               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.8.26.
            COM(2020) 432 final
            2020/0204(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az Európai Unió által az AKCS–EU Miniszterek Tanácsában az AKCS–EU Miniszterek Tanácsának az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések elfogadásáról szóló, 2019. december 17-i 3/2019 határozat [2020/2] módosítása tekintetében képviselendő álláspontról

               INDOKOLÁS

               1. A javaslat tárgya

               E bizottsági határozat tárgya az Unió által az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságában az EU és az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok (a továbbiakban: AKCS-államok) csoportja között 2000. június 23-án Cotonouban aláírt partnerségi megállapodás
                  1
                (a továbbiakban: Cotonoui Partnerségi Megállapodás) 95. cikkének (4) bekezdésén alapuló átmeneti intézkedések tervezett elfogadásáról szóló 3/2019 határozatának (a továbbiakban: átmeneti intézkedésekről szóló határozat)
                  2
                módosításával kapcsolatban képviselendő álláspont meghatározásáról szóló tanácsi határozatjavaslat. A Bizottság javasolja, hogy a Cotonoui Partnerségi Megállapodás valamennyi rendelkezésének alkalmazását újra hosszabbítsák meg 2021. június 30-ig, illetve az Unió és az AKCS-államok közötti új partnerségi megállapodás hatálybalépéséig, attól függően, hogy melyik a korábbi időpont.

               2.A JAVASLAT HÁTTERE

               2.1.A Cotonoui Partnerségi Megállapodás

               A Cotonoui Partnerségi Megállapodás 2000 óta biztosít keretet az EU 79 AKCS-országgal fenntartott kapcsolataihoz. A megállapodást 20 éves időtartamra kötötték meg, mely 2000. március 1-jétől 2020. február 29-ig tart. A megállapodást ezt követően 2005-ben és 2010-ben felülvizsgálták.

               2019. december 17-én az átmeneti intézkedésekről szóló határozattal meghosszabbították a Cotonoui Partnerségi Megállapodás rendelkezései alkalmazásának időbeli hatályát 2020. december 31-ig vagy az új megállapodás hatálybalépéséig, illetőleg az Unió és az AKCS-államok közötti új megállapodás ideiglenes alkalmazásáig, attól függően, hogy melyik következik be előbb.

               Az új AKCS–EU partnerségi megállapodásra irányuló tárgyalások 2018 szeptemberében kezdődtek meg és jelenleg is folyamatban vannak. A Covid19-világjárvány okozta késedelmek miatt ugyanakkor egyértelművé vált, hogy az említett tárgyalások nem fognak kellő időben eredményre vezetni ahhoz, hogy az új megállapodás a fenti 2020. december 31-i lejárati határidőre alkalmazható legyen. Ez a helyzet azt eredményezné, hogy egy ideig jogi keret nélkül maradnának az EU–AKCS kapcsolatok, ezért a problémára megoldást kell találni.

               2.2.Az AKCS–EU Miniszterek Tanácsa

                  Az AKCS–EU Miniszterek Tanácsa a megállapodás által létrehozott miniszteri szintű szerv (a Cotonoui Partnerségi Megállapodás 15. cikke). A Miniszterek Tanácsa egyrészről az Európai Unió Tanácsának és az Európai Bizottságnak a tagjaiból, másrészről pedig minden egyes AKCS-állam kormányának egy-egy tagjából áll. A Miniszterek Tanácsának feladata többek között a Cotonoui Partnerségi Megállapodás végrehajtásához és alkalmazásához szükséges határozatok meghozatala. A Miniszterek Tanácsa a felek egyetértésével hozza határozatait. A Miniszterek Tanácsának határozatai csak akkor érvényesek, ha legalább i. az Európai Unió Tanácsa tagjainak fele (vagyis 14 uniós tagállam minisztere), ii. a Bizottság egy tagja, valamint iii. az AKCS-államok kormányait képviselő tagok kétharmada (vagyis 55 különböző AKCS-állam kormánytagja) jelen van.

               2.3.Átmeneti intézkedések

               A Cotonoui Partnerségi Megállapodás 95. cikke (4) bekezdésének második albekezdése kimondja: „A Miniszterek Tanácsa elfogad minden átmeneti intézkedést, amelyre szükség lehet az új megállapodás hatálybalépéséig.” A Cotonoui Partnerségi Megállapodás 95. cikke (4) bekezdésének második albekezdése értelmében átmeneti intézkedések alkalmazhatók a Cotonoui Partnerségi Megállapodás egésze vagy részei alkalmazhatóságának meghosszabbítása céljából, az új megállapodás alkalmazásának kezdőnapjáig (ideiglenes alkalmazás vagy hatálybalépés). Mivel az új megállapodás nem válik alkalmazandóvá a hatályos jogi keret lejárta előtt, az AKCS-országokhoz fűződő kapcsolat jogi, politikai és intézményi folytonosságának megőrzése érdekében meg kell hosszabbítani az elfogadott átmeneti intézkedéseket a hatályos megállapodás folyamatos alkalmazásának céljából.

               2.4.Az átmeneti intézkedések AKCS–EU Nagykövetek Bizottsága általi módosítása

                  A Cotonoui Partnerségi Megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerint az átmeneti intézkedésekről szóló határozatot az AKCS–EU Miniszterek Tanácsa hozza meg. Ugyanakkor a Cotonoui Partnerségi Megállapodás 15. cikkének (4) bekezdése értelmében a Miniszterek Tanácsa hatásköreit átruházhatja a Nagykövetek Bizottságára. E célból a Miniszterek Tanácsa 2019. május 23-án átruházta az átmeneti intézkedésekről szóló határozat elfogadására vonatkozó hatáskörét a Nagykövetek Bizottságára
                     3
                  . A Cotonoui Partnerségi Megállapodás 16. cikkének (2) bekezdése szerint a Nagykövetek Bizottsága a felekre kötelező érvényű határozatokat fogadhat el vagy módosíthat a Miniszterek Tanácsa által ráruházott megbízatáson belül.

                  A Nagykövetek Bizottsága eljárási szabályzatának
                     4
                   1. cikke szerint rendszeresen ülésezik, különösen a Miniszterek Tanácsa üléseinek előkészítése céljából, illetve szükség esetén valamely fél kérésére. E rugalmasságnak köszönhetően a Nagykövetek Bizottsága biztosítani tudja, hogy az átmeneti intézkedésekről szóló határozatot időben, legkésőbb 2020 októberében módosítsák.

                  Ezért az AKCS–EU Nagykövetek Bizottsága az egyik ülésén az átmeneti intézkedésekről szóló határozat módosításának elfogadását tervezi (a továbbiakban: tervezett jogi aktus). A tervezett jogi aktus célja, hogy a teljes Cotonoui Partnerségi Megállapodás alkalmazásának időbeli hatályát kiterjessze 2021. június 30-ig, illetve az Unió és az AKCS-államok közötti új partnerségi megállapodás hatálybalépéséig vagy ideiglenes alkalmazásáig, attól függően, hogy melyik a korábbi időpont.

               3.Az Unió által képviselendő álláspont

                  A Bizottság javasolja, hogy módosítsák a Cotonoui Partnerségi Megállapodás átmeneti intézkedésekről szóló jelen határozatát a Cotonoui Partnerségi Megállapodás alkalmazhatóságának 2021. június 30-ig történő meghosszabbítása céljából, kivéve, ha az új megállapodás az említett időpont előtt hatályba lép vagy ideiglenesen alkalmazandóvá válik.

                  A fentiekre tekintettel a javasolt uniós álláspontot az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságának ülésén el kell elfogadni.

               4.Jogalap

               4.4.Eljárási jogalap

               4.1.1.Alapelvek

               Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 218. cikkének (9) bekezdése határozatok elfogadásáról rendelkezik „a megállapodásokkal létrehozott szervekben az Unió által képviselendő álláspontok kialakítására vonatkozóan, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró jogi aktust kell elfogadnia, kivéve a megállapodás intézményi kereteit kiegészítő vagy módosító jogi aktusokat”.

               A „joghatással bíró jogi aktus” fogalmába beletartoznak a nemzetközi jognak a kérdéses szervet szabályozó szabályai szerint joghatással bíró jogi aktusok. Ezenfelül a fogalom magában foglalja azokat az eszközöket is, amelyek a nemzetközi jog szerint nem bírnak kötelező erővel, de „meghatározó módon befolyásolják az uniós jogalkotó által [...] elfogadott szabályozás tartalmát”
                  5
               .

               4.1.2.A jelen esetre történő alkalmazás

               A 2000. június 23-án Cotonouban aláírt AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikke (4) bekezdésének második albekezdése értelmében átmeneti intézkedések alkalmazhatók a Cotonoui Partnerségi Megállapodás egésze vagy részei alkalmazhatóságának meghosszabbítása céljából, az új megállapodás alkalmazásának kezdőnapjáig (ideiglenes alkalmazás vagy hatálybalépés az összes fél általi megerősítést követően): „A Miniszterek Tanácsa elfogad minden átmeneti intézkedést, amelyre szükség lehet az új megállapodás hatálybalépéséig.”

               Ezért egyértelmű, hogy az AKCS–EU Nagykövetek Bizottsága által elfogadandó jogi aktus joghatással bíró jogi aktus. A megállapodás 15. és 16. cikkének megfelelően a Nagykövetek Bizottságának tervezett jogi aktusa a nemzetközi jog szerint kötelező érvényű lesz.

               A Nagykövetek Bizottságát a Cotonoui Partnerségi Megállapodás 16. cikke alapján hozták létre.

               Az Európai Unió tagállamaival együtt a Cotonoui Partnerségi Megállapodás szerződő fele, ezért a Nagykövetek Bizottságának tervezett határozata kötelező lesz rá nézve.

               Ezért a javasolt határozat eljárási jogalapja az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése.

               4.2.Anyagi jogalap

               4.2.1.
                     Alapelvek

               Az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozat anyagi jogalapja elsősorban azon tervezett jogi aktus célkitűzésétől és tartalmától függ, amellyel kapcsolatban az Unió által képviselendő álláspont meghatározásra kerül. Amennyiben a tervezett jogi aktus kettős célkitűzést követ, vagy két összetevőből áll, és ezek egyike elsődlegesként vagy döntő jellegűként azonosítható, míg a másik csak járulékos jellegű, az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozatot egyetlen anyagi jogalapra, azaz az elsődleges, illetve döntő jellegű célkitűzés vagy összetevő által megkövetelt anyagi jogalapra kell alapítani.

               4.2.2.
                     A jelen esetre történő alkalmazás

                     6
                  A tervezett jogi aktus elsődleges célkitűzése és tartalma a következő területtel kapcsolatos: a Cotonoui Partnerségi Megállapodás egészének működése, nevezetesen alkalmazásának a lejárat tervezett időpontján túli kiterjesztése. A Tanács határozatának anyagi jogalapját ezért a Cotonoui Partnerségi Megállapodás egésze fényében kell meghatározni.

               A Cotonoui Partnerségi Megállapodást társulási megállapodásként kötötték meg és ezért az Európai Közösséget létrehozó szerződés 310. cikkén alapult, mely az EUMSZ 217. cikkének felel meg. Következésképpen a javasolt határozat anyagi jogalapja az EUMSZ 217. cikke.

               4.3. Következtetés

                     7
                  A javasolt határozat jogalapja az EUMSZ 217. cikke, összefüggésben az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdésével, amely az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságában az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések elfogadásáról szóló határozat elfogadása tekintetében az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról szóló, 2019. november 18-i (EU) 2019/1932 tanácsi határozat jogalapja.

               2020/0204 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az Európai Unió által az AKCS–EU Miniszterek Tanácsában az AKCS–EU Miniszterek Tanácsának az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések elfogadásáról szóló, 2019. december 17-i 3/2019 határozat [2020/2] módosítása tekintetében képviselendő álláspontról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 217. cikkére, összefüggésben 218. cikke (9) bekezdésével,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               mivel:

               (1)Az egyrészről az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok (a továbbiakban: AKCS-államok) csoportja, másrészről az Európai Unió és tagállamai közötti partnerségi megállapodást (a továbbiakban: AKCS–EU partnerségi megállapodás)
                  8
                2000. június 23-án Cotonouban aláírták. Az AKCS–EU partnerségi megállapodás 2003. április 1-jén lépett hatályba, és az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságának az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések elfogadásáról szóló, 2019. december 17-i 3/2019 határozattal [2020/2] (a továbbiakban: az átmeneti intézkedésekről szóló határozat)
                  9
                összhangban 2020. december 31-ig kell alkalmazni.

               (2)Az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikke (4) bekezdésének első albekezdésével összhangban 2018 szeptemberében elindították az új AKCS–EU partnerségi megállapodásról szóló tárgyalásokat. Az új megállapodás a Covid19-világjárvány okozta késedelmek miatt nem lesz alkalmazásra kész a jelenlegi AKCS–EU partnerségi megállapodás lejárati időpontjában. Ezért az átmeneti intézkedésekről szóló határozatot módosítani kell a jelenlegi AKCS–EU partnerségi megállapodás rendelkezései alkalmazásának további meghosszabbítása érdekében.

               (3)Az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikke (4) bekezdésének második albekezdése értelmében a Miniszterek Tanácsa az új megállapodás hatálybalépéséig esetlegesen szükségessé váló átmeneti intézkedéseket fogadhat el.

               (4)Az AKCS–EU partnerségi megállapodás 15. cikkének (4) bekezdése értelmében az AKCS–EU Miniszterek Tanácsa 2019. május 23-án minden olyan átmeneti intézkedés elfogadására vonatkozó hatáskört átruházott az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságára
                  10
               , amelyre szükség lehet az új megállapodás hatálybalépéséig. Az AKCS–EU Nagykövetek Bizottsága rendszeresen ülésezni fog, mely ülésen határozatot fog hozni az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések módosításáról.

               (5)Helyénvaló meghatározni az Unió által az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságában képviselendő álláspontot, mivel a határozat kötelező érvényű lesz az Unióra nézve.

               (6)Az AKCS–EU partnerségi megállapodás rendelkezései továbbra is alkalmazandók lesznek az egyrészről az Unió és tagállamai, és másrészről az AKCS-államok közötti kapcsolatok folyamatosságának biztosítása céljából. Ennek megfelelően a módosított átmeneti intézkedések nem az AKCS–EU partnerségi megállapodásnak az annak 95. cikke (3) bekezdése szerinti módosítására irányulnak,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               Az AKCS–EU Nagykövetek Bizottsága ülésén az Unió által képviselendő álláspont a következő: az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) cikke alapján módosítani kell az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságának az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések elfogadásáról szóló, 2019. december 17-i 3/2019 határozatát [2020/2] annak érdekében, hogy meghosszabbítsák az AKCS–EU partnerségi megállapodás alkalmazási időtartamát 2021. június 30-ig, illetve az Unió és az AKCS-államok közötti új partnerségi megállapodás hatálybalépéséig vagy ideiglenes alkalmazásáig, attól függően, hogy melyik a korábbi időpont.

               2. cikk

               Ennek a határozatnak a Bizottság a címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        A Tanács határozata (2002. december 19.) a 2000. június 23-án Cotonouban aláírt, egyrészről az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok, másrészről az Európai Közösség és tagállamai között létrejött partnerségi megállapodás elfogadásáról (HL L 65., 2003.3.8., 27. o.).

                     (2)

                        Az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságának 3/2019 határozata (2019. december 17.) az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések elfogadásáról [2020/2].

                     (3)

                        Az AKCS–EU Miniszterek Tanácsának 1/2019 határozata (2019. május 23.) az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedésekről szóló határozat elfogadására vonatkozó hatásköröknek az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságára történő átruházásáról [2019/920] (HL L 146., 2019.6.5., 114. o.).

                     (4)

                        Az AKCS–EU Miniszterek Tanácsa 3/2005 határozata (2005. március 8.) az AKCS–EK Nagykövetek Bizottsága eljárási szabályzatának elfogadásáról (HL L 95., 2005.4.14., 51. o.).

                     (5)

                        A Bíróság 2014. október 7-i ítélete, Németország kontra Tanács, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61–64. pont.

                     (6)

                        Lásd a C-244/17. sz., Bizottság kontra Tanács (Kazahsztán) ügyben hozott bírósági ítéletet [ECLI:EU:C:2018:662], 40. o., és az abban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.

                     (7)

                        HL L 300., 2019.11.21., 1. o.

                     (8)

                        A Luxembourgban 2005. június 25-én aláírt (HL L 209., 2005.8.11., 27. o.) és az Ouagadougouban 2010. június 22-én aláírt (HL L 287., 2010.11.4., 3. o.) megállapodások által módosított megállapodás (HL L 317., 2000.12.15., 3. o.).

                     (9)

                        Az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságának 3/2019 határozata (2019. december 17.) az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedések elfogadásáról [2020/2].

                     (10)

                        Az AKCS–EU Miniszterek Tanácsának 1/2019 határozata (2019. május 23.) az AKCS–EU partnerségi megállapodás 95. cikkének (4) bekezdése szerinti átmeneti intézkedésekről szóló határozat elfogadására vonatkozó hatásköröknek az AKCS–EU Nagykövetek Bizottságára történő átruházásáról [2019/920] (HL L 146., 2019.6.5., 114. o.).


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.9.7.
            COM(2020) 488 final
            2020/0243(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az Európai Unió által az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezmény keretében az Egyesült Királyság által benyújtott, az említett egyezményhez való csatlakozás iránti kérelemmel kapcsolatban képviselendő álláspontról, valamint az (EU) 2019/510 tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről

               INDOKOLÁS

               E javaslat tárgya az Unió által az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezmény (a továbbiakban: NEAFC-egyezmény) keretében Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának (a továbbiakban: Egyesült Királyság) az említett egyezményhez – az átmeneti időszak alatt saját jogon – történő csatlakozásával kapcsolatban képviselendő álláspont meghatározásáról szóló határozat.

               1.A JAVASLAT HÁTTERE

               2017. március 29-én az Egyesült Királyság az Európai Unióról szóló szerződés 50. cikkének megfelelően bejelentette az Európai Tanácsnak az Európai Unióból való kilépésre vonatkozó szándékát.

               Az Unió és az Egyesült Királyság az Európai Unióról szóló szerződés 50. cikke alapján tárgyalásokat folytatott a kilépésről rendelkező megállapodásról. A kilépésről rendelkező megállapodásról, valamint az EU és az Egyesült Királyság közötti jövőbeli kapcsolatok keretének meghatározásáról szóló politikai nyilatkozatról 2019. október 17-én született megegyezés. A kilépésről rendelkező megállapodás
                  1
                ezt követően, 2020. február 1-jén hatályba lépett.

               A kilépésről rendelkező megállapodás 127. cikkének (1) bekezdése meghatároz egy átmeneti időszakot, amely alatt az uniós jog továbbra is alkalmazandó lesz az Egyesült Királyságra vonatkozóan és az Egyesült Királyságban (a továbbiakban: átmeneti időszak). Az átmeneti időszak 2020. december 31-én ér véget. A kilépésről rendelkező megállapodás 129. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az átmeneti időszak alatt az Egyesült Királyságot kötik az Unió által, az Unió nevében eljáró tagállamok által, illetve az Unió és tagállamai által együttesen kötött nemzetközi megállapodásokból fakadó kötelezettségek. A kilépésről rendelkező megállapodás 129. cikkének (3) bekezdése arról rendelkezik, hogy a lojális együttműködés elvével összhangban az Egyesült Királyság az átmeneti időszak alatt tartózkodik minden olyan cselekedettől vagy kezdeményezéstől, amely valószínűleg sérti az Unió érdekeit, különösen bármely olyan nemzetközi szervezet, ügynökség, konferencia vagy fórum keretében, amelynek az Egyesült Királyság saját jogán részes fele.

               Az Unió tájékoztatta nemzetközi partnereit a kilépésről rendelkező megállapodásban előirányzott különös rendelkezésekről, amelyek értelmében az átmeneti időszak alatt az Egyesült Királyságot az Unió által megkötött nemzetközi megállapodások alkalmazásában tagállamnak kell tekinteni.

               A NEAFC-egyezmény fő célkitűzése az, hogy a felek „elősegítsék az Atlanti-óceán északkeleti körzete halászati erőforrásainak védelmét és optimális hasznosítását egy olyan kereten belül, amely alkalmas a halászatra kiterjesztett joghatóság szabályozására, és ennek megfelelően ösztönözzék az ezekkel az erőforrásokkal kapcsolatos nemzetközi együttműködést és konzultációt”. A NEAFC-egyezmény 1982. március 17-én hatályba lépett. Az Egyesült Királyság a NEAFC-egyezmény letéteményese.

               Az 1982. évi NEAFC-egyezmény azért váltotta fel az 1959. évi Északkelet-atlanti Halászati Egyezményt, mert az Európai Unió tagállamai független tagi minőségükben kiléptek az 1963. évi NEAFC-szervezetből, és mert a halászati övezetek határát az államok 200 mérföldre terjesztették ki 1977-ben. Az 1959. évi NEAFC-egyezmény ugyanakkor korábban a hálószembőség és a halászhálók, valamint a halak mérethatárainak szabályozásáról szóló 1946. évi egyezmény helyébe lépett.

               Az 1982. évi NEAFC-egyezmény módosítására 2004-ben (vitarendezési eljárások felvétele) és 2006-ban (a NEAFC-egyezmény összhangba hozatala a nemzetközi jog és a nemzetközi okmányok terén bekövetkezett fejleményekkel) került sor. A 2004. és a 2006. évi módosítások tekintetében nem mindegyik szerződő fél esetében folytatták le a teljes ratifikációs eljárást. A 2006. évi londoni nyilatkozat révén a felek megállapodtak abban, hogy a módosításokat önkéntes alapon alkalmazzák mindaddig, amíg a ratifikáció le nem zárul.

               A NEAFC-egyezmény alkalmazásában a szerződő felek létrehozták az Északkelet-atlanti Halászati Bizottságot (NEAFC). A NEAFC jogi személy, és más nemzetközi szervezetekkel fennálló kapcsolataiban és a szerződő felek területén a feladatai teljesítéséhez és céljai eléréséhez szükséges jogképességgel rendelkezik.

               A NEAFC-egyezmény hatálya alá tartozó területen öt szerződő fél van, melyek mindegyike parti állam: az Európai Unió (EU), Dánia (a Feröer szigetek és Grönland tekintetében), Izland, Norvégia és az Oroszországi Föderáció. Az Északkelet-atlanti halászatban ténylegesen érdekelt, lobogó szerinti államok együttműködő nem szerződő fél minősítést kaphatnak, ami lehetővé teszi számukra, hogy engedélyezzék a lobogójuk alatt közlekedő hajók számára, hogy a NEAFC-egyezmény hatálya alá tartozó területen folytassák tevékenységüket, amennyiben vállalják a NEAFC-intézkedések végrehajtását. Jelenleg hat együttműködő nem szerződő fél van: Bahama-szigetek, Curaçao, Kanada, Libéria, Panama és Új-Zéland.

               Az Európai Unió részes fele a NEAFC-egyezménynek
                  2
               , mivel annak tárgya a közös halászati politika hatálya alá tartozik, amelynek tekintetében az Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik. Az uniós jog értelmében a NEAFC-egyezmény hatálya kiterjed az egyes tagállamokra.

               A NEAFC az illetékes szervezeti egység, amely ajánlásokat fogad el a szerződő felek halászati joghatósága alá tartozó területeken (a szabályozási területen) kívül folytatott halászati tevékenységekre vonatkozó állománygazdálkodási intézkedésekre, valamint a szerződő felek halászati joghatósága alá tartozó területekre vonatkozóan, amennyiben az érintett szerződő fél ezt kéri. Az elfogadott ajánlások a szerződő felekre nézve kötelező érvényűvé válnak, kivéve, ha valamely szerződő fél kellő időben kifogást emel az ajánlással szemben.

               A NEAFC-egyezmény értelmében (az Európai Unió tagállamai kivételével) bármely állam bármikor csatlakozhat az egyezményhez, feltéve hogy az adott állam csatlakozási kérelmét a szerződő felek háromnegyede jóváhagyja. A kérelem akkor tekintendő jóváhagyottnak, ha a szerződő felek értesítésének időpontjától számított 90 napon belül a szerződő felek háromnegyede értesíti a letéteményest a kérelem jóváhagyásáról
                  3
               . A letéteményes a csatlakozást kérelmező államot és az összes szerződő felet értesíti a kérelem eredményéről. A csatlakozásra a csatlakozási okmánynak a letéteményesnél történő letétbe helyezésével kerül sor, és a csatlakozás az okmány átvételének napján lép hatályba.

               2019. január 8-án az Egyesült Királyság a NEAFC-egyezményhez való, szerződő félként történő csatlakozás iránti kérelmet nyújtott be. Ugyanezen a napon a letéteményes értesítette erről az Európai Bizottságot.

               Az (EU) 2019/510 tanácsi határozat
                  4
                meghatározta az Uniónak az Egyesült Királyság NEAFC-egyezményhez való csatlakozása iránti kérelme jóváhagyásával kapcsolatos álláspontot, és felhatalmazta a Bizottságot a NEAFC-egyezmény letéteményesének az uniós álláspontról történő tájékoztatására, ha az Egyesült Királyság Unióból való kilépésére a NEAFC-egyezmény 20. cikkének (4) bekezdésében említett értesítési időszak lejártáig, a kilépésről rendelkező megállapodás hiányában kerül sor.

               Az Egyesült Királyság csatlakozási kérelme nem felelt meg annak a feltételnek, hogy azt a szerződő felek háromnegyedének jóvá kell hagynia: a szerződő felek háromnegyedére lett volna szükség a határozatképességhez annak érdekében, hogy értesíthessék a letéteményest a kérelem jóváhagyásáról.

               A kilépésről rendelkező megállapodás 129. cikke (4) bekezdésének megfelelően az Egyesült Királyság az átmeneti időszak alatt a saját nevében nemzetközi megállapodásokra irányuló tárgyalásokat folytathat az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozó területeken, illetve aláírhat vagy megerősíthet ilyen nemzetközi megállapodásokat, feltéve, hogy ezek a megállapodások nem lépnek hatályba vagy alkalmazandók az átmeneti időszak alatt, kivéve, ha az Unió ezt engedélyezi. Az (EU) 2020/135 tanácsi határozat
                  5
                meghatározza az ilyen engedélyek megadásának feltételeit és eljárását.

               2020. április 3-i levelében az Egyesült Királyság értesítette az Európai Bizottságot azon szándékáról, hogy a saját nevében egyetértését adja ahhoz, hogy az átmeneti időszak alatt a NEAFC-egyezmény rá nézve kötelező legyen. A(z) XXX tanácsi végrehajtási határozat
                  6
                engedélyezi, hogy az Egyesült Királyság a saját nevében egyetértését adja ahhoz, hogy a NEAFC-egyezmény rá nézve kötelező legyen, mivel az (EU) 2020/135 tanácsi határozat 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülnek.

               2.Az Unió által képviselendő álláspont

               E tanácsi határozatnak lehetővé kell tennie a Bizottság számára, hogy az Unió nevében jóváhagyja az Egyesült Királyságnak a NEAFC-egyezményhez való csatlakozását a NEAFC-egyezmény 20. cikkének (4) bekezdésében említett értesítési időszak lejártáig.

               Amint azt az 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet
                  7
                kimondja, a közös halászati politika egyik alapvető célja „annak biztosítása, hogy a halászati tevékenységek környezeti, gazdasági és társadalmi szempontból fenntarthatóak legyenek, végzésük összhangban legyen a gazdasági, társadalmi és foglalkoztatási előnyök elérésére és a halállományok helyreállítására és olyan szinten tartására irányuló célkitűzésekkel, amelyek meghaladják a maximális fenntartható hozamot eredményező szintet, valamint hogy hozzájáruljanak az élelmiszer-ellátás biztosításához.”

               Az Unió érdeke, hogy az Egyesült Királyság együttműködjön a közös érdekű állományok kezelésében az Egyesült Nemzetek 1982. december 10-i tengerjogi egyezménye
                  8
                (a továbbiakban: tengerjogi egyezmény) és az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i tengerjogi egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról szóló, 1995. augusztus 4-i megállapodás
                  9
                (a továbbiakban: a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás), vagy bármely más nemzetközi megállapodás vagy nemzetközi jogi norma rendelkezéseinek maradéktalan betartása mellett.

               A tengerjogi egyezmény 56., 63. és 116. cikke értelmében az Egyesült Királyságnak parti államként jogos halászati érdekeltségei vannak a NEAFC-egyezmény hatálya alá tartozó területen (a nyílt tengeren), amennyiben az Egyesült Királyság kizárólagos gazdasági övezetében található vizek a NEAFC-egyezmény hatálya alá tartozó területhez tartoznak.

               A tengerjogi egyezmény 63. cikkének (2) bekezdése és a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 8. cikke értelmében ha a társult fajok ugyanazon hal- és víziállat-állománya vagy -állományai a kizárólagos gazdasági övezetben és az azon túli vagy azzal szomszédos területen egyaránt megtalálhatók, a parti államnak és a kizárólagos gazdasági övezeten túli vagy azzal szomszédos területen található hal- és víziállat-állományt halászó államoknak együtt kell működniük az ezen a kapcsolódó területen található állományok megóvásához szükséges intézkedések egyeztetése érdekében. Ez az együttműködés kialakítható a regionális halászati gazdálkodási szervezetek keretein belül, vagy – ahol e szervezeteknek nincs hatásköre a kérdéses állomány vonatkozásában – a halászatban érdekelt országok közötti ad hoc rendelkezések segítségével.

               Az Egyesült Királyságnak a NEAFC-egyezményhez való csatlakozása lehetővé teszi az Egyesült Királyság számára, hogy együttműködjön a szükséges halászati gazdálkodási intézkedések terén, valamint annak biztosítását, hogy a halászati tevékenységek során elkerülhető legyen az állomány(ok) nem fenntartható módon történő kiaknázása.

               Tekintettel a NEAFC-egyezmény hatálya alá tartozó területen az Egyesült Királyság jogos halászati érdekeire, az Egyesült Királyság azon kötelezettségére, hogy együttműködjön a szükséges halászati gazdálkodási intézkedések meghozatalában, valamint annak szükségességére, hogy az Egyesült Királyság csatlakozására tekintettel biztosítható legyen a NEAFC ajánlásainak kötelező jellege, a Bizottság álláspontja szerint az Egyesült Királyság kérelmét indokolt elfogadni.

               A javaslat arra irányul, hogy a Bizottság felhatalmazást kapjon a NEAFC-egyezmény letéteményesének az Egyesült Királyság NEAFC-egyezményhez való csatlakozását támogató uniós álláspontról történő tájékoztatására.

               3.Jogalap

               3.1.Eljárási jogalap

               3.1.1.Általános elvek

               Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 218. cikkének (9) bekezdése határozatok elfogadásáról rendelkezik „a megállapodásokkal létrehozott szervekben az Unió által képviselendő álláspontok kialakítására vonatkozóan, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró jogi aktust kell elfogadnia, kivéve a megállapodás intézményi kereteit kiegészítő vagy módosító jogi aktusokat”.

               A „joghatással bíró jogi aktus” fogalmába beletartoznak a nemzetközi jog szabályai szerint joghatással bíró jogi aktusok. Ezenfelül a fogalom magában foglalja azokat az eszközöket is, melyek a nemzetközi jog szerint nem bírnak kötelező erővel, de „meghatározó módon befolyásolják az uniós jogalkotó által [...] elfogadott szabályozás tartalmát”
                  10
               .

               3.1.2.A jelen esetre történő alkalmazás

               Bármely állam bármikor csatlakozhat a NEAFC-egyezményhez. A kérelem akkor tekintendő jóváhagyottnak, ha attól az időponttól számított 90 napon belül, amikor a letéteményes értesítést küld a kérelem kézhezvételéről, a szerződő felek háromnegyede értesíti a letéteményest a kérelem jóváhagyásáról. A letéteményes a csatlakozást kérelmező államot és az összes szerződő felet értesíti a kérelem eredményéről.

               A csatlakozásra a csatlakozási okmánynak a letéteményesnél történő letétbe helyezésével kerül sor, és a csatlakozás az okmány átvételének napján lép hatályba. A letéteményes az összes aláírót és az összes csatlakozó felet tájékoztatja a letétbe helyezett valamennyi ratifikációs, elfogadási, jóváhagyási vagy csatlakozási okmányról, és az aláírókat értesíti arról a napról és azokról a felekről, amelyek tekintetében ez az egyezmény hatályba lép.

               A NEAFC-egyezmény 24. cikkének megfelelően az Egyesült Királyság csatlakozása – amint hatályossá válik – a nemzetközi jog szerint kötelező érvényű lesz és meghatározó módon befolyásolja az uniós szabályozás tartalmát.

               A tervezett jogi aktus nem egészíti ki és nem módosítja a NEAFC-egyezmény intézményi keretét. Ezért a javasolt határozat eljárási jogalapja az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése.

               3.2.Anyagi jogalap

               3.2.1.Általános elvek

               Az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozat anyagi jogalapja elsősorban azon tervezett jogi aktus célkitűzésétől és tartalmától függ, amellyel kapcsolatban az Unió által képviselendő álláspont meghatározásra kerül. Amennyiben a tervezett jogi aktus több célkitűzést követ, vagy több összetevőből áll, és ezek egyike elsődlegesként vagy döntő jellegűként azonosítható, míg a többi pusztán járulékos jellegű, az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozatot egyetlen jogalapra, azaz az elsődleges, illetve döntő jellegű célkitűzés vagy összetevő által megkövetelt jogalapra kell alapítani.

               3.2.2.A jelen esetre történő alkalmazás

               A tervezett jogi aktus elsődleges célkitűzése és tartalma a következő területtel kapcsolatos: közös halászati politika.

               Ezért a javasolt határozat anyagi jogalapja az EUMSZ 43. cikke.

               3.3.Következtetés

               A javasolt határozat jogalapja ezért az EUMSZ 43. cikke, összefüggésben 218. cikkének (9) bekezdésével.

               2020/0243 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az Európai Unió által az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezmény keretében az Egyesült Királyság által benyújtott, az említett egyezményhez való csatlakozás iránti kérelemmel kapcsolatban képviselendő álláspontról, valamint az (EU) 2019/510 tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 43. cikkére, összefüggésben 218. cikke (9) bekezdésével,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               mivel:

               (1)Az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezményt
                  11
                (a továbbiakban: NEAFC-egyezmény) a 81/608/EGK tanácsi határozat
                  12
                hagyta jóvá, és az 1982. március 17-én hatályba lépett.

               (2)Mivel az Unió a NEAFC-egyezmény szerződő fele, ezen egyezmény jelenleg alkalmazandó az Egyesült Királyságra, miközben a NEAFC-egyezmény 20. cikkének (4) bekezdése kizárja az uniós tagállamok csatlakozásának lehetőségét.

               (3)A NEAFC-egyezmény 20. cikkének (4) bekezdése értelmében bármely állam csatlakozhat a NEAFC-egyezményhez, feltéve hogy attól az időponttól számított 90 napon belül, amikor a letéteményes értesítést küld a kérelem kézhezvételéről, az adott állam csatlakozási kérelmét az egyezmény szerződő feleinek háromnegyede jóváhagyja.

               (4)2019. január 8-án az Egyesült Királyság a NEAFC-egyezményhez való, szerződő félként történő csatlakozás iránti kérelmet nyújtott be. Ugyanezen a napon a letéteményes értesítette erről az Európai Bizottságot.

               (5)2019. március 25-én a Tanács elfogadta az Európai Unió nevében az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezmény keretében az Egyesült Királyság által benyújtott, az említett egyezményhez való csatlakozás iránti kérelemmel kapcsolatban képviselendő álláspontról szóló (EU) 2019/510 határozatot
                  13
               . E határozat kedvező volt az Egyesült Királyságnak a NEAFC-egyezményhez való csatlakozása szempontjából, és annak a helyzetnek a kezelése érdekében fogadták el, amikor az Egyesült Királyság kilépési megállapodás nélkül hagyja el az Uniót. Következésképpen a 2019/510 határozat csak arra hatalmazta fel a Bizottságot, hogy közölje az Unió álláspontját abban az esetben, ha nem kerülne sor kilépésről rendelkező megállapodás megkötésére.

               (6)Ezenkívül az Egyesült Királyság csatlakozási kérelme nem felelt meg annak a feltételnek, hogy azt a szerződő felek háromnegyedének jóvá kell hagynia: a szerződő felek háromnegyedére lett volna szükség a határozatképességhez annak érdekében, hogy értesíthessék a letéteményest a kérelem jóváhagyásáról.

               (7)A Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia-közösségből történő kilépéséről szóló megállapodás 129. cikke (4) bekezdésének megfelelően az Egyesült Királyság az átmeneti időszak alatt a saját nevében nemzetközi megállapodásokra irányuló tárgyalásokat folytathat az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozó területeken, illetve aláírhat vagy megerősíthet ilyen nemzetközi megállapodásokat, feltéve, hogy ezek a megállapodások nem lépnek hatályba vagy alkalmazandók az átmeneti időszak alatt, kivéve, ha az Unió ezt engedélyezi. Az (EU) 2020/135 tanácsi határozat
                  14
                meghatározza az ilyen engedélyek megadásának feltételeit és eljárását.

               (8)2020. április 3-i levelében az Egyesült Királyság értesítette az Európai Bizottságot azon szándékáról, hogy saját nevében egyetértését adja ahhoz, hogy az átmeneti időszak alatt a NEAFC-egyezmény rá nézve kötelező legyen.

               (9)Az (EU) XXX tanácsi végrehajtási határozat
                  15
                engedélyezi, hogy az Egyesült Királyság a saját nevében egyetértését adja ahhoz, hogy a NEAFC-egyezmény rá nézve kötelező legyen, mivel az (EU) 2020/135 határozat 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülnek.

               (10)Az Egyesült Nemzetek tengerjogi egyezményének
                  16
                (a továbbiakban: tengerjogi egyezmény) 56., 63. és 116. cikke értelmében az Egyesült Királyságnak parti államként jogos halászati érdekeltségei vannak a NEAFC-egyezmény hatálya alá tartozó területen (a nyílt tengeren), amennyiben az Egyesült Királyság kizárólagos gazdasági övezetében található vizek a NEAFC-egyezmény hatálya alá tartozó területhez tartoznak.

               (11)A nem fenntartható halászat megakadályozása céljából az Uniónak érdekében áll, hogy az Egyesült Királyság együttműködjön a közös érdekű állományok kezelésében az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezménye és az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i tengerjogi egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról szóló, 1995. augusztus 4-i megállapodás
                  17
                (a továbbiakban: a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás), vagy bármely más nemzetközi megállapodás vagy nemzetközi jogi norma rendelkezéseinek maradéktalan betartása mellett.

               (12)A tengerjogi egyezmény 63. cikkének (2) bekezdése és a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 8. cikke értelmében ha a társult fajok ugyanazon hal- és víziállat-állománya vagy -állományai a kizárólagos gazdasági övezetben és az azon túli vagy azzal szomszédos területen egyaránt megtalálhatók, a parti államnak és a kizárólagos gazdasági övezeten túli vagy azzal szomszédos területen található hal- és víziállat-állományt halászó államoknak együtt kell működniük az ezen a kapcsolódó területen található állományok megóvásához szükséges intézkedések egyeztetése érdekében. Ilyen irányú együttműködés regionális halászati gazdálkodási szervezetek keretein belül is kialakítható. Az Egyesült Királyságnak a NEAFC-egyezményhez való csatlakozása lehetővé teszi az Egyesült Királyság számára, hogy együttműködjön a szükséges halászati gazdálkodási intézkedések meghozatalában annak biztosítására, hogy a halászati tevékenységek során az állomány(ok) kiaknázása fenntartható módon történjen.

               (13)Ez a csatlakozás még az átmeneti időszak lejárta előtt az Egyesült Királyság számára lehetővé teszi, hogy teljes mértékben érvényt szerezzen a tengerjogi egyezményből eredő azon kötelezettségeknek, amelyek az átmeneti időszak végétől és az uniós jognak az Egyesült Királyságra való alkalmazásának megszűnésétől hatályos védelmi és gazdálkodási intézkedések tekintetében fennállnak. Ezért az Uniónak érdekében áll az Egyesült Királyság által benyújtott, a NEAFC-egyezményhez való csatlakozás iránti kérelem jóváhagyása a NEAFC-egyezmény 20. cikkének (4) bekezdésében említett értesítési időszak lejártáig.

               (14)Az egyértelműség és a jogi egyértelműség érdekében az (EU) 2019/510 határozatot hatályon kívül kell helyezni,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               (1)Az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezmény (a továbbiakban: NEAFC-egyezmény) keretében az Unió által képviselendő álláspont az, hogy jóvá kell hagyni az Egyesült Királyság NEAFC-egyezményhez való csatlakozása iránti kérelmét.

               (2)A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a NEAFC-egyezmény letéteményesét a NEAFC-egyezmény 20. cikkének (4) bekezdésében említett értesítési időszak lejártáig tájékoztassa az uniós álláspontról.

               2. cikk

               Az (EU) 2019/510 határozat hatályát veszti.

               3. cikk

               Ennek a határozatnak a Bizottság a címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        Megállapodás Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia-közösségből történő kilépéséről (HL C 384I., 2019.11.12., 1. o.).

                     (2)

                        HL L 227., 1981.8.12., 21. o.

                     (3)

                        Az Egyesült Királyság 2019. január 8-án benyújtott kérelme tekintetében a 90 napos határidő 2019. április 8-án jár le.

                     (4)

                        A Tanács (EU) 2019/510 határozata (2019. március 25.) az Európai Unió nevében az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezmény keretében az Egyesült Királyság által benyújtott, az említett egyezményhez való csatlakozás iránti kérelemmel kapcsolatban képviselendő álláspontról (HL L 85., 2019.3.27., 22. o.).

                     (5)

                        A Tanács (EU) 2020/135 határozata (2020. január 30.) a Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia-közösségből történő kilépéséről szóló megállapodás megkötéséről (HL L 29., 2020.1.31., 1. o.).

                     (6)

                        HL L XXX., XXXX.XX.XX., XXX. o.

                     (7)

                        HL L 354., 2013.12.28., 22. o.

                     (8)

                        Az Egyesült Nemzetek tengerjogi egyezménye (HL L 179., 1998.6.23., 3. o.).

                     (9)

                        Megállapodás az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i tengerjogi egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról – Nyilatkozat az Európai Közösség hatásköréről – Értelmező nyilatkozatok, HL L 189., 1998.7.3., 17. o.

                     (10)

                        A Bíróság 2014. október 7-i ítélete, Németország kontra Tanács, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61–64. pont.

                     (11)

                        HL L 227., 1981.8.12., 22. o.

                     (12)

                        A Tanács 81/608/EGK határozata (1981. július 13.) az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú halászati együttműködésről szóló egyezmény megkötéséről (HL L 227., 1981.8.12., 21. o.).

                     (13)

                        A Tanács (EU) 2019/510 határozata (2019. március 25.) az Európai Unió nevében az északkelet-atlanti halászatban folytatandó jövőbeni többoldalú együttműködésről szóló egyezmény keretében az Egyesült Királyság által benyújtott, az említett egyezményhez való csatlakozás iránti kérelemmel kapcsolatban képviselendő álláspontról (HL L 85., 2019.3.27., 22. o.).

                     (14)

                        A Tanács (EU) 2020/135 határozata (2020. január 30.) a Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia-közösségből történő kilépéséről szóló megállapodás megkötéséről (HL L 29., 2020.1.31., 1. o.).

                     (15)

                        A Tanács (EU) 2020/XXX végrehajtási határozata [dátum] az Unió közös halászati politikája terén az átmeneti időszakban hatályba lépő vagy alkalmazandó egyes nemzetközi megállapodásoknak az Egyesült Királyságra nézve kötelező jellege tekintetében az Egyesült Királyság által a saját nevében adott egyetértés engedélyezéséről (HL L XXX., XXX., XXX. o.).

                     (16)

                        HL L 179., 1998.6.23., 3. o.

                     (17)

                        HL L 189., 1998.7.3., 14. o.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.9.7.
            COM(2020) 484 final
            2020/0232(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az AKCS beruházási kereten belül a 9., 10. és 11. Európai Fejlesztési Alap műveleteinek pénzügyi eszközeiből befolyó bevételekből, a 10. EFA és az azt megelőző EFA-k egyenlegeiből, valamint a 10. EFA és az azt megelőző EFA-k projektjei tekintetében visszavont kötelezettségvállalásokból származó pénzeszközökre vonatkozó kötelezettségvállalásokról

               INDOKOLÁS

               Az EU (és tagállamai) vezető szerepet töltenek be a világban a nemzetközi fejlesztési együttműködés terén. Hagyományosan a nemzetközi fellépés élvonalában vannak donorokként, valamint a fejlesztésfinanszírozásban betöltött innovatív szerepük miatt is.

               Bár a leginkább kiszolgáltatott emberek életkörülményei világszerte javultak, a fennmaradó kihívások továbbra is jelentősek. A globális kihívások összetettebbé és többdimenzióssá váltak, és gyorsan változnak. A hatékony kezelésük érdekében az Európai Uniónak intenzívebbé kell tennie külső tevékenységét, és rugalmas és hatékony szakpolitikai és finanszírozási eszközökre kell támaszkodnia.

               Mivel a kihívások nagyságrendje meghaladja a jelenleg rendelkezésre álló forrásokat, az EU új, innovatív és hatékony módszereket keres a fejlesztés finanszírozási keretének létrehozására. A pénzügyi intézmények és a magánszektorbeli partnerek befektetései tőkeáttételi hatásának fokozása hatékony módszer az uniós költségvetés maximális kihasználására.

               A pénzügyi eszközök azonban még mindig csak nagyon kis töredékét teszik ki az EU külső tevékenységére szánt költségvetésének. A fejlesztésre szánt költségvetés nagy részét (a 2014–2020-as többéves pénzügyi keretben mintegy 90 %-át) hagyományos vissza nem térítendő támogatásokra, költségvetés-támogatásra és a partnerországok közvetlen és közvetett finanszírozására szolgáló egyéb intézkedésekre fordítják.

               ****

               Az AKCS beruházási keret úttörő pénzügyi eszköz volt. 2003-ban jött létre a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői közötti, a Cotonoui Partnerségi Megállapodás pénzügyi jegyzőkönyve alapján nyújtandó közösségi támogatás finanszírozásáról és adminisztrációjáról szóló belső megállapodás
                  1
                keretében, és célja a magánszektor növekedésének előmozdítása – valamint a hazai és külföldi tőke e célból történő mozgósításának elősegítése – 78 szubszaharai afrikai, karibi és csendes-óceáni országban.

               A beruházási keretet eddig az Európai Beruházási Bank (EBB) irányította, forrásai pedig a 9., 10. és 11. Európai Fejlesztési Alapból, valamint az EBB saját forrásaiból származtak.

               Az AKCS beruházási keret jogi kerete
                  2
                a következőket állapítja meg (az Európai Fejlesztési Alapból (EFA) származó források tekintetében):

               ·Az AKCS beruházási keret műveleteiből származó „bevételek és jövedelmek” (pénzügyi eszközökből befolyó bevételek
                  3
               ) további műveletekhez kerülnek felhasználásra (az 11. EFA-ra vonatkozó belső megállapodás 5. cikkének (3) bekezdése értelmében), amelyek rulírozó alapként működnek.

               ·A Cotonoui Partnerségi Megállapodás pénzügyi jegyzőkönyvének lejártakor – és a Tanács külön határozatának hiányában – a pénzügyi eszközökből befolyó halmozott nettó bevételek átkerülnek a következő jegyzőkönyvbe (a Cotonoui Partnerségi Megállapodás II. melléklete 3. cikkének (2) bekezdése).

               ·A 11. EFA összes forrását és a pénzügyi eszközökből befolyó bevételekből származó pénzeszközöket 2020. december 31. után nem kötik le, hacsak a Tanács a Bizottság javaslata alapján egyhangúlag másként nem határoz (a Cotonoui Partnerségi Megállapodás Ic. mellékletének 5. pontja és az 11. EFA-ra vonatkozó belső megállapodás 1. cikkének (5) bekezdése).

               ·Ezzel párhuzamosan a 11. EFA-ra vonatkozó belső megállapodás 1. cikkének (5) bekezdése a 11. EFA-ra alkalmazandó pénzügyi szabályzat 47. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben előírja, hogy a tagállamok által a 9., 10. és 11. EFA keretében az AKCS beruházási keret finanszírozására jegyzett források 2020. december 31-ét követően is folyósíthatóak, 2030. december 31-ig.

               ·A 11. EFA-ra vonatkozó belső megállapodás 14. cikkének (3) bekezdése hozzáteszi, hogy ez a megállapodás mindaddig hatályban marad, amíg az a Cotonoui Partnerségi Megállapodás és a 2014–2020-as többéves pénzügyi keret alapján finanszírozott valamennyi művelet teljes körű végrehajtásához szükséges (a visszafizetésig és a műveletek lezárásáig).

               Erre a javaslatra azért van szükség, hogy lehetővé váljon a pénzügyi eszközökből befolyó bevételekből származó források 2020. december 31. utáni lekötése. Tanácsi határozat hiányában a pénzügyi eszközökből befolyó bevételekből származó pénzeszközöket arányosan vissza kell fizetni a tagállamoknak a 11. EFA-ra vonatkozó belső megállapodásban szereplő táblázatnak megfelelően (az 1. cikk (2) bekezdésének a) pontja).

               Az EBB jelenlegi becslései szerint a pénzügyi eszközökből befolyó bevételek körülbelül 3,2 milliárd EUR-t tesznek ki (az EU 28 tagállamától származó összes forrás, vagyis 3,6 milliárd EUR, az irányítási díjakkal és költségekkel csökkentve).

               ****

               E javaslatra, miszerint az AKCS beruházási keret pénzügyi eszközeiből befolyó bevételeket új műveletekre használják fel, döntő fontosságú pillanatban, az EU jövőbeli fejlesztési politikájának alakítása közben kerül sor.

               (1)Az EU következő, 2021–2027-es többéves pénzügyi keretére vonatkozóan a Bizottság a külső tevékenységre szánt költségvetés növelését javasolta, többek között az Európai Helyreállítási Eszközből származó pénzeszközökkel
                  4
               , valamint e költségvetés struktúrájának egyszerűsítését, hogy az a globális kihívások kezelése érdekében rugalmasabbá és hatékonyabbá váljon.

               (2)A Bizottság egyetlen fő külső tevékenységeket finanszírozó eszközre tett javaslatot: ez a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz (NDICI), amely innovatív és egyszerűsített pénzügyi struktúrát tartalmaz az EU-n kívüli beruházások tekintetében. Alapját az Európai Fenntartható Fejlődési Alap Plusz (EFFA+) képezi, amelyet az új külső tevékenységi garancia támogat
                  5
               . A társjogalkotók jelenleg tárgyalnak az NDICI-javaslatról.

               A Bizottság beépítette javaslatába mindezen folyamatban lévő megbeszélések és jelentések eredményeit.

               Figyelembe veszi továbbá az AKCS beruházási keret 2019-ben közzétett záró felülvizsgálatának
                  6
                megállapításait és ajánlásait. A felülvizsgálat arra a következtetésre jutott, hogy bár az AKCS beruházási keret hozzájárult a szegénység csökkentésére, az AKCS-országok világgazdaságba való integrálására és fenntartható fejlődésük elősegítésére irányuló cotonoui célkitűzésekhez, hozzájárulását nem maximalizálta e tekintetben.

               2003 és 2017 között a rulírozó alapból 5,2 milliárd EUR-t különítettek el projektek számára, amelyből több mint 4 milliárd EUR-t az EFA-n keresztül finanszíroztak.

               A pénzügyi „addicionalitás” (uniós források felhasználása olyan további magánberuházások vonzására, amelyek egyébként nem valósultak volna meg) kielégítő volt, de nem használták ki teljes mértékben a benne rejlő lehetőségeket. Ezt jól mutatja, hogy a kihasználtság viszonylag korlátozott az alacsony jövedelmű és instabil országokban, ahol a legnagyobb hatással jártak volna a további beruházások. Az AKCS beruházási keret alá tartozó beruházásikeret-műveletek több mint felét az alsó sávba tartozó közepes jövedelmű országokban, 30 %-át pedig kisszámú alacsony jövedelmű országban hajtották végre.

               A felülvizsgálat megállapításai szerint a pénzügyi fenntarthatóság nagyobb hangsúlyt kapott, mint a fejlesztési célkitűzések.

               Az értékelés több ajánlást is megfogalmazott. Ezek közé tartozik, hogy nagyobb egyensúlyra kell törekedni a fejlesztési célkitűzések és a pénzügyi fenntarthatóság között, nagyobb hangsúlyt kell fektetni az alacsony jövedelmű és instabil országokra, fokozni kell az olyan innovatív pénzügyi eszközök használatát, mint például a garanciák, javítani kell a fejlesztési eredmények nyomon követését és értékelését, és felül kell vizsgálni a működési modellt.

               A korábbi értékelések – például a külső hitelezési megbízatásra vonatkozó garancia 2010. évi félidős értékelése
                  7
                és a vegyes finanszírozás (korábban: támogatásötvözés) 2016. évi értékelése
                  8
                – szintén arra a következtetésre jutottak, hogy az EU újonnan létrehozott pénzügyi mechanizmusai (a vegyes finanszírozás és a garanciák) működnek, de fejlesztésre gyakorolt hatásuk szorosan összefügg szakpolitikai irányításukkal.

               ****

               A Bizottság ebben az összefüggésben javasolja a Tanácsnak, hogy az AKCS beruházási keret pénzügyi eszközeiből befolyó bevételeket csoportosítsa át a jövőbeli NDICI alá tartozó EFFA+-ba. A Bizottság ezeket az EBB-n keresztül AKCS-országokban kívánja beruházni.

               Amint azt a „korábbi AKCS beruházási keret” tekintetében az NDICI-tárgyalások keretében készült, az Európai Bizottság és az EBB közötti 2019. évi informális dokumentum is tükrözi, az EBB a következőket támogatja: a pénzügyi eszközökből befolyó bevételek több éveken keresztül történő újbóli felhasználásának folytatása; az uniós költségvetés számára költségmentesen és a jövőben meghatározandó külön (földrajzi, támogathatósági és kockázati profilra vonatkozó) szabályok alapján.

               A Bizottság az EBB-vel egyeztetve azt is javasolja, hogy a pénzügyi eszközökből befolyó bevételek EBB-n keresztül történő felhasználása elsősorban magas pénzügyi kockázatú fejlesztési eszközökre irányuljon, különös tekintettel a hatásfinanszírozásra, a tőkealapokra és a legkevésbé fejlett országokban végrehajtott műveletekre.

               Ez a javaslat nem von maga után további tagállami hozzájárulásokat.

               ****

               Ahhoz, hogy az EU hozzájáruljon a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrend keretében meghatározott fenntartható fejlődési célok eléréséhez, kulcsfontosságú, hogy maximalizálja a magántőke mozgósításában rejlő potenciált, a hagyományos fejlesztésfinanszírozás mellett innovatív pénzügyi eszközöket is igénybe véve.

               Mivel a kihívások jóval meghaladják a rendelkezésre álló forrásokat, fontossági sorrendet kell felállítani.

               Ezért alapvető fontosságú, hogy egyazon irányítási keretbe foglalják a külső tevékenységhez rendelkezésre álló számos eszközt. Ez biztosítani fogja, hogy az alapok kövessék az „első a szakpolitikai” elvet, amely viszont biztosítja a koherenciát, a kiegészítő jelleget és maximalizálja a fejlesztési hatást.

               E javaslat célja, hogy határozottabb szakpolitikai irányítást biztosítson, és növelje az AKCS beruházási keret pénzügyi eszközökből befolyó bevételeinek fejlesztési hatását. Stratégiaibb és hatékonyabb módon fogja előmozdítani a beruházásokat az AKCS-országokban. A beruházások a partnerországok szükségletei és az EU külső tevékenységének célkitűzései alapján, továbbá a rendelkezésre álló finanszírozások legjobb kombinációján keresztül fognak megvalósulni, többek között az EFFA+ keretében.

               ****

               Az EFFA+ az NDICI részét képezi, amely egy globális hatókörű, megnövelt pénzügyi eszközökkel és megerősített politikai irányítással rendelkező, ambiciózus, az „első a szakpolitika” elv által vezérelt javaslat.

               Az NDICI optimális szakpolitikai és pénzügyi keretet biztosít majd, mivel egységes és egyszerűsített irányítás keretében vegyes finanszírozást és garanciákat biztosít finanszírozási forrásként, amelyeket más végrehajtási eszközökkel (támogatások, technikai segítségnyújtás, költségvetés-támogatás stb.) együtt kell kezelni.

               Az EFFA+-ra teljes mértékben vonatkozni fognak a programozási folyamat keretében meghatározott prioritások, célkitűzések és indikatív allokációk, végső célja pedig az, hogy stratégiai és koherens módon támogassa az EU-n kívüli beruházásokat a fenntartható fejlődés érdekében.

               Ez magában foglalja azt, hogy minden beruházási tevékenységet úgy fognak megtervezni, hogy az a lehető legnagyobb fejlesztési hatást érje el, és maximalizálja az EU külső tevékenységének koherenciáját. A műveletek programozásának inkluzív folyamatnak kell lennie, amely kiterjed a köz- és a magánszektorral, a tagállamokkal, a pénzügyi intézményekkel, a civil társadalommal és más érintett felekkel folytatott konzultációra is.

               Az EFFA+ elődjének, az Európai Fenntartható Fejlődési Alapnak (EFFA) – amely a jelenleg érvényben lévő külső beruházási terv sarokköve és az Afrika–Európa szövetség pénzügyi ága – a sikeres tapasztalataira épít.

               Egy közelmúltbeli független értékelés
                  9
                megállapította, hogy az EFFA rendkívül releváns az érintett régiók (szubszaharai Afrika és az EU szomszédságpolitikájában részt vevő országok) beruházási szükségletei, valamint az EU prioritásai és kötelezettségvállalásai szempontjából.

               Ami a vegyes finanszírozást (a köz- és magánforrások kombinálását) illeti, 2017 és 2019 között 3,1 milliárd EUR-t különítettek el 154 projekt finanszírozására az afrikai kontinensen és a szomszédságpolitikai partnerországokban. Az uniós hozzájárulás ösztönző hatása további finanszírozásokhoz vezetett, amelyek várhatóan összesen mintegy 30 milliárd EUR összegű beruházást tesznek majd ki elsősorban az energia- és a közlekedési ágazatban, de a magánszektor fejlesztésének és a mezőgazdaságnak a támogatása terén is.

               A szubszaharai Afrikában az EFFA az 1,8 milliárd EUR összegű uniós hozzájárulás révén összesen 13,5 milliárd EUR-t mozgósított, és ezzel 78 műveletet finanszírozott. A szomszédságpolitikai partnerországokban az EU 1,3 milliárd EUR összegű hozzájárulásával összesen 16,2 milliárd EUR összegű beruházást szabadított fel, amely 76 műveletet finanszírozott.

               Emellett 22 garanciaprogram-javaslathoz 1,55 milliárd EUR összegű uniós hozzájárulást különítettek el. Ezek várhatóan összesen 17,5 milliárd EUR összegű beruházást tesznek majd lehetővé.

               ****

               A koherencia tekintetében ez a javaslat a fejlesztési politikáról szóló új európai konszenzusról szóló 2017. évi együttes nyilatkozatra
                  10
                is épít, amely az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrendjére és annak fenntartható fejlődési céljaira
                  11
                adott uniós válasz részét képezte. A fejlesztési politikáról szóló európai konszenzusban már szerepelt a segélyek másfajta forrásokkal történő kombinálásának és az érdekelt felek szélesebb körének bevonásával, jobban testre szabott partnerségeket kialakításának a szükségessége. A konszenzus újólag megerősítette a

                  politikák fejlesztési célú koherenciája

                iránti elkötelezettséget is.

               Emellett ez a javaslat biztosítja, hogy az EU betartsa a fejlődő országok inkluzív és fenntartható növekedésének elérése érdekében a magánszektor meghatározóbb szerepéről szóló bizottsági közleményben
                  12
                meghatározott elveket és kritériumokat.

               ****

               A Bizottság tájékoztatta az EBB-t e javaslat tartalmáról.

               2020/0232 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az AKCS beruházási kereten belül a 9., 10. és 11. Európai Fejlesztési Alap műveleteinek pénzügyi eszközeiből befolyó bevételekből, a 10. EFA és az azt megelőző EFA-k egyenlegeiből, valamint a 10. EFA és az azt megelőző EFA-k projektjei tekintetében visszavont kötelezettségvállalásokból származó pénzeszközökre vonatkozó kötelezettségvállalásokról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre és az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,

               tekintettel az Európai Unió tagállamai kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között az AKCS–EU partnerségi megállapodással összhangban a 2014–2020 közötti időtartamra szóló többéves pénzügyi keret értelmében nyújtandó európai uniós támogatás finanszírozásáról, valamint az Európai Unió működéséről szóló szerződés negyedik részének hatálya alá tartozó tengerentúli országok és területek számára nyújtandó pénzügyi támogatás elosztásáról szóló belső megállapodásra
                  13
                (a továbbiakban: a 11. EFA-ra vonatkozó belső megállapodás) és különösen annak 1. cikke (3), (4) és (5) bekezdésére,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               mivel:

               (1)Az AKCS beruházási kereten belül a 9., 10. és 11. Európai Fejlesztési Alap műveleteinek pénzügyi eszközeiből befolyó bevételek 2020. december 31. után nem köthetők le, hacsak a Tanács a Bizottság javaslata alapján egyhangúlag másként nem határoz.

               (2)Erőteljes bizonyítékok állnak rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy bár az AKCS beruházási keret hozzájárult az afrikai, karibi és csendes-óceáni országok szegénységének csökkentésére, világgazdasági integrációjukra és fenntartható fejlődésükre irányuló, az AKCS–EU partnerségi megállapodásban meghatározott célkitűzésekhez, nem maximalizálta hozzájárulását e tekintetben. Az AKCS beruházási keret pénzügyi eszközökből befolyó bevételeinek új keretek között és újfajta irányítás mellett folytatódó alkalmazása jobb fejlesztési eredményekhez vezethet.

               (3)[A Bizottság 2018. június 14-én elfogadta a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz (NDICI) létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatot
                  14
               , amely rendelkezik az Európai Fenntartható Fejlődési Alap Plusz (a továbbiakban: EFFA+) létrehozásáról, amelyet egy külső tevékenységi garancia támogat, és amely tekintetében a tagállamok hozzájárulásaikat elkülöníthetik konkrét régiókban, országokban, ágazatokban vagy meglévő beruházási keretekben megvalósítandó tevékenységek számára.]

               (4)Az Európai Fenntartható Fejlődési Alapot
                  15
                rendkívül relevánsnak tekintik az érintett régiók (szubszaharai Afrika és az EU szomszédságpolitikájában részt vevő országok) beruházási szükségletei, valamint az Unió prioritásai és kötelezettségvállalásai szempontjából.

               (5)„Az Afrikával kapcsolatos átfogó stratégia felé” című közös közleményében
                  16
                a Bizottság és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője felszólította az Uniót, hogy az egész afrikai kontinensen támogassa a fenntartható növekedést és a munkahelyteremtést. Egyéb intézkedések mellett az Unió partnerséget kíván kialakítani Afrikával a beruházások előmozdítása terén, az innovatív finanszírozási mechanizmusok alkalmazásának fokozása révén.

               (6)Ebben a közös közleményben a Bizottság és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője kijelentette, hogy a pénzügyi eszközöknek ösztönözniük kell a jelentős fejlesztési hatású beruházásokat, nagyrészt a magánszektort támogatva, „A magánszektor meghatározóbb szerepéről, a fejlődő országok inkluzív és fenntartható növekedésének elérése érdekében” című bizottsági közleményben
                  17
                meghatározott kritériumok, azaz a mérhető fejlesztési hatás, az addicionalitás, a semlegesség, a közös érdek és a társfinanszírozás, a demonstrációs hatás, valamint szociális, környezeti és fiskális normák követésével.

               (7)Ezért lehetővé kell tenni, hogy az e határozatban említett pénzügyi eszközökből befolyó bevételek és treasury-összegek az Európai Fenntartható Fejlődési Alap Pluszhoz (EFFA+) és a külső tevékenységi garanciához való hozzájárulásnak minősüljenek (a továbbiakban: célhoz kötött külső címzett bevételek). Ezeket a pénzügyi eszközökből befolyó bevételeket és treasury-összegeket az NDICI 2027. december 31. után nem kapja meg külső címzett bevételként. Ezen időpontot követően a pénzeszközöket újabb finanszírozási mechanizmusokon keresztül fogják kiosztani azok kimerüléséig.

               (8)Az AKCS beruházási keret pénzügyi eszközökből befolyó bevételeit évente át kell csoportosítani az NDICI földrajzi költségvetési sorainak kiegészítéseként, amelyeket az EFFA+-on keresztül kell befektetni a programozási dokumentumokkal összhangban.

               (9)A Bizottság a beruházásokat az Európai Beruházási Bankon keresztül fogja becsatornázni azzal a céllal, hogy maximalizálja azok fejlesztési hatását és addicionalitását, figyelembe véve az államadósság fenntarthatóságával kapcsolatos kérdéseket is.

               (10)[A [Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló] (EU) XXX/XXXX európai parlamenti és tanácsi rendelettel összhangban a pénzeszközöket elsősorban a magas pénzügyi kockázattal járó fejlesztési eszközökre kell fordítani, különösen a legkevésbé fejlett országok pénzügyeire, tőkealapjaira és és tevékenységeire kifejtendő hatás érdekében. A műveleteknek törekedniük kell a fejlesztésre gyakorolt hatás maximalizálására.]

               (11)A Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia-közösségből történő kilépéséről szóló megállapodás
                  18
                152. cikkének (4) bekezdése értelmében a befektetés lejáratakor visszatérítik az Egyesült Királyság részére az egymást követő EFA-időszakokban az EFA beruházási keretéből való részesedését. Eltérő megállapodás hiányában az Egyesült Királyság tőkerészesedése nem köthető le újra a 11. EFA kötelezettségvállalási időszakának végén túl, illetve nem vihető át későbbi időszakokra.

               (12)E határozat hatálybalépésének és alkalmazásának feltétele [a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló] (EU) XXXX/XXXX európai parlamenti és tanácsi rendelet hatálybalépése. Ezért e határozat és [a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló] (EU) XXXX/XXXX európai parlamenti és tanácsi rendelet hatálybalépésének és alkalmazásának időpontja egybeesik,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               (1)Az AKCS beruházási kereten belül a 9., 10. és 11. Európai Fejlesztési Alap műveleteinek pénzügyi eszközeiből befolyó bevételekből, a 10. EFA és az azt megelőző EFA-k egyenlegeiből, valamint a 10. EFA és az azt megelőző EFA-k projektjei tekintetében visszavont kötelezettségvállalásokból származó pénzeszközök … [e határozat hatálybalépésének dátuma]-án/-én hozzájárulásnak minősülnek [a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló] (EU) XXX/XXX európai parlamenti és tanácsi rendelet 1. cikke szerinti Európai Fenntartható Fejlődési Alap Pluszhoz (EFFA+) és a külső tevékenységi garanciához az említett rendelet 23. cikke (1) bekezdésének f) pontja szerinti költségvetési biztosíték, valamint az említett megállapodás 23. cikke (1) bekezdésének g) pontja szerinti vegyes finanszírozás formájában nyújtott finanszírozás céljából.

               (2)E határozat alkalmazásában „pénzügyi eszközökből befolyó bevétel” minden jövedelem, beleértve az osztalékot, a tőkenyereséget, a garanciadíjakat és a kölcsönök kamatait, az AKCS beruházási keret számára tartott készpénz elszámolására nyitott bármely számlán lévő összegeket és a treasury-befektetésekből származó ellentételezést, valamint a visszafizetéseket, beleértve az AKCS beruházási keret műveleteiből származó kölcsönök tőketörlesztését, felszabadított garanciáit és tőketörlesztését. A pénzügyi eszközökből befolyó bevételek visszavonásából származó pénzeszközöket szintén pénzügyi eszközökből befolyó bevételeknek kell tekinteni.

               (3)A pénzügyi eszközökből befolyó bevételekre [a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló] (EU) XXXX/XXXX európai parlamenti és tanácsi rendeletben rögzített, az EFFA+-ra alkalmazandó szabályok és eljárások vonatkoznak.

               2. cikk

               A hozzájárulásokat az afrikai, karibi és csendes-óceáni országok számára különítik el.

               3. cikk

               E határozat [a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló] (EU) XXXX/XXXX európai parlamenti és tanácsi rendelet hatálybalépésének napján lép hatályba. A határozatot 2021. január 1-jétől kell alkalmazni.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        Belső megállapodás a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között, a 2000. június 23-i, Cotonouban (Benin) aláírt, az afrikai, karibi és csendes-óceáni országok, valamint az Európai Közösség és tagállamai közötti partnerségi megállapodás pénzügyi jegyzőkönyve alapján nyújtandó közösségi támogatás finanszírozásáról és adminisztrációjáról, továbbá az EK-Szerződés negyedik részének hatálya alá tartozó tengerentúli országok és területek számára nyújtandó pénzügyi támogatás elosztásáról (HL L 317., 2000.12.15., 355. o.)

                     (2)

                        A Cotonoui Partnerségi Megállapodás 76. cikke (1) bekezdésének d) pontja, amelyet második alkalommal 2010-ben módosítottak, valamint a Cotonoui Partnerségi Megállapodás Ic. és II. melléklete (HL L 317., 2000.12.15.; HL L 287., 2005.10.28.; HL L 287., 2010.11.4.). A jogi keret magában foglalja továbbá az Európai Unió tagállamai kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között az AKCS–EU partnerségi megállapodással összhangban a 2014–2020 közötti időtartamra szóló többéves pénzügyi keret értelmében nyújtandó európai uniós támogatás finanszírozásáról szóló (a 11. Európai Fejlesztési Alapra vonatkozó) belső megállapodás (HL L 210., 2013.8.6.) 1. cikkének (5) bekezdését, 2. cikkének d) pontját, 4. cikkének (1) bekezdését, 5. cikkének (3) bekezdését, 7. cikkének (1) bekezdését, 9. cikkét és 11. cikkének (2) bekezdését, valamint az 11. EFA pénzügyi szabályzatának (A Tanács (EU) 2018/1877 rendelete a 11. Európai Fejlesztési Alapra alkalmazandó pénzügyi szabályzatról és az (EU) 2015/323 rendelet hatályon kívül helyezéséről, HL L 307., 2018.12.3.) 45–52. cikkét.

                     (3)

                        Pénzügyi eszközökből befolyó bevétel alatt minden olyan bevételt (pl. kamatfizetések, osztalékok, tőke-hozzájárulások, treasury-befektetésekből származó javadalmazások, garanciák, egyéb díjak és jutalékok, valamint az AKCS beruházási keret részesedésének visszaváltásából vagy eladásából származó bevételek), visszafizetést (pl. az AKCS beruházási keret finanszírozott garanciáinak felszabadítása, tőke-visszafizetések, kölcsönök tőkeösszegének visszafizetése) vagy olyan treasury-összegeket kell érteni 2021. január 1-jétől, amelyek az AKCS beruházási keret műveleteiből származnak. Az egyértelműség érdekében a pénzügyi eszközökből befolyó bevételekre vonatkozó kötelezettségvállalások visszavonásából származó pénzeszközöket szintén pénzügyi eszközökből befolyó bevételeknek kell tekinteni.

                     (4)

                        Javaslat – A Tanács rendelete a Covid19-világjárvány utáni helyreállítás támogatására szolgáló Európai Uniós Helyreállítási Eszköz létrehozásáról, COM/2020/441 final (2020.5.28.).

                     (5)

                        Az Európai Fenntartható Fejlődési Alap Plusz (EFFA+), melyet a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendelet hozott létre, a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó bizottsági javaslatban foglaltak szerint, COM(2018) 460 final.

                     (6)

                        Az AKCS beruházási keret záró felülvizsgálata, végleges jelentés, Aide à la Décision Economique (ADE), 2020. március.

                     (7)

                        Az Európai Beruházási Bank 2007–2013 közötti időszakra szóló külső hitelezési megbízatása – félidős értékelés és a „a bölcsek” munkacsoportjának ajánlásai, 2010. február, más néven Camdessus-jelentés.

                     (8)

                        A támogatásötvözés értékelése, zárójelentés, 2016. december.

                     (9)

                        A Bizottság jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az Európai Fenntartható Fejlődési Alap végrehajtásáról COM/2020/224 final, 2020. június.

                     (10)

                        Új európai konszenzus a fejlesztéspolitikáról: „A mi világunk, a mi méltóságunk, a mi jövőnk” – A Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői, az Európai Parlament és a Bizottság által elfogadott együttes nyilatkozat, 2017. (HL C 210., 2017.6.30.).

                     (11)

                        ENSZ-határozat: Világunk átalakítása: A 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend, 2015.

                     (12)

                        COM(2014) 263 final.

                     (13)

                        HL L 210., 2013.8.6., 1. o.

                     (14)

                        COM(2018) 460 final.

                     (15)

                        Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2017/1601 rendelete (2017. szeptember 26.) az Európai Fenntartható Fejlődési Alap (EFFA), az EFFA-garancia és az EFFA-garanciaalap létrehozásáról (HL L 249., 2017.9.27., 1. o.).

                     (16)

                        JOIN(2020) 4 final.

                     (17)

                        COM(2014) 263 final.

                     (18)

                        HL L 29., 2020.1.31., 7. o.