelezettség teljesítését.
2.
Amennyiben a vevő még nem vette át az árut
vagy a digitális tartalmat, és egyértelmű az, hogy a vevő nem
szándékozik elfogadni a teljesítést, az eladó ennek ellenére követelheti, hogy
a vevő vegye át az árut, és beszedheti az árat, kivéve ha az eladó
jelentős erőfeszítés vagy költség nélkül köthetett volna ésszerű
helyettesítő ügyletet.
3. szakasz        Az eladó
kötelezettségei teljesítésének visszatartása
133. cikk
A teljesítés visszatartásának joga
1.
Az a vevő, aki az eladó teljesítésével egy
időben vagy azt követően köteles teljesíteni, visszatarthatja a
teljesítést mindaddig, amíg az eladó a teljesítést fel nem kínálja vagy nem
teljesít.
2.
Az az eladó, akinek a vevő teljesítését
megelőzően kell teljesíteni, és aki ésszerű okkal feltételezi,
hogy a vevő nem fog teljesíteni, amikor az majd esedékessé válik,
mindaddig visszatarthatja a teljesítését, amíg ez a megalapozott feltételezése
fennáll. Megszűnik azonban a teljesítés visszatartásának a joga, ha a
vevő megfelelően szavatolja a kellő teljesítést, vagy
megfelelő biztosítékot szolgáltat.
3.
Az e cikk alapján visszatartható teljesítés a
szerződésszegés által indokolt mértékben a teljesítés egésze vagy annak
egy része lehet. Amennyiben a vevő szerződéses kötelezettségeit
különálló részekben kell teljesíteni, vagy azok egyébként oszthatóak, az eladó
csak a nem teljesített résszel kapcsolatban tarthatja vissza saját
teljesítését, kivéve ha a vevő szerződésszegése olyan jellegű,
ami indokolja az eladó egész teljesítésének visszatartását.
4. szakasz        A szerződés
felmondása
134. cikk
Alapvető szerződésszegés miatti felmondás
Az eladó a 8. cikk szerint felmondhatja a
szerződést, ha a vevő szerződésszegése alapvető a 87. cikk
(2) bekezdése értelmében.
135. cikk
Felmondás a teljesítésre póthatáridőt biztosító értesítést követő
késedelem miatt
1.
Az eladó önmagában nem alapvető teljesítési
késedelem esetén is felmondhatja a szerződést, ha ésszerű hosszúságú
póthatáridőt biztosít a teljesítésre, és a vevő e határidőn
belül nem teljesít.
2.
A határidő ésszerű hosszúságúnak tekinthető,
ha a vevő késedelem nélkül nem emel vele szemben kifogást. Kereskedő
és fogyasztó közötti kapcsolat esetében a teljesítési póthatáridő nem
járhat le a 167. cikk (2) bekezdésében említett harminc napos időszak vége
előtt.
3.
Ha az értesítés automatikus felmondást tartalmaz
arra az esetre nézve, ha a vevő nem teljesít az értesítésben megszabott
határidőn belül, e határidő lejártával a felmondás további értesítés
nélkül hatályba lép.
4.
Fogyasztói adásvételi szerződésekben a felek a
fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem térhetnek el
attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
136. cikk
Várható szerződésszegés miatti felmondás
Az eladó a teljesítés esedékessé válása
előtt is felmondhatja a szerződést, ha a vevő kijelentette, vagy
az egyébként egyértelmű, hogy szerződésszegés várható, és az
alapvetőnek minősülne.
137. cikk
A felmondási jog terjedelme
1.
Amennyiben a vevő szerződéses
kötelezettségeit különálló részekben kell teljesíteni, vagy azok egyébként
oszthatóak, akkor, ha e szakasz szerint van jogalapja az eladó kötelezettségei
valamely osztható részének megfelelő rész felmondásának, az eladó csak e
rész tekintetében élhet a felmondás jogával.
2.
Az (1) bekezdés nem alkalmazandó, ha a
szerződésszegés a szerződés egésze szempontjából alapvetőnek
minősül.
3.
Ha a vevő szerződéses kötelezettségeit
nem különálló részekben kell teljesíteni, az eladó csak akkor élhet a felmondás
jogával, ha a szerződésszegés a szerződés egésze szempontjából
alapvetőnek minősül.
138. cikk
A felmondásról szóló értesítés
A szerződés felmondásának e szakasz
szerinti joga a vevőhöz intézett értesítés útján gyakorolható.
139. cikk
A felmondási jog elvesztése
1.
Amennyiben a teljesítést késve kínálták fel, vagy a
felkínált teljesítés egyébként hibás, az eladó elveszíti az e szakasz alapján
történő felmondásra vonatkozó jogát, ha nem küldi el a felmondásról szóló
értesítést attól az időponttól számított ésszerű határidőn
belül, amikor tudomást szerzett vagy tudomást szerezhetett volna a felkínálásról
vagy a hibáról.
2.
Az eladó elveszíti a 136. cikk alapján történő
felmondás jogát, ha a jog felmerülését követő ésszerű határidőn
belül nem él felmondással.
3.
Ha a vevő nem fizette meg a vételárat vagy más
alapvető szerződésszegést követett el, az eladó fenntartja a
felmondás jogát.
14. fejezet A
kárveszély átszállása
1. szakasz        Általános
rendelkezések
140. cikk
A kárveszély átszállásának joghatása
A kárveszély vevőre történő
átszállása után az árut vagy a digitális tartalmat érő hátrány vagy kár
nem mentesíti a vevőt a vételár megfizetésének kötelezettsége alól, kivéve
ha az árut vagy a digitális tartalmat ért hátrány vagy azokban bekövetkezett
kár az eladó cselekményének vagy mulasztásának a következménye.
141. cikk
A szerződéses áru vagy digitális tartalom azonosítása
A kárveszély nem száll át a vevőre
mindaddig, amíg az árut vagy digitális tartalmat egyértelműen nem
azonosítják mint a szerződés szerint teljesítendő árut vagy digitális
tartalmat, akár az eredeti megállapodás, akár a vevő részére küldött
értesítés útján, vagy más módon.
2. szakasz        A kárveszély
átszállása fogyasztói adásvételi szerződésekben
142. cikk
A kárveszély átszállása fogyasztói adásvételi szerződésekben
1.
Fogyasztói adásvételi szerződés esetén a
kárveszély akkor száll át, amikor a fogyasztó vagy a fogyasztó által e célból
kijelölt, a fuvarozótól eltérő harmadik személy fizikailag birtokba veszi
az árut vagy azt a birtokba vehető adathordozót, amin a digitális
tartalmat szolgáltatják.
2.
Olyan szerződés esetében, ahol a digitális
tartalmat nem birtokba vehető adathordozón szolgáltatják, a kárveszély
akkor száll át, amikor a fogyasztó vagy a fogyasztó által e célból kijelölt
harmadik személy megszerzi a digitális tartalmat.
3.
Távollevők között vagy üzlethelyiségen kívül
kötött szerződés kivételével az (1) és (2) bekezdés nem alkalmazható, ha a
fogyasztó nem teljesíti az áruval vagy a digitális tartalommal kapcsolatos
átvételi kötelezettségét és a szerződésszegést nem menti ki a 88. cikk
szerint. Ebben az esetben a kárveszély abban az időpontban száll át,
amikor a fogyasztó vagy a fogyasztó által kijelölt harmadik személy az áru
birtokába lépett volna, vagy megszerezte volna a digitális tartalmat, ha az
átvételi kötelezettség teljesült volna.
4.
Ha a fogyasztó gondoskodik az áru vagy az birtokba
vehető adathordozón szolgáltatott digitális tartalom fuvarozásáról, és a
kereskedő nem ajánlja fel ezt a lehetőséget, a kárveszély az árunak
vagy az birtokba vehető adathordozón szolgáltatott digitális tartalomnak a
fuvarozó részére történő átadásával száll át, a fogyasztónak a fuvarozóval
szembeni jogainak sérelme nélkül.
5.
A felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e
cikk alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
3. szakasz        A kárveszély
átszállása a kereskedők közötti szerződésekben
143. cikk
A kárveszély átszállásának időpontja
1.
Kereskedők közötti szerződésben a
kárveszély akkor száll át, amikor a vevő átveszi az árut, vagy a digitális
tartalmat, illetve az árut bemutató dokumentumokat.
2.
Az (1) bekezdést a 144., 145. és 146. cikkre figyelemmel
kell alkalmazni.
144. cikk
A vevő rendelkezésére bocsátott áru
1.
Ha az árut vagy a digitális tartalmat a vevő
rendelkezésére bocsátják és a vevő ennek tudatában van, a kárveszély abban
az időpontban száll át a vevőre, amikor az árut vagy digitális tartalmat
át kellett volna venni, kivéve ha a vevő jogosult volt az átvétel
visszatartására a 113. cikk alapján.
2.
Ha az árut vagy digitális tartalmat az eladó
telephelyétől eltérő helyen bocsátják a vevő rendelkezésére, a
kárveszély akkor száll át, amikor az átadás esedékessé válik, és a vevő
tudomást szerez arról, hogy az árut vagy digitális tartalmat az adott helyen a
rendelkezésére bocsátották.
145. cikk
Az áru fuvarozása
1.
Ez a cikk az olyan adásvételi szerződésre
vonatkozik, amely az áru fuvarozását is magában foglalja.
2.
Ha az eladó nem egy adott helyen köteles átadni az
árut, a kárveszély akkor száll át, amikor az árut átadják az első fuvarozó
részére, hogy azt a szerződéssel összhangban továbbítsa a vevőnek.
3.
Ha az eladó egy adott helyen köteles átadni az árut
a fuvarozónak, a kárveszély mindaddig nem száll át a vevőre, amíg az árut
az adott helyen át nem adják a fuvarozónak.
4.
Az a tény, hogy az eladó jogosult az áruk feletti
rendelkezést biztosító dokumentumok visszatartására, nem érinti a kárveszély
átszállását.
146. cikk
Az árutovábbítás során eladott áruk
1.
Ez a cikk olyan adásvételi szerződésre
vonatkozik, amely az áru árutovábbítás során történő eladását is magában
foglalja.
2.
A kárveszély akkor száll át a vevőre, amikor
az árut átadják az első fuvarozónak. Ha azonban a körülmények erre
utalnak, a kárveszély akkor száll át a vevőre, amikor a szerződést
megkötik.
3.
Ha a szerződés megkötésekor az eladó tudta
vagy tudhatta volna azt, hogy az áru elveszett vagy megsérült, és erről
nem tájékoztatta a vevőt, a kárveszélyt az eladó viseli.
V. rész     Kapcsolódó szolgáltatási szerződés feleinek
kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok
15. fejezet A felek
kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok
1. szakasz        Az adásvételi szerződések bizonyos általános
szabályainak alkalmazása
147. cikk
Az adásvételi szerződések bizonyos általános szabályainak alkalmazása
1.
A 9. fejezet szabályait e rész tekintetében
alkalmazni kell.
2.
Az adásvételi szerződés vagy a digitális
tartalom szolgáltatására irányuló szerződés felmondása esetén az
esetlegesen kapcsolódó szolgáltatásra irányuló szerződések is
megszűnnek.
2.
szakasz        A szolgáltatást nyújtó fél kötelezettségei
148. cikk
Az eredmény elérésének kötelezettsége, valamint a gondosság és szakértelem
kötelezettsége
1.
A szolgáltatást nyújtó fél köteles a
szerződésben meghatározott bármely konkrét eredményt elérni.
2.
Amennyiben a szerződés nem tartalmaz sem
kifejezett, sem hallgatólagos szerződéses kötelezettséget egy konkrét
eredmény elérésére, a szolgáltatást nyújtó fél köteles a kapcsolódó
szolgáltatást olyan gondossággal és szakértelemmel teljesíteni, amelyet egy
ésszerűen működő szolgáltatást nyújtó félnek kellene
tanúsítania, és be kell tartania a kapcsolódó szolgáltatásra vonatkozó
jogszabályi és egyéb kötelező jogi előírásokat.
3.
A szolgáltatást nyújtó féltől megkövetelt
ésszerű gondosság és szakértelem megítélése során többek között a
következőket kell figyelembe venni:
a)      a megrendelő részére történő
kapcsolódó szolgáltatás nyújtása során jelentkező kárveszély természete,
nagyságrendje, gyakorisága és előreláthatósága;
b)      kár bekövetkezése esetén azon
óvintézkedések költsége, amelyek megelőzhették volna a kár vagy hasonló
kár bekövetkezését; valamint
c)      a kapcsolódó szolgáltatás teljesítésére
rendelkezésre álló idő.
4.
Amennyiben a kereskedő és fogyasztó közötti
szerződésben a kapcsolódó szolgáltatás áru üzembehelyezését tartalmazza,
az üzembehelyezés eredményeként az árunak meg kell felelnie a szerződésnek
a 101. cikk értelmében.
5.
A kereskedő és a fogyasztó kapcsolatában a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki a (2) bekezdés alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
149. cikk
Kármegelőzési kötelezettség
A szolgáltatást nyújtó félnek ésszerű
óvintézkedéseket kell foganatosítania az árut vagy a digitális tartalmat
érő kár, illetve a kapcsolódó szolgáltatás teljesítése során vagy annak
következtében felmerülő fizikai sérülés, egyéb hátrány, illetve kár
megelőzése érdekében.
150. cikk
Harmadik személy általi teljesítés
1.
A szolgáltatást nyújtó fél a teljesítést más
személyre bízhatja, kivéve ha általa történő személyes teljesítést kötöttek
ki.
2.
A szolgáltatást nyújtó fél akkor is felelős
marad a teljesítésért, ha azt más személyre bízza.
3.
A kereskedő és a fogyasztó kapcsolatában a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki a (2) bekezdés alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
151. cikk
Számlaadási kötelezettség
Ha a kapcsolódó szolgáltatásért külön ár
fizetendő, és az ár nem a szerződéskötéskor meghatározott átalányár,
a szolgáltatást nyújtó fél köteles a megrendelő részére olyan számlát
átadni, amely egyértelmű és érthető módon megmagyarázza, hogy hogyan
számította ki az árat.
152. cikk
A váratlan vagy nem gazdasági költségekre való figyelmeztetés kötelezettsége
1.
A szolgáltatást nyújtó fél köteles figyelmeztetni a
megrendelőt és a megrendelő beleegyezését kérni a folytatáshoz, ha:
a)      a kapcsolódó szolgáltatás költsége
magasabb lenne, mint amelyet a szolgáltatást nyújtó fél a megrendelőnek
jelzett; vagy
b)      a kapcsolódó szolgáltatás többe kerülne,
mint az áru vagy a digitális tartalom értéke a kapcsolódó szolgáltatás nyújtását
követően, amennyiben erről a szolgáltatást nyújtó félnek tudomása
van.
2.
Az a szolgáltatát snyújtó fél, amely az (1)
bekezdéssel összhangban nem szerzi be a megrendelő beleegyezését, nem
jogosult a már jelzett költségnél, vagy – adott esetben – az áru vagy a
digitális tartalom kapcsolódó szolgáltatás nyújtása utáni értékénél magasabb
árra.
3.
szakasz        A megrendelő kötelezettségei
153. cikk
Az ár megfizetése
1.
A megrendelő köteles megfizetni a
szerződés szerint a kapcsolódó szolgáltatásért fizetendő árat.
2.
Az árat akkor kell megfizetni, amikor a kapcsolódó
szolgáltatás teljesült, és a kapcsolódó szolgáltatás tárgyát a megrendelő
rendelkezésére bocsátották.
154. cikk
Hozzáférés biztosítása
Ha a szolgáltatást nyújtó fél számára
szükséges az, hogy hozzáférjen a megrendelő létesítményéhez a kapcsolódó
szolgáltatás nyújtása érdekében, a megrendelő köteles ésszerű
időpontokban biztosítani az ilyen hozzáférést.
4.
szakasz        Jogorvoslatok
155. cikk
A megrendelő rendelkezésére álló jogorvoslatok
1.
A szolgáltatást nyújtó fél szerződésszegése
esetén a megrendelő – az e cikkben meghatározott módosításokkal –
ugyanazokkal a jogorvoslatokkal rendelkezik, mint amelyek a 11. fejezet alapján
a vevő rendelkezésére állnak, nevezetesen:
a)      követelheti a konkrét teljesítést;
b)      visszatarthatja a saját teljesítését;
c)      felmondhatja a szerződést;
d)      csökkentheti az árat; valamint
e)      kártérítést követelhet.
2.
A (3) bekezdés sérelme nélkül a megrendelő
jogorvoslati lehetőségeit a szolgáltatást nyújtó fél szerződésszegés
orvoslásához fűződő jogára is figyelemmel kell alkalmazni,
függetlenül attól, hogy a megrendelő fogyasztó is egyben, vagy sem.
3.
A 101. cikkben említettetek szerinti fogyasztói
adásvételi szerződés keretében előforduló szakszerűtlen
üzembehelyezés esetén a megrendelő rendelkezésére álló jogorvoslati
lehetőségeket a szolgáltatást nyújtó fél szerződésszegés orvoslásához
fűződő jogára tekintet nélkül kell alkalmazni.
4.
A megrendelő – ha fogyasztó – jogosult
felmondani a szerződést a nyújtott kapcsolódó szolgáltatás bármely hibája
miatt, kivéve ha a hiba jelentéktelen.
5.
A 11. fejezetet a szükséges módosításokkal kell
alkalmazni, így különösen:
a)      a szolgáltatást nyújtó fél szerződésszegés
orvoslási jogával kapcsolatban kereskedő és fogyasztó közötti
szerződésekben a 109. cikk (5) bekezdése szerinti ésszerű
határidő nem haladhatja meg a harminc napot;
b)      a hibás teljesítés orvoslásával
kapcsolatban a 111. és 112. cikk nem alkalmazható; valamint
c)      a 122. cikk helyett a 156. cikket kell
alkalmazni.
156. cikk
A hibára vonatkozó értesítési kötelezettség a kereskedők közötti
kapcsolódó szolgáltatási szerződésekben
1.
Kereskedők közötti kapcsolódó szolgáltatási
szerződésekben a megrendelő csak akkor hivatkozhat a hibára, ha
ésszerű határidőn belül értesítette a szolgáltatást nyújtó felet,
megjelölve a hiba jellegét.
A határidő akkor kezdődik, amikor a
kapcsolódó szolgáltatást teljesítették, vagy amikor a megrendelő
felfedezte vagy elvárhatóan felfedezhette volna a hibát, az előbbiek közül
a későbbi időpontot alapul véve.
2.
A szolgáltatást nyújtó fél nem hivatkozhat e
cikkre, ha a hiba olyan tényekkel áll összefüggésben, amelyekről tudott
vagy elvárhatóan tudhatott volna, és amelyeket nem közölt a megrendelővel.
157. cikk
A szolgáltatást nyújtó fél rendelkezésére álló jogorvoslatok
1.
A megrendelő szerződésszegése esetén a
szolgáltatást nyújtó fél– a (2) bekezdésben meghatározott módosításokkal –
ugyanazokkal a jogorvoslatokkal rendelkezik, mint amelyek a 13. fejezet alapján
az eladó rendelkezésére állnak, nevezetesen:
a)      követelheti a teljesítést;
b)      visszatarthatja a saját teljesítését;
c)      felmondhatja a szerződést; valamint
d)      az ár után kamatot, illetve kártérítést
követelhet.
2.
A 13. fejezetet a szükséges módosításokkal kell
alkalmazni. Különösen a 132. cikk (2) bekezdése helyett a 158. cikket kell
alkalmazni.
158. cikk
A megrendelő joga a teljesítés elutasítására
1.
A megrendelő bármikor értesítheti arról a
szolgáltatást nyújtó felet, hogy a kapcsolódó szolgáltatás teljesítésére vagy
további teljesítésére a továbbiakban nincs igény.
2.
Az (1) bekezdés szerinti értesítés esetén:
a)      a szolgáltatást nyújtó fél a továbbiakban
nem jogosult vagy kötelezett a kapcsolódó szolgáltatás teljesítésére; valamint
b)      a fogyasztó – ha más rendelkezés szerint
nincs jogalapja a felmondásnak – továbbra is köteles az ár megfizetésére,
levonva abból azt a költséget, amelyet a szolgáltatást nyújtó fél megtakarított
vagy elvárhatóan megtakaríthatott volna azáltal, hogy nem kellett befejeznie a
teljesítést.
3.
Kereskedő és fogyasztó közti kapcsolatban a
felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
VI. rész   Kártérítés és kamat
16. fejezet Kártérítés és kamat
1.
szakasz        Kártérítés
159. cikk
Kártérítéshez való jog
1.
A hitelező kártérítésre jogosult az adós
szerződésszegése által okozott hátrányért, kivéve ha a
szerződésszegést kimentették.
2.
A kártérítést megalapozó hátrányba beleértendő
az a jövőbeli hátrány is, amelynek bekövetkezésére az adós számíthat.
160. cikk
A kártérítés általános mértéke
A szerződésszegéssel okozott kárért járó
kártérítés általános mértéke olyan összeg, amely a hitelezőt abba a
helyzetbe hozza, amelyben akkor lenne, ha a kötelezettséget
szerződésszerűen teljesítették volna, vagy amennyiben ez nem
lehetséges, a lehető leghasonlóbb helyzetbe. Az ilyen kártérítés fedezi a
hitelező hátrányát és elmaradt hasznát is.
161. cikk
A hátrány előreláthatósága
Az adós csak azért a hátrányért felelős,
amelyet előre látott vagy elvárhatóan előre láthatott volna a
szerződéskötés időpontjában, mint a szerződésszegés eredményét.
162. cikk
A hitelezőnek tulajdonítható hátrány
Az adós nem felelős a hitelező által
elszenvedett hátrányért abban a mértékben, amennyiben a hitelező
közrehatott a szerződésszegésben vagy annak hatásaiban.
163. cikk
A hátrány csökkentése
1.
Az adós nem felelős a hitelező által
elszenvedett hátrányért abban a mértékben, amennyiben a hitelező
ésszerű lépésekkel csökkenthette volna a hátrányt.
2.
A hitelező jogosult minden olyan költségének
megtérítésére, amely ésszerűen merült fel a hátrány csökkentésének
megkísérlése során.
164. cikk
Helyettesítő ügylet
Az a hitelező, aki egészben vagy részben
felmondott egy szerződést, továbbá ésszerű határidőn belül és
ésszerű módon helyettesítő ügyletet kötött, – ha kártérítésre
jogosult – követelheti a különbséget azon érték, amely a felmondott
szerződés alapján fizetendő lett volna, és a helyettesítő ügylet
alapján fizetendő összeg értéke között, emellett kártérítést kérhet
bármely további őt ért hátrányért.
165. cikk
Folyó ár
Amennyiben a hitelező felmondta a
szerződést és nem kötött helyettesítő ügyletet, de a teljesítésnek
van folyó ára, a hitelező – ha kártérítésre jogosult – követelheti a
különbséget a szerződéses ár és a felmondáskori folyó ár között, emellett
kártérítést kérhet bármely további őt ért hátrányért.
2.
szakasz        A késedelmes fizetéshez kapcsolódó késedelmi kamat: általános
rendelkezések
166. cikk
Késedelmi kamatok
1.
Ha egy pénzösszeg kifizetése késedelmet szenved, a
hitelező értesítés küldése nélkül jogosult a fizetés esedékességének
időpontjától a fizetés időpontjáig az összeg után járó kamatra,
amelynek mértékét a (2) bekezdés határozza meg.
2.
A késedelmes fizetés után járó kamatláb:
a)      ha a hitelező szokásos tartózkodási
helye olyan tagállamban van, amelynek a pénzneme az euró, vagy harmadik országban
található, az Európai Központi Banknak a kérdéses félév első naptári
napját megelőző legutóbbi irányadó refinanszírozási műveleteinél
alkalmazott kamatláb, vagy az Európai Központi Bank legutóbbi irányadó
refinanszírozási műveletei esetében változó kamatú tendereljárásból
kialakuló marginális kamatláb, két százalékponttal megnövelve;
b)      ha a hitelező szokásos tartózkodási
helye olyan tagállamban van, amelynek pénzneme nem az euró, az adott tagállam
nemzeti központi bankja által meghatározott megfelelő kamatláb, két
százalékponttal megnövelve.
3.
A hitelező kártérítést kérhet az esetlegesen
elszenvedett további hátrányokért.
167. cikk
Kamat, ha az adós fogyasztó
1.
Ha az adós fogyasztó, a fizetési késedelem kamata
csak akkor esedékes a 166. cikkben meghatározott mértékben, ha a
szerződésszegést nem mentették ki.
2.
A kamatfizetési kötelezettség nem esedékes a
hitelező által az adósnak küldött azon felszólítást követő 30 napig,
amelyben a hitelező meghatározta a kamatfizetési kötelezettséget és annak
mértékét. A felszólítás a fizetés esedékessé válását megelőzően megküldhető.
3.
Az olyan szerződési feltétel, amely a 166.
cikkben meghatározottnál magasabb kamatlábat, vagy a kamat e cikk (2)
bekezdésben meghatározottnál korábbi esedékességét írja elő, nem
kötelező annyiban, amennyiben ez a 83. cikk alapján tisztességtelen lenne.
4.
A késedelmi kamat összege nem adható hozzá a
tőketartozáshoz, hogy további kamatot termeljen.
5.
A felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e
cikk alkalmazását, nem térhetnek el attól, és nem változtathatják meg annak
joghatását.
3.
szakasz        Késedelmek a kerekesdői kifizetésekben
168. cikk
Kamatláb és a kamat esedékessége
1.
Ha egy kereskedő késedelembe esik az áru
szállítására, digitális tartalom szolgáltatására vagy kapcsolódó szolgáltatás
nyújtására irányuló szerződés szerinti ár megfizetésével anélkül, hogy a 88.
cikk alapján kimentette volna késedelmét, kamatot kell fizetnie az e cikk (5)
bekezdésben meghatározott mértékben.
2.
Az (5) bekezdésben meghatározott mértékű
kamatfizetési kötelezettség a szerződésben a fizetésre meghatározott
határnapot vagy határidő lejártát követő napon kezdődik. Ilyen
határnap vagy határidő hiányában a kamatfizetési kötelezettség:
a)      30 nappal azt követően
kezdődik, hogy az adós megkapta a számlát vagy az ezzel egyenértékű
fizetési kérelmet; vagy
b)      az áru, a digitális tartalom vagy a
kapcsolódó szolgáltatás átvételét követő 30 nappal követően kezdődik,
ha az a) pontban előírt nap ennél korábbi vagy bizonytalan, vagy ha
bizonytalan az, hogy az adós megkapta-e a számlát vagy az azzal
egyenértékű fizetési kérelmet.
3.
Ha az áru, a digitális tartalom vagy a kapcsolódó
szolgáltatás szerződésnek való megfelelőségét elfogadással vagy
vizsgálattal kell igazolni, a (2) bekezdés b) pontjában előírt 30 napos
határidő az elfogadás, vagy a vizsgálati eljárás lezárultának napján
kezdődik. A vizsgálati eljárás maximális időtartama nem haladhatja
meg az áru átadásától, a digitális tartalom szolgáltatásától vagy a kapcsolódó
szolgáltatás nyújtásától számított 30 napot, kivéve ha a felek kifejezetten
ezzel ellentétesen egyeztek meg és ez a megegyezés nem minősül
tisztességtelennek a 170. cikk szerint.
4.
A (2) bekezdés szerint meghatározott fizetési
határidő nem haladhatja meg a 60 napot, kivéve ha a felek kifejezetten
ezzel ellentétesen egyeznek meg és ez a megegyezés nem minősül
tisztességtelennek a 170. cikk szerint.
5.
A késedelmes fizetés után járó kamatláb:
a)      ha a hitelező szokásos tartózkodási
helye olyan tagállamban van, amelynek pénzneme az euró, vagy harmadik államban található,
az Európai Központi Banknak a kérdéses félév első naptári napját
megelőző legutóbbi irányadó refinanszírozási műveleteinél
alkalmazott kamatláb, vagy az Európai Központi Bank legutóbbi irányadó
refinanszírozási műveletei esetében változó kamatú tendereljárásból
kialakuló marginális kamatláb, nyolc százalékponttal megnövelve;
b)      ha a hitelező szokásos tartózkodási
helye olyan tagállamban van, amelynek pénzneme nem az euró, az adott tagállam
nemzeti központi bankja által meghatározott megfelelő kamatláb, nyolc
százalékponttal megnövelve.
6.
A hitelező kártérítést kérhet az esetlegesen
elszenvedett további hátrányokért.
169. cikk
A behajtási költségek megtérítése
1.
Ha a 168. cikkel összhangban kamatot kell fizetni,
a hitelező az adóstól legalább 40 euróban rögzített összegre, vagy a
szerződéses ár pénznemében kifejezett, ezzel egyenértékű összegre
jogosult behajtási költségeinek fedezeteként.
2.
A hitelező ésszerű ellentételezésre
jogosult az adóstól az (1) bekezdésben említett rögzített összeget meghaladó,
az adós késedelmes fizetéséből eredő behajtási költségeinek
fedezéséhez.
170. cikk
A késedelmi kamattal kapcsolatos tisztességtelen szerződési feltételek
1.
A fizetési határnapra vagy határidőre, a
késedelmi kamatlábra vagy a behajtási költségek megtérítésére vonatkozó
szerződési feltétel nem kötelező abban a mértékben, amennyiben a
feltétel tisztességtelen Egy feltétel tisztességtelen, ha az eset összes körülményére
– ideértve az áru, a digitális tartalom vagy a kapcsolódó szolgáltatás jellegét
– tekintettel a jóhiszeműség és tisztesség követelményével ellentétesen
jelentősen eltér a helyes kereskedelmi gyakorlattól.
2.
Az (1) bekezdés alkalmazásában vélelmezni kell az
olyan szerződési feltétel tisztességtelenségét, amely a hitelezőre
nézve a 167. vagy 168. cikkben meghatározott időnél vagy kamatlábnál
kedvezőtlenebb fizetési határnapot vagy határidőt, illetve kamatlábat
tartalmaz, vagy az olyan feltétel, amely a behajtási költségek tekintetében a 169.
cikkben meghatározott összegnél alacsonyabb összeget határoz meg.
3.
Az (1) bekezdés alkalmazásában minden esetben
tisztességtelennek minősül az olyan feltétel, amely kizárja a késedelmi
kamat fizetését vagy a behajtási költségek megtérítését.
171. cikk
Kötelező jelleg
A felek nem zárhatják ki e szakasz
alkalmazását, nem térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak
joghatását.
VII. rész  Az eredeti állapot helyreállítása
17. fejezet Az eredeti állapot helyreállítása
172. cikk
Az eredeti állapot helyreállítása megtámadás vagy felmondás esetén
1.
Amennyiben egy szerződést valamelyik fél
megtámadja vagy felmondja, mindegyik fél köteles visszaszolgáltatni azt, amit a
fél (az átvevő) a másik féltől átvett.
2.
A kapott dolog visszaszolgáltatásának
kötelezettsége kiterjed a kapott dolog természetes és jogi gyümölcseire is.
3.
Részletekben vagy részekben történő
teljesítést tartalmazó szerződés felmondása esetén a kapott dolgot nem
kell visszaszolgáltatni az olyan részlettel vagy résszel kapcsolatban, amelyre
nézve mindkét fél teljes mértékben teljesítette a kötelezettségeit, vagy ha a 8.
cikk (2) bekezdése értelmében a teljesített részek vagy részletek tekintetében
az ár megfizetésének kötelezettsége fennmarad, kivéve ha a szerződés
természetéből eredően a részteljesítés valamelyik fél számára
értéktelen.
173. cikk
A pénzbeli érték megtérítése
1.
Amennyiben a kapott dolog – beleértve adott esetben
annak gyümölcseit is – nem szolgáltatható vissza, illetve a digitális tartalom
esetében függetlenül attól, hogy azt birtokba vehető adathordozón
nyújtották-e, az átvevő köteles megfizetni annak pénzbeli értékét. Ha
lehetséges a visszaszolgáltatás, de az ésszerűtlen erőfeszítéssel
vagy kiadással járna, az átvevő választhatja helyette a pénzbeli érték
megfizetését is, amennyiben ez nem sérti a másik fél vagyoni érdekeit.
2.
Az áru pénzbeli értéke az az érték, amennyit az áru
a pénzbeli érték megfizetésének napján ért volna, ha azt az átvevő addig a
napig megsemmisítés és károsodás nélkül megőrizte volna.
3.
Ha a megrendelő a kapcsolódó szolgáltatás
teljes vagy részleges teljesítését követően megtámadja vagy felmondja a
kapcsolódó szolgáltatási szerződést, a megrendelő által a kapcsolódó
szolgáltatás átvételével elért megtakarítás felel meg a teljesítés pénzbeli
egyenértékének.
4.
Digitális tartalom esetében a megrendelő által
a digitális tartalom használatával elért megtakarítás felel meg a teljesítés
pénzbeli egyenértékének.
5.
Amennyiben az átvevő az áruért vagy digitális
tartalomért cserébe helyettesítő pénzbeli vagy természetbeni dologra tett
szert, és tudott vagy elvárhatóan tudhatott volna a megtámadási vagy felmondási
jogalapról, a másik fél választhat, hogy a helyettesítő dolgot vagy annak
pénzbeli értékét követeli. Az az átvevő, aki az áruért vagy digitális
tartalomért cserébe helyettesítő pénzbeli vagy természetbeni dologra tett
szert, és nem tudott vagy elvárhatóan nem tudhatott volna a megtámadási vagy
felmondási jogalapról, dönthet úgy, hogy visszaadja a helyettesítő dolgot
vagy annak pénzbeli értékét.
6.
Nem kerül sor az eredeti állapot helyreállítására,
ha a digitális tartalom szolgáltatása nem ellenérték fejében történt.
174. cikk
Használati díj és az átvett összeg utáni kamatfizetés
1.
Az az átvevő, aki az árut használta, köteles a
másik félnek megfizetni az adott időre szóló használat pénzbeli értékét,
amennyiben:
a)      az átvevő adott okot a megtámadásra
vagy felmondásra;
b)      az adott időszak kezdetét
megelőzően az átvevő tudatában volt a megtámadási vagy
felmondási jogalapnak, vagy
c)      tekintettel az áru természetére, a
használat jellegére és mértékére, valamint a felmondástól eltérő egyéb
jogorvoslatok rendelkezésre állására, méltánytalan lenne engedélyezni az
átvevő részére annak az adott időszakban történő ingyenes
használatát.
2.
A pénz visszafizetésére kötelezett átvevő a 166.
cikk szerint megállapított mértékű kamatot köteles fizetni, amennyiben:
a)      a másik fél köteles a használatért
fizetni; vagy
b)      az átvevő csalás, fenyegetés és
tisztességtelen kihasználás révén okot adott a szerződés megtámadására.
3.
E fejezet alkalmazásában, az (1) és (2)
bekezdésekben meghatározott körülményektől eltérő bármely egyéb
esetben az átvevő nem köteles az átvett dolog használatáért fizetni,
illetve az átvett pénzösszeg után kamatot fizetni.
175. cikk
A kiadások megtérítése
1.
Ha az átvevőnek kiadásai merültek fel az áru
vagy a digitális tartalom tekintetében, az átvevő jogosult ezek
megtérítésére, amennyiben a kiadásból a másik félnek előnye származott,
feltéve hogy a kiadásra akkor került sor, amikor az átvevő nem tudott és nem
is tudhatott volna a megtámadás vagy felmondás jogalapjáról.
2.
Az az átvevő, aki tudott vagy elvárhatóan
tudhatott volna a megtámadás vagy felmondás jogalapjáról, csak az olyan
kiadásainak megtérítésére jogosult, amelyek az áru vagy a digitális tartalom elvesztése
vagy értékcsökkenése megelőzésének érdekében voltak szükségesek, feltéve
hogy az átvevőnek nem volt lehetősége a másik féltől tanácsot
kérni.
176. cikk
Méltányos módosítás
Az e fejezet szerinti bármely
visszaszolgáltatási vagy fizetési kötelezettség módosítható, amennyiben annak
teljesítése jelentősen méltánytalan lenne, figyelembe véve különösen azt,
ha a fél nem adott okot a megtámadásra vagy felmondásra, vagy azok jogalapjáról
nem tudott.
177. cikk
Kötelező jelleg
Kereskedő és fogyasztó közti kapcsolatban
a felek a fogyasztó hátrányára nem zárhatják ki e fejezet alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
VIII. rész        Elévülés
18. fejezet Elévülés
1.
szakasz - Általános rendelkezések
178. cikk
Elévülő jogok
A kötelezettség teljesítésének
kikényszerítésére vonatkozó jog és az ilyen joghoz kapcsolódó bármely járulékos
jog az e fejezettel összhangban meghatározott idő elteltével elévül.
2.
szakasz - Az elévülési idők és azok kezdete
179. cikk
Az elévülési idők
1.
A rövid elévülési idő két év.
2.
A hosszú elévülési idő tíz év, vagy, személyi
sérülés miatti kártérítési jog esetén, harminc év.
180. cikk
Kezdet
1.
A rövid elévülési idő kezdete az az
időpont, amikor a hitelező tudomására jutnak, vagy elvárhatóan
tudomására juthatnak azok a tények, amelyek eredményeként a jog gyakorolhatóvá
válik.
2.
A hosszú elévülési idő kezdete az az
időpont, amikor az adósnak teljesítenie kell, vagy kártérítésre vonatkozó
jog esetén, a jogra alapot adó cselekmény időpontja.
3.
Ha az adós folyamatosan köteles valamit cselekedni
vagy attól tartózkodni, úgy kell tekinteni, hogy a hitelezőnek minden
egyes szerződésszegés esetében külön joga áll fenn.
3.
szakasz Az elévülés meghosszabbodása
181. cikk
Az elévülés nyugvása bírósági vagy egyéb eljárás esetén
1.
Mindkét elévülés nyugszik attól az időponttól,
amikor a jog érvényesítésére szolgáló bírósági eljárás megindul.
2.
Az elévülés mindaddig nyugszik, amíg az ügyben
jogerős határozat nem születik, vagy az ügyet más módon nem rendezik.
Amennyiben az eljárás az elévülési idő utolsó hat hónapján belül érdemi
döntés nélkül ér véget, az elévülési idő az eljárás végének
időpontját követő hat hónapnál hamarabb nem jár le.
3.
Az (1) és (2) bekezdést kell alkalmazni a
megfelelő módosításokkal a választottbírósági eljárásokra, a
közvetítői eljárásokra, azon eljárásokra, amelyben a két fél közötti
kérdés eldöntését kötelező erejű határozatot hozó harmadik személyre
bízzák, és minden olyan eljárásra, amelyet a joggal kapcsolatos határozat
elérése vagy a fizetésképtelenség elkerülése érdekében kezdeményeztek.
4.
Közvetítés alatt olyan strukturált eljárás értendő
– függetlenül megnevezésétől vagy az arra való hivatkozástól – amelyben
egy jogvitában részt vevő két vagy több fél önkéntes alapon,
közvetítő segítségével maga kísérli meg vitájának megállapodással
történő rendezését. Ezt a folyamatot kezdeményezhetik a felek, illetve
javasolja vagy elrendelheti a bíróság, vagy előírhatja nemzeti jogszabály.
A közvetítés a felek megállapodásával, illetve a közvetítő vagy a felek
valamelyikének nyilatkozatával fejeződik be.
182. cikk
Az elévülési idő meghosszabbodása tárgyalások esetén
Ha a felek tárgyalást folytatnak a jogról vagy
azokról a körülményekről, amelyekből a joggal kapcsolatos követelés
eredhet, egyik elévülési idő sem jár le a tárgyalások során tett utolsó
közlést, vagy az azt követő egy év letelte előtt, hogy az egyik fél
közölte a másikkal, hogy nem kívánja folytatni a tárgyalásokat.
183. cikk
Az elévülési idő meghosszabbodása cselekvőképtelenség esetén
Ha egy cselekvőképtelen személynek nincs
képviselője, az adott személy jogának egyik elévülési ideje sem jár le a
cselekvőképtelenség megszűnését vagy a képviselő kinevezését
követő egy év letelte előtt.
4. szakasz Az elévülés megszakadása
184. cikk
Megszakadás elismerés következtében
Ha az adós részleges fizetés, kamatfizetés,
biztosítékadás, beszámítás útján vagy bármely egyéb módon elismeri a
hitelező vele szembeni jogát, egy új rövid elévülési idő
kezdődik.
5.
szakasz Az elévülés joghatásai
185. cikk
Az elévülés joghatásai
1.
A megfelelő elévülési idő lejártát
követően az adós jogosult visszautasítani a szóban forgó kötelezettség
teljesítését, a hitelező pedig elveszíti a szerződésszegés miatti
minden jogorvoslati lehetőségét, a teljesítés visszatartásának
kivételével.
2.
Bármit is fizetett ki vagy utalt át az adós a
szóban forgó kötelezettség teljesítéseként, az nem követelhető vissza
pusztán azon az alapon, hogy az elévülési idő a teljesítés idején már
lejárt.
3.
A kamatfizetésre vonatkozó jog és más járulékos
jogok elévülési ideje nem járhat le később, mint az alapjogé.
6.
szakasz Módosítás megállapodás útján
186. cikk
Az elévülésre vonatkozó megállapodások
1.
E fejezet szabályait a felek megállapodása
módosíthatja, különösen az elévülési idő rövidítése vagy meghosszabbítása
terén.
2.
A rövid elévülési idő nem csökkenthető
egy év alá, és nem lehet hosszabb tíz évnél.
3.
A hosszú elévülési idő nem csökkenthető
egy év alá, és nem lehet hosszabb harminc évnél.
4.
A felek nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem
térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását.
5.
Kereskedő és fogyasztó közötti
szerződésben e cikk nem alkalmazható a fogyasztó kárára.
1.
Függelék
Az elállásra vonatkozó tájékoztatási minta
Elállási jog
Ön 14 napon belül
indokolás nélkül elállhat e szerződéstől.
Az elállási határidő az első naptól
számított tizennegyedik napon jár le.
Az elállási jog gyakorlásához Önnek
egyértelmű nyilatkozatban (pl. postán küldött levélben, fax vagy e-mail
útján) értesítenie kell minket (2) a szerződéstől való elállásra
vonatkozó döntéséről. Használhatja a csatolt elállási formanyomtatványt,
de ez nem kötelező. 3
Az elállási határidő betartásához
elegendő az, ha Ön az elállási joga gyakorlásáról szóló értesítést az
elállási határidő lejártát megelőzően elküldi.
Az elállás
hatásai
Ha Ön eláll a szerződéstől, mi
minden Öntől átvett minden kifizetést – ideértve a szállítási költségeket
(kivéve azokat a többletköltségeket, amelyek az Ön választása szerinti és az
általunk kínált normál szállítás legolcsóbb módjától eltérő szállítási
módból adódnak) –késedelem nélkül a lehető leghamarabb, de legkésőbb 14
nappal azt követően, hogy tudomást szerzünk az Ön elállásra vonatkozó
döntéséről, visszatérítünk az Ön részére. A visszatérítést az eredeti
fizetéssel azonos fizetési módon teljesítjük, kivéve, ha Önnel kifejezetten
másként állapodtunk meg. Önre nézve a visszatérítés semmi esetre sem fog
díjfizetési kötelezettséget keletkeztetni. 4
5
6
Kitöltési útmutató:
1            Illessze be az alábbi szövegek
egyikét az idézőjelek közé:
a)      kapcsolódó szolgáltatási szerződés,
víz, gáz vagy elektromosság szolgáltatásáról szóló szerződés (amennyiben
ezeket nem korlátozott térfogatban vagy meghatározott mennyiségben ajánlják fel
értékesítésre), illetve távfűtés szolgáltatás vagy nem birtokba
vehető adathordozón nyújtott digitális tartalom esetén: „a szerződés
megkötésekor.”;
b)      adásvételi szerződés esetében:
„amikor Ön vagy az Ön által kijelölt, a szállítótól eltérő harmadik fél az
árut fizikailag birtokba veszi.”;
c)      egy megrendelésben rendelt, de külön
átadott több áru esetén: „amikor Ön vagy az Ön által kijelölt, a szállítótól
eltérő harmadik fél az utolsó árut fizikailag birtokba veszi.”;
d)      több tételből vagy darabból álló
áruk átadására vonatkozó szerződés esetén: „amikor Ön vagy az Ön által
kijelölt, a szállítótól eltérő harmadik fél az utolsó tételt vagy darabot
fizikailag birtokba veszi.”;
e)      amennyiben a szerződés tárgya áruk
rendszeres szállítása meghatározott időszak alatt: „amikor Ön vagy az Ön
által kijelölt, a szállítótól eltérő harmadik fél az első árut
fizikailag birtokba veszi.”;
2            Tüntesse fel a nevét, a címét,
valamint – amennyiben rendelkezik ezekkel – telefonszámát, faxszámát és e-mail
címét.
3            Amennyiben Ön a honlapján biztosítja
a fogyasztó számára a szerződéstől való elállásra vonatkozó
információk elektronikus formában történő kitöltését és benyújtását,
illessze be az alábbiakat: „Önnek arra is lehetősége van, hogy honlapunkon
[illessze be az internetcímet] elektronikus úton töltse ki és nyújtsa be az
elállási formanyomtatványt, vagy bármely egyéb egyértelmű nyilatkozatot.
Amennyiben él ezzel a lehetőséggel, tartós adathordozó (pl.: e-mail) útján
haladéktalanul visszaigazoljuk Önnek az elállási nyilatkozat hozzánk való
beérkeztét.”
4            Adásvételi szerződés esetén, ha
elállás esetére nem ajánlotta fel az áru visszaszállítását, illessze be az
alábbiakat: „Jogunk van visszatartani a visszatérítést addig, amíg nem kapjuk
vissza az árut, vagy Ön bizonyítékot nem szolgáltat arra, hogy az árut
visszaküldte, attól függően, hogy e kettő közül melyik következik be
hamarabb.”
5            Ha a fogyasztóhoz a
szerződéssel kapcsolatban áru érkezett, a következő szövegrészt kell
beilleszteni:
a)      illessze be vagy azt, hogy:
–
„Visszaszállítjuk az árukat.”; vagy azt, hogy
–
„Ön köteles késedelem nélkül, de legkésőbb a
elállásról szóló értesítés napját követő 14. napon visszaküldeni vagy
átadni az árut nekünk vagy _____[szükség esetén illessze be az áru átvételére
felhatalmazott személy nevét és címét]. E határidőt betartottnak kell
tekinteni, ha Ön az árut a 14 napos határidő lejártát megelőzően
visszaküldi.”
b)      illessze be vagy azt, hogy:
–
„Mi viseljük az áru visszaszállításának
költségeit.”; vagy azt, hogy
–
„Önnek kell viselnie az áru visszaszállításának
közvetlen költségeit.”; vagy azt, hogy
–
Amennyiben távollevők között létrejött
szerződés esetében nem ajánlja fel az áru visszaszállításának költségeit,
és az áru rendes körülmények között természeténél fogva nem küldhető
vissza postai úton: „Önnek kell viselnie az áru visszaszállításának közvetlen
költségeit, ___ EUR [illessze be az összeget].”; vagy amennyiben az áruk
visszaszállításának költségeit nem lehet ésszerűen előre kiszámolni:
„Önnek kell viselnie az áruk visszaszállításának közvetlen költségeit. A
becsült maximális költség körülbelül ___ EUR [illessze be az összeget].”; vagy
azt, hogy
–
Ha üzlethelyiségen kívül kötött szerződés
esetében az áru természeténél fogva rendes körülmények között nem küldhető
vissza postai úton, és azt a szerződés megkötésekkor a fogyasztó otthonába
szállították: „Saját költségünkön visszaszállítjuk az árut.”
c)      „Ön csak az áru természetének,
jellemzőinek és működésének megállapításához szükséges kezelésén
kívüli árukezelésből adódó értékcsökkenésért felel.”
6            Kapcsolódó szolgáltatások nyújtására
irányuló szerződés esetén illessze be az alábbiakat: „Amennyiben Ön az elállási
időszak alatt kérte a kapcsolódó szolgáltatás nyújtásának megkezdését, ki
kell fizetnie a szerződéstől való elállásról szóló értesítés
megküldéséig nyújtott szolgáltatásnak a szerződés teljes tartamához
viszonyított arányos értékét.”
2.
Függelék
Elállási
formanyomtatvány
(csak a
szerződéstől való elállási szándék esetén töltse ki is juttassa
vissza)
–
Címzett [ide a kereskedő nevét, címét,
valamint – amennyiben rendelkezik ilyennel– faxszámát és e-mail címét kell
beírnia]:
–
Alulírott/ak* kijelenti/k, hogy alulírott/ak*
eláll/nak az alábbi áruk adásvételétre/az alábbi digitális tartalom
szolgáltatására/az alábbi kapcsolódó szolgáltatás igénybevételére irányuló
szerződéstől*
–
Megrendelés időpontja*/átvétel időpontja*
–
Fogyasztó(k) neve
–
Fogyasztó(k) címe
–
A fogyasztó(k) aláírása (kizárólag papíralapú
értesítés esetén)
–
Dátum

*        A megfelelő rész törlendő.
II. MELLÉKLET
SZABVÁNYOS TÁJÉKOZTATÓ
Az Ön által megkötni kívánt szerződésre a
közös európai adásvételi jog fog vonatkozni, amely a nemzeti szerződési
joghoz képest egy választható rendszer, ami a határon átnyúló ügyleteknél áll a
fogyasztók rendelkezésére. Ezek a szabályok az Európai Unió egész területén
azonosak, és céljuk, hogy magas szintű védelmet biztosítsanak a fogyasztók
számára.
Ezek a
szabályok csak akkor alkalmazhatóak, ha Ön kifejezi egyetértését, hogy a
szerződésre a közös európai adásvételi jog vonatkozzon.
Az is
előfordulhat, hogy Ön beleegyezett abba, hogy a szerződést telefonon
keresztül vagy más módon (például SMS útján) kösse meg, így nem volt
lehetősége arra, hogy ezt a tájékoztatót előzetesen megkapja. Ebben
az esetben a szerződés csak akkor válik érvényessé, miután Ön megkapta ezt
a tájékoztatót és visszaigazolta a beleegyezését.
Az alábbiakban megtalálja az Ön
alapvető jogainak ismertetését.
A KÖZÖS EURÓPAI ADÁSVÉTELI JOG: A
LEGFONTOSABB FOGYASZTÓI JOGOK ÖSSZEFOGLALÁSA
Az Ön jogai a szerződés aláírását
megelőzően
A kereskedő köteles tájékoztatni Önt a
szerződéssel kapcsolatos fontos információkról, például a
termékről és annak valamennyi adót és díjat tartalmazó áráról, továbbá a
kereskedő elérhetőségéről. A tájékoztatásnak részletesebbek kell
lennie, amennyiben Ön a kereskedő üzlethelyiségén kívül vásárol valamit,
vagy ha egyáltalán nem találkozik személyesen a kereskedővel, ha például
telefonon keresztül vagy az interneten vásárol. Ha ez a tájékoztatás hiányos
vagy téves, Ön kártérítésre jogosult.
Az Ön jogai a szerződés aláírását
követően
A legtöbb esetben 14 nap áll az Ön
rendelkezésére, hogy elálljon a vételtől, ha az árut a
kereskedő üzlethelyiségén kívül vásárolta, vagy ha a vásárlás
időpontjáig nem találkozott a kereskedővel (például internetes vagy
telefonos vásárlás esetén). A kereskedő köteles Önt tájékoztatni és egy
elállási formanyomtatványt[23]
biztosítani. Ha a kereskedő ezt nem tette meg, Ön egy éven belül állhat el
a szerződéstől.
Mit tehet, ha a termék hibás vagy nem a
megegyezés szerint szállítják le? Ön a következők
közül választhat: 1) A termék leszállítása, 2) kicserélése vagy 3) kijavítása. 4)
Árcsökkentés kérése. 5) A jelentéktelen hiba esetét kivéve elállhat a
szerződéstől, ebben az esetben visszaszolgáltatja a terméket és megilleti
Önt az ár visszatérítése. 6) Kártérítést kérhet az Önt ért hátrányokért.
Mindaddig nem kell megfizetnie az árat, amíg meg nem kapja a hibátlan terméket.
Önnek hasonló jogai vannak, ha a
kereskedő nem a szerződésben megígértek szerint teljesít egy
kapcsolódó szolgáltatást. Miután azonban Ön panaszt tett a
kereskedőnél,a kereskedő általában jogosult először megkísérelni
hibátlanul nyújtani a kapcsolódó szolgáltatást. Önnek csak a kereskedő
ismételt hibázását követően van joga választani a következők közül: 1)
ismét felkéri a kereskedőt a kapcsolódó szolgáltatás nyújtására, 2) nem
fizeti ki az árat, amíg a kapcsolódó szolgáltatást nem teljesítik hibátlanul, 3)
árcsökkentést kér, vagy 4) kártérítést kér. 5) A kapcsolódó szolgáltatás nyújtásának
jelentéktelen hibája esetét kivéve el is állhat a szerződéstől és
kérheti az ár visszatérítését. A jogainak érvényesítésére rendelkezésre álló
határidő, ha a termék hibás vagy nem a megállapodás szerint szállítják: 2
év áll rendelkezésére a jogainak érvényesítésére azt követően, hogy
észlelte vagy észlelnie kellett volna azt, hogy a kereskedő valamit nem a
szerződésben foglaltak szerint teljesített. Amennyiben az ilyen probléma
csak nagyon későn derül ki, a jogainak érvényesítésére rendelkezésre álló
legvégső határidő az attól az időponttól számított 10 év, amikor
a kereskedőnek az árut le kellett szállítania, a digitális tartalmat
szolgáltatnia kellett, vagy a kapcsolódó szolgáltatást nyújtania kellett.
A tisztességtelen feltételek elleni
védelem: A kereskedő által alkalmazott
tisztességtelen általános szerződési feltételek jogilag nem kötelezők
Önre nézve.
A jogok fenti felsorolása nem teljes és
nem tartalmaz minden részletet. Itt érheti el a közös európai adásvételi
jog teljes szövegét. Kérjük, olvassa el figyelmesen a szerződését.
Vita esetén érdemes lehet jogi tanácsot
kérnie.
[1]               A vállalkozások közötti ügyletekben alkalmazott európai
szerződési jogról szóló 2011. évi 320. Eurobarométer-felmérés
15. o., valamint a fogyasztói ügyletekben alkalmazott európai szerződési
jogról szóló 2011. évi 321. Eurobarométer-felmérés, 19. o.
[2]               HL L 177., 2008.7.4., 6. o.
[3]               A vállalkozások közötti ügyletekben alkalmazott európai
szerződési jogról szóló 2011. évi 320. Eurobarométer-felmérés
15. o., valamint a fogyasztói ügyletekben alkalmazott európai szerződési
jogról szóló 2011. évi 321. Eurobarométer-felmérés, 19. o.
[4]               A. Turrini és T. Van Ypersele, Traders,
courts and the border effect puzzle, Regional Science and Urban Economics, 40, 2010, 82. o. "Analysing international trade across OECD countries we show that controlling for countries specific factors, distance, the presence of
common border and common language […], similar legal systems have a significant
impact on trade […]. If two countries share common origins for their legal
system, on average they exhibit trade flows 40% larger." („Az
OECD-országok közötti nemzetközi kereskedelem elemzése azt mutatja, hogy ezen
országok sajátos tényezői, a távolság, a közös határszakasz és a közös
nyelv […] a hasonló jogrendszer jelentős hatást gyakorolnak a
kereskedelemre […] Ha két ország közös eredetű jogrendszerrel rendelkezik,
átlagosan 40%-kal magasabb kereskedelmi forgalmat bonyolítanak le.”)
[5]               COM(2001) 398 végleges, 2001.7.11.
[6]               COM(2010) 348 végleges.
[7]               Az egységes piaci intézkedéscsomag COM(2011) 206
végleges, 2011.4.13.. 19. o., és az éves növekedési jelentésnek az Európa 2020
kapcsán elért haladásról szóló 1. melléklete (COM (2011) 11 – A1/2, 2010.1.12. 5.
o.) szintén említik az európai szerződési jogi kezdeményezést.
[8]               COM (2010) 245 végleges, 2010.8.26., 13. o.
[9]               A kivételek közé tartoznak az Egyesült Királyság,
Írország, Portugália és Málta.
[10]             Az Európai Parlament és a Tanács 2000/31/EK irányelve (2000. június 8.)
a belső piacon az információs társadalommal összefüggő
szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi
vonatkozásairól, HL L 178., 2000.7.17., 1–16. o.
[11]             HL L 177., 2008.7.4., 6. o.
[12]             HL L 199., 2007.7.31., 40. o.
[13]             HL L 124, 2003.5.20., 36. o.
[14]             HL L 105., 2010.4.27., 109. o.
[15]             A Bizottság közleménye az uniós szintű
igazságszolgáltatás iránti bizalom felépítéséről: az európai igazságügyi
képzés új dimenziója, COM(2011) 551 végleges, 2011.9.13.
[16]             HL L 376., 2006.12.27., 36. o.
[17]             HL C , , . o
[18]             HL C , , . o
[19]             HL L 177., 2008.7.4., 6. o.
[20]             HL L 199., 2007.7.31., 40. o.
[21]             HL L 124., 2003.5.20., 36. o.
[22]             HL L 376., 2006.12.27.,
36. o.
[23]             Illesszen be egy hivatkozást.