				|

		52013PC0627

			Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az elektronikus hírközlés egységes európai piacáról és a „behálózott kontinens” megteremtéséhez szükséges intézkedések meghatározásáról, valamint a 2002/20/EK, 2002/21/EK és 2002/22/EK irányelv és az 1211/2009/EK és 531/2012/EU rendelet módosításáról /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A
JAVASLAT HÁTTERE
1.1. A javaslat céljai
Európának új növekedési
forrásokat kell találnia ahhoz, hogy helyreállítsa versenyképességét,
fellendítse az innovációt, és új munkahelyeket teremtsen. Mivel a világgazdaság
egyre inkább internetalapúvá válik, fel kell ismerni, hogy az intelligens,
fenntartható és inkluzív növekedés egyik forrását az információs és
kommunikációs technológiák jelentik. Európa nem engedheti meg magának, hogy
lemondjon az összekapcsolt technológiák előnyeiről. E technológiák az
utóbbi években valamennyi ágazatban 50 %-os termelékenységnövekedést
eredményeztek, minden két megszűnt munkahely helyett öt újat teremtenek,
és ösztönzőleg hatnak olyan új, innovatív szolgáltatások kifejlesztésére,
amelyek, ha lehetőséget kapnak a növekedésre, gyorsan globális léptékűvé
válhatnak. Európa csak úgy kerülhet ki megerősödve a válságból, ha
megszűnnek a növekedés útjában álló azon akadályok, amelyek a piac
jelenlegi széttagoltságából erednek. Ez a felismerés az Európai Tanács 2013.
tavaszi ülésén is visszhangra talált. Az Európai Tanács következtetései szerint
a Bizottságnak októberig jelentést kell tennie a teljes mértékben
működőképes digitalizált egységes piac kiépítését még akadályozó
tényezőkről, és mielőbb ismertetnie kell az információs és
hírközlő technológiák egységes piacának létrehozása érdekében
megteendő konkrét intézkedéseket.
A javaslat általános
célja, hogy közelebb kerüljünk az elektronikus hírközlés egységes piacának
megvalósításához. Ez a piac olyan piac lesz majd, ahol:
- a polgárok és
vállalkozások az Unió bármely részén nyújtott elektronikus hírközlési
szolgáltatásokhoz hozzáférhetnek anélkül, hogy a határok átlépésekor
korlátozásokkal vagy indokolatlan többletköltségekkel szembesülnének;
- az elektronikus
hírközlő hálózatokat üzemeltető és az elektronikus hírközlési szolgáltatásokat
nyújtó társaságok az EU-ban bárhol üzemeltethetnek elektronikus hírközlő
hálózatokat, illetve nyújthatnak elektronikus hírközlési szolgáltatásokat,
függetlenül attól, hogy székhelyük vagy ügyfeleik hol találhatók.
Ez a nagyra törő
cél már magában is fontos, elvégre az Unió több mint egy évtizede próbálja jogi
eszközökkel liberalizálni és integrálni a szóban forgó piacokat. Az e téren
tett gyors és határozott intézkedések, amelyeket e javaslat tartalmaz, annál is
fontosabbak, mert néhányuk esetében időbe fog telni, mire elfogadásuk után
valamennyi hatásuk megmutatkozik. Az elektronikus hírközlés egységes piaca –
azáltal, hogy előmozdítja a piaci integrációt, valamint a hálózatokra és a
szolgáltatásnyújtásra irányuló, határokon átnyúló beruházásokat – fellendíti
majd a hálózatokkal és szolgáltatásokkal kapcsolatos versenyt, a beruházásokat
és az innovációt. A javasolt konkrét intézkedések a várakozások szerint
jótékony hatással lesznek mind az infrastruktúra minősége, mind az árak
terén folyó versenyre, ösztönzőleg hatnak az innovációra és a
differenciálódásra – az üzleti modellek terén is –, és egyszerűbbé teszik
a beruházási döntések üzleti és műszaki elemeinek tervezését abban az
esetben, amikor a vezeték nélküli, illetve a helyhez kötött hálózatok piacára
való belépésről, illetve piacbővítésről van szó. Mindez tehát
meg fogja erősíteni azon egyéb intézkedések hatását, amelyek az európai
digitális menetrendben a széles sávú szolgáltatásokra vonatkozóan
megfogalmazott nagyra törő célok elérése érdekében már megszülettek, és
hozzájárul egy valóban egységes digitális piac megteremtéséhez, amelyben a
tartalmak, az alkalmazások és egyéb digitális szolgáltatások szabadon
mozoghatnak. Ha Unió-szerte fokozódna az infrastruktúrával kapcsolatos verseny
és integráció, akkor kevesebb lenne a szűk keresztmetszet is, és egyre
kevésbé lenne szükség az elektronikus hírközlési piacok előzetes
szabályozására, azaz idővel azok is úgy működhetnének, mint bármely
más gazdasági ágazat, amely horizontális szabályozás és versenyszabályok
tárgyát képezi.
Amint javul a digitális
infrastruktúrák és szolgáltatások elérhetősége, egyre nagyobb választék
áll majd a fogyasztók rendelkezésére és javulni fog a szolgáltatások
minősége, ami hozzájárul a területi és társadalmi kohézióhoz is, és
elősegíti az EU-n belüli mobilitást. A tágabb értelemben vett digitális
gazdaság eközben előnyét látná a nagyobb kínálatnak és a jobb üzleti
keretfeltételeknek az elektronikus hírközlési piac jobb működése esetén,
és az információs és kommunikációs technológiák használatának és a
közszolgáltatások korszerűsítésének köszönhetően nőne a
termelékenység is. A végső cél az európai versenyképesség
megerősítése a digitális gazdaság működésére és bővülésére
mindinkább támaszkodó világunkban.
Az egységes piac
előtt álló fő kihívások a következők: először is, az
engedélyezési rendszer és a szolgáltatásnyújtásra vonatkozó szabályok terén
meglévő szükségtelen akadályokat el kell távolítani annak érdekében, hogy
az egyik tagállamban megszerzett engedély az összes többi tagállamban is
érvényes legyen, és a piaci szereplők olyan környezetben tudjanak
szolgáltatásokat nyújtani, amelyben a szabályozói kötelezettségek alkalmazása
következetesen és megbízhatóan történik. Másodszor, biztosítani kell az alapvető
inputokhoz való hozzáférés nagyobb fokú harmonizációját: ehhez garantálni kell,
hogy a mobilszolgáltatók EU-szerte kiszámítható kijelölési feltételek és
összehangolt időkeretek mellett férhessenek hozzá a vezeték nélküli széles
sávú adatátvitelre szolgáló rádióspektrumhoz; valamint harmonizálni kell az
európai helyhez kötött hálózatokhoz való hozzáférés módjait, hogy
egyszerűbb legyen a szolgáltatásnyújtás az egységes piacon. Harmadszor,
Unió-szerte egységesen magas színvonalú fogyasztóvédelmet és közös üzleti feltételeket
kell garantálni, ideértve a mobilhálózatokon történő barangolásért
felszámított többletdíjak fokozatos megszüntetésére és az internet
nyitottságának megóvására irányuló intézkedéseket is. E három egymástól
elkülönülő kihívásra e javaslat külön-külön megoldásokat kínál, de
mindegyik meghatározó az ágazat kereskedelmi és beruházási döntéshozatala és a
fogyasztók érdekei szempontjából, és mindhárom kihívásra egyszerre kell
megoldást találni az egységes piac kibontakoztatása érdekében. Mindeközben az olyan
nagy horderejű feladatokról sem szabad megfeledkezni, amelyekkel az
egységes digitális piac megteremtése jár, mint például az online tartalmakra
vonatkozó szabályok kidolgozása.
Ahhoz, hogy az európai
polgárok magas színvonalú szolgáltatásokat vehessenek igénybe, fel kell
gyorsítani az új generációs infrastruktúrákba történő beruházásokat. A
megfelelő szabályozási környezet döntő szerepet játszik a dinamikus
és versengő piac létrehozása szempontjából. A kockázat és a megtérülés megfelelő
egyensúlyát kell biztosítania azok számára, akik készek beruházni. Véget vethet
továbbá a szolgáltatásnyújtás széttagoltságának, amelynek következtében a
szolgáltatások előnyei az EU-ban mindenütt teljes mértékben valamennyi
ágazat és felhasználó számára élvezhetők lehetnek. E célok támogatása
érdekében a Bizottság a jelen javaslat mellett egy ajánlást is elfogad a
verseny előmozdítását és a széles sávú beruházási környezet javítását
célzó következetes megkülönböztetésmentességi kötelezettségekről és
költségszámítási módszerekről[1].
Ezen ajánlás célja, hogy ösztönözze a versenyt, és fokozza a hálózatokra
irányuló beruházásokat azáltal, hogy gondoskodik a rézvezetékes hálózatokhoz
való hozzáférés árának hosszú távú stabilitásáról, továbbá a meglévő
üzemeltetők hálózataihoz való egyenlő hozzáférésről, végső
soron tehát az egyenlő versenyfeltételek megteremtéséről. Ide
tartozik azon feltételek meghatározása is, amelyek mellett többé nem szükséges
az új generációs hozzáférési hálózatok árszabályozása, amit ma még az az igény
indokol, hogy az ilyen hálózatokba beruházóknak nagyobb legyen a mozgástere a
megfelelő díjszabási stratégiák kidolgozásakor, és biztosított legyen a
nyereségük a versengő infrastruktúrák ellenére is, mint például a
szabályozott árú réz vagy bizonyos területeken a kábel, illetve az egyre
nagyobb tért hódító negyedik generációs mobilhálózatok.
Ez a javaslat több
egyéb, nemrég indított vagy küszöbön álló kezdeményezéshez kapcsolódik. A jelen
kezdeményezés az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásával kapcsolatban
2002-ben elfogadott keretszabályozást alkotó irányelvekre épül, illetve azok
továbbfejlesztése. Az említett irányelvek 2009-ben módosításra kerültek, mikor
is közvetlenül alkalmazandó jogi rendelkezéseket vezettek be, amelyeket az
irányelveknek az engedélyezésre, a spektrumkijelölésre, a hálózati hozzáférésre
és más hasonló kérdésekre vonatkozó rendelkezéseivel együtt kell alkalmazni. A
jelen javaslat elfogadása összefügg a nagy sebességű elektronikus
hírközlő hálózatok kiépítési költségeinek csökkentésére irányuló
intézkedésekről szóló, európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló
bizottsági javaslattal[2]
is. Ez utóbbiban már megjelent az a koncepció, amelyben egyetlen jogi aktus
kezeli a hálózati beruházási folyamat különböző szakaszaiban felmerülő,
a szabályozás tárgyát képező költségelemeket, amelyek együttvéve a széles
sávú hálózat kiépítésének költségeit akár 30 %-kal is csökkenthetik. A javaslat
elfogadására abban a tudatban került sor, hogy a releváns piacokra vonatkozó
ajánlást[3]
a Bizottság 2014-ben felül fogja vizsgálni, és az előkészítő munka
már viszonylag előrehaladott állapotban van. E javaslatnak a majdan
egységesülő piacon zajló verseny előretekintő elemzésének
keretében történő gyors elfogadása és végrehajtása csökkenteni tudná azon
piacok számát, illetve kiterjedését, amelyek előzetes szabályozás tárgyát
képezik.
1.2. Háttér-információk
Manapság rengeteg új,
az interneten elérhető digitális szolgáltatás és alkalmazás jelenik meg az
EU egységes piacán. Az innovációs és növekedési lehetőségek ma már szinte
minden gazdasági ágazatban digitális formát öltenek, a gépjárműipartól
(„összekapcsolt” autók) az energetikai szektorig (intelligens hálózatok), a
közigazgatástól (e-kormányzás) az általános szolgáltatásokig (e-egészségügy).
Az induló kisvállalkozásoktól a nagyvállalatokig szinte mindenféle vállalkozás
működtetéséhez nélkülözhetetlen a korszerű szolgáltatásokhoz és
infrastruktúrához való hozzáférés. Ez az egész ökoszisztéma az elektronikus
hírközlő hálózatok által biztosított kapcsolatoktól függ.
Európa jelenleg 28
különálló nemzeti hírközlési piacra tagolódik, amelyek mindegyikén korlátozott
számú szereplő van jelen. Mivel egyikük piaci jelenléte sem terjed ki
legalább a tagállamok felére, sőt a legtöbben sokkal kevesebb országban
tevékenykednek, az 510 millió fogyasztót számláló piacot több mint 200
gazdasági szereplő szolgálja ki. Az engedélyekre, a szabályozási
feltételekre, a frekvenciakijelölésre és a fogyasztóvédelemre vonatkozó uniós
szabályok végrehajtása tagállamról tagállamra eltérő. Az egységesség
hiánya megnehezíti a piacra való belépést, és növeli a határokon átnyúló
szolgáltatásokat nyújtani kívánó piaci szereplők költségeit, ami gátolja a
terjeszkedésüket. Mindez éles ellentétben áll az egyesült államokbeli és kínai viszonyokkal.
Ezekben az országokban egységes a hírközlési piac, 330 millió, illetve 1400
millió fogyasztót számlál, négy-öt nagy szolgáltatóval működik, és
egyetlen keretszabályozás, engedélyezési rendszer és spektrumpolitika tárgyát
képezi.
A méretgazdaságosságnak
és az új növekedési lehetőségeknek köszönhetően javulhat a nagy
sebességű hálózatokba irányuló beruházások megtérülése, és egyben a
verseny és a globális versenyképesség is felélénkülhet, illetve
megerősödhet. Ezeket az előnyöket az EU-ban tevékenykedő piaci
szereplők még nem élvezhetik teljes mértékben. A világ más részein
jelentős digitális erőfeszítéseknek és beruházásoknak lehetünk tanúi,
amelyek mind a beruházók, mind a fogyasztók számára kifizetődők;
Európában azonban nem elég gyorsak ezek a fejlesztések.
A széttagolt nemzeti
piacok miatt ugyanakkor kisebb választék, valamint kevésbé innovatív és
gyengébb minőségű szolgáltatások állnak a fogyasztók rendelkezésére,
miközben az EU-n belüli nemzetközi hívások, illetve a „barangolás” még mindig
sokba kerül. A fogyasztók tehát nem tudják maximálisan kihasználni a
napjainkban potenciálisan elérhető digitális szolgáltatásokat.
Mindezek következtében
Európa lassan elesik egy döntő jelentőségű potenciális
növekedési forrástól. A mai világban, amikor az információs és kommunikációs
technológiák (ikt) mindenütt jelen vannak, a széttagolt elektronikus hírközlési
piac aláássa a gazdaság hatékonyságát és termelékenységét. Becslések szerint az
EU egységes elektronikus hírközlési piacában rejlő kihasználatlan
potenciál akár a GDP 0,9%-át, vagyis az évi 110 milliárd eurót is elérheti[4]. Az üzleti hírközlési
szolgáltatások terén egyedül évi csaknem 90 milliárd EUR hasznot jelenthet az
egységes piac[5].
A szilárd alapokon
nyugvó hírközlési piac a tágabb értelemben vett digitális gazdaságnak is alapul
szolgálhat. A digitális gazdaság lendülete abban is megmutatkozik, hogy a
foglalkoztatás tartós növekedését eredményezi. Hogy szemléltessük ezen ágazat
méreteit és vitalitását: az információs és kommunikációs technológiák területén
csak az EU-ban több mint 4 millió informatikai szakember dolgozik, és számuk a
recesszió ellenére egyre nő. A tágabb gazdaságban az ikt-beruházások
növelése, a munkaerő e-készségeinek a fejlesztése és az internetalapú
gazdaság feltételeinek javítása 2020-ig további 5 %-kal növelheti a GDP-t[6], és 3,8 millió új munkahelyet
teremthet[7].

Az elektronikus
hírközlés előtt álló piaci akadályok miatt az európai határokon átnyúló
szolgáltatások előnyei – jobb minőség, méretgazdaságosság, nagyobb
arányú beruházás, a hatékonyság és az alkupozíciók javulása – nehezebben jutnak
érvényre. Ez az induló vállalkozásoktól kezdve a közigazgatásig
kedvezőtlen hatást gyakorol a tágabb digitális ökoszisztémára és azon
belül az EU készülékgyártóira, valamint tartalom- és alkalmazásszolgáltatóira.
Hatással van továbbá mindazokra az ágazatokra (például a bankszektorra, az
autóiparra, a logisztikára, a kiskereskedelemre, az egészségügyre, az
energetikára vagy a szállításra), ahol a termelékenység javítása – például a felhőalapú
számítástechnika alkalmazásán, az objektumok közötti kapcsolat kiépítésén és az
integrált szolgáltatások nyújtásán keresztül – az összeköttetésre épül.
1.3. Politikai háttér
A hálózatok
összekapcsolhatósága és az ikt létfontosságú szerepére már az európai digitális
menetrend – az Európa 2020 stratégia egyik kiemelt kezdeményezése – is
rámutatott. Az európai digitális menetrend számos, a beruházás ösztönzésére, a
verseny fokozására és a nagy sebességű hálózatok kialakításával
kapcsolatos költségek csökkentésére irányuló kezdeményezést határoz meg annak
érdekében, hogy minden európai polgár hozzáférhessen a gyors széles sávú
szolgáltatásokhoz. Az ágazat foglalkoztatási potenciáljának a növelése céljából
a Bizottság a digitális munkahelyekkel foglalkozó nagykoalíciót is útjára
indította.
A Bizottság további
kezdeményezéseket hajt végre a „digitális egységes piac” kialakítása és az
online tartalmak ösztönzése érdekében, az e-kereskedelmet és az e-kormányzatot
is ideértve. A magánélet védelmében, csakúgy mint az innováció és az üzleti
tevékenység megkönnyítése érdekében előterjesztett egy javaslatot[8], amely az EU adatvédelmi
rendeletének megreformálására irányul; valamint egy, a kiberbiztonság
fokozására és az EU kritikus jelentőségű infrastruktúrájának és hálózatainak
védelmére irányuló stratégiát. Ennek részét képezi a hálózat- és
információbiztonságról szóló irányelvjavaslat is, amely elengedhetetlen ahhoz,
hogy növekedjen a polgároknak és a vállalkozásoknak az online környezetbe és az
elektronikus hírközlési szolgáltatásokba vetett bizalma.
Az elektronikus
hírközlés egységes piacának megvalósítása felé tett újabb lépések a digitális
egységes piac ökoszisztémáját is támogatnák. Egy ilyen piac nemcsak modern
infrastruktúrát, hanem innovatív és biztonságos digitális szolgáltatásokat is
jelentene.
Ezt az Európai Tanács
is elismerte, és 2013. tavaszi ülésén kihangsúlyozta a digitális egységes
piacnak a növekedés szempontjából betöltött fontos szerepét, majd felszólította
a Bizottságot, hogy minél előbb (kellő időben ahhoz, hogy az
Európai Tanács októberi ülésén tárgyalhassa) terjesszen elő konkrét
intézkedéseket az egységes ikt-piac létrehozására. Ezért ez a javaslat – a
verseny előmozdítását és a széles sávú beruházási környezet javítását célzó
következetes megkülönböztetésmentességi kötelezettségekről és
költségszámítási módszerekről szóló bizottsági ajánlással együtt –
kiegyensúlyozott intézkedésekből álló csomagot alkot az egységes
távközlési piac felé vezető úton tett haladás és a beruházások
előmozdítására.
2.           AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT
KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI
2.1. Az érdekelt felek
nézetei
Miután a tavaszi
Európai Tanács következtetéseiben leszögezte, hogy még az októberi ülés
előtt konkrét javaslatokra van szükség, a nyilvános konzultációkat igen
rövid idő alatt kellett lefolytatni. A meghatározott témákról folytatott
formális konzultációk és konzultációs rendezvények mellett a Bizottság az
érdekelt szervezetek széles körének a bevonásával értékelte az elektronikus
hírközlési piac általános helyzetét és az egységes piac létrehozásának a
módját. A találkozókon részt vevő és a hozzászólásokat benyújtó érdekelt
felek között az ágazat valamennyi szegmensének, a fogyasztói szervezeteknek, a
civil társadalomnak, a nemzeti szabályzó szerveknek és a közigazgatásnak a
képviselői megtalálhatók voltak.
Mindemellett a
Bizottság számos konzultációs jellegű rendezvényt is szervezett az ágazat
valamennyi szegmense, a fogyasztói szervezetek és a civil társadalom
képviselőinek részvételével[9].
A konzultációk során kiderült, hogy az érdekeltek nagy többsége egyetért a
probléma Bizottság általi elemzésével, és elismeri a sürgős fellépés
szükségességét.
Ezenkívül az Európai
Parlamentben és a Miniszterek Tanácsában (Közlekedési, Távközlési és Energiaügyi
Tanács) is zajlottak megbeszélések. A legtöbb delegáció a Tanácsban egyetértett
a probléma elemzésével és azzal, hogy olyan intézkedésekre van szükség a
valóban egységes piac megteremtéséhez, amelyek nem hogy megvédik, hanem még
fokozzák, illetve bővítik is a versenyt és a kínálatot, foglalkoznak a
hálózatsemlegesség és a barangolás kérdésével, és kiküszöbölik a szabályozás
önkényes elemeit, miközben következetesebb feltételeket biztosítanak többek
között a spektrumgazdálkodás terén, és ugyanakkor elkerülik a hatáskörök
túlzott koncentrációját. Az Európai Parlamentben folyó viták során
megmutatkozott, hogy a bizottsági javaslatok fő csapásiránya a Parlament
határozott támogatását élvezi. A barangolási díjaknak az egységes elektronikus
hírközlési piac megvalósításának részeként történő mihamarabbi eltörlése,
a magas szintű fogyasztóvédelem biztosítása és a hálózatsemlegességre
vonatkozó egyértelmű szabályok bevezetése különös hangsúlyt kapott.
2.2. Szakértői
vélemények
2012-ben készült
nagyszabású tanulmány készült „Lépések az elektronikus hírközlés valódi
belső piaca felé a 2020-ig tartó időszakban”[10] címmel, amely a nem egységes
európai távközlési piac áráról szóló tanulmányként is ismert. Ez a tanulmány
értékelte az EU egységes elektronikus hírközlési piacának a helyzetét, és
felmérte az egységes piac nyújtotta gazdasági lehetőségeket.
A Bizottság számos más
bizonyítékforrást is felhasznált, így például az éves digitális menetrend
eredménytábláját, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság által
készített gazdasági tanulmányokat, amelyek egyike például az európai távközlési
piac széttagoltságát vizsgálta[11].
A keretszabályozásban előírt uniós konzultációs mechanizmus működése
ugyancsak rávilágított arra, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok eltérő
gyakorlatot követnek az érintett piacok szabályozása terén. A
rádióspektrum-politikai programmal összefüggésben a frekvenciasávok
technológiasemleges használat céljára történő engedélyezése és megnyitása
terén is a koherencia számottevő hiányát észlelte a Bizottság a
tagállamokban, különösen a kapcsolódó feltételek és az időzítés
tekintetében.
2.3. A javasolt
rendelet hatásainak vizsgálata
A szabályozás
hatékonyságának javítását célzó politikával összhangban a Bizottság szolgálatai
elvégezték a különböző szakpolitikai beavatkozási lehetőségek
hatásvizsgálatát.
Az egységes szabályozás
hiánya főként az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtására
vonatkozó fő ágazatspecifikus előírásokra vezethető vissza,
amelyek uniós jogszabályok tárgyát képezik (engedélyezés, hozzáférés a helyhez
kötött és vezeték nélküli inputokhoz, a végfelhasználókat védő szabályok
betartása). Igaz ugyan, hogy a felsorolt szempontok meglehetősen
különbözőek, és a széttagoltság megszüntetését szolgáló megoldások is
szükségképpen eltérőek lesznek, mégis mindegyik kérdést meg kell oldani,
ha az elektronikus hírközlési hálózatok és szolgáltatásnyújtás uniós
szintű integrációja előtt álló akadályokat fel akarjuk számolni. Az
egyes megoldások értékelése a következő szempontokra lebontva történt: a)
a tagállami engedélyezési rendszerekből eredő azon akadályok, amelyek
a nemzeti szabályozó hatóság által követett szabályozási koncepciók közötti
eltérésekhez kapcsolódnak; b) a spektrumkijelölés és feltételeinek
koordinálatlansága, valamint a rendelkezésre álló frekvenciák szabályozásával
kapcsolatos bizonytalanságok; c) az olyan nagykereskedelmi termékek hiánya,
amelyek a piaci korrekciós intézkedések keretében, illetve kétoldalú
megállapodások alapján lehetővé tennék a más szolgáltatók hálózatán keresztüli
szolgáltatásnyújtást, a szolgáltatások átjárhatóságának egységes szintjei
mellett; d) a fogyasztóvédelmi szabályok különbözősége, amely eltérő
szintű fogyasztóvédelemhez és üzleti feltételekhez vezet, például magas
barangolási díjakhoz, drága nemzetközi hívásokhoz és egyes szolgáltatások
letiltásához vagy akadályozásához.
Az egységes szabályozás
hiányának okait megszüntetendő három beavatkozási lehetőséget
választottunk ki további elemzés céljából. Az első lehetőség az
elektronikus hírközlés jelenlegi keretszabályozásának változtatás nélküli
fenntartásában állt. A második vizsgált lehetőség egy olyan, hatékonyabb
uniós koordinációra épülő egyetlen jogalkotási aktust (rendelet)
szorgalmazott, amely a keretszabályozást csak olyan mértékben módosítja, amelyre
az elektronikus hírközlés egységes uniós piacához feltétlenül szükség van. A
harmadik lehetőség lényegét tekintve ugyanaz volt, mint a második, azzal a
különbséggel, hogy a jelenlegi irányítási struktúra helyét egyetlen uniós
szabályozó szerv venné át a szabályozás teljes mértékű koordinációja
érdekében.
Az egyes
lehetőségek értékelése a szakpolitikai célok eléréséhez való
hozzájárulásuk eredményessége alapján történt, szem előtt tartva a
keresleti és a kínálati oldalon jelentkező költségeket és előnyöket,
ideértve az EU elektronikus hírközlési ágazatának a szerkezetére, a gazdaságra,
a munkahelyekre, a fogyasztói többletre és a környezetre gyakorolt hatásokat.
A hatásvizsgálatról
szóló jelentés szerint a második lehetőség a legkedvezőbb
rendelkezésre álló lehetőség. Az egységes európai engedélyezés
bevezetésével mindenekelőtt csökkenne az európai gazdasági
szereplőkre háruló adminisztratív teher, és biztosított lenne
tevékenységük egységes szabályozása.
A
rádióspektrum-használat egységes piacon belüli koordinálásának
köszönhetően biztosított lesz a spektruminputok egyidejű
rendelkezésre állása és Európa-szerte egységes feltételek mellett történő
használata, ami hatékonyabbá teszi a spektrumhasználatot. Ez egyben
kiszámíthatóbbá teszi a gazdasági környezetet a nagy sebességű hálózatokra
irányuló beruházások szempontjából, ideértve azt is, hogy jobb lesz a területi
lefedettségük, ami hosszú távon a végfelhasználóknak is érdeke.
Ha a szabványosított
nagykereskedelmi hozzáférési termékek az egész EU-ban hozzáférhetők
lesznek, akkor ezeket a termékeket korrekciós intézkedésként a jelentős
piaci erővel rendelkező vállalkozások számára kötelezővé téve
biztosítható, hogy a helyhez kötött szolgáltatásokat kínáló szolgáltatók szerte
az Unióban minőségi összekapcsolási szolgáltatásokat nyújtsanak
ügyfeleiknek. Az ilyen termékek elérhetősége várhatóan jó hatással lesz a
beruházásokra, különösen pedig a több tagállamra kiterjedőkre, ami
egyszerűbbé teszi az új piacokra való belépést a fogyasztói igényeket
kiszolgálni kívánó vállalatok számára, melyek így jó minőségű
hozzáférési termékeket kínálhatnak. Ez fokozza majd a versenyt, és arra
ösztönzi a szolgáltatókat, hogy az infrastruktúrára és a szolgáltatásokra
irányuló beruházások révén javítsák kínálatukat.
A szolgáltatások
minőségére vonatkozó közös szabályoknak köszönhetően a felhasználók
szabadon választhatnak a szolgáltatások és alkalmazások között, és ezeket az
egész Unióban érvényes, egyértelmű szerződési feltételek alapján
vehetik igénybe, anélkül, hogy internetcsatlakozásuk közben indokolatlanul
akadozna vagy leállna. E szabályok szavatolnák azt is, hogy külön
szolgáltatások révén különleges tartalmakat, alkalmazásokat vagy minőségi
szolgáltatásokat lehessen igénybe venni. A nagyobb átláthatóság és a szerződéses
jogok megerősítése biztosítaná a fogyasztók érdeklődését a jó
minőségű és megbízható szolgáltatások iránt, és fokozná a verseny
dinamikáját a hírközlési piacon.
Végezetül a belföldi és
az EU-n belüli hívások díjszabásában mutatkozó indokolatlan különbségekre
irányuló intézkedések, valamint a két- és többoldalú barangolási megállapodások
keretében az egységes belföldi és barangolási díjakat tartalmazó ajánlatok
elterjedését elősegítő intézkedések mind arra irányulnak, hogy
megszűnjenek a határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatások
indokolatlan többletköltségei.
Mindent összevetve a
jogi környezet kiszámíthatóságát és átláthatóságát ez a lehetőség javítaná
a leghatékonyabban és a leggyorsabban. A konvergenciát különösen az segítené
elő, ha szabadabb lenne a hozzáférés a piacokhoz, egységesebbek lennének a
működési követelmények (az inputokhoz való hozzáférés, fogyasztóspecifikus
szabályok), és ha a rugalmas fogyasztói árak, illetve a versenynyomás hatására
kialakult méretgazdaságosság jelentette előnyök a fogyasztói árakban is
megjelennének. A differenciálásra ösztönző nagyobb versenynyomás, amelyhez
méretgazdaságossági előnyök, a szabályozási környezet jobb
kiszámíthatósága, valamint egy olyan környezet társul, amely kedvez az
innovatív szolgáltatások tömeges elterjesztésének, idővel javítaná a
beruházási környezetet. E javaslatok várhatóan jótékony hatással lesznek a
munkahelyteremtésre, azonban jelen pillanatban még nehéz felbecsülni a
társadalomra és a foglalkoztatási helyzetre gyakorolt pontos hatásukat. A
jogszabály nyomon követése és értékelése során a Bizottság különös figyelmet
fordít majd erre a kérdésre.
Az 1. lehetőség (a
jelenlegi keretrendszer alkalmazása), illetve a 3. lehetőség (a
szabályozás teljes átalakítása az egész Európára kiterjedő szolgáltatások
tekintetében) esetében az előnyben részesített megoldással összehasonlítva
három-öt évvel tovább tartana a kívánt eredmények elérése, és elesnénk a
2015–2020 közötti időszakra várható, akár a 3,7 %-ot is elérő GDP-növekedéstől.

Ugyancsak az
előnyben részesített megoldás esetében lenne szükség a legrövidebb
időre a hatások kiváltásához és a konkrét célkitűzések
megvalósításához, vagyis a vizsgált lehetőségek közül ez biztosítaná a
lehető legnagyobb gazdasági és társadalmi előnyöket.
A Hatásvizsgálati
Testület 2013. szeptember 6-án adott véleményt a
hatásvizsgálat-tervezetről.
A jelentés és
összefoglalója a javaslattal együtt kerül közzétételre.
3.           A
JAVASLAT JOGI ELEMEI
3.1. Jogalap
Ez a javaslat az Európai Unió
működéséről szóló szerződés 114. cikkén alapul, mivel az
elektronikus hírközlés belső piacával és annak működésével
kapcsolatos.
3.2. Szubszidiaritás
A jelenlegi keretszabályozás nem tudta teljes
mértékben megvalósítani az elektronikus hírközlés egységes piacának a létrehozásával
kapcsolatos célját. A meglévő uniós keretszabályozással ugyan összhangban
álló, de eltérő nemzeti szabályok akadályokat gördítenek a szolgáltatások
határokon átnyúló működtetése és igénybevétele elé, amelynek következtében
korlátozzák az elektronikus hírközlési szolgáltatásnyújtás uniós jog által
garantált szabadságát. Ez közvetlen hatást gyakorol a belső piac
működésére. A tagállamok sem hatáskörrel, sem ösztönzőkkel nem
rendelkeznek a jelenlegi szabályozási környezet megváltoztatására.
A probléma hátterében álló okok kezelése Uniós
szintű intézkedéseket igényel. Először is, egy egységes uniós
engedélyt kellene bevezetni az általános felhatalmazási rendszerek nemzeti
jellegéből adódó jelenlegi széttagoltság ellensúlyozására. Egy egységes
uniós engedélyezési mechanizmus – kiegészítve azzal, hogy az engedély
visszavonása és/vagy felfüggesztése feletti ellenőrzést a saját ország
gyakorolja – megkönnyítené az uniós szolgáltatók nyilvántartásba vételét és a
rájuk vonatkozó legszigorúbb végrehajtási intézkedések összehangolását. A
javaslat egységesebb és kiszámíthatóbb szabályozást garantál e vállalkozások
számára azáltal, hogy a Bizottságot hatáskörrel ruházza fel arra, hogy a
nemzeti szabályozó hatóságnak előírhassa az alkalmazni kívánt korrekciós intézkedések
visszavonását, ha azok összeegyeztethetetlenek az uniós joggal. A javaslat
nagymértékben növelné a helyhez kötött és a vezeték nélküli inputokhoz való
hozzáférés szabályozott feltételeinek közelítését, ami megkönnyítené a
páneurópai szolgáltatások nyújtását. A végfelhasználók jogainak teljes
körű harmonizációja biztosítaná, hogy a polgárok és a szolgáltatók
EU-szerte hasonló jogokkal és kötelességekkel rendelkezzenek, különös
tekintettel a szolgáltatások határokon átnyúló értékesítésének és vásárlásának
azonos feltételek melletti lehetőségére.
A szubszidiaritás elvének megfelelően az
uniós beavatkozás a belső piac működését akadályozó bizonyos
tényezők eltávolításához szükséges mértékre korlátozódik.
Mindenekelőtt az egységes uniós
engedélyezést olyan szolgáltatók vehetik majd igénybe, akik tevékenységüket az
EU egészére ki kívánják terjeszteni – a hálózat vagy a szolgáltatásnyújtás
helyéhez kötődő szabályozási kötelezettségeket azonban továbbra is az
érintett tagállam hatóságai határozzák meg. A spektrumkijelölésből
származó bevételek ezután is az érintett tagállamot illetik meg, és a további
részletek meghatározására az uniós keretszabályozás magas rendű céljainak
kiegészítése gyanánt a spektrumhasználattal kapcsolatban meghatározott részletesebb
szabályozási elvek nagy mozgásteret hagynak a tagállamoknak. Hasonlóképpen a
spektrummal kapcsolatos, a Bizottság felé teljesítendő bejelentés eljárása
a jogszabályokkal való összeegyeztethetőség ellenőrzésére
szorítkozik, a tagállamok döntését tehát szintén nem váltja fel a Bizottság
mérlegelési jogköre, és az eljárásba további biztosítékok épülnek a
komitológiai eljárás keretében. Az általános engedélyezés kiterjesztése a kis
hatótávolságú vezeték nélküli hozzáférési pontokra a végrehajtási
intézkedésekben pontosan meghatározott, nem feltűnő, alacsony
teljesítményű berendezések kiépítésére korlátozódna. Végezetül az európai
virtuális hozzáférési termékek előírása azon tagállam nemzeti szabályozó
hatóságának jogkörében marad, ahol a hálózat található, miután a hatóság az
érvényes szabályozásnak megfelelően piacelemzést végzett, a virtuális
hozzáférési termékek harmonizálása pedig ugyanazon a mechanizmuson alapul, mint
amelyet a jelenlegi szabályozás a fizikai nagykereskedelmi hozzáférési termékek
tekintetében előír.
3.3. Arányosság
Az uniós fellépés a meghatározott célok
eléréséhez szükséges mértékre korlátozódik. Az intézkedések azokra a
területekre összpontosulnak majd, amelyeken egyértelmű, hogy szűk
keresztmetszetek akadályozzák az egységes piac működését, és csak oly
mértékben módosítják a hatályos keretszabályozást, amennyire az feltétlenül
szükséges ahhoz, hogy meg lehessen teremteni a határokon átnyúló elektronikus
hírközlési piacok kialakulásának előfeltételeit uniós szinten. Mindezzel
megvalósíthatóvá válik az egységes piaccal kapcsolatos kettős
célkitűzés: mind az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásának,
mind pedig azok igénybevételének szabadsága. Azáltal viszont, hogy az EU a
hatályos keretszabályozást nagyrészt érintetlenül hagyja, azaz a piacokat az
eddigiekkel azonos módon továbbra is a nemzeti szabályozó hatóságok felügyelik,
elkerülhető az a probléma, hogy megszakad azon szolgáltatásnyújtók
tevékenysége, akik továbbra is tagállami (vagy ennél alacsonyabb) szinten
kívánnak tevékenykedni.
Az új, határokon átnyúló piacok kialakítása
mindemellett a „szabályozás javítása” elv jegyében zajlik, azaz amint
bebizonyosodik, hogy a piacokon a szorosabban integrált európai környezetben is
van megfelelő verseny, fokozatosan csökkenni fog a szabályozói nyomás –
mindez a nemzeti szabályozó hatóságok felügyeleti hatáskörének sérelme nélkül
és az utólagos versenyjogi ellenőrzés lehetőségének fenntartásával.
Ez azért is célszerű, mert a nemzeti szabályozó hatóságok vannak leginkább
abban a helyzetben, hogy figyelembe vegyék a tagállami sajátosságokat, amikor
i. szabályozzák a jellegüknél fogva (földrajzilag) nemzeti vagy regionális
szintre korlátozódó fizikai infrastruktúrákhoz való hozzáférést, valamint ii.
tagállami keretek között megválaszolják a fogyasztók kérdéseit (a fogyasztók
nyelvén).
A javasolt intézkedések tehát nem járnak
jelentős változásokkal az irányítás területén, és nem helyeznek át
hatásköröket európai szintre, például uniós szabályozó szerv létrehozásával
vagy páneurópai spektrumengedély bevezetésével.
A megoldások lehetővé teszik az érintett
érdekelt felek számára, hogy a lehető leggyorsabban és leghatékonyabban
kiaknázhassák az egységes piac nagy méretéből adódó szinergiákat, valamint
hatékonyabbá tegyék működésüket és beruházásaikat. A javaslat egyben biztosítja
a szabályozás folytonosságát azon gazdasági szereplők számára, akik
egyetlen tagállamban kívánnak szolgáltatásokat nyújtani. A végfelhasználói
jogokra vonatkozó továbbfejlesztett és pontosabb szabályoknak, a
spektruminputokhoz való hozzáféréssel kapcsolatos kiszámíthatóbb környezetnek
és a jó minőségű, helyhez kötött hozzáférési termékeknek azonban
ők is nagy hasznát veszik.
3.4. Alapvető jogok
Az elemzés kiterjedt a javaslat alapvető
jogokra, úgymint a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságára, a
vállalkozás szabadságára, a megkülönböztetés tilalmára, valamint a fogyasztók
védelmére és a személyes adatok védelmére gyakorolt hatására. A rendelet
garantálja a nyitott internethez való hozzáférés jogát; magas mércét állít fel
a teljes körűen harmonizált végfelhasználói jogokat illetően, európai
szinten növeli a vállalkozás szabadságát, és idővel az ágazatspecifikus
szabályozás csökkentését kell eredményeznie.
3.5. A jogi aktus típusának megválasztása
A Bizottság rendelet elfogadását javasolja,
mivel az az elektronikus hírközlés jelenlegi keretszabályozását kiegészítve
biztosítaná az egységes piac akadályainak felszámolását. A rendelet a
következőket foglalná magában: meghatározott, közvetlenül alkalmazandó
jogok és kötelezettségek a szolgáltatókra és a végfelhasználókra nézve, európai
szintű koordinációs mechanizmusok bevezetése bizonyos inputokra
vonatkozóan az elektronikus hírközlési szolgáltatások határokon átnyúló
nyújtását megkönnyítendő. A rendelet azért fontos, mert például az olyan
területeken, mint a nyílt internet és a forgalomszabályozás, valódi közös
koncepcióra van szükség ahhoz, hogy a kezdetektől fogva megakadályozzuk a
divergens tagállami megoldások felé haladó jelenlegi tendenciát, valamint azért
is, hogy mind az integrált hálózatkezelés, mind az egész Unióban egységes módon
rendelkezésre bocsátható online tartalmak, alkalmazások és szolgáltatások
kifejlesztése biztosított legyen.
3.6. A javaslat felépítése, valamint a
főbb jogok és kötelezettségek
Általános rendelkezések (I. fejezet, 1. és
2. cikk)
Az 1. fejezet az általános
rendelkezéseket, többek között a vonatkozó fogalommeghatározásokat tartalmazza.
Meghatározza azokat a szabályozási elveket, amelyek alapján az érintett
szabályozó szerveknek a rendelet meglévő keret rendelkezéseivel összefüggésben
történő alkalmazása során el kell járniuk.
Egységes uniós engedély (II. fejezet, 3–7.
cikk)
Azoknak a szolgáltatóknak, amelyek több
tagállamban kívánnak szolgáltatásokat nyújtani, jelenleg az érintett tagállamok
mindegyikében engedélyt kell szerezniük. A rendelet bevezeti az európai
elektronikus hírközlési szolgáltató székhelye szerinti tagállamban (vagyis a
saját országában) tett, egységes rendszer szerinti bejelentésen alapuló
egységes uniós engedélyt, és meghatározza az arra vonatkozó feltételeket. Az egységes
uniós engedély visszavonása és/vagy felfüggesztése feletti ellenőrzést a
saját ország gyakorolja. Az egységes uniós engedéllyel rendelkezők
jogosultak arra, hogy az adott tagállam, illetve a különböző tagállamok
szabályozó hatóságai hasonló helyzetekben egyenlő bánásmódban részesítsék
őket, az új piaci szereplők és a határokon átnyúló szolgáltatásokat
nyújtó kisebb vállalkozások pedig mentesülnek az igazgatási díjak fizetése és
az egyetemes szolgáltatás finanszírozásához való hozzájárulás alól a saját
országtól eltérő tagállamokban (a fogadó országokban). Az egységes uniós
engedéllyel rendelkezők mindemellett a szabályozói kötelezettségek
szélesebb körű és következetesebb alkalmazására támaszkodva nyújthatnak
szolgáltatásokat egész Európában.
Ily módon az egységes európai engedély
csökkenti a szükségtelen igazgatási akadályokat, és egységesebb jogokat és
kötelességeket biztosít azoknak az európai szolgáltatóknak a számára, akik
uniós szinten kívánnak tevékenykedni.
Európai inputok (III. fejezet)
1. szakasz (8–16. cikk)
A mobilszolgáltatók számára jelenleg nem
kellőképpen kiszámítható a spektrum elérhetősége, és eltérő
frekvenciakijelölési feltételekkel szembesülnek az EU különböző pontjain.
Ez megnehezíti a hosszú távú tervezést, a határokon átnyúló beruházást és
végső soron a terjeszkedést. Az egységességnek ez a hiánya azt
eredményezi, hogy a készülékgyártók a nagyobb léptékű bevezetés és a
növekedési lehetőségek reményében más piacokra tervezik a termékeiket. E
fenntarthatatlan helyzet megszüntetése érdekében biztosítani kell a spektruminputok
harmonizációját a következők révén:
·
olyan közös szabályozási elvek meghatározása,
amelyeket a tagállamoknak a spektrumhasználati jogokra vonatkozó, a vezeték
nélküli széles sávú hírközlés tekintetében harmonizált közös elvek
meghatározásakor kell alkalmazniuk;
·
a Bizottság hatáskörrel való felruházása
végrehajtási jogi aktusok elfogadására a spektrum rendelkezésre állását, a
frekvenciakijelölések időzítését és a spektrumhasználati jogok
érvényességi időtartamát érintő harmonizálás céljából;
·
a frekvenciakijelölésre és a spektrumhasználatra
vonatkozó nemzeti intézkedéstervezetek Bizottság általi felülvizsgálatának a
lehetőségét biztosító konzultációs mechanizmus;
·
az alacsony teljesítményű, széles sávú
hozzáférési pontok (Wi-Fi pontok, kiscellák) kiépítésére és üzemeltetésére
alkalmazandó feltételek egyszerűsítése a verseny előmozdítása és a
szűk hálózati keresztmetszetek csökkentése érdekében.
2. szakasz (17–20. cikk)
A helyhez kötött hálózatokhoz való magas
színvonalú hozzáférést biztosító virtuális hozzáférési pontok harmonizálása
megkönnyítené a piacra való belépést és a határokon átnyúló szolgáltatások
végfelhasználóknak és vállalkozásoknak történő nyújtását, valamint
elősegítené a verseny és a beruházás ösztönzését. A virtuális, helyhez
kötött hozzáférési termékeket jelenleg változatos módon határozzák meg az
EU-ban. A helyhez kötött hálózatokhoz határokon átnyúló szolgáltatások céljából
való virtuális hozzáférés harmonizálása a következőkön keresztül történik:
·
a jelentős piaci erővel rendelkező
szolgáltatók által nyújtandó, uniós szinten harmonizált virtuális széles sávú
hozzáférési termékek (virtuális átengedés, IP bitfolyam és bérelt vonalak
végződtető szakaszai) közös jellemzőinek a meghatározása;
·
ennek megfelelően a nemzeti szabályozó
hatóságoknak a korrekciós intézkedések elrendelésekor számításba kell venniük e
harmonizált hozzáférési termékek bevezetését, kellő figyelmet fordítva a
meglévő infrastruktúrák közötti versenyre, a beruházásokra, valamint az
arányosság átfogó követelményére. A döntéshozási gyakorlatot is tükrözi az a
javasolt rendelkezés, amely előírja, hogy az alternatív infrastruktúrák
jelentette versenykényszerrel szembesülő új generációs hozzáférési
hálózatok tekintetében előírt nagykereskedelmi árszabályozást, a megkülönböztetésmentes
hozzáférés hatásos garanciáit, valamint kiskereskedelmi szinten az ár, a
választék és a minőség terén folyó verseny mértékét együttesen kell
mérlegelni;
·
az elektronikus hírközlési szolgáltatóknak jogukban
áll, hogy az új típusú online szolgáltatások lehetővé tétele érdekében
ésszerű feltételekkel harmonizált és garantált
szolgáltatásminőségű összekapcsolási termékeket kínáljanak, illetve
azokhoz hozzáférjenek.
A végfelhasználók jogai (IV. fejezet,
21–29. cikk)
–
Európában az elektronikus hírközlési szolgáltatókat
és a végfelhasználókat egyaránt érinti a végfelhasználók jogaira vonatkozó
szabályok következetlensége, amelyek következtében e jogok védelme nem egyforma
szintű, és a különböző tagállamokban különféle eltérő
szabályoknak kell megfelelni. Ez a helyzet a szolgáltatók számára költséges, a
végfelhasználók szempontjából pedig nem kielégítő, és végső soron
akadályozza a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtást, mivel kedvezőtlenül
befolyásolja a végfelhasználók hajlandóságát azok igénybevételére. Az EU-szerte
megfelelő szintű fogyasztóvédelem biztosítása érdekében
harmonizálásra kerülnek a végfelhasználók jogait meghatározó szabályok,
ideértve a következőket:
–
a bizonyos belföldi és EU-n belüli (nemzetközi)
hírközlési módok közötti megkülönböztetés tilalma (kivéve, ha az eltérések
objektíven indokoltak),
–
a szerződéskötést megelőző
tájékoztatás és a szerződés kötelező elemei,
–
az átláthatóság növelése és a „számlasokk”
elkerülését biztosító megoldások,
–
a szerződés hat hónapon túli költségmentes
felmondására való jog (kivéve a kedvezményesen kapott berendezések
maradványértékét vagy az egyéb akciók esetét),
–
a szolgáltatók kötelezése arra, hogy akadálytalan
csatlakozási lehetőséget biztosítsanak valamennyi tartalomhoz,
alkalmazáshoz és szolgáltatáshoz, amelyhez a végfelhasználó hozzáfér, más
szóval a hálózatsemlegesség biztosítására, és ugyanakkor a szolgáltatók
internethez való általános hozzáférést befolyásoló forgalomszabályozási
intézkedéseinek a szabályozása. Ezzel párhuzamosan az emelt színvonalú
speciális szolgáltatásokra vonatkozó jogi keret egyértelműbbé tétele.
A szolgáltatóváltás megkönnyítése (V.
fejezet, 30. cikk)
A szolgáltatóváltásra vonatkozó szabályok
továbbfejlesztése könnyebbé teszi a piacra való belépést, ösztönzi az
elektronikus hírközlési szolgáltatók közötti versenyt, és egyszerűbbé
teszi a végfelhasználók számára a sajátos igényeiknek leginkább megfelelő
szolgáltató kiválasztását. A szolgáltatóváltási eljárásokra harmonizált elvek
vonatkoznak, úgymint a költségorientáció, az átvevő szolgáltató által
irányított folyamat, és az átadó szolgáltatóval kötött szerződés
automatikus megszűnése.
Szervezeti és záró rendelkezések (VI.
fejezet, 31–40. cikk)
Ennek a fejezetnek az első részében az
illetékes nemzeti hatóságok szankcionálási hatásköreit és a Bizottság
felhatalmazáson alapuló vagy végrehajtási jogi aktusok elfogadására vonatkozó
hatáskörét szabályozó rendelkezések szerepelnek.
Meghatározza továbbá a keretirányelvek,
valamint a barangolásról és az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók
Testületéről (BEREC) és Hivataláról szóló rendeletek módosításait. Mivel a
(tagállami) piacokért továbbra is az egyes nemzeti szabályozó hatóságok
felelnek, az előzetes piacszabályozást érintő módosítások célja, hogy
a piacok nemzeti szabályozó hatóságok általi értékelése és az egységes uniós
engedéllyel rendelkezőkre vonatkozóan előírt szabályozói
kötelezettségek egységessége és állandósága ez egész EU-ban biztosított legyen,
annak érdekében, hogy az egységes uniós engedéllyel rendelkezők ne szembesüljenek
azzal a problémával, hogy ugyanazon piaci hiányosság miatt más-más
kötelezettségeket kell teljesíteniük az egyes tagállamokban. A javasolt
rendelkezések ezért hatáskörrel ruházzák fel a Bizottságot az egységes uniós
engedéllyel rendelkező társaságokra vonatkozó korrekciós intézkedések
visszavonatására, és jogbiztonságot teremtenek az előzetes korrekciós
intézkedések alá vonható piacok meghatározásának a szempontjait illetően,
az egyenértékű szolgáltatásokat nyújtó over-the-top (OTT) szolgáltatók által
kifejtett versenykényszert is figyelembe véve.
Miközben a harmadik barangolási rendelet a
strukturális intézkedések révén fokozza a piaci versenyt, arra nem alkalmas,
hogy Európa-szerte felszámolja a barangolási többletdíjakat, azaz nem tud olyan
helyzetet teremteni, amelyben az uniós fogyasztók külföldön is ugyanolyan
fogyasztói magatartást tanúsíthatnak, mint odahaza. Ebből a megfontolásból
a 37. cikk a barangolási rendeletre építve ösztönzőket nyújt a
szolgáltatóknak arra, hogy a barangolási szolgáltatásokat a belföldi
szolgáltatásokéval megegyező árszinten kínálják. A javaslat szerint a
mobilszolgáltatók önkéntes alapon két- és többoldalú barangolási
megállapodásokat köthetnek, amelyek lehetővé teszik számukra a
nagykereskedelmi barangolási költségek internalizálását és a belföldi
szolgáltatásokéval megegyező árszinten nyújtott barangolási szolgáltatások
fokozatos bevezetését 2016 júliusáig, és ugyanakkor korlátozzák az önkényes
díjszabás veszélyét. Az ilyen megállapodások nem számítanak újdonságnak a
piacon. Már életben van néhány, és részes feleik (a versenyjogi szabályok
betartásával) méretgazdaságossági megtakarításokra tehetnek szert az egymásnak
nyújtott barangolási szolgáltatások terén. A javaslat azonban a nagyobb
átláthatóság érdekében bejelentési kötelezettséget ír elő rájuk nézve. A
javasolt önkéntes alapon működő rendszer arra ösztönzi a
szolgáltatókat, hogy adják tovább a legitim méretgazdaságossági
megtakarításokat a fogyasztóknak azáltal, hogy a belföldi szolgáltatásokéval
megegyező árszinten nyújtják a barangolási szolgáltatásokat, feltéve, hogy
az EU-ban mindenütt megoldott a barangolás, és a fogyasztók idővel élni
tudnak ezekkel az ajánlatokkal. Ugyanakkor a javaslat megfelelő egyensúlyt
teremt ahhoz, hogy a szolgáltatók ki tudják igazítani kiskereskedelmi
barangolási ajánlataikat, és fokozatosan biztosítani tudják, hogy minden
ügyfelük igénybe tudja venni ezeket. Két- és többoldalú megállapodások
hiányában elképzelhetetlen, hogy valamelyik szolgáltató a kijelölt
időkeretben egyedül képes lenne arra, hogy az egész Unióban belföldi
árakon nyújtson barangolási szolgáltatásokat.
Végezetül az Európai Elektronikus Hírközlési
Szabályozók Testületén belüli állandóság és a testület stratégiai szerepének a
növelése érdekében egy három évig betölthető hivatásos elnöki poszt
létrehozásával módosítani kell a BEREC-rendeletet.
4. KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK
A javasolt rendelet nincs hatással az uniós
költségvetésre.
Külön is megemlítjük, hogy az 1211/2009/EK
rendelet módosítására vonatkozó javaslat nincs hatással sem a létszámtervi
álláshelyek számára, sem a BEREC Hivatalának biztosított uniós pénzügyi
hozzájárulásra, és összhangban van az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz
intézett közleményben (COM(2013) 519 final) meghatározott számokkal.
2013/0309 (COD)
Javaslat
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS
RENDELETE
az elektronikus hírközlés egységes európai
piacáról és a „behálózott kontinens” megteremtéséhez szükséges intézkedések
meghatározásáról, valamint a 2002/20/EK, 2002/21/EK és 2002/22/EK irányelv és
az 1211/2009/EK és 531/2012/EU rendelet módosításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI
PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére,
tekintettel az Európai
Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus
tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően,
tekintettel az Európai
Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[12],

tekintettel a Régiók
Bizottsága véleményére[13],

a rendes jogalkotási
eljárásnak megfelelően,
mivel:
(1)       Európának minden növekedési
forrást ki kell használnia ahhoz, hogy a válságból kilábalhasson, munkahelyeket
teremthessen, és visszanyerhesse versenyképességét. Az Európa 2020 stratégia
célja a növekedés újraindítása és a munkahelyteremtés az Unióban. Az Európai
Tanács 2013. tavaszi ülésén hangsúlyozta a digitális
egységes piac fontosságát a növekedés szempontjából, és az információs és
kommunikációs technológiák (IKT) egységes piacának létrehozására irányuló
konkrét intézkedések mielőbbi elfogadására szólított fel. Az Európa 2020
stratégia céljaival és e felszólítással összhangban e rendelet célja az
elektronikus hírközlés egységes piacának a létrehozása az elektronikus
hírközlés meglévő uniós keretszabályozásának a kiegészítése és kiigazítása révén.
(2)       Már az európai
digitális menetrendben – az Európa 2020 stratégia egyik kiemelt
kezdeményezésében – is felismerésre került, hogy az IKT és a hálózati
kapcsolatok gazdasági és társadalmi fejlődésünk nélkülözhetetlen alapját
jelentik. Ahhoz, hogy Európa a digitális átalakulás előnyeit
kihasználhassa, az Uniónak létre kell hoznia az elektronikus hírközlés
valamennyi ágazatra és Európa egészére kiterjedő, dinamikus, egységes
piacát. Egy valóban egységes elektronikus hírközlési piac az innovatív és
„intelligens” digitális gazdaság gerincét alkothatja, és az online
szolgáltatások határokon átnyúló szabad áramlását biztosító, digitális egységes
piac alapját képezheti.
(3)       Az elektronikus hírközlés
hézagmentes egységes piacának biztosítania kell, hogy minden uniós fogyasztó
számára szabadon lehessen elektronikus hírközlő hálózatokat és
elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtani, hogy minden végfelhasználó a
piacon elérhető legjobb ajánlatot választhassa, és hogy megszűnjenek
a piacoknak az országhatárok mentén való szétszabdaltsága miatti akadályok. Az
elektronikus hírközlés jelenlegi keretszabályozása nem kezeli maradéktalanul
ezt a széttagoltságot: nemzeti, nem pedig az Unió egészére kiterjedő
általános felhatalmazási rendszerek működnek, a frekvenciakijelölés
nemzeti szinten történik, a különböző tagállamokban eltérő
hozzáférési termékek állnak az elektronikus hírközlési szolgáltatók
rendelkezésére, és az ágazatban alkalmazott fogyasztóvédelmi szabályok sem
egységesek. Az uniós szabályozás sok esetben pusztán alapszintű, és
gyakran eltérő módon kerül végrehajtásra a tagállamokban.
(4)       A valóban egységes
elektronikus hírközlési piacnak a piaci integráció és a határokon átnyúló
szolgáltatáskínálat előmozdítása révén ösztönöznie kell a versenyt, a
beruházást és az innovációt az új és továbbfejlesztett hálózatok és
szolgáltatások terén. Ezáltal elő kell segítenie az európai
digitális menetrendben a nagysebességű széles sávú hálózatokhoz való
hozzáféréssel kapcsolatban meghatározott ambiciózus célkitűzések elérését.
Amint javul a digitális infrastruktúrák és szolgáltatások elérhetősége,
egyre nagyobb választék áll majd a fogyasztók rendelkezésére, javulni fog a
szolgáltatások minősége, és diverzifikálódnak a tartalmak, ami hozzájárul
a területi és társadalmi kohézióhoz is, és elősegíti az EU-n belüli
mobilitást.
(5)       Az elektronikus hírközlés
egységes piaca által nyújtott előnyöknek ki kell terjedniük a tágabb
digitális ökoszisztémára, amely magában foglalja az Unió készülékgyártóit, tartalom- és alkalmazásszolgáltatóit,
valamint a tágabb gazdaságot, és azon belül az olyan ágazatokat, mint például a
bankszektor, az autóipar, a logisztika, a kiskereskedelem, az energetika vagy a
szállítás, ahol a termelékenység javítása – például a mindenütt jelen levő
felhőalapú számítástechnikai alkalmazásokon, az objektumok
összekapcsolásán és a vállalat különböző részeinek nyújtott integrált
szolgáltatásokon keresztül – az összeköttetésekre épül. Az e-kormányzati és
e-egészségügyi szolgáltatások szélesebb körű elérhetőségéből a
közigazgatásnak és az egészségügyi ágazatnak is profitálnia kell. Az
elektronikus hírközlés egységes piacán a kulturális tartalmak és szolgáltatások
választéka, és általános értelemben a kulturális sokszínűség is
gazdagodhat. Az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési
szolgáltatások által lehetővé tett kapcsolatok olyan fontosak a tágabb
gazdaság és társadalom számára, hogy az indokolatlan ágazatspecifikus
szabályozási és egyéb terheket kerülni kell.
(6)       E rendelet célja az
elektronikus hírközlés egységes piacának kiteljesítése a következő három
fő, egymással összefüggő területen történő fellépés révén.
Először is az ágazatspecifikus szabályozás tartalmának és végrehajtásának
egységesebbé és kiszámíthatóbbá tételéhez szükséges feltételeket Unió-szerte
megteremtő egységes uniós engedély koncepciójára építve biztosítani kell
az elektronikus hírközlési szolgáltatások határokon átnyúló nyújtásának,
illetve az elektronikus hírközlő hálózatok különböző tagállamokban
történő üzemeltetésének szabadságát. Másodszor lehetővé kell tenni az
eddiginél sokkal egységesebb feltételekkel történő hozzáférést az
elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési
szolgáltatások határokon átnyúló üzemeltetéséhez, illetve nyújtásához szükséges
alapvető inputokhoz, nemcsak a vezeték nélküli széles sávú hírközlés
esetében, ahol mind az engedélyköteles, mind az engedélymentes frekvenciasávok
kulcsfontosságú tényezők, hanem a helyhez kötött kapcsolatok tekintetében
is. Harmadszor, az üzleti feltételek összehangolása és a digitális
szolgáltatások iránti állampolgári bizalom növelése érdekében e rendeletnek
harmonizálnia kell a végfelhasználók, és különösen a fogyasztók védelmére
vonatkozó szabályokat. Ez magában foglalja a megkülönböztetésmentességre, a
szerződésben szereplő tájékoztatásra, a szerződés felmondására
és a szolgáltatóváltásra, valamint az online tartalmakhoz, alkalmazásokhoz és
szolgáltatásokhoz való hozzáférésre és a forgalomszabályozásra vonatkozó
szabályokat, amelyek a végfelhasználók védelmével párhuzamosan garantálják,
hogy az internetes ökoszisztéma továbbra is az innováció motorjaként
működhessen. A barangolási szolgáltatások területén további reformok
szükségesek, amelyek bizalmat teremtenek a végfelhasználókban az iránt, hogy a
kapcsolatról az Unión belüli utazásaik során sem kell lemondaniuk, és amelyek
idővel az Unión belüli díjak és egyéb feltételek konvergenciájának a
mozgatórugójává válhatnak.
(7)       Ezért ennek a rendeletnek ki
kell egészítenie a meglévő uniós keretszabályozást (a 2002/19/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelvet[14],
a 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[15], a 2002/21/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelvet[16],
a 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[17], a 2002/58/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelvet[18],
a 2002/77/EK bizottsági irányelvet[19],
valamint a 1211/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet[20], az 531/2012/EU európai
parlamenti és tanácsi rendeletet[21]
és a 243/2012/EU európai parlamenti határozatot[22]) és az uniós szabályozással
összhangban elfogadott vonatkozó nemzeti jogszabályokat az elektronikus
hírközlési szolgáltatók és a végfelhasználók konkrét jogainak és
kötelességeinek meghatározásával, a meglévő irányelvek és az 531/2012/EU
rendelet ebből következő – a konvergencia növelésére irányuló –
módosításával, valamint a fokozottan versengő egységes piac által
megkövetelt lényegi változások bevezetésével.
(8)       Az e rendeletben előírt
intézkedések megfelelnek a technológiasemlegesség elvének, vagyis egy
meghatározott technológiatípus alkalmazását sem írják elő vagy részesítik
előnyben.
(9)       A határokon átnyúló
elektronikus hírközlési szolgáltatásokra még mindig nagyobb terhek nehezednek,
mint azokra, amelyek nyújtása az országhatárokon belülre korlátozódik. A
határokon átnyúló szolgáltatásokat kínáló vállalkozásoknak még mindig minden
egyes fogadó tagállamban bejelentést kell tenniük, és díjakat kell fizetniük.
Az egységes uniós engedéllyel rendelkezőknek egyetlen bejelentési rendszer
hatálya alá indokolt tartozniuk a székhely szerinti tagállamban (a saját
tagállamban) annak érdekében, hogy a határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújtók
igazgatási terhei csökkenjenek. Az egységes uniós engedélyt bármely, egynél
több tagállamban elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó, elektronikus
hírközlő hálózatokat üzemeltető vagy ilyen tevékenységet folytatni
szándékozó vállalkozás számára elérhetővé kell tenni, hogy az ilyen
vállalkozások az elektronikus hírközlési szolgáltatásnyújtás szabadságával
összefüggő, e rendeletnek megfelelő jogokat bármely tagállamban
élvezhessék. A saját tagállamban kiadott általános felhatalmazás alapján
különböző tagállamokban szolgáltatásokat nyújtó elektronikus hírközlési
szolgáltatókra vonatkozó jogi keretet meghatározó egységes uniós engedélynek
biztosítania kell az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásának és az
elektronikus hírközlő hálózatok üzemeltetésének tényleges szabadságát az
egész Unióban.
(10)     A határokon átnyúló
elektronikus hírközlési szolgáltatások és elektronikus hírközlő hálózatok
különféle formákban valósíthatók meg olyan tényezőktől függően,
mint az üzemeltetett hálózatnak és a nyújtott szolgáltatásnak a jellege és
fizikai infrastruktúra iránti igénye, vagy a különböző tagállamokban
található előfizetők száma. A határokon átnyúló elektronikus
hírközlési szolgáltatások nyújtására vagy az elektronikus hírközlő
hálózatok egynél több tagállamban történő üzemeltetésére irányuló
szándékot olyan tevékenységek jelezhetik, mint az adott tagállamban elérhető
hálózatokhoz való hozzáférésre vonatkozó megállapodásokkal kapcsolatos
tárgyalások vagy a megcélzott tagállam nyelvén folytatott reklámtevékenység az
interneten.
(11)     Függetlenül attól, hogy a
szolgáltató hogyan kíván határokon átnyúló elektronikus hírközlő hálózatokat
üzemeltetni vagy határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatásokat
nyújtani, az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra vonatkozó
szabályozási rendszernek semlegesen kell kezelnie a funkciók és tevékenységek
különböző tagállamokban történő megszervezésének az alapját
képező kereskedelmi választási lehetőségeket. Ezért az európai
elektronikus hírközlési szolgáltatók esetében a vállalati struktúrától
függetlenül azt a tagállamot kell a vállalkozás saját országának tekinteni,
ahol az elektronikus hírközlő hálózatok üzemeltetésére vagy az
elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtására vonatkozó stratégiai döntések
születnek.
(12)     Az egységes uniós engedélynek
a saját tagállamban kiadott általános felhatalmazáson kell alapulnia. Nem tehető
függővé más, nem kifejezetten az elektronikus hírközlési ágazatra
vonatkozó, meglévő nemzeti jogszabályok alapján már alkalmazandó
feltételektől. Az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra továbbá
alkalmazni kell e rendelet és az 531/2012/EU rendelet rendelkezéseit is.
(13)     Az ágazatspecifikus – például
a hálózatokhoz való hozzáférésre, a hálózatok biztonságára és integritására
vagy a segélyhívó szolgáltatásokhoz való hozzáférésre vonatkozó – feltételek
többsége szorosan kapcsolódik a hálózat vagy a szolgáltatásnyújtás helyéhez.
Következésképpen a tevékenységük által érintett tagállamokban alkalmazandó
feltételek az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra is vonatkozhatnak
abban a mértékben, amennyiben ez a rendelet másképp nem rendelkezik.
(14)     Ha a tagállamok megkövetelik
az ágazattól az egyetemes szolgáltatás finanszírozásához és a nemzeti
szabályozó hatóságok igazgatási költségeihez való hozzájárulást, e
hozzájárulást olyan kritériumok és eljárások szerint kell felosztani, amelyek
az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók tekintetében biztosítják az
arányosság és a megkülönböztetésmentesség követelményeinek teljesülését annak
érdekében, hogy különösen az új piaci szereplők és a kisebb szolgáltatók
határokon átnyúló piacra lépése ne ütközzön akadályokba; ezért az egyes
vállalkozásokra kivetett hozzájárulást az érintett tagállamban elért forgalom
alapján meghatározott piaci részesedés figyelembevételével kell megállapítani,
egy de minimis küszöbértéket alkalmazva.
(15)     Biztosítani kell, hogy a
különböző tagállamok által hasonló körülmények között tanúsított bánásmód
ne legyen megkülönböztető semmilyen európai elektronikus hírközlési
szolgáltatóval szemben, és hogy egységes szabályozási gyakorlat érvényesüljön
az egységes piacon, különösen a 2002/21/EK irányelv 15. vagy 16. cikkének vagy
a 2002/19/EK irányelv 5. vagy 8. cikkének a hatálya alá tartozó intézkedéseket
illetően. Ezért az európai elektronikus hírközlési szolgáltatóknak jogot
kell biztosítani arra, hogy a több területet
lefedő tevékenységük nagyobb fokú integrációjának lehetővé tétele
érdekében a különböző tagállamok az objektív megítélés alapján
egyenértékűnek tekinthető helyzetekben egyenlő bánásmódban
részesítsék őket. Ezenfelül külön uniós szintű eljárásokat
célszerű meghatározni a 2002/21/EK irányelv 7a. cikke szerinti korrekciós intézkedésekre vonatkozó határozattervezetek
ilyen esetekben történő felülvizsgálata céljára annak érdekében, hogy az európai
elektronikus hírközlési szolgáltatók különböző
tagállamokban előírt kötelezettségei közötti indokolatlan eltérések
elkerülhetők legyenek.
(16)     A szabályozói és felügyeleti
hatásköröket a belépési korlátok csökkentésének a szem előtt tartásával
kell felosztani az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók saját tagállama
és a fogadó tagállamok között, biztosítva egyúttal az elektronikus hírközlési
szolgáltatások és elektronikus hírközlő hálózatok e szolgáltatók általi
nyújtására, illetve üzemeltetésére vonatkozó feltételek megfelelő
érvényesítését. Ezért indokolt, hogy saját illetékességi területén mindegyik
tagállam nemzeti szabályozó hatósága felügyelje – az uniós szabályozásnak
megfelelő eszközök, többek között szankciók és ideiglenes intézkedések
segítségével – az alkalmazandó feltételek teljesülését, ám csak a saját tagállam
nemzeti szabályozó hatósága legyen jogosult arra, hogy felfüggessze vagy
visszavonja az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók jogát arra, hogy az
Unió egész területén vagy annak egy részén elektronikus hírközlő
hálózatokat üzemeltessenek, illetve elektronikus hírközlési szolgáltatásokat
nyújtsanak.
(17)     A rádióspektrum közjószág,
ugyanakkor pedig a mobilhírközlés, a vezeték nélküli széles sávú és a
műholdas hírközlés belső piacának működéséhez szükséges
alapvető erőforrás az Unióban. A vezeték nélküli széles sávú
hírközlés fejlesztése hozzájárul az európai digitális menetrend
megvalósításához és különösen annak a célnak az eléréséhez, hogy 2020-ra
valamennyi uniós polgárnak biztosítva legyen a legalább 30 Mbps sebességű
széles sávhoz való hozzáférés, és az Unió a lehető legnagyobb széles sávú
sebességgel és kapacitással rendelkezzen. A vezeték nélküli széles sávú
technológiák legújabb generációjának bevezetését és elterjedését tekintve
azonban az Unió elmarad a világ más jelentős régióitól, például Észak-Amerikától,
Afrikától és Ázsia egyes részeitől, holott e technológiák hiányában nem
érhetők el az említett szakpolitikai célok. A 800 MHz-es sáv vezeték
nélküli széles sávú hírközlés céljára történő engedélyezésének és
rendelkezésre bocsátásának az elaprózott folyamata – a tagállamok több mint
fele az Európai Parlament és a Tanács rádióspektrum-politikai program (RSPP)
létrehozásáról szóló 243/2012/EU határozatában[23]
kitűzött határidőtől való eltérést kérelmez, vagy egyéb módon
elmulasztja annak teljesítését – tanúsítja, hogy sürgős, még a jelenlegi RSPP
időszakán belüli fellépés szükséges. A rádióspektrum vezeték nélkül széles
sávú szolgáltatás céljára való rendelkezésre állása és hatékony használata
feltételeinek a 676/2002/EK európai parlamenti és tanácsi határozat[24] alapján történő
harmonizálására irányuló uniós intézkedések nem bizonyultak elégségesnek e
probléma orvoslására.
(18)     Az eltérő nemzeti
politikák alkalmazása következetlenséghez vezet, és a belső piac
széttagozódását eredményezi, ami akadályozza az Unió egészére kiterjedő
szolgáltatások bevezetését és a vezeték nélküli széles sávú hírközlés
belső piacának kiteljesítését. Különösen az ilyen szolgáltatásokhoz való
hozzáférést illetően teremt egyenlőtlen feltételeket, akadályozza a
különböző tagállamokban letelepedett vállalkozások közötti versenyt, és
visszatartja a fejlettebb hálózatokba és technológiákba történő
beruházást, valamint az innovatív szolgáltatások kialakulását, megfosztva
ezáltal a polgárokat és a vállalkozásokat a mindenütt elérhető, integrált,
magas színvonalú szolgáltatásoktól, a vezeték nélküli széles sávú
szolgáltatókat pedig a nagyléptékű, integráltabb működés által
lehetővé tett fokozott hatékonyságnövekedéstől. Ezért a
frekvenciakijelölés bizonyos összetevőivel kapcsolatos uniós szintű
fellépés mellett Unió-szerte javítani kell a fejlett vezeték nélküli széles
sávú hírközlési szolgáltatásokkal való széles körű, integrált
lefedettséget. Ugyanakkor a tagállamoknak meg kell hagyni a saját
rádióspektrumuknak a közrend, a közbiztonság és a honvédelem céljából való
megszervezésére irányuló intézkedések elfogadására való jogot.
(19)     Indokolt lehetővé tenni,
hogy az elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások – a
mobilszolgáltatókat és az ilyen szolgáltatók konzorciumait is ideértve – a
végfelhasználók hosszú távú érdekét szem előtt tartva közösen
megszervezzék az Unió csaknem egész területének hatékony és megfizethető
lefedettségét, és ily módon a feltételeket, eljárásokat, költségeket, a
frekvenciakijelölés időzítését és a használati jogok időtartamát
tekintve hasonlóan vehessenek igénybe harmonizált frekvenciasávokat a
különböző tagállamokban, és például a sűrűn és ritkán lakott
területek egyidejű lefedésére alkalmas, alacsonyabb és magasabb
frekvenciasávokat ötvöző kiegészítő frekvenciacsomagokat hozzanak
létre. A nagyobb fokú koordináció és következetesség érdekében útnak indított
kezdeményezések a hálózat-beruházási környezet kiszámíthatóságát is javítanák.
Szintén nagymértékben kedvezne a kiszámíthatóságnak a hosszú távú
rádióspektrum-használati jogokat egyértelműen támogató politika – annak
sérelme nélkül, hogy egyes tagállamokban ezek a jogok határozatlan időre
szólnak –, viszont kapcsolódna az egyedi használati jog tárgyát képező
rádióspektrum részben vagy teljes mértékben történő átruházására,
bérbeadására vagy megosztására vonatkozó egyértelmű feltételekhez.
(20)     Legalább a helyhez kötött, a
nomád, illetve a mobil széles sávú hírközlés céljára harmonizált sávokban
javítani kell a rádióspektrum-használati jogok összehangolását és
egységességét. Ez magában foglalja a Nemzetközi Távközlési Egyesület (ITU)
szintjén az International Mobile Telecommunications-Advanced (IMT-Advanced)
szabvány szerinti rendszerek céljára meghatározott sávokat, valamint a rádiós helyi hálózatok (RLAN) céljára használt
sávokat, például a 2,4 GHz-es és az 5 GHz-es frekvenciasávokat. Ki kell
terjednie továbbá azokra a 3. cikk b) pontjában és a rádióspektrum-politikai
programról szóló, 2013. június 13-án elfogadott, „Az Európa előtt álló stratégiai
kihívások a rádióspektrum vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára való
használata iránti növekvő igény kielégítése terén” című véleményben
meghatározott sávokra, amelyek a jövőben a vezeték nélküli széles sávú
hírközlés céljára harmonizálásra kerülhetnek, így például a közeljövőben
sorra kerülő 700 MHz-es, az 1,5 GHz-es és a 3,8–4,2 GHz-es
frekvenciasávokra.
(21)     Az eltérő nemzeti
frekvenciakijelölési eljárások egységesítését elősegítené, ha
egyértelműbb rendelkezések vonatkoznának az engedélyezési eljárások
időzítését meghatározó szempontokra, a használati jogok időtartamára,
a díjakra és a díjfizetési módokra; a kapacitással és a lefedettséggel
kapcsolatos kötelezettségekre; az odaítélési eljárás tárgyát képező
frekvenciatartományok és frekvenciablokkok meghatározására; a tényleges verseny
előmozdítása érdekében előírt objektív küszöbértékekre; a használati
jogok értékesíthetőségének feltételeire, a megosztás feltételeit is
ideértve.
(22)     A díjak jelentette tehernek az
optimális frekvenciagazdálkodáshoz szükséges szintre történő korlátozása
az azonnal fizetendő és az időszakos díjak közötti egyensúly
megteremtésével együtt ösztönözné az infrastrukturális beruházásokat és az új
technológiák bevezetését, miközben a költségek csökkenésével járó
előnyöket a végfelhasználók élvezhetnék.
(23)     Az összehangoltabb
frekvenciakijelölés és a vezeték nélküli széles sáv ennek következtében
lehetővé váló kiépítése szerte az Unióban méretgazdaságossági hatásokat
eredményezne a kapcsolódó iparágakban, például a hálózati berendezések és
végberendezések gyártóinak körében. Ezek az iparágak így az eddiginél nagyobb
mértékben figyelembe vehetnék a rádióspektrum használatára vonatkozó uniós
kezdeményezéseket és politikákat. Ezért meg kell határozni a
frekvenciakijelölések ütemezésének harmonizálására szolgáló eljárást, valamint
az érintett sávokra vonatkozó használati jog minimális vagy egységes
időtartamát.
(24)     Ami a rádióspektrum vezeték
nélküli széles sávú hírközlés céljára való használatára vonatkozó jogok egyéb
lényeges feltételeit illeti, az e rendeletben meghatározott szabályozási
alapelvek és szempontok egyes tagállamok általi mindinkább egységes
alkalmazását előmozdítaná egy olyan koordinációs mechanizmus, amely
lehetővé tenné, hogy a Bizottság és a többi tagállam illetékes hatóságai
előzetesen véleményezzék a használati jogok valamely tagállamban
történő megadását, és hogy a Bizottság a tagállamok álláspontját
figyelembe véve elejét vegye az uniós joggal összeegyeztethetetlennek
tűnő javaslatok végrehajtását.
(25)     Tekintettel a rádióspektrum
vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára való használata iránti igény
ugrásszerű növekedésére, támogatni kell a spektrumhasználat szempontjából
hatékony, alternatív vezeték nélküli széles sávú hozzáférési megoldásokat. Ez a
kis hatótávolságon belül működő, kis teljesítményű vezeték
nélküli hozzáférési rendszerek, például a rádiós helyi hálózatok (RLAN vagy más
néven Wi‑Fi) úgynevezett „hotspotjainak”, valamint a kiscelláknak (vagy
femto-, piko- vagy metrocelláknak) nevezett kis teljesítményű hozzáférési
pontoknak a használatát jelenti.
(26)     A kiegészítő vezeték
nélküli hozzáférési rendszerek, mint például az RLAN hozzáférési pontok és
különösen a nyilvánosság számára hozzáférhető RLAN hozzáférési pontok
egyre nagyobb mértékben teszik lehetővé a végfelhasználók számára az
internethez való hozzáférést, a mobilszolgáltatók számára pedig a mobilforgalom
tehermentesítését anélkül, hogy a harmonizált rádióspektrum-erőforrások
használatához egyedi rádióspektrum-használati jogok adományozására lenne
szükség.
(27)     Az RLAN hozzáférési pontokat
egyelőre többnyire magánfelhasználók használják a helyhez kötött, széles
sávú csatlakozási lehetőségük helyi, vezeték nélküli kiterjesztéseként. Ha
a végfelhasználók internet-előfizetésük keretein belül dönthetnének úgy,
hogy a rádiós helyi hálózatukhoz való hozzáférést mások számára is
lehetővé teszik, akkor a nagyszámú ilyen hozzáférési pont elérhetővé
válása – különösen a sűrűn lakott területeken – a rádióspektrum
„újrafelhasználásán” keresztül lehetővé tenné a vezeték nélküli
adatátviteli kapacitás maximalizálását és egy költséghatékony, a más
végfelhasználók számára hozzáférhető kiegészítő vezeték nélküli
széles sávú infrastruktúra létrejöttét. Ezért le kell építeni vagy meg kell
akadályozni azokat a szükségtelen korlátozásokat, amelyek gátolják a
végfelhasználókat abban, hogy a saját RLAN hozzáférési pontjaikhoz való
hozzáférést vagy csatlakozást más végfelhasználók számára is lehetővé
tegyék.
(28)     Ugyancsak meg kell szüntetni
az RLAN hozzáférési pontok telepítését és összekötését akadályozó szükségtelen
korlátozásokat. A közhatóságok és a közszolgáltatók a helyiségeikben egyre
szélesebb körben alkalmaznak RLAN hozzáférési pontokat saját célokra, például
személyzetük általi használatra, a polgárok e-kormányzati szolgáltatásokhoz
való költséghatékony, helyben történő hozzáférésének megkönnyítésére vagy
az intelligens közszolgáltatás valós idejű információkkal való
támogatására, például a tömegközlekedésben vagy a forgalomirányításban. A
helyiségeikben a nyilvánosság számára kínált szolgáltatásaik kiegészítéseképpen
ezek a szervezetek is lehetővé tehetnék az ilyen hozzáférési pontokhoz
való általános hozzáférést: indokolt erre a verseny- és közbeszerzési
szabályokkal összhangban lehetőséget biztosítani a számukra. Indokolt,
hogy ne minősüljön elektronikus hírközlési szolgáltatónak az a
szolgáltató, amely magántulajdonú ingatlanon vagy behatárolt közterületen belül
vagy annak környezetében, olyan módon nyújt hozzáférési lehetőséget
elektronikus hírközlő hálózatokhoz, hogy ez a szolgáltatás csupán
kiegészít valamely más, a szóban forgó hozzáféréstől független
tevékenységet, például egy RLAN hotspotot más kereskedelmi tevékenységek
ügyfeleinek vagy a teljes nyilvánosságnak hozzáférhetővé tesz az adott
területen.
(29)     A kis teljesítményű, kis
hatótávolságú vezeték nélküli hozzáférési pontok a háztartási Wi-Fi
útválasztókhoz hasonló, nagyon kisméretű, nem zavaró berendezések, amelyek
műszaki jellemzőit uniós szinten kell meghatározni, és a különféle
helyi körülmények közötti kiépítésüket és használatukat általános felhatalmazás
tárgyává kell tenni, az egyedi kialakításra vonatkozó indokolatlan korlátozások
vagy egyéb engedélyek előírása nélkül. Az általános felhatalmazás alapján
történő ilyen jellegű használat feltételéül szabott műszaki
jellemzőket meghatározó intézkedések arányosságát célszerű az uniós
intézkedésekben előírt – például a leadott teljesítményre és a hasonló
paraméterekre vonatkozó – maximális küszöbértéknél lényegesen szigorúbb
jellemzők előírása révén biztosítani.
(30)     A tagállamoknak gondoskodniuk
kell arról, hogy a nemzeti szintű frekvenciagazdálkodás ne akadályozzon
más tagállamokat azon rádiófrekvenciák használatában, amelyekre jogosultak,
illetve azon kötelezettségek teljesítésében, amelyek az uniós szinten
harmonizált sávok használatához kapcsolódnak. A rádiófrekvencia-politikával
foglalkozó csoport (RSPG) jelenlegi tevékenységeire épülő koordinációs
mechanizmusra van szükség annak biztosításához, hogy minden egyes tagállam
méltányos alapon férhessen hozzá a rádióspektrumhoz, és a koordináció
eredményei egységesek és érvényesíthetők legyenek.
(31)     Az uniós keretszabályozás
végrehajtásával kapcsolatos tapasztalatok azt mutatják, hogy a szabályozási
intézkedések egységes alkalmazását előíró és a belső piac
fejlődésének az elősegítését célul kitűző meglévő
rendelkezések – különösen a helyhez kötött hálózatok tekintetében – nem adtak
elegendő ösztönzést a harmonizált szabványokon és folyamatokon alapuló
hozzáférési termékek kialakítására. A különböző tagállamokban
tevékenykedő szolgáltatóknak nehézségeket okoz, hogy vagy nem állnak
rendelkezésre megfelelő minőségű, a hálózatok és szolgáltatások
között megfelelő szintű átjárhatóságot biztosító hozzáférési inputok,
vagy ha mégis, akkor eltérő műszaki jellemzőkkel rendelkeznek.
Ez növeli a költségeket, és akadályozza az országhatárokon átnyúló
szolgáltatásnyújtást.
(32)     Az elektronikus hírközlés
egységes piacának integrációját felgyorsítaná az azoknak a kiemelt európai virtuális
termékeknek a meghatározására szolgáló keret kidolgozása, amelyek különösen
fontosak az elektronikus hírközlési szolgáltatók számára ahhoz, hogy határokon
átnyúló szolgáltatásokat nyújthassanak, és hogy olyan, kulcsparamétereken és
minimumjellemzőkön alapuló pánuniós stratégiát alakíthassanak ki, amely
igazodik az egyre inkább kizárólagosan IP-alapú környezethez.
(33)     A szabályozásnak ki kell
terjednie a különféle virtuális termékekkel kielégített működési
igényekre. Európai virtuális széles sávú hozzáférési termékeknek kell
rendelkezésre állniuk azokra az esetekre, amikor egy jelentős piaci
erővel rendelkező szolgáltató a keretirányelv és a hozzáférési
irányelv értelmében köteles hálózatának egy meghatározott hozzáférési pontján
szabályozott feltételekkel hozzáférést biztosítani. Először is, ha a
piacelemzés alapján szükséges és arányos intézkedésnek bizonyul, akkor a
hatékony, határokon átívelő piacra lépés megkönnyítése érdekében olyan
harmonizált termékeket kell biztosítani, amelyek a határokon átnyúló
szolgáltatásokat nyújtó szereplőknek már a kezdetektől fogva
lehetővé teszik, hogy késedelem nélkül nyújthassanak előre
meghatározható és megfelelő színvonalú szolgáltatásokat végső
fogyasztóiknak, a különböző tagállamokban található telephelyekkel rendelkező
üzleti ügyfeleknek nyújtott szolgáltatásokat is ideértve. Ezeknek a harmonizált
termékeknek elegendő ideig kell rendelkezésre állniuk ahhoz, hogy a
hozzáférést igénylők és a szolgáltatók számára lehetővé tegyék a
közép- és hosszú távú beruházások tervezését.
(34)     Másodszor, a belső piacon
folyó fenntartható verseny feltételeinek megteremtése szempontjából döntő
szerepet játszanak azok a magasabb színvonalú virtuális hozzáférési termékek,
amelyek a hozzáférést igénylők részéről nagyobb beruházást igényelnek,
és elsősorban a helyi hozzáférés biztosítása révén fokozottabb
ellenőrzést és differenciálást tesznek lehetővé. Ezért a határokon
átnyúló beruházások megkönnyítése érdekében ezeket a kulcsfontosságú, új
generációs hozzáférési hálózatokhoz való hozzáférést biztosító nagykereskedelmi
termékeket is harmonizálni kell. A szabályozó hatóságok által az arányosság
2002/19/EK irányelv szerinti értékelése alapján figyelembe vehető,
nagykereskedelemmel kapcsolatos korrekciós intézkedések körének a bővítése
érdekében ezeket a virtuális széles sávú hozzáférési termékeket úgy indokolt
kialakítani, hogy működési szempontból a fizikai átengedéssel
egyenértékű megoldást biztosítsanak.
(35)     Harmadszor, a bérelt vonalat
végződtető bővített interfészek esetében is harmonizált
nagykereskedelmi hozzáférési termékre van szükség ahhoz, hogy a legigényesebb
üzleti felhasználók részére határokon átnyúló jelleggel lehessen nyújtani
feladataikhoz nélkülözhetetlen összekapcsolási szolgáltatásokat.
(36)     A kizárólagosan IP-alapú
hálózatok fokozatos térhódításával összefüggésben a más hálózatokhoz való
hozzáférést igénylő alkalmazások fejlesztését akadályozza, és ezáltal az
innovációt is korlátozza az, hogy nem állnak rendelkezésre a szolgáltatások
különböző kategóriáinak megfelelő internetprotokollon alapuló,
garantált szolgáltatásminőségű összekapcsolási termékek, amelyek a
tagállamokon belül és a tagállamok között lehetővé tennék a hálózati
tartományokon és hálózathatárokon átnyúló adatátvitelt. Ráadásul ez a helyzet
gátat szab az IP-alapú hálózatok és a garantált szolgáltatásminőségű
összekapcsolási termékek fenntartásából és nyújtásából adódó hatékonyság és
különösen a fokozott biztonság, megbízhatóság, rugalmasság, költséghatékonyság
és gyorsaság szélesebb körű kihasználásának, amely pedig a
hálózatüzemeltetők, a szolgáltatók és a végfelhasználók számára
előnyt jelentene. Ezért ezeket a termékeket ésszerű feltételeken
alapuló, harmonizált megközelítés alapján szükséges kialakítani és
rendelkezésre bocsátani, igény esetén lehetővé téve azt is, hogy érintett
elektronikus hírközlési vállalkozások keresztbe szállítással oldják meg az e
termékekkel való ellátást.
(37)     A jelentős piaci
erővel rendelkezőként megjelölt üzemeltetők hálózataira
vonatkozó legmegfelelőbb, hozzáféréssel kapcsolatos korrekciós
intézkedések értékelése során a nemzeti szabályozó hatóságoknak célszerű
figyelembe venniük az európai virtuális széles sávú hozzáférési termékek e
rendelet alapján történő bevezetését, és ugyanakkor ügyelniük kell arra,
hogy elkerüljék a piacelemzés alapján előírt vagy más feltételek szerint
nyújtott nagykereskedelmi hozzáférési termékek szükségtelen megsokszorozásában
megnyilvánuló túlszabályozást. Az európai virtuális hozzáférési termékek
önmagukban véve nem eredményezhetik az egy adott üzemeltető számára
előírt szabályozott hozzáférési termékek számának növekedését. E rendelet
elfogadását követően a nemzeti szabályozó hatóságoknak értékelniük kell,
hogy a nagykereskedelmi hozzáférésre vonatkozóan korábban előírt korrekciós
intézkedések helyett inkább egy európai virtuális széles sávú hozzáférési
terméket rendeljenek-e el, és fel kell mérniük, hogy piacfelügyeleti hatáskörük
jövőbeni gyakorlása keretében a jelentős piaci erővel
rendelkező üzemeltetők esetében helyénvaló-e európai virtuális széles
sávú hozzáférési termék elrendelése, e feladatuk azonban nem érintheti azon
hatáskörüket, hogy a 2002/21/EK irányelv 16. cikkének megfelelően
versenyprobléma esetén meghatározzák a legmegfelelőbb és a legarányosabb
korrekciós intézkedést.
(38)     A kiszámítható szabályozás
érdekében a szabályozásnak tükröznie kell a jelenlegi jogi keret alapján
kialakulóban lévő döntéshozási gyakorlat azon fő elemeit, amelyek
befolyásolják a nagykereskedelmi hozzáférési termékek – köztük az európai
virtuális széles sávú hozzáférési termékek – új generációs hálózatok
rendelkezésére bocsátásának feltételeit. Így a rendelkezésekben szerepelnie
kell annak is, hogy a nagykereskedelmi hozzáférési piacok elemzéséhez – és
különösen az új generációs hálózatokhoz való ilyen hozzáférés tekintetében
alkalmazott árszabályozás szükségességének megítéléséhez – fontos figyelembe
venni az alternatív helyhez kötött és vezeték nélküli infrastruktúrák által
kifejtett versenykényszer, a megkülönböztetésmentes hozzáférés hatásos
garanciái, valamint az ár, a választék és a minőség terén kiskereskedelmi
szinten folyó verseny aktuális mértéke közötti összefüggéseket. A
végfelhasználók által érezhető előnyök szempontjából végső soron
az utóbbinak a mérlegelése a döntő. Például a nemzeti szabályozó hatóságok
a 2002/21/EK irányelv 16. cikke értelmében eseti alapon végzett értékelések
során – a jelentős piaci erő értékelésének és az uniós versenyjogi
szabályok alkalmazásának sérelme nélkül – tekinthetik úgy, hogy két új
generációs, helyhez kötött hálózat megléte esetén a piacon zajló verseny már
megfelelő ahhoz, hogy ösztönözze a hálózatfejlesztést, és a fejlődés
az ultragyors szolgáltatások felé vegye az irányt, ami a kiskereskedelmi
verseny egyik fontos paramétere.
(39)     Az egységes piacon folyó verseny
felélénkülése előreláthatólag idővel a piacelemzésen alapuló
ágazatspecifikus szabályozás visszaszorulásához vezet majd. Az egységes piac
kiteljesítésének egyik következménye, hogy az érintett piacokon nagyobb
valószínűséggel alakul ki tényleges verseny, és a versenyjog utólagos
alkalmazása mindinkább elégséges eszköznek bizonyul a piacműködés
biztosítására. A jogi egyértelműség és a kiszámítható szabályozási
megközelítések határokon átnyúló biztosítása érdekében világos és
kötelezően alkalmazandó szempontokat kell kidolgozni annak értékelésére,
hogy egy adott piacon továbbra is indokolttá teszik-e az előzetes
szabályozó kötelezettségek alkalmazását a tartós szűk keresztmetszetek és
a versennyel – különösen az infrastruktúra-alapú versennyel – kapcsolatos
kilátások, valamint a kiskereskedelmi szinten az ár, a választék és a
minőség terén folyó verseny feltételei, amelyek végső soron a
végfelhasználók számára és az EU gazdaságának globális versenyképessége
szempontjából a legfontosabbak. Ez alapul szolgálhat az előzetes
szabályozás alá vonható piacok jegyzékének egymást követő
felülvizsgálataihoz, és segítséget nyújthat a nemzeti szabályozó hatóságoknak
ahhoz, hogy erőfeszítéseiket azokra a piacokra összpontosítsák, amelyeken
még ténylegesen nem érvényesül eléggé a verseny, és ezt a konvergenciát
növelő módon tegyék. A valóban egységes elektronikus hírközlési piac
létrejötte hatással lehet a piacok földrajzi kiterjedésének a versenyjog
alapelveire épülő ágazatspecifikus szabályozás és a versenyjog alkalmazása
céljából történő meghatározására is.
(40)     A végfelhasználók védelmét
szolgáló ágazatspecifikus szabályok nemzeti megvalósítása terén mutatkozó
eltérések jelentős akadályt gördítenek az egységes digitális piac
kialakulása elé, és különösen a különböző tagállamokra kiterjedő
szolgáltatásokat nyújtani kívánó nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók
körében növelik az előírások betartásával kapcsolatos költségeket. A
széttagoltság és a különböző tagállamokban biztosított fogyasztóvédelem
szintjét illető bizonytalanság olyan tényező, mely aláássa a
végfelhasználók bizalmát, és visszatartja őket attól, hogy külföldi
tartózkodásuk során igénybe vegyenek elektronikus hírközlési szolgáltatásokat.
A belső piaci akadályok eltávolításával kapcsolatos uniós cél elérése
érdekében a jelenlegi szerteágazó nemzeti jogszabályi intézkedések helyett
egyetlen, teljes körűen harmonizált, ágazatspecifikus szabályrendszerre
van szükség, amely egységesen magas szintű védelmet biztosít a
végfelhasználóknak. A jogi rendelkezések teljes harmonizálása azonban nem
gátolhatja a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókat abban, hogy még
ennél is magasabb szintű védelmet biztosító szerződési feltételeket
ajánljanak a végfelhasználóknak.
(41)     Mivel ez a rendelet csak az
ágazatspecifikus szabályokat harmonizálja, nem helyénvaló, hogy érintse az
uniós jogi aktusokban és azokat végrehajtó nemzeti jogszabályokban
megállapított általános fogyasztóvédelmi szabályokat.
(42)     E rendelet 4. és 5. cikkének a
végfelhasználókat említő rendelkezései nemcsak a fogyasztókra vonatkoznak,
hanem a végfelhasználók egyéb csoportjaira és elsősorban a
mikrovállalkozásokra is. A fogyasztók körébe nem tartozó végfelhasználóknak
lehetővé kell tenni, hogy egyéni kérésre, egyedi szerződés formájában
bizonyos rendelkezésektől eltérő megállapodást köthessenek.
(43)     Az elektronikus hírközlés
egységes piacának a kiteljesítéséhez azokat az akadályokat is le kell építeni,
amelyek gátolják, hogy a végfelhasználók az Unióban mindenütt hozzáférhessenek
elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz. Ezért indokolt, hogy a közhatóságok
ne támaszthassanak és ne tarthassanak fenn az ilyen szolgáltatások határokon
átnyúló vásárlásának az útjában álló akadályokat. Indokolt, hogy a nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltatók ne tagadhassák meg és ne korlátozhassák a
hozzáférést, továbbá a végfelhasználóval szemben ne alkalmazhassanak hátrányos
megkülönböztetést az állampolgárság vagy a lakóhely szerinti tagállam alapján.
A költségek, kockázatok és piaci viszonyok – például a kereslet és a
versenytársak által alkalmazott árak – objektíven igazolható különbsége alapján
azonban lehetővé kell tenni a differenciálást.
(44)     Mind a helyhez kötött, mind a
mobil hírközlés terén továbbra is igen jelentős különbségek vannak a
belföldön, illetve a más tagállamban végződtetett beszédhívások és
SMS-üzenetek ára között. Miközben az országok, szolgáltatók és díjcsomagok,
valamint a mobil és helyhez kötött szolgáltatások között jelentős
eltérések mutatkoznak, ez a probléma továbbra is érinti a fogyasztók
sérülékenyebb csoportjait, és akadályokat állít az Unión belüli hézagmentes
hírközlés elé. Történik mindez annak ellenére, hogy a különböző
tagállamokban nagymértékben csökkentek, és abszolút értelemben közeledtek
egymáshoz a végződtetési díjak, a tranzitszolgáltatások piacain pedig
alacsonyak az árak. Sőt a „kizárólagosan IP-alapú” elektronikus hírközlési
környezetre való átállásnak idővel a költségek további csökkenését kell
eredményeznie. Ezért a belföldi helyhez kötött távolsági hírközlés, vagyis a
nemzeti számozási tervben körzetszámmal azonosított területen belüli helyi
hírközléstől eltérő hírközlés, és a más tagállamban végződtetett
helyhez kötött hírközlés kiskereskedelmi díjszabása között csak objektív
szempontok alapján indokolt esetben lehet számottevő különbség. A
nemzetközi mobilhírközlés kiskereskedelmi díjai csak objektív szempontok
alapján indokolt esetben haladhatják meg az 531/2012/EU rendeletben
meghatározott, a szabályozott barangolásos hívásokra és SMS-üzenetekre
vonatkozó euro-hangtarifákat, illetve euro-SMS tarifákat. Ilyen szempontok
lehetnek a többletköltségek, illetve a kapcsolódó méltányos haszon. További
objektív tényező lehet a kapcsolódó árrugalmasság különbözősége,
illetve olyan – az Unión belüli határokon átnyúló hírközlési szolgáltatást
csekély felárral vagy felár nélkül kínáló nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók által alkalmazott – alternatív díjszabás vagy hasonló funkciókat
kínáló, információs társadalommal összefüggő
szolgáltatás megléte, amely valamennyi végfelhasználó számára könnyen
elérhető, feltéve, hogy a végfelhasználókat
szolgáltatóik aktívan tájékoztatják ezekről az alternatívákról.
(45)     Az elmúlt évtizedekben az
internet a végfelhasználók, a tartalom- és alkalmazásszolgáltatók, valamint az
internetszolgáltatók számára egyaránt könnyen hozzáférhető, nyitott
innovációs platformként fejlődött. A jelenlegi keretszabályozás célja,
hogy a végfelhasználóknak lehetőséget biztosítson az információkhoz való
hozzáférésre, az információk terjesztésére, vagy a kívánt alkalmazások és
szolgáltatások használatára. A közelmúltban azonban az Európai Elektronikus Hírközlési
Szabályozók Testületének (BEREC) a forgalomszabályozás gyakorlatáról szóló,
2012 májusában kiadott jelentése, valamint az Egészség- és Fogyasztóügyi
Végrehajtó Ügynökség megbízásából készült, az internet-hozzáférés és
-szolgáltatás belső piaca működését a fogyasztók szemszögéből
vizsgáló, 2012 decemberében megjelent tanulmány rámutatott, hogy jelentős
számú végfelhasználó szembesül bizonyos alkalmazások letiltásával vagy
lassításával mint a forgalomszabályozás eszközével. E tendencia ismeretében
egyértelmű szabályokat kell hozni uniós szinten annak érdekében, hogy az
internet nyitott maradjon, és az egységes piacot ne tagolják szét a tagállamok egyedi
intézkedései.
(46)     A végfelhasználók azon
jogának, hogy szabadon hozzáférjenek az információkhoz és a jogszerű
tartalmakhoz, terjesszék azokat, és használják a kívánt alkalmazásokat és
szolgáltatásokat, az uniós szabályozás és a vele összhangban lévő nemzeti
jogszabályok tiszteletben tartása szab határt. Ez a rendelet más uniós
jogszabályok és azon belül a szerzői jogra vonatkozó szabályok és a
2000/31/EK irányelv sérelme nélkül meghatározza, hogy a nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltatók milyen határokon belül korlátozhatják ezt a
szabadságot.
(47)     Indokolt, hogy a nyitott
interneten a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók – az
adatmennyiségnek és a sebességnek az internet-hozzáférési szolgáltatásra
vonatkozó szerződésben megállapított határértékein belül – ne tilthassanak
le, lassíthassanak, nyújthassanak gyengébb minőségben vagy
különböztethessenek meg hátrányosan bizonyos tartalmakat, alkalmazásokat vagy
szolgáltatásokat, illetve azok meghatározott kategóriáit, kivéve korlátozott számú
ésszerű forgalomszabályozási intézkedés esetében. Ezeknek az
intézkedéseknek átláthatóknak, arányosaknak és megkülönböztetésmenteseknek kell
lenniük. Az ésszerű forgalomszabályozás a súlyos bűncselekmények
megelőzését és megakadályozását foglalja magában, ideértve a
szolgáltatóknak a gyermekpornográfiához való hozzáférés és a gyermekpornográfia
terjesztése elleni önkéntes intézkedéseit is. A szűk hálózati
keresztmetszetek hatásainak a minimalizálása ésszerűnek tekinthető,
amennyiben szűk hálózati keresztmetszetek csak ideiglenesen vagy kivételes
körülmények között alakulnak ki.
(48)     A forgalomalapú díjszabás a
nyitott internet elvével összeegyeztethetőnek tekinthető, amennyiben
a végfelhasználóknak lehetőségük van a szokásos adatforgalmuknak
megfelelő díjszabás kiválasztására a választott lehetőség
feltételeire és következményeire vonatkozó átlátható tájékoztatás alapján.
Ugyanakkor a díjszabásokat úgy kell kialakítani, hogy megkönnyítsék a nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltató számára a hálózati kapacitásnak a várható
adatforgalomhoz való igazítását. Elengedhetetlen, hogy a végfelhasználók az
adatforgalomra, a sebességkorlátozásra vagy az alkalmazandó díjszabásra
vonatkozó megállapodás előtt teljes körű tájékoztatást kapjanak,
forgalmukat folyamatosan nyomon követhessék, és kívánság szerint
egyszerűen bővíthessék a rendelkezésükre álló adatforgalmat.
(49)     A végfelhasználók
részéről kereslet jelentkezik a nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók vagy a tartalmakat, alkalmazásokat vagy szolgáltatásokat nyújtó
egyéb szereplők által kínált, emelt szintű garantált
szolgáltatásminőséget igénylő szolgáltatások és alkalmazások iránt.
Ilyen szolgáltatás többek között az internetprotokoll alapú
műsorterjesztés (IP-TV), a videokonferencia és az egészségügyi alkalmazások
némelyike. Ezért fontos, hogy a végfelhasználók szabadon köthessenek az ilyen
emelt szintű szolgáltatásminőséget igénylő speciális
szolgáltatások nyújtására vonatkozó megállapodásokat a nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltatókkal vagy a tartalmakat, alkalmazásokat vagy
szolgáltatásokat nyújtó egyéb szereplőkkel.
(50)     A tartalmakat, alkalmazásokat
és szolgáltatásokat nyújtó szereplők részéről igény jelentkezik a
rugalmas minőségi paramétereken alapuló átviteli szolgáltatások nyújtása
iránt, ideértve az idő szempontjából nem érzékeny forgalmak
hátrasorolását. A speciális szolgáltatások nyújtásához nélkülözhetetlen, az új
– például a gépek közötti (M2M) adatáramlás elvén alapuló – szolgáltatások
kifejlesztése szempontjából pedig fontos szerepe lehet annak, hogy a
tartalmakat, alkalmazásokat és szolgáltatásokat nyújtó szereplők ilyen
rugalmas szolgáltatásminőség-szintekben állapodhassanak meg a nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltatókkal. Ugyanakkor ezeknek a megoldásoknak
lehetővé kell tenniük a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók
számára a forgalom hatékonyabb kiegyensúlyozását és a hálózati szűk
keresztmetszetek megelőzését. Ezért fontos, hogy a tartalmakat,
alkalmazásokat és szolgáltatásokat nyújtó szereplők és a nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltatók szabadon köthessenek a szolgáltatásminőség-szintet
meghatározó speciális szolgáltatási megállapodásokat, feltéve hogy ezek a
megállapodások nem vezetnek az internet-hozzáférési szolgáltatás általános
minőségének a romlásához.
(51)     A nemzeti szabályozó hatóságok
lényeges szerepet játszanak abban, hogy a végfelhasználók ténylegesen
élhessenek a nyitott internethez való hozzáférés szabadságával. E célból a
nemzeti szabályozó hatóságoknak nyomon követési és adatszolgáltatási kötelezettségekkel
kell rendelkezniük, és gondoskodniuk kell arról, hogy a nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltatók betartsák az előírásokat, és hogy olyan
megkülönböztetésmentes, magas színvonalú internet-hozzáférési szolgáltatások
álljanak rendelkezésre, amelyek minőségét nem rontják a speciális
szolgáltatások. Amikor a nemzeti szabályozó hatóságok az internet-hozzáférési
szolgáltatások esetleges általános korlátozását vizsgálják, olyan
minőségparaméterekre kell támaszkodniuk, mint az időbeli bekövetkezéssel
és a megbízhatósággal összefüggő paraméterek (késleltetés, jelhiba,
csomagveszteség), a hálózat túlterheltségének szintjei és hatásai, a tényleges,
illetve a hirdetésekben megadott sebesség, az internet-hozzáférési
szolgáltatásoknak a speciális szolgáltatásokéhoz viszonyított működése,
valamint a minőség végfelhasználók szerinti megítélése. A nemzeti
szabályozó hatóságokat fel kell hatalmazni a szolgáltatásminőségre
vonatkozó minimumkövetelmények előírására, amelyek általánosan vagy egyedi
alapon alkalmazhatók a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókra,
amennyiben ez szükséges ahhoz, hogy az internet-hozzáférési szolgáltatás
minőségének általános korlátozása/romlása megelőzhető legyen.
(52)     Az árak, díjszabások,
feltételek és szolgáltatásminőségi paraméterek – az internet-hozzáférési
szolgáltatások nyújtásával összefüggőket is ideértve – átláthatóságának és
összehasonlíthatóságának a javítására irányuló intézkedéseket úgy kell
kialakítani, hogy a végfelhasználók számára lehetővé tegyék az optimális
szolgáltató-választást és a versenyből fakadó előnyök maximális
kihasználását.
(53)     A szolgáltatás megvásárlása
előtt a végfelhasználót megfelelő tájékoztatásban kell részesíteni az
ajánlott szolgáltatás árát és fajtáját illetően. Amennyiben egy adott szám
vagy szolgáltatás hívására különleges árképzési feltételek vonatkoznak, például
az általában külön díjszabás alá eső emelt díjas szolgáltatások esetében,
ezt a tájékoztatást közvetlenül a szám vagy a szolgáltatás kapcsolása
előtt is biztosítani kell. Ha ez a követelmény aránytalan, mert a
díjszabásra vonatkozó tájékoztatás időtartama az átlagos
hívásidőtartamhoz képest túl hosszú, vagy a szolgáltató számára túl magas
költséget jelent a végfelhasználó által viselendő költség kockázatához
viszonyítva, a nemzeti szabályozó hatóság eltérést engedélyezhet. A
végfelhasználókat arról is tájékoztatni kell, ha egy ingyenesen hívható
telefonszám hívása esetén többletdíjak felszámítására kerülhet sor.
(54)     A nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltatóknak megfelelő tájékoztatást kell nyújtaniuk a
végfelhasználóknak többek között a szolgáltatásaikról és díjszabásaikról, a
szolgáltatásminőségi paraméterekről, a segélyhívó szolgáltatásokhoz
való hozzáférésről és az esetleges korlátozásokról, valamint a fogyatékos
fogyasztóknak kínált szolgáltatások és termékek választékáról. Ezt a
tájékoztatást világos és átlátható formában kell biztosítani arra a tagállamra
vonatkozóan, ahol a szolgáltatás nyújtására sor kerül, és bármely változás
esetén frissíteni kell. Az egyedileg tárgyalt ajánlatokat illetően a
szolgáltatók mentesülnek e tájékoztatási követelmények teljesítése alól.
(55)     Az összehasonlítható
termékekre és szolgáltatásokra vonatkozó információk nélkülözhetetlenek ahhoz,
hogy a végfelhasználók független értékelésnek vethessék alá az ajánlatokat. A
tapasztalat azt mutatja, hogy a megbízható és összehasonlítható információk
növelik a végfelhasználók szolgáltatások igénybevétele iránti bizalmát és a
választási lehetőségek kihasználására való hajlandóságát.
(56)     A szerződések az
átlátható tájékoztatás és a magas szintű jogbiztonság elérésének fontos
eszközei. A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatóknak a szerződés
megkötése előtt világos és érthető tájékoztatást kell nyújtaniuk a
végfelhasználóknak a szerződés lényeges elemeiről. Az információknak
kötelezőnek kell lenni, és elő kell írni, hogy csak a végfelhasználó
és a szolgáltató közötti későbbi megállapodás esetén lehessen azoktól
eltérni. A Bizottság és több nemzeti szabályozó hatóság a közelmúltban számottevő
eltéréseket talált az internet-hozzáférési szolgáltatások hirdetésekben
szereplő sebessége és a végfelhasználók rendelkezésére álló tényleges
sebesség között. Ezért a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatóknak a
szerződéskötés előtt azt a sebességet és egyéb
szolgáltatásminőségi paramétereket kell közölniük a végfelhasználóval,
amelyet a szolgáltatás igénybevételének fő helyén ténylegesen biztosítani
tudnak.
(57)     A végberendezéseket
illetően a szerződésekben meg kell határozni a berendezés használatának
szolgáltató általi esetleges korlátozásait, például „SIM zároló” mobil eszközök
segítségével, valamint a szerződés megállapodás szerinti
időtartamának a lejárta előtti felmondása esetén fizetendő
esetleges díjakat. A szerződés megállapodás szerinti időtartamának a
lejártát követően semmilyen díj nem számítható fel.
(58)     A számlasokkok elkerülése
érdekében a végfelhasználónak lehetőséget kell biztosítani a hívásokért és
az internet-hozzáférési szolgáltatások használatáért fizetendő díjak
felső összeghatárának a meghatározására. Ezt a lehetőséget
díjmentesen kell biztosítani, és megfelelő, a későbbiekben ismételten
megtekinthető értesítést kell küldeni arról, ha a felső határ
eléréséhez közeledik. A felső határ elérését követően a
végfelhasználó nem veheti igénybe az érintett szolgáltatásokat, és nem is
számolhatnak fel neki azokért díjat, kivéve, ha kifejezetten kéri a
szolgáltatásnak a szolgáltatóval kötött megállapodás szerinti folytatását.
(59)     A tagállamok tapasztalatai
alapján és az Egészség- és Fogyasztóügyi Végrehajtó Ügynökség
megbízásából a közelmúltban készült tanulmány szerint a hosszú időtartamra
szóló szerződések és a szerződések automatikus vagy hallgatólagos
meghosszabbítása jelentős akadályokat állít a szolgáltatóváltás elé. Ezért
kívánatos, hogy a végfelhasználó a szerződéskötéstől számított hat
hónap elteltével költségmentesen felmondhassa a szerződést. Ebben az
esetben a szolgáltató kérheti a végfelhasználótól a kedvezményesen kapott
végberendezés maradványértékének vagy egyéb akciók esetén egy időarányos
értéknek a megtérítését. A hallgatólagosan meghosszabbított szerződések
esetében egyhónapos felmondási időt kell alkalmazni.
(60)     A szerződési feltételek
nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató általi, a végfelhasználó
hátrányára történő jelentős, például a díjakat, tarifákat,
adatforgalom-korlátozásokat, adatsebességet, lefedettséget vagy a személyes
adatok kezelését érintő módosítása esetén a végfelhasználónak
lehetőséget kell biztosítani a szerződés költségmentes felmondására
vonatkozó jog gyakorlására.
(61)     Egyre elterjedtebbek, és a
verseny fontos elemét képezik az elektronikus hírközlési és egyéb – például
lineáris műsorterjesztési – szolgáltatásokat tartalmazó csomagok. Ha az
ilyen csomagokat alkotó különböző szolgáltatásokra eltérő szerződési
szabályok vonatkoznak a szerződés felmondása és a szolgáltatóváltás
tekintetében, akkor a végfelhasználónak valójában nincs lehetősége arra,
hogy a csomag egésze vagy annak egy része helyett versenyképes ajánlatot vegyen
igénybe. E rendelet szerződés felmondására és szolgáltatóváltásra
vonatkozó rendelkezései ezért az ilyen csomagok valamennyi alkotóelemére
alkalmazandók.
(62)     Ahhoz, hogy a versenyből
fakadó előnyöket teljes mértékben élvezhessék, a végfelhasználóknak
képesnek kell lenniük arra, hogy kellő tájékozottsággal választhassanak
szolgáltatót, és ha érdekeik azt diktálják, szolgáltatót válthassanak. Ezért a
végfelhasználók szolgáltatóváltását nem gátolhatják jogi, műszaki vagy
eljárási akadályok, a szerződési feltételeket és a díjakat is ideértve. A
fogyasztó általi választás és a tényleges verseny egyik kulcsfontosságú
előmozdítója a számhordozhatóság. A szám átvitelét a lehető
legkevesebb késedelemmel kell végrehajtani, hogy az arra vonatkozó megállapodás
aláírását követő egy munkanapon belül ténylegesen éljen a szám. A
számlatartozások kiegyenlítése nem írható elő a szám átvitelére vonatkozó
kérelem végrehajtásának a feltételeként.
(63)     Az egyablakos ügyintézés
lehetővé tétele és a végfelhasználók zökkenőmentes
szolgáltatóváltásának a megkönnyítése érdekében a szolgáltatóváltás folyamatát
az ügyfelet átvevő nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatónak kell
irányítania. Az ügyfelet átadó nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató
nem késleltetheti vagy akadályozhatja a szolgáltatóváltás folyamatát. Ahol csak
lehet, automatizált folyamatot kell működtetni, és gondoskodni kell a
személyes adatok magas szintű védelméről. A szolgáltatóváltásra
vonatkozó átlátható, pontos és kellő időben elérhető információk
erősítik a végfelhasználók a szolgáltatóváltásba vetett bizalmát, és
növelik a hajlandóságukat arra, hogy a versenyalapú folyamatban aktívan részt
vegyenek.
(64)     A szolgáltatóváltást
követően az átadó nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatóval kötött
szerződés automatikusan megszűnik anélkül, hogy a végfelhasználónak
további lépéseket kellene tennie. Előre kifizetett szolgáltatás esetén a
fel nem használt egyenleget vissza kell fizetni a szolgáltatót váltó
fogyasztónak.
(65)     Fontos azonosító – például az
e-mail cím – megváltozása esetén a végfelhasználónak folytonosságot kell
tapasztalnia. E célból gondoskodni kell arról, hogy ne veszhessenek el
elektronikus levelek, és abban az esetben, ha a végfelhasználó az átadó
szolgáltatótól kapott e-mail címmel rendelkezik, lehetőséget kell kapnia
arra, hogy – díjmentesen – az átadó internetszolgáltató által kínált e-mail
továbbítót válassza.
(66)     Az illetékes nemzeti hatóságok
előírhatják a számhordozás és a szolgáltatóváltás globális folyamatait,
figyelembe véve a technológiai fejlesztéseket és a gyors, hatékony és
fogyasztóbarát szolgáltatóváltási folyamat biztosításának a szükségességét. Az
illetékes nemzeti hatóságoknak lehetővé kell tenni, hogy arányos
intézkedéseket alkalmazzanak annak érdekében, hogy a végfelhasználók a
szolgáltatóváltás teljes folyamata során megfelelő védelemben
részesüljenek, ideértve a visszaélések kockázatának vagy a késedelmeknek a
minimalizálásához és a végfelhasználó beleegyezése nélküli másik szolgáltatóhoz
való átkerülésének a megakadályozásához szükséges megfelelő szankciókat
is. Lehetővé kell tenni továbbá, hogy a végfelhasználók ilyen esetekben
történő automatikus kártalanítását biztosító mechanizmust
működtessenek.
(67)     Lehetővé kell tenni, hogy
a nemzeti szabályozó hatóságok eredményesen felléphessenek az e rendelet
rendelkezéseinek való megfelelés figyelemmel kísérése és kielégítésének
biztosítása érdekében, és ezen belül hatáskörrel rendelkezzenek arra, hogy azok
megsértése esetén hatásos pénzbírságot vagy közigazgatási szankciókat
szabhassanak ki.
(68)     A piaci és műszaki
fejlemények figyelembevétele érdekében a jogi aktusoknak az Európai Unió
működéséről szóló szerződés 290. cikkével összhangban
történő elfogadására vonatkozó hatáskört a Bizottságra kell ruházni a
mellékletek elfogadása tekintetében. Különösen fontos, hogy a Bizottság
előkészítő munkája során – többek között szakértői szinten –
megfelelő konzultációkat folytasson. A felhatalmazáson alapuló jogi
aktusok előkészítése és kidolgozása során a Bizottságnak gondoskodnia kell
a vonatkozó dokumentumok egyidejűleg, kellő időben és
megfelelő módon történő eljuttatásáról az Európai Parlamenthez és a
Tanácshoz.
(69)     E rendelet egységes
alkalmazási feltételeinek a biztosítása érdekében a Bizottságot végrehajtási
hatáskörrel kell felruházni annak a határozatnak az elfogadását illetően,
amely a tagállamoknak előírja, hogy megfelelési terveiket a használati
jogok megadásának és a tényleges használat engedélyezésének a közös
időütemezéséhez igazítsák.
(70)     A rádióspektrum-engedélyezés
harmonizálásával és összehangolásával, a kis hatótávolságú vezeték nélküli
hozzáférési pontok jellemzőinek a meghatározásával, a rádióspektrum
felosztását illető, tagállamok közötti koordinációval, az európai
virtuális hozzáférési termékekre vonatkozó részletesebb műszaki és módszertani
szabályok kidolgozásával, valamint az internethez való hozzáférés, az
ésszerű forgalomszabályozás és a szolgáltatásminőség garantálásával
kapcsolatos végrehajtási hatásköröket az Európai Parlamenti és a Tanács
182/2011/EU rendeletének[25]
megfelelően kell gyakorolni.
(71)     Az egységes elektronikus
hírközlési piac kiteljesítésével kapcsolatos cél és az eléréséhez szükséges, e
rendelet szerinti intézkedések, valamint egyes már meglévő konkrét
jogszabályi rendelkezések egységességének a biztosítása, továbbá a kialakulóban
lévő döntéshozási gyakorlat tükrözése érdekében módosítani kell a
2002/21/EK irányelvet, a 2002/20/EK és 2002/22/EK irányelvet, valamint az
531/2012/EU rendeletet. Ez a következő rendelkezéseket foglalja magában: a
2002/21/EK irányelv és a kapcsolódó irányelvek e rendelettel összefüggésben
való értelmezésének az előírása, a Bizottság hatáskörének kibővítése
a jelentős piaci erővel rendelkező európai elektronikus
hírközlési szolgáltatókra vonatkozó korrekciós intézkedések egységességének az
európai konzultációs mechanizmus keretében történő biztosítása érdekében,
az érintett piacok meghatározásának és versenyképességének az értékelése során
alkalmazott szempontok harmonizálása, a 2002/20/EK irányelv szerinti
bejelentési rendszer hozzáigazítása az egységes uniós engedélyhez, valamint a
2002/22/EK rendelet végfelhasználói jogokra vonatkozó és az e rendelet által
előírt teljes körű harmonizáció következtében feleslegessé váló
rendelkezéseinek a hatályon kívül helyezése.
(72)     Az Unióban továbbra is széttagolt
a mobilhírközlési piac, és nincs olyan mobilhálózat, amely valamennyi
tagállamot lefedi. Ennek következtében a barangolásszolgáltatóknak ahhoz, hogy
belföldi ügyfeleiknek az Unión belüli utazásaik során mobil hírközlési
szolgáltatásokat nyújthassanak, nagykereskedelmi barangolási szolgáltatásokat
kell vásárolniuk a látogatott tagállamban ilyen szolgáltatásokat kínáló
szolgáltatóktól. Ezek a nagykereskedelmi díjak jelentős mértékben
akadályozzák a barangolási szolgáltatások belföldi mobilszolgáltatásokéval
megegyező árszinten történő nyújtását. Ezért az e díjak csökkentését
megkönnyítő intézkedéseket kell elfogadni. A barangolásszolgáltatók
hálózati lefedettségének kereskedelmi vagy műszaki megállapodások révén
történő virtuális kiterjesztése az Unió egészére lehetővé tennék a
nagykereskedelmi költségek internalizálását. A megfelelő ösztönzők
nyújtása érdekében módosítani kell az 531/2012/EU európai parlamenti és tanácsi
rendeletben[26]
meghatározott egyes szabályozói kötelezettségeket. Ha a barangolásszolgáltatók
akár saját hálózataikon keresztül, akár két- vagy többoldalú barangolási
megállapodások révén gondoskodnak arról, hogy az Unióban valamennyi ügyfelüknek
már eleve a belföldi díjakkal azonos szintű barangolási díjakat
kínáljanak, akkor ezen szolgáltatókra nézve nem kell előírni azt a
belföldi szolgáltatókra vonatkozó követelményt, hogy tegyék lehetővé
ügyfeleiknek a hozzáférést bármely alternatív barangolási szolgáltató
barangolásos hangátviteli, SMS és adatátviteli szolgáltatásaihoz, fenntartva
egy átmeneti időszakot abban az esetben, ha ezt a hozzáférést már
megadták.
(73)     A két- vagy többoldalú
barangolási megállapodásoknak köszönhetően a mobilszolgáltatók a belföldi
ügyfelek által a partnereik hálózatain végzett barangolást nagyban úgy
kezelhetik, mintha ezek az ügyfelek a saját hálózataikon nyújtott szolgáltatást
vennének igénybe, és ennek megfelelő kiskereskedelmi árat számíthatnak fel
az Unióra kiterjedő virtuális hálózati lefedettségért. Nagykereskedelmi
szinten ez a megoldás lehetővé tenné az új barangolásos termékek
fejlesztését, amelynek következtében kiskereskedelmi szinten fokozódna a
választék és a verseny.
(74)     Az európai digitális
menetrendben és az 531/2012/EU rendeletben meghatározott szakpolitikai
célkitűzés szerint a barangolásos és a belföldi díjak közötti különbségnek
a nullához kell közelítenie. Gyakorlati szempontból ez azt jelenti, hogy az
adott fél által kínált belföldi kiskereskedelmi szolgáltatáscsomagok alapján
megkülönböztethető tág belföldi felhasználói kategóriákba eső
felhasználók az Unión belüli időszakos utazásaik során is ugyanazt, az
általuk igénybevett belföldi kiskereskedelmi szolgáltatáscsomaghoz tartozó
jellemző forgalmat bonyolítják le, mint belföldön, bízva abban, hogy ez a
belföldi használathoz képest nem jelent többletköltséget a számukra. Az
említett tág kategóriák a jelenlegi kereskedelmi gyakorlatban alkalmazott
különbségtételek alapján határozhatók meg: például feltöltőkártyás és
előfizetéses belföldi kiskereskedelmi szolgáltatáscsomagok, „csak GSM”
(vagyis hang, SMS) szolgáltatáscsomagok, forgalommennyiséghez igazodó
szolgáltatáscsomagok, üzleti és lakossági szolgáltatáscsomagok, a tényleges
forgalom után fizetendő egységárakat meghatározó vagy a tényleges
forgalomtól független egységes árért forgalmi keretet (pl. lebeszélhető
perceket, felhasználható adatforgalmat) biztosító kiskereskedelmi
szolgáltatáscsomagok. A kiskereskedelmi díjszabási rendszerek és az ügyfelek rendelkezésére
álló szolgáltatáscsomagok sokszínűsége az Unión belüli belföldi
mobilpiacokon a változatos felhasználói igényekhez való alkalmazkodást tükrözi,
ami a versengő piac jellemzője. Az Unión belüli barangolási
környezetnek a belföldi piacokéhoz hasonló rugalmassággal kell rendelkeznie, de
nem szabad elfelejteni, hogy az a tény, hogy a barangolásszolgáltatóknak
nagykereskedelmi inputokat kell beszerezniük a különböző tagállamok
független hálózatüzemeltetőitől, abban az esetben is indokolhatja az
ésszerű használaton alapuló korlátozásokat, ha a belföldi díjaknak
megfelelő díjakat számítanak fel a barangolásos forgalomért.
(75)     Jóllehet elsősorban a
barangolásszolgáltatók állapítják meg azt az ésszerű barangolásos
hangátviteli, SMS és adatátviteli forgalmat, amelyért az általuk kínált
különféle kiskereskedelmi szolgáltatáscsomagok keretében a belföldi díjaknak
megfelelő díjakat számítanak fel, a nemzeti szabályozó hatóságoknak
lehetőséget kell biztosítani arra, hogy felügyeljék a barangolásszolgáltatók
által az ésszerű forgalom alapján alkalmazott korlátokat, és biztosítsák
azok pontos meghatározását a szerződésekbe foglalt részletes,
számszerű információk formájában, amelyeket az ügyfél számára világos és
átlátható módon kell megfogalmazni. Ennek során a nemzeti szabályozó
hatóságoknak a lehető legteljesebb mértékben figyelembe kell venniük a
BEREC vonatkozó iránymutatását. A BEREC-iránymutatásban meg kell határozni az
uniós szintű hang-, adat- és SMS forgalmi trendek alapján kirajzolódó
különféle jellemző felhasználási szokásokat és azok várható alakulását,
különösen a vezeték nélküli adatforgalom terén.
(76)     A mobil végződtetési
díjak közelmúltbeli jelentős csökkenése az Unióban a bejövő hívások
után fizetendő barangolási többletdíjak megszüntetését is indokolná.
(77)     Annak érdekében, hogy a BEREC
tevékenységének állandósága és stratégiai szempontok szerint történő
irányítása biztosított legyen, a BEREC szabályozói tanácsát egy feladatát
teljes munkaidőben ellátó elnöknek kell képviselnie, akit érdemei, alkalmassága,
az elektronikus hírközlési piaci szereplőkkel és piacokkal kapcsolatos
ismeretei, valamint a felügyelet és a szabályozás terén szerzett gyakorlata
alapján a szabályozói tanács által és a Bizottság segítségével szervezett és
lefolytatott nyílt pályázati eljárást követően a szabályozói tanács nevez
ki. A Bizottságnak a szabályozói tanács első elnökének kinevezése céljából
érdem, alkalmasság, az elektronikus hírközlési piaci szereplőkkel és
piacokkal kapcsolatos ismeretek, valamint a felügyelet és a szabályozás terén
szerzett gyakorlat alapján többek között össze kell állítania az
előválogatott jelöltek listáját. A későbbi kinevezések tekintetében
az e rendelet értelmében elkészítendő jelentésben felül kell vizsgálni,
hogy a Bizottság általi listakészítés mint eljárás megfelelő-e. A BEREC
Hivatalának ezért a szabályozói tanács elnökéből, egy irányítóbizottságból
és egy igazgatási vezetőből kell állnia.
(78)     A 2002/20/EK, 2002/21/EK és
2002/22/EK irányelvet, valamint az 1211/2009/EK és 531/2012/EU rendeletet ezért
ennek megfelelően módosítani kell.
(79)     Az 1211/2009/EK rendeletnek
megfelelően a Bizottság minden alkalommal kikérheti a BEREC véleményét,
amikor azt az e rendeletben foglalt rendelkezések a végrehajtásához
szükségesnek tartja.
(80)     Ez a rendelet tiszteletben
tartja az alapvető jogokat, és figyelembe veszi az Európai Unió alapjogi
chartájában és különösen annak 8. cikkében (a személyes adatok védelme), 11.
cikkében (a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadsága), 16. cikkében (a
vállalkozás szabadsága), 21. cikkében (a megkülönböztetés
tilalma) és 38. cikkében (a fogyasztók védelme) foglalt jogokat és elveket.
(81)     Mivel e rendelet célját –
nevezetesen az elektronikus hírközlés európai egységes piacának a
kiteljesítéséhez szükséges szabályozási alapelvek és részletes szabályok
meghatározását – a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és
ezért e cél – nagyságrendje és hatásai miatt – az Unió szintjén jobban
megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló
szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően.
Összhangban az említett cikkben meghatározott arányosság elvével, e
rendelet nem haladja meg az említett cél eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT A
RENDELETET:
I. fejezet
Általános rendelkezések
1. cikk – Cél és hatály
(1)
Ez a rendelet az elektronikus hírközlés európai egységes piacának
kiteljesítéséhez szükséges szabályozási alapelveket és részletes szabályokat
határozza meg annak érdekében, hogy:
a)
az elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó és az
elektronikus hírközlő hálózatokat üzemeltető szolgáltatóknak jogot,
lehetőséget és ösztönzést biztosítson hálózataik fejlesztésére,
bővítésére és üzemeltetésére, valamint szolgáltatások nyújtására,
függetlenül attól, hogy székhelyük vagy ügyfeleik hol találhatók az Unióban,
b)
a polgároknak és a vállalkozásoknak joga és
lehetősége legyen versenyképes, biztonságos és megbízható elektronikus
hírközlési szolgáltatásokat igénybe venni függetlenül attól, hogy azokat hol
nyújtják az Unióban, és anélkül, hogy ebben a határok átlépésekor korlátozások
vagy indokolatlan többletköltségek akadályoznák őket.
(2)
Ez a rendelet különösen azokat a szabályozási alapelveket határozza meg,
amelyek alapján a Bizottság, az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók
Testülete (BEREC) és az
illetékes nemzeti hatóságok a saját hatáskörükön belül, a 2002/19/EK, a
2002/20/EK, a 2002/21/EK és a 2002/22/EK irányelv rendelkezéseivel
összefüggésben eljárnak annak érdekében, hogy:
a)
egyszerűsített, kiszámítható és konvergens szabályozási feltételeket
biztosítsanak a legfontosabb igazgatási és kereskedelmi paraméterekre
vonatkozóan, többek között a piacelemzés alapján kiróható egyedi
kötelezettségek arányosságának tekintetében;
b)
előmozdítsák az egységes piacon folyó fenntartható versenyt és az Unió
globális versenyképességét, és ennek megfelelően csökkentsék az
ágazatspecifikus piacszabályozást miközben, illetve amikor e célok teljesülnek;
c)
támogassák az Unió egészére kiterjedő, a kialakuló végfelhasználói
kereslet kielégítésére képes új és továbbfejlesztett nagykapacitású infrastruktúrákra irányuló beruházást és innovációt;
d)
megkönnyítsék az innovatív és magas színvonalú szolgáltatásnyújtást;
e)
gondoskodjanak arról, hogy a rádióspektrum – általános felhatalmazás vagy
egyedi használati jogok alapján – rendelkezésre álljon és rendkívül hatékonyan
hasznosuljon az innovációt, a beruházást, a munkahelyteremtést és a
végfelhasználók érdekét előmozdító vezeték nélküli, széles sávú
alkalmazások céljára;
f)
a polgárok és a végfelhasználók összekapcsolhatósággal kapcsolatos érdekeit
szolgálják a hálózati hozzáférési lehetőségek és a szolgáltatások
választékának és minőségének a javulását eredményező jobb beruházási
feltételek teremtése, az Unión belüli mobilitás megkönnyítése, valamint a
társadalmi és területi kohézió növelése révén.
(3)
A (2) bekezdésben meghatározott átfogó szabályozási alapelvek érvényre
jutásának biztosítása érdekében ez a rendelet megállapítja a következőkhöz
szükséges részletes szabályokat:
a)
az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra vonatkozó egységes engedély;
b)
a szabályozási feltételek további konvergenciája azon korrekciós intézkedések
szükségessége és arányossága tekintetében, amelyekre a nemzeti szabályozó
hatóságok az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókat kötelezik;
c)
bizonyos nagykereskedelmi termékeknek az Unió szintjén harmonizált, konvergens
szabályozási feltételek szerinti biztosítása széles sávú hírközlés céljára;
d)
a vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára szolgáló harmonizált
rádióspektrum kijelölésének összehangolt európai keretének, és ezáltal az
európai vezeték nélküli térségnek a létrehozása;
e)
a végfelhasználók jogaival és a kiskereskedelmi piacokon folyó tényleges
verseny támogatásával kapcsolatos szabályok harmonizálása, és ezáltal az
elektronikus hírközlés európai fogyasztói térségének a létrehozása;
f)
az Unión belüli és a barangolásos kommunikációért felszámított indokolatlan
felárak fokozatos megszüntetése az EU-ban.
2. cikk – Fogalommeghatározások
E
rendelet alkalmazásában a 2002/19/EK, a 2002/20/EK, a 2002/21/EK, a 2002/22/EK
és a 2002/77/EK irányelvben szereplő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni.
E
rendelet alkalmazásában továbbá:
1.
„európai elektronikus hírközlési szolgáltató”: az Unióban székhellyel
rendelkező vállalkozás, amely közvetlenül vagy egy vagy több
leányvállalaton keresztül egynél több tagállamban elektronikus hírközlő
hálózatot üzemeltet vagy elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújt, vagy
ilyen tevékenységet kíván folytatni, és nem minősül egy másik elektronikus
hírközlési szolgáltató leányvállalatának;
2.
„nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató”: nyilvános elektronikus
hírközlő hálózatot üzemeltető vagy nyilvánosan elérhető
elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozás;
3.
„leányvállalat”: olyan vállalkozás, amelyben egy másik vállalkozásnak
közvetlenül vagy közvetve:
i.
módjában áll a szavazati jogok több mint felét gyakorolni, vagy
ii.
módjában áll a felügyelő bizottság, az igazgatóság vagy a vállalkozást
jogilag képviselő testületek tagjai több mint felét kinevezni, vagy
iii.
jogában áll a vállalkozás ügyeit irányítani;
4.
„egységes uniós engedély”: a székhely szerinti tagállamban kiadott általános
felhatalmazáson alapuló, az európai elektronikus hírközlési szolgáltatóra e
rendeletnek megfelelően az egész Unióban vonatkozó jogi keret;
5.
„saját tagállam”: az európai elektronikus hírközlési szolgáltató székhelye
szerinti tagállam;
6.
„székhely”: az a letelepedési hely valamely tagállamban, ahol az Unióban
nyújtott elektronikus hírközlési szolgáltatásokra vagy az Unióban üzemeltetett
elektronikus hírközlő hálózatokra irányuló beruházásokra, valamint az azok
nyújtására, illetve üzemeltetésére vonatkozó legfontosabb döntéseket hozzák;
7.
„fogadó tagállam”: a saját tagállamtól eltérő bármely tagállam, ahol az
európai elektronikus hírközlési szolgáltató elektronikus hírközlő
hálózatot üzemeltet, vagy elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújt;
8. „vezeték nélküli széles sávú hírközlés
céljára szolgáló harmonizált rádióspektrum”: a műsorterjesztéstől
eltérő elektronikus hírközlési szolgáltatás céljára szolgáló
rádióspektrum, amelynek a rendelkezésre állására és hatékony használatára
irányadó feltételek Uniós szinten – különösen a 676/2002/EK európai parlamenti
és tanácsi határozattal[27]
– harmonizálva vannak;
9.
„kis hatótávolságú vezeték nélküli hozzáférési pont”: vezeték nélküli hálózati
hozzáférést biztosító, kis teljesítményű, kisméretű berendezés, amely
kis hatótávolságon belül üzemel, és földi nyilvános mobilhírközlő hálózat
része lehet, valamint egy vagy több csekély vizuális hatású antennával
rendelkezhet, és tekintet nélkül a hálózat topológiájára lehetővé teszi a
nyilvános elektronikus hírközlő hálózatokhoz való vezeték nélküli
hozzáférést;
10.
„rádiós helyi hálózat” (RLAN): kis teljesítményű, vezeték nélküli
hozzáférési rendszer, amely kis hatótávolságon belül üzemel úgy, hogy a más
felhasználók által a közelben használt hasonló rendszerek zavarásának a
kockázata csekély, és amely nem kizárólagos alapon használ olyan frekvenciákat,
amelyek e célra történő elérhetőségének és
hatékony használatának feltételei az Unió szintjén harmonizálva vannak;
11.
„virtuális széles sávú hozzáférés”: a széles sávú hálózatokhoz való
nagykereskedelmi hozzáférés egyik fajtája, amely egy, a vevő telephelyéhez
a fizikai átengedés kivételével bármilyen hozzáférési hálózati architektúrán
keresztül virtuális hozzáférést biztosító csatlakozásból, valamint
meghatározott átadási pontokra vonatkozó átviteli szolgáltatásból áll, és
magában foglal meghatározott hálózati elemeket és hálózati funkciókat, valamint
kiegészítő informatikai rendszereket is;
12.
„garantált szolgáltatásminőségű (ASQ) összekapcsolási termék”: az
internetprotokoll-alapú (IP-alapú) adatcsere-központnál elérhetővé tett
termék, amely lehetővé teszi a vevők számára IP-alapú adatátviteli
kapcsolat létesítését egy összekapcsolási pont és egy vagy több helyhez kötött
hálózat végződtető pont között, és a végfelhasználóknak nyújtott
meghatározott szolgáltatásokra vonatkozóan meghatározott szintű, végpontok
közötti hálózati teljesítményt tesz lehetővé meghatározott paramétereken
alapuló, garantált szolgáltatásminőség biztosítása révén;
13.
„távolsági hírközlés”: a helyi központon és a nemzeti számozási tervben
körzetszámmal azonosított regionális díjszabási területen kívül végződtetett
beszédalapú vagy üzenetszolgáltatások;
14.
„internet-hozzáférési szolgáltatás”: nyilvánosan elérhető elektronikus
hírközlési szolgáltatás, amely internetcsatlakozást és ezáltal az internethez
csatlakozó szinte valamennyi végponttal összekapcsolási lehetőséget
biztosít, tekintet nélkül az alkalmazott hálózati technológiára;
15.
„speciális szolgáltatás”: olyan elektronikus hírközlési szolgáltatás vagy
bármely egyéb szolgáltatás, amely tartalmak, alkalmazások vagy szolgáltatások
meghatározott köréhez vagy együtteséhez nyújt hozzáférési lehetőséget, és
melynek műszaki jellemzőit végponttól végpontig ellenőrizik,
vagy amely meghatározott számú félnek vagy végpontba történő adatküldést
vagy meghatározott számú féltől vagy végpontból történő adatfogadást
tesz lehetővé; és amelyet nem forgalmaznak vagy használnak széles körben
az internet-hozzáférési szolgáltatás helyettesítőjeként;
16.
„átvevő nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató”: az a nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltató, amelyhez a telefonszámot vagy
szolgáltatást áthelyezik;
17.
„átadó nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató”: az a nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltató, amelytől a telefonszámot vagy
szolgáltatást áthelyezik.
II. fejezet
Egységes uniós engedély
3. cikk – Az Unió-szerte nyújtott
elektronikus hírközlési szolgáltatás szabadsága
(1)
Az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók jogosultak arra, hogy az egész
Unióban üzemeltessenek elektronikus hírközlő hálózatokat és nyújtsanak
elektronikus hírközlési szolgáltatásokat, valamint hogy az ilyen hálózatok
üzemeltetéséhez és szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó jogokat a
tevékenységük által érintett tagállamok mindegyikében olyan, egységes uniós
engedély alapján gyakorolják, amelynek egyetlen feltétele a 4. cikkben
meghatározott bejelentési kötelezettségek teljesítése.
(2)
E rendelet eltérő rendelkezései hiányában és az 531/2012/EU rendelet
sérelme nélkül, az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra az érintett
tagállamokban az uniós szabályozásnak megfelelően alkalmazott szabályok és
feltételek vonatkoznak.
(3)
A 2002/20/EK irányelv 12. cikkében foglaltaktól eltérve, csak arra az európai
elektronikus hírközlési szolgáltatóra vethetők ki a fogadó tagállamban
fizetendő igazgatási díjak, amelynek az adott tagállamban nyújtott
elektronikus hírközlési szolgáltatásokból származó éves forgalma meghaladja a
teljes nemzeti elektronikus hírközlési forgalom 0,5%-át. E díjak kivetésekor
csak az érintett tagállamban nyújtott elektronikus hírközlési szolgáltatásokból
származó forgalom vehető figyelembe.
(4)
A 2002/22/EK irányelv 13. cikke (1) bekezdése b) pontjában foglaltaktól
eltérve, csak az az európai elektronikus hírközlési szolgáltató
kötelezhető a fogadó tagállamban az egyetemes szolgáltatási
kötelezettségek nettó költségeinek a megosztása céljából kivetett hozzájárulás
megfizetésére, amelynek az adott tagállamban nyújtott elektronikus hírközlési
szolgáltatásokból származó éves forgalma meghaladja a teljes nemzeti
elektronikus hírközlési forgalom 3%-át. Ilyen hozzájárulás kivetésekor minden
esetben csak az érintett tagállamban elért forgalom vehető figyelembe.
(5)
Az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók jogosultak arra, hogy a
különböző tagállamok nemzeti szabályozó hatóságai az objektív megítélés
alapján egyenértékűnek tekinthető helyzetekben egyenlő
bánásmódban részesítsék őket.
(6)
Ha valamely európai elektronikus hírközlési szolgáltatót érintően a 2002/19/EK, 2002/20/EK, 2002/21/EK és
2002/22/EK irányelv, e rendelet vagy az 531/2012/EU
rendelet szerinti kötelezettségekkel kapcsolatban társaságok közötti jogvita
merül fel valamely fogadó tagállamban, akkor az európai elektronikus hírközlési
szolgáltató egyeztethet a saját tagállam nemzeti szabályozó hatóságával, az
pedig az egységes szabályozási gyakorlat kialakítását szem előtt tartva
véleményt adhat ki. A vita rendezése során a fogadó tagállam nemzeti szabályozó
hatóságának a lehető legteljesebb mértékben figyelembe kell vennie a saját
tagállam nemzeti szabályozó hatósága által kiadott véleményt.
(7)
Azoknak az európai elektronikus hírközlési szolgáltatóknak, amelyek e rendelet
hatálybalépésének az időpontjában jogosultak arra, hogy egynél több
tagállamban üzemeltessenek elektronikus hírközlő hálózatokat és nyújtsanak
elektronikus hírközlési szolgáltatásokat, legkésőbb 2016. július 1-jéig be
kell nyújtaniuk a 4. cikkben előírt bejelentést.
4. cikk – Az európai elektronikus
hírközlési szolgáltatókra vonatkozó bejelentési eljárás
(1)
Az európai elektronikus hírközlési szolgáltatóknak tevékenységük legalább egy
tagállamban történő megkezdése előtt egyetlen bejelentést kell
tenniük e rendeletnek megfelelően a saját tagállam nemzeti szabályozó
hatóságánál.
(2)
A bejelentésnek tartalmaznia kell az elektronikus hírközlő hálózatok
üzemeltetéséről és az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásáról
vagy az ilyen tevékenység megkezdésének a szándékáról szóló nyilatkozatot, és
ahhoz kizárólag a következő információkat kell csatolni:
a) a szolgáltató neve,
jogállása és jogi formája, bejegyzési száma – amennyiben a szolgáltató
kereskedelmi nyilvántartásban vagy egyéb hasonló közhitelű
nyilvántartásban szerepel –, székhelyének címe, kapcsolattartója, a
szolgáltatott vagy szolgáltatni kívánt hálózatok vagy szolgáltatások rövid
leírása, valamint a saját tagállam megnevezése;
b) a fogadó tagállam(ok),
ahol a szolgáltatásokat nyújtja, a hálózatokat üzemelteti, vagy ilyen tevékenységet
folytatni szándékozik, közvetlenül vagy leányvállalatokon keresztül közvetve,
és az utóbbi esetben az érintett leányvállalatok neve, jogállása és jogi
formája, címe, bejegyzési száma – amennyiben a szolgáltató a fogadó tagállam
kereskedelmi nyilvántartásában vagy egyéb hasonló közhitelű
nyilvántartásában szerepel –, valamint a leányvállalatok kapcsolattartói és a
tevékenységük által érintett területek. Ha a leányvállalat fölötti
ellenőrzést közösen gyakorolja két vagy több olyan elektronikus hírközlési
szolgáltató, amelynek székhelye különböző tagállamokban található, akkor a
leányvállalatnak meg kell jelölnie annak az anyavállalatnak a saját tagállamát,
amelyet e rendelet alkalmazása céljából figyelembe kell venni, és a
leányvállalatot ennek megfelelően kell a megjelölt anyavállalatnak
bejelentenie az adott saját tagállamban.
A
bejelentést a saját tagállamban és a fogadó tagállamokban előírt nyelven
vagy nyelveken kell benyújtani.
(3)
A (2) bekezdésnek megfelelően benyújtott információk változásáról a
változástól számított egy hónapon belül értesíteni kell a saját tagállam
nemzeti szabályozó hatóságát. Ha a bejelentendő változás az
előző bejelentésben nem szereplő fogadó tagállamban üzemeltetni
kívánt elektronikus hírközlő hálózatot vagy nyújtani kívánt elektronikus
hírközlési szolgáltatást érint, az európai elektronikus hírközlési szolgáltató
a bejelentést követően megkezdheti a folytatni kívánt tevékenységet az
érintett fogadó tagállamban.
(4)
Az ebben a cikkben meghatározott bejelentési kötelezettségek nem teljesítése az
európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra vonatkozó közös feltételek
megszegésének minősül a saját tagállamban.
(5)
A saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága a (2) bekezdésnek megfelelően
benyújtott információkat és azoknak a (3) bekezdés szerint bejelentett
változásait az információk vagy a változásról szóló értesítések
beérkezésétől számított egy héten belül továbbítja az érintett fogadó
tagállamok nemzeti szabályozó hatóságainak és a BEREC Hivatalának.
A
BEREC Hivatala nyilvánosan elérhető nyilvántartást vezet az e rendeletnek
megfelelően tett bejelentésekről.
(6)
Az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók kérésére a saját tagállam
nemzeti szabályozó hatósága a 2002/20/EK irányelv 9. cikkének megfelelően
nyilatkozatot bocsát ki arról, hogy a vállalkozás az egységes uniós engedély
hatálya alatt áll.
(7)
Ha különböző tagállamok egy vagy több nemzeti szabályozó hatósága úgy
véli, hogy a (2) bekezdés szerinti bejelentésben saját tagállamként megjelölt
ország vagy a szolgáltatott információknak a (3) bekezdés szerint bejelentett
változása nem áll összhangban vagy már nem áll összhangban a vállalkozás e
rendelet alapján meghatározott székhelyével, akkor az értékelését alátámasztó
indoklás kíséretében a Bizottság elé terjesztheti az ügyet. Az
előterjesztésről tájékoztatás céljából másolatot kell küldeni a BEREC
Hivatalának. A Bizottság azt követően, hogy az
érintett európai elektronikus hírközlési szolgáltatónak és a vitatott saját
tagállam nemzeti szabályozó hatóságának lehetőséget adott véleményük
kifejtésére, az ügy előterjesztésétől számított három hónapon belül
határozatot ad ki, amelyben megállapítja a szóban forgó vállalkozás e rendelet
szerinti saját tagállamát.
5. cikk – Megfelelés az egységes uniós
engedélynek
(1)
Az érintett tagállamok mindegyikének nemzeti szabályozó hatósága figyelemmel
kíséri és a 2002/20/EK irányelv 10. cikkében előírt eljárásokat végrehajtó
nemzeti jogszabályoknak megfelelően biztosítja, hogy az európai
elektronikus hírközlési szolgáltatók eleget tegyenek a 3. cikk értelmében az
adott tagállam területén hatályos szabályoknak és feltételeknek.
(2)
A fogadó tagállam nemzeti szabályozó hatósága a saját tagállamnak átad minden
releváns információt azon egyedi intézkedésekre vonatkozóan, amelyeket európai
elektronikus hírközlési szolgáltatókkal szemben hozott azzal a céllal, hogy
érvényt szerezzen a 3. cikk értelmében az adott tagállam területén hatályos
szabályoknak és feltételeknek.
6. cikk – Az európai elektronikus
hírközlési szolgáltatók elektronikus hírközlés nyújtására vonatkozó jogainak
felfüggesztése és visszavonása
(1)
A frekvenciák vagy számok használatára vonatkozó, bármely érintett tagállam
által biztosított jogok felfüggesztésére vagy visszavonására vonatkozó
intézkedések és a (3) bekezdésnek megfelelően elfogadott ideiglenes
intézkedések sérelme nélkül, kizárólag a saját tagállam nemzeti szabályozó
hatósága függesztheti fel vagy vonhatja vissza – a 2002/20/EK irányelv 10. cikk
(5) bekezdését végrehajtó nemzeti jogszabályoknak megfelelően – az európai
elektronikus hírközlési szolgáltatók jogát arra, hogy elektronikus hírközlési
hálózatokat és szolgáltatásokat nyújtsanak az Unió teljes területén vagy annak
egy részén.
(2)
A 3. cikk értelmében a fogadó tagállamban hatályos szabályok és feltételek
súlyos vagy ismételt megszegése esetén, amennyiben a fogadó tagállam nemzeti
szabályozó hatósága által az 5. cikknek megfelelően alkalmazott, az
előírások betartatását célzó intézkedések nem vezetnek eredményre, a
nemzeti szabályozó hatóság tájékoztatja a saját tagállam nemzeti szabályozó
hatóságát, és kéri az (1) bekezdés szerinti intézkedések elfogadását.
(3)
A saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága által a (2) bekezdés szerint
benyújtott kérésre vonatkozóan meghozandó végleges döntésig a fogadó tagállam
nemzeti szabályozó hatósága sürgős ideiglenes intézkedést hozhat a
2002/20/EK irányelv 10. cikk (6) bekezdését végrehajtó nemzeti jogszabályoknak
megfelelően, amennyiben bizonyítéka van a 3. cikk értelmében a területén
hatályos szabályok és feltételek megszegésére. A 2002/20/EK irányelv 10. cikk (6)
bekezdésében előírt három hónapos időkorláttól eltérve az ilyen
ideiglenes intézkedés addig maradhat hatályban, amíg a saját tagállam nemzeti
szabályozó hatósága meg nem hozza a végleges döntést.
A
Bizottságot, a BEREC-et, valamint a saját tagállam és a többi fogadó tagállam
nemzeti szabályozó hatóságait késedelem nélkül tájékoztatni kell az elfogadott
ideiglenes intézkedésről.
(4)
Amennyiben a saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága saját kezdeményezésére
vagy egy fogadó tagállam kérésére azt tervezi, hogy az (1) bekezdésnek
megfelelően felfüggeszti vagy visszavonja valamely európai elektronikus
hírközlési szolgáltató jogait, erről a szándékáról értesítenie kell a
döntés által érintett fogadó tagállamok mindegyikének nemzeti szabályozó
hatóságát. A fogadó tagállamok nemzeti szabályozó hatóságai egy hónapon belül
véleményt nyilváníthatnak.
(5)
A saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága az érintett fogadó tagállamok
nemzeti szabályozó hatóságai véleményének lehető legteljesebb mértékű
figyelembe vételével hozza meg a végső döntést, melyről a döntés
meghozatalától számított egy héten belül értesíti a Bizottságot, a BEREC-et és
a döntés által érintett fogadó tagállamok nemzeti szabályozó hatóságait.
(6)
Amennyiben a saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága úgy döntött, hogy az
(1) bekezdésnek megfelelően felfüggeszti vagy visszavonja valamely európai
elektronikus hírközlési szolgáltató jogait, az érintett fogadó tagállamok
nemzeti szabályozó hatóságai megteszik a megfelelő intézkedéseket annak
magakadályozására, hogy a területükön a szolgáltató tovább folytassa a
döntéssel érintett szolgáltatások vagy hálózatok nyújtását.
7. cikk – A végrehajtási intézkedések
összehangolása
(1)
A 6. cikk alkalmazása során a saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága
ugyanolyan gondossággal alkalmazza az olyan elektronikus hírközlési
szolgáltatással vagy hálózattal kapcsolatos felügyeleti vagy végrehajtási
intézkedéseket, amelyet egy másik tagállamban nyújtanak, illetve üzemeltetnek,
vagy amely egy másik tagállamban okozott kárt, mintha az elektronikus
hírközlési szolgáltatást vagy hálózatot a saját tagállamban nyújtanák.
(2)
A tagállamok biztosítják, hogy a területükön kézbesíthetők legyenek az 5.
és 6. cikk szerinti intézkedésekkel kapcsolatos jogi iratok.
III. fejezet
Európai
inputok
1.
szakasz – A rádióspektrum használatának összehangolása az egységes piacon belül
8. cikk – Alkalmazási kör és általános
rendelkezések
(1)
Ez a szakasz a vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára szolgáló
harmonizált rádióspektrumra vonatkozik.
(2) Ez a szakasz nem érinti a tagállamok jogát
arra, hogy a 2002/20/EK irányelv 13. cikkének megfelelően a
rádiófrekvencia-erőforrások optimális használatát biztosító díjakat
vessenek ki, illetve hogy a rádióspektrumot a közrend, a közbiztonság és a honvédelem
céljára szervezzék meg és használják.
(3)
Az e szakasz által ráruházott hatáskörök gyakorlása során a Bizottság a
lehető legteljesebb mértékben figyelembe veszi a 2002/622/EK[28] bizottsági határozattal létrehozott,
rádiófrekvencia-politikával foglalkozó csoport idevágó véleményeit.
9. cikk – A rádióspektrum vezeték nélküli
széles sávú hírközlés céljára történő használata: szabályozási alapelvek
(1) A
rádióspektrum tekintetében illetékes nemzeti hatóságok
hozzájárulnak egy olyan vezeték nélküli térség létrejöttéhez, amely jó
befektetési és versenyfeltételeket kínál a nagysebességű, vezeték nélküli
széles sávú kommunikáció terén, lehetőséget biztosít az integrált, több
területet lefedő hálózatok és szolgáltatások tervezésére és nyújtására és
a méretgazdaságosság elérésre, ezzel ösztönözve az innovációt, a gazdasági
növekedést és a végfelhasználóknak hosszú távon nyújtott előnyöket.
Az
illetékes nemzeti hatóságok nem alkalmaznak olyan eljárásokat és nem
támasztanak olyan feltételeket a rádióspektrum használatával kapcsolatban,
amelyek szükségtelenül akadályozzák az európai elektronikus hírközlési
szolgáltatókat abban, hogy több tagállamban vagy az Unió egész területén
nyújtsanak integrált elektronikus hírközlő hálózatokat és
szolgáltatásokat.
(2) Az illetékes
nemzeti hatóságok objektív, átlátható, megkülönböztetéstől mentes, arányos
szempontokon alapuló, a lehető legkisebb terhet jelentő engedélyezési
rendszert alkalmazzák a rádióspektrum használatának lehetővé tételére,
úgy, hogy az maximalizálja a rádióspektrum használatának rugalmasságát és
hatékonyságát, valamint elősegítse az összehasonlítható feltételek
létrejöttét Unió-szerte az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók
integrált, több területet lefedő beruházásai és tevékenységei számára.
(3)
A rádióspektrum használatának engedélyezésére vonatkozó feltételek és eljárások
kialakításánál az illetékes nemzeti hatóságok különösen tekintettel vannak a
meglévő és a potenciális üzemeltetőkkel szembeni, valamint az európai
elektronikus hírközlési szolgáltatókkal és más vállalkozásokkal szembeni
egyenlő bánásmódra.
(4)
Az (5) bekezdés sérelme nélkül, a rádióspektrum használatának engedélyezésére
vonatkozó feltételek és eljárások kialakítása során az illetékes nemzeti
hatóságok figyelembe veszik, és szükség szerint összehangolják a következő
szabályozási alapelveket:
a)
a végfelhasználók érdekeinek maximális védelme, ideértve mind a
végfelhasználóknak a vezeték nélküli hálózatok és szolgáltatások terén
megvalósuló eredményes, hosszú távú befektetéshez és innovációhoz, mind pedig a
tényleges versenyhez fűződő érdekeit;
b)
a rádióspektrum minél hatékonyabb használatának és a frekvenciagazdálkodás
minél nagyobb hatékonyságának biztosítása;
c)
kiszámítható és összehasonlítható feltételek biztosítása, melyek lehetővé
teszik a több területre kiterjedő hálózatokra vonatkozó beruházások és
szolgáltatások tervezését és a méretgazdaságosság elérését;
d)
az alkalmazott feltételek szükségességének és arányosságának biztosítása,
ideértve annak objektív vizsgálatát is, hogy indokolt-e további feltételeket
bevezetni, melyek bizonyos üzemeltetőkre nézve kedvezőek vagy
hátrányosak lehetnek;
e)
a nagysebességű, vezeték nélküli, széles sávú hálózatokkal való széles
körű területi lefedettségnek, valamint a kapcsolódó szolgáltatások
nagyarányú penetrációjának és fogyasztásának biztosítása.
(5)
A rádióspektrum használati jogára vonatkozó, a 10. cikkben említett különös
feltételek alkalmazásáról való döntés során az illetékes nemzeti hatóságok
kiemelt figyelmet fordítanak a 10. cikkben rögzített szempontokra.
10. cikk – A rádióspektrum használata
kapcsán figyelembe veendő, releváns szempontok
(1) Egy a rádióspektrum használatára feljogosító eljárásban
kiosztott frekvencia mennyiségének és jellegének meghatározásakor az illetékes
nemzeti hatóság az alábbiakat veszi figyelembe:
a)
a rendelkezésre álló különböző rádiófrekvencia-sávok műszaki
jellemzői;
b)
az egymást kiegészítő sávok egy eljárásban történő kezelésének a
lehetősége; valamint
c)
a frekvenciahasználati jogok különböző tagállambeli csoportosítása
koherenciájának jelentősége a hálózatnak vagy a szolgáltatásoknak az Unió
egész területén vagy annak jelentős részén történő nyújtása
szempontjából.
(2) Annak
eldöntésekor, hogy szabjanak-e meg – egy adott sáv vagy egymást kiegészítő
sávokból álló kombináció használati jogára vonatkozóan – minimális vagy
maximális rádiófrekvencia-mennyiséget, az illetékes nemzeti hatóságok
biztosítják:
a)
a rádióspektrum minél hatékonyabb használatát, a 9. cikk (4) bekezdés b)
pontjának megfelelően, figyelembe véve az adott sáv vagy sávok
jellemzőit;
b)
a hálózatokba történő beruházások hatékonyságát, a 9. cikk (4) bekezdés a)
pontjának megfelelően.
Ez
a bekezdés nem érinti az (5) bekezdésnek a maximális
rádiófrekvencia-mennyiséget meghatározó feltételek tekintetében történő
alkalmazását.
(3) Az illetékes
nemzeti hatóságok biztosítják, hogy a rádióspektrum használati jogáért
fizetendő díjak, ha vannak:
a)
kellően tükrözzék a rádióspektrum társadalmi és gazdasági értékét,
beleértve az előnyös externáliákat is;
b)
kiküszöböljék a kihasználatlanságot, és ösztönözzék azokat a beruházásokat,
amelyek bővítik a hálózatok és a szolgáltatások kapacitását, növelik a
velük való lefedettséget, és javítják a minőségüket;
c)
kerüljék a megkülönböztetést, és biztosítsák az üzemeltetők – köztük a
meglévő és a potenciális üzemeltetők – esélyegyenlőségét;
d)
biztosítsák az azonnal fizetendő és az esetleges rendszeres díjak
egymáshoz viszonyított optimális arányát, különös tekintettel arra, hogy a 9.
cikk (4) bekezdésének b) és e) pontja értelmében ösztönözni kell a hálózatok
gyors bővülését és a rádióspektrum kihasználását.
Ez
a bekezdés nem érinti az (5) bekezdésnek azon feltételekre való alkalmazását,
amelyek – adott esetben – a tényleges verseny előmozdítását szolgálják, és
az üzemeltetők díjszabásának differenciálódását eredményezik.
(4) Az illetékes nemzeti hatóságok csak olyan kötelezettséget
írhatnak elő a minimális földrajzi lefedettség elérésére vonatkozóan,
amely a 9. cikk (4) bekezdése d) pontjának megfelelően szükséges és
arányos a nemzeti szinten megállapított, közérdekű, konkrét célok
eléréshez. Ilyen kötelezettségek előírásakor az illetékes nemzeti
hatóságok figyelembe veszik a következőket:
a)
az ország területének az adott szolgáltatással vagy más elektronikus hírközlési
szolgáltatásokkal való, már meglévő lefedettsége;
b)
a kötelezettséggel potenciálisan érintett üzemeltetők számának
minimalizálása;
c)
a különböző üzemeltetők – köztük az egyéb elektronikus hírközlési
szolgáltatások nyújtói – közötti tehermegosztás és viszonosság lehetősége;
d)
az előírt lefedettség eléréshez szükséges beruházások és azok
szükségszerű megnyilvánulása az érintett díjakban;
e)
az érintett sávok műszaki alkalmassága a kiterjedt földrajzi lefedettség
biztosítására.
(5) Annak eldöntésekor, hogy alkalmazzák-e a 243/2012/EK
európai parlamenti és tanácsi[29] határozat 5. cikk (2) bekezdésében előírt, a
tényleges verseny előmozdítását célzó intézkedéseket, az illetékes nemzeti
hatóságok döntésüket a következők objektív, előretekintő vizsgálatára
alapozzák, figyelembe véve a piaci viszonyokat és a rendelkezésre álló
összehasonlító vizsgálatokat:
a)
az intézkedések nélkül várhatóan fennmarad vagy kialakul-e a tényleges verseny;
valamint
b)
az ideiglenes intézkedések várható hatásai a piaci szereplő jelenlegi és
jövőbeni beruházásaira.
(6) Az illetékes
nemzeti hatóságok meghatározzák azokat a feltételeket, melyek a vállalkozások
saját rádióspektrum-használati jogainak vagy azok egy részének más vállalkozás
részére történő átadására vagy bérbeadására vonatkoznak, ideértve a
rádióspektrum megosztását is. Ezeknek a feltételeknek
a meghatározásakor az illetékes nemzeti hatóságok figyelembe veszik az
alábbiakat:
a)
a rádióspektrum kihasználásának optimalizálása, a 9. cikk (4) bekezdésének b)
pontjával összhangban;
b)
a kedvező hatású megosztási lehetőségek kiaknázásának lehetővé
tétele;
c)
a jelenlegi és a potenciális jogosultak érdekeinek összehangolása;
d)
jobban működő, rugalmasabb piac létrehozása a rádiófrekvenciákhoz
való hozzáférés terén.
Ez
a bekezdés nem érinti a versenyszabályoknak a vállalkozásokra történő
alkalmazását.
(7) Az illetékes
nemzeti hatóságok az alábbiak figyelembe vételével engedélyezik a vezeték nélküli, széles sávú hírközlés passzív és
aktív infrastruktúrájának megosztását és közös kiépítését:
a)
az infrastruktúrán alapuló verseny és az egyéb, szolgáltatásokon alapuló
verseny állapota;
b)
a rádióspektrum jó kihasználásának szükségessége;
c)
a végfelhasználók választási lehetőségeinek és a szolgáltatás
minőségének javítása;
d)
technológiai innováció.
Ez
a bekezdés nem érinti a versenyszabályoknak a vállalkozásokra történő
alkalmazását.
11. cikk – A rádióspektrum használatának
további feltételeire vonatkozó rendelkezések
(1) Ha a vezeték nélküli, széles sávú hírközlés céljára szolgáló
harmonizált rádióspektrum elérhetőségére és hatékony használata vonatkozó
műszaki feltételek lehetővé teszik az adott rádióspektrum általános
felhatalmazási rendszer keretében történő használatát, az illetékes
nemzeti hatóságok kerülik a további feltételek támasztását, és megakadályozzák,
hogy az esetleges alternatív használat hátráltassa a harmonizált rendszer
tényleges alkalmazását.
(2) Az illetékes
nemzeti hatóságok úgy alakítják ki az engedélyezési feltételeket, hogy egy
engedély vagy használati jog visszavonható vagy érvényteleníthető legyen,
amennyiben az adott frekvenciát tartósan nem használják.
A visszavonáshoz, illetve érvénytelenítéshez megfelelő kártalanítás
kapcsolódhat, ha a frekvencia használatának mellőzése az üzemeltetőn
kívül álló okokra vezethető vissza, és objektív indokok támasztják alá.
(3) Az illetékes
nemzeti hatóságok megvizsgálják, hogy a nagykapacitású,
vezeték nélküli, szélessávú szolgáltatásokhoz elegendő
mennyiségű harmonizált rádióspektrum költséghatékony sávokban történő
felszabadítása vagy megosztása érdekében szükség van-e a következőknek a
versenyszabályokkal összhangban történő bevezetésére:
a)
megfelelő kártalanítási vagy ösztönző kifizetések a meglévő
használók, illetve frekvenciahasználati jogosultak számára, többek között a
versenytárgyalási rendszerbe beépítve vagy a használati jogért fizetett fix
díjként; vagy
b)
a meglévő használók, illetve frekvenciahasználati jogosultak által
fizetendő ösztönző díjak.
(4) Az illetékes
nemzeti hatóságok megvizsgálják, hogy szükséges-e megfelelő minimális
technológiai teljesítményszinteket megállapítani a különböző sávokra
vonatkozóan, a 243/2012/EK határozat 6. cikk (3)
bekezdésével összhangban, a spektrum jobb kihasználása érdekében, a 676/2002
határozat alapján elfogadott intézkedések sérelme nélkül.
A
szintek meghatározásakor a hatóságok különösen:
a)
figyelembe veszik a műszaki fejlesztéseknek és a berendezések – különösen
a végberendezések – lecserélésének ciklusait; és
b)
az előírt teljesítményszint elérésénél a technológiasemlegesség elvét
alkalmazzák, a 2002/21/EK irányelv 9. cikkével összhangban.
12. cikk – A vezeték nélküli, széles sávú
hírközlésre vonatkozó egyes engedélyezési feltételek harmonizálása
(1)
A vezeték nélküli, széles sávú hírközlés céljára szolgáló harmonizált
rádióspektrumra vonatkozóan az illetékes nemzeti hatóságok ütemtervet
készítenek a használati jogok odaítélésére vagy újraosztására, illetve a
jogoknak a meglévő jogok feltételei szerint történő megújítására.
A
használati jog érvényességének időtartamát vagy a megújítás
időpontját jóval az első albekezdésben említett ütemtervben
szereplő vonatkozó eljárás lefolytatása előtt kell kijelölni. Az
ütemtervek, érvényességi időtartamok és megújítási ciklusok
meghatározásakor figyelembe kell venni a kiszámítható beruházási környezet
megteremtésének szükségességét, a vezeték nélküli, széles sávú hírközlés
céljára szolgáló esetleges új, releváns rádiófrekvencia-sávok felszabadításának
tényleges lehetőségét és a kapcsolódó beruházásoknak a versenykörülmények
közötti amortizációs idejét.
(2) Az (1) bekezdésnek az
Unió teljes területén történő egységes végrehajtása és különösen a vezeték
nélküli szolgáltatásoknak az Unión belüli egyidejű rendelkezésre állása
érdekében a Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján:
a) közös, az Unió egészére vonatkozó vagy a
tagállamok különböző kategóriáinak viszonyaihoz illeszkedő ütemtervet
hozhat létre, és meghatározhatja azon dátumot vagy dátumokat, amikorra a
harmonizált sávra vagy az egymást kiegészítő harmonizált sávok kombinációjára
vonatkozó egyedi használati jogokat oda kell ítélni, és engedélyezni kell, hogy
a rádióspektrumot Unió-szerte ténylegesen használják vezeték nélküli,
szélessávú hírközlés kizárólagos vagy közös nyújtására;
b) meghatározhatja a harmonizált sávokra vonatkozó
jogok minimális érvényességi idejét;
c) a nem határozatlan idejű jogok
esetében meghatározhat az egész Unióra vonatkozó egyidejű lejárati vagy
megújítási dátumot;
d) meghatározhatja a harmonizált sávoknak a
vezeték nélküli, széles sávú hírközléstől eltérő célra való
használatára vonatkozó meglévő jogok lejáratának dátumát, illetve
határozatlan idejű jogok esetében azt a dátumot, amikor a használati jogot
úgy kell módosítani, hogy lehetővé tegye a vezeték nélküli, széles sávú
hírközlés nyújtását.
Ezeket a végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2)
bekezdése szerinti vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell
elfogadni.
(3) A Bizottság annak érdekében is elfogadhat
végrehajtási jogi aktusokat, hogy harmonizálja a rádióspektrumnak a harmonizált
sávokban történő, vezeték nélküli, széles sávú hírközlés céljára
történő használatára vonatkozó – a jogi aktus elfogadásakor már
létező – egyedi jogok lejáratának vagy megújításának dátumát, és ezáltal
Unió-szerte szinkronizálja a szóban forgó sávokra vonatkozó használati jogok
megújításának vagy újraosztásának időpontját, ami adott esetben magában
foglalhatja a (2) bekezdés vagy e bekezdés alapján elfogadott végrehajtási
intézkedések útján harmonizált más sávok megújítási vagy újraosztási
időpontjával való szinkronizálást is. Ezeket a végrehajtási aktusokat a
33. cikk (2) bekezdése szerinti vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően
kell elfogadni.
Ha az e bekezdés szerinti végrehajtási jogi
aktusok harmonizált dátumot határoznak meg a frekvenciahasználati jogok megújítására
vagy újraosztására, és az későbbi, mint egyes, az adott frekvenciára
vonatkozóan valamelyik tagállamban már meglévő egyedi használati jogok
lejárati vagy megújítási időpontja, akkor az illetékes nemzeti hatóság a
meglévő jogok érvényességét meghosszabbítja a harmonizált dátumig, a
korábban érvényben lévő engedélyezési feltételeknek megfelelően,
ideértve az esetleges időszakos díjakat is.
Amennyiben a második albekezdéssel összhangban
történő hosszabbítás a használati jog eredeti érvényességi időtartamához
viszonyítva jelentős, az illetékes nemzeti hatóság a jog érvényességének
meghosszabbításához a korábban érvényeshez képest módosított, a megváltozott
körülményekre való figyelemmel szükségessé váló engedélyezési feltételeket
támaszthat, ideértve további díjak kivetését is. A további díjakat az eredeti
használati jogért fizetendő, kifejezetten az eredeti érvényességi
időtartamra vonatkozóan számított kezdeti díjjal időarányosan kell
meghatározni.
Az e bekezdés szerinti végrehajtási jogi
aktusok nem írhatják elő a meglévő használati jogok érvényességi
időtartamának lerövidítését egyetlen tagállamban sem, kivéve, ha ez a
2002/20/EK irányelv 14. cikk (2) bekezdésével összhangban történik, továbbá nem
vonatkozhatnak a meglévő, határozatlan idejű jogokra.
Amennyiben a Bizottság a (2) bekezdéssel
összhangban végrehajtási jogi aktust fogad el, ennek a bekezdésnek a
rendelkezéseit értelemszerűen alkalmazhatja az érintett harmonizált sáv
vezeték nélküli, széles sávú hírközlési célú használatára vonatkozó jogokra.
(4) A (2) és (3) bekezdésben előírt
végrehajtási jogi aktusok elfogadásakor a Bizottság figyelembe veszi:
a) a 9. cikkben rögzített szabályozási
alapelveket;
b) a vezeték nélküli, széles sávú hírközlés
céljára szolgáló további rádiófrekvenciákra vonatkozó igény objektív eltéréseit
az Unión belül, figyelemmel a több tagállamot lefedő, integrált
hálózatoknak a közös rádiófrekvenciák iránti igényére is;
c) a meglévő rádiófrekvencia-használók
működési feltételeinek kiszámíthatóságát;
d) a vezeték nélküli, széles sávú technológiák
egymást követő generációinak bevezetési, fejlesztési és beruházási
ciklusait;
e) a nagy kapacitású, vezeték nélküli, széles
sávú hírközlés iránti végfelhasználói igényeket.
Az azon tagállamok különböző kategóriáira
vonatkozó ütemtervek kidolgozásakor, amelyek részéről még nem került sor
egyedi használati jogok odaítélésére és a szóban forgó harmonizált sáv
tényleges használatának engedélyezésére, a Bizottság tekintetbe veszi a
tagállamoktól kapott, a korábban kiadott rádiófrekvencia-használati jogokra
vonatkozó tájékoztatásokat, a 2002/21/EK irányelv 9. cikk (3) és (4)
bekezdésében előírt korlátozási indokokat, az adott sáv szabaddá tételének
esetleges szükségességét, a versenyre vagy a földrajzi vagy műszaki
korlátokra gyakorolt hatásokat, és figyelembe veszi a belső piacra
gyakorolt hatást. A Bizottság biztosítja, hogy a végrehajtás ne szenvedjen
szükségtelen késedelmet, és hogy a különböző tagállamokra vonatkozó
ütemtervek eltérései ne eredményezzenek indokolatlan eltérést a tagállamok
piaci vagy szabályozási viszonyaiban.
(5) A (2) bekezdés nem érinti a tagállamok
jogát arra, hogy az adott harmonizált sávra vonatkozó végrehajtási jogi aktus
elfogadását megelőzően használati jogot ítéljenek oda az adott sávra,
és engedélyezzék annak tényleges használatát, feltéve, hogy eleget tesznek az e
bekezdés második albekezdésében foglaltaknak, vagy hogy erre az adott sávra
vonatkozó végrehajtási jogi aktusban megállapított harmonizált dátum előtt
kerül sor.
Ha az illetékes nemzeti hatóság az adott
harmonizált sávra vonatkozó végrehajtási jogi aktus elfogadását
megelőzően ítél oda használati jogot az adott sávra, akkor azt olyan
feltételekhez kell kötnie, különösen az érvényesség időtartama
tekintetében, hogy a használatra jogosultak tisztában legyenek azzal a
lehetőséggel, hogy a Bizottság a (2) bekezdéssel összhangban végrehajtási
jogi aktusokat fogadhat el, melyben minimális érvényességi időtartamot
vagy az egész Unióra érvényes, egyidejű lejárati vagy megújítási
időpontokat határoz meg az ilyen jogokra vonatkozóan. Ez az albekezdés nem
vonatkozik a határozatlan idejű jogok odaítélésére.
(6) Azon harmonizált sávok esetében, melyekre
a (2) bekezdéssel összhangban elfogadott végrehajtási jogi aktus közös
ütemtervet határozott meg a használati jogok odaítélésére és a tényleges
használat engedélyezésére vonatkozóan, az illetékes nemzeti hatóságok gyors,
kellően részletes tájékoztatást nyújtanak a Bizottságnak a megfelelés
biztosítását célzó terveikről. A Bizottság végrehajtási jogi aktusokat
fogadhat el, melyekben rögzíti a tájékoztatás formáját és eljárásait. Ezeket a
végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2) bekezdés szerinti vizsgálóbizottsági
eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
Amennyiben a Bizottság a tagállam által
benyújtott részletes tervek áttekintése alapján úgy ítéli meg, hogy az adott
tagállam valószínűleg nem lesz képes megfelelni a rá vonatkozó ütemtervben
foglaltaknak, a Bizottság végrehajtási jogi aktus útján határozatot fogadhat
el, melyben kötelezi a tagállamot arra, hogy a tervek megfelelő
átdolgozásával biztosítsa az ütemtervben foglaltaknak való megfelelést.
13. cikk – A rádióspektrum vezeték nélküli,
széles sávú hírközlés céljára való használatára vonatkozó felhatalmazási
eljárások és feltételek összehangolása a belső piacon
(1) Ha az illetékes nemzeti hatóság a
rádióspektrum használatát általános felhatalmazás
útján kívánja lehetővé tenni, vagy egyedi rádióspektrum-használati
jogokat kíván odaítélni, vagy ha a 2002/20/EK irányelv 14. cikkével összhangban
módosítani kívánja a rádióspektrum használatára vonatkozó jogokat és
kötelezettségeket, akkor az intézkedés tervezetét annak indoklásával együtt
egyidejűleg a Bizottság és a többi tagállam rádióspektrumért felelős
illetékes hatóságai rendelkezésére bocsátja, adott esetben a 2002/21/EK
irányelv 6. cikkében említett nyilvános konzultáció lezárulta után, de
mindenképpen már az előkészítés olyan szakaszában, amelyben a Bizottságnak
és a többi tagállam illetékes hatóságainak elégséges, stabil információ
szolgáltatható minden releváns kérdésről.
Az illetékes nemzeti hatóság – adott esetben –
legalább az alábbiakra kiterjedő információkat szolgáltat:
a) az engedélyezési folyamat típusa;
b) az engedélyezési folyamat ütemezése;
c) a használati jogok érvényességének
időtartama;
d) a rendelkezésre álló rádiófrekvencia típusa
és mennyisége, összességében, illetve egy adott vállalkozás tekintetében;
e) a fizetendő díjak összege és
struktúrája;
f) a rádiófrekvenciáknak a meglévő
használók által történő felszabadítására vagy megosztására vonatkozó
kártalanítások vagy ösztönzők;
g) lefedettségre vonatkozó kötelezettségek;
h) nagykereskedelmi hozzáférés, nemzeti vagy
regionális barangolási előírások;
i) bizonyos típusú üzemeltetők részére
fenntartott frekvenciák, illetve bizonyos típusú üzemeltetők kizárása;
j) a használati jogok kijelölésére,
átruházására és felhalmozására vonatkozó feltételek;
k) a rádiófrekvenciák közös használatának
lehetősége;
l) az infrastruktúra megosztása;
m) minimális technológiai teljesítményszintek;

n) a 2002/21/EK irányelv 9. cikkének (3) és
(4) bekezdésével összhangban alkalmazott korlátozások;
o) egy vagy több használati jog felfüggesztése
vagy visszavonása, vagy az ilyen jogokhoz kapcsolódó jogok és feltételek olyan
módosítása, amely a 2002/20/EK irányelv 14. cikkének (1) bekezdése értelmében
nem minősül kisebb mértékűnek.
(2) Az illetékes nemzeti hatóságok és a
Bizottság két hónapon belül észrevételeket juttathat el az érintett illetékes
hatósághoz. A két hónapos határidő nem hosszabbítható meg.
Az intézkedéstervezet e cikkel összhangban
történő vizsgálata során a Bizottság figyelembe veszi különösen:
a) a 2002/20/EK, a 2002/21/EK és a 243/2012/EK irányelv rendelkezéseit;
b) a 9. cikkben rögzített szabályozási
alapelveket;
c) az egyes meghatározott feltételekre
vonatkozó, a 10. cikkben rögzített szempontokat, és a 11. cikkben rögzített
további rendelkezéseket;
d) a 12. cikkel összhangban elfogadott
végrehajtási jogi aktusokat, ha vannak;
e) a más tagállamokban a közelmúltban
lefolytatott, folyamatban lévő vagy tervezett eljárásokkal való
egységességet, és a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt lehetséges
hatásokat.
Amennyiben ezen időszakon belül a
Bizottság arról tájékoztatja az illetékes hatóságot, hogy az intézkedéstervezet
hátráltatná a belső piac működését, vagy hogy komoly kétségei vannak
azzal kapcsolatban, hogy az összeegyeztethető-e az uniós joggal, az
intézkedéstervezet további két hónapig nem fogadható el. Ilyen esetben a
Bizottság a többi tagállam illetékes hatóságait is tájékoztatja az intézkedéstervezettel
kapcsolatos állásfoglalásáról.
(3) A (2) bekezdésben említett további két
hónapos időszakban a Bizottság és az érintett illetékes hatóság szorosan
együttműködik, hogy meghatározza a (2) bekezdés szempontjaira való
figyelemmel a legalkalmasabb és leghatásosabb intézkedést, figyelembe véve a
piac résztvevőinek véleményét és az egységes szabályozási gyakorlat
kialakításának szükségességét is.
(4) Az illetékes hatóság az eljárás bármely
pontján módosíthatja vagy visszavonhatja az intézkedéstervezetét, a lehető
legteljesebb mértékben figyelembe véve a Bizottság (2) bekezdésben említett
tájékoztatását.
(5) A (2) bekezdésben említett további két
hónapos időszakban a Bizottság:
a) határozattervezetet nyújthat be a
hírközlési bizottságnak, felszólítva az érintett illetékes hatóságot az
intézkedéstervezet visszavonására. A határozattervezethez részletes, objektív
elemzést kell mellékelni arról, hogy a Bizottság miért véli úgy, hogy az
intézkedéstervezet a benyújtott formában nem fogadható el, szükség esetén kiegészítve
az intézkedéstervezet módosítására vonatkozó konkrét javaslatokkal; vagy
b) határozatban módosíthatja az érintett
intézkedéstervezetre vonatkozó álláspontját.
(6) Amennyiben a Bizottság nem nyújtja be az
(5) bekezdés a) pontjában említett határozattervezetet, vagy az (5) bekezdés b)
pontja alapján határozatot hoz, az érintett illetékes hatóság elfogadhatja az
intézkedéstervezetet.
Amennyiben a Bizottság az (5) bekezdés a)
pontja alapján határozattervezetet nyújt be, az illetékes hatóság az intézkedéstervezetet
a (2) bekezdés alapján neki küldött értesítéstől számított, legfeljebb hat
hónapos időszak elteltéig nem fogadhatja el.
A Bizottság az eljárás bármely szakaszában,
így többek között azután is megváltoztathatja az intézkedéstervezettel kapcsolatos
álláspontját, hogy a hírközlési bizottság elé határozattervezetet terjesztett.
(7) A Bizottság végrehajtási jogi aktus útján
fogadja el az illetékes hatóságot az intézkedéstervezet visszavonására
kötelező esetleges határozatát. Ezeket a végrehajtási aktusokat a 33. cikk
(2) bekezdése szerinti vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell
elfogadni.
(8) Ha a Bizottság a (7) bekezdés alapján
határozatot fogad el, az illetékes hatóság a Bizottság határozatáról szóló
értesítéstől számított hat hónapon belül módosítja vagy visszavonja az
intézkedéstervezetet. Az intézkedéstervezet módosítása esetén az illetékes
hatóság adott esetben nyilvános konzultációt folytat, és a módosított
intézkedéstervezetet az (1) bekezdéssel összhangban a Bizottság rendelkezésére
bocsátja.
(9) Az érintett illetékes hatóság a
lehető legteljesebb mértékben figyelembe veszi a többi tagállam illetékes
hatóságai és a Bizottság észrevételeit, és a (3) bekezdés harmadik
albekezdésében, a (6) bekezdés második albekezdésében és a (7) bekezdésben
foglalt esetektől eltekintve elfogadhatja az ennek eredményeként
előálló intézkedéstervezetet, és elfogadása esetén a Bizottság tudomására
hozza azt.
(10) Az illetékes hatóság, miután lezárult az
eljárás, amelyre intézkedése vonatkozik, tájékoztatja a Bizottságot annak
kimeneteléről.
14. cikk – Hozzáférés a rádiós helyi
hálózatokhoz
(1) Az illetékes nemzeti hatóságok csupán
általános felhatalmazás alapján lehetővé
teszik a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók hálózatához való
hozzáférésnek a rádiós helyi hálózatokon keresztül történő nyújtását,
valamint a harmonizált rádióspektrum ilyen hozzáférés nyújtása céljából
történő használatát.
(2) Az illetékes nemzeti hatóságok nem
akadályozhatják meg a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókat abban,
hogy hálózatukhoz olyan rádiós helyi hálózatokon keresztül nyújtsanak
hozzáférést a nagyközönségnek, melyek a végfelhasználó helyiségeiben is
elhelyezkedhetnek, feltéve, hogy eleget tesznek az általános felhatalmazási feltételeknek, és hogy a végfelhasználó
ehhez előzetes, tájékoztatáson alapuló beleegyezését adja.
(3) A nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók nem korlátozhatják egyoldalúan:
a) a végfelhasználók jogát a harmadik felek
által nyújtott, saját választásuk szerinti rádiós helyi hálózathoz való
csatlakozásra;
b) a végfelhasználók jogát arra, hogy
viszonossági alapon vagy szélesebb körben lehetővé tegyék a hozzáférést az
ilyen szolgáltatók hálózataihoz más végfelhasználók számára rádiós helyi
hálózatokon keresztül, ideértve azt, amikor ez olyan, harmadik fél által
indított kezdeményezéseken alapul, amelyek keretében összegyűjtik és
nyilvánosan elérhetővé teszik a különböző végfelhasználók rádiós
helyi hálózatait.
(4) Az illetékes nemzeti hatóságok nem
korlátozhatják a végfelhasználók jogát arra, hogy viszonossági alapon vagy
szélesebb körben lehetővé tegyék a hozzáférést más végfelhasználók számára
a saját rádiós helyi hálózatukhoz, ideértve azt, amikor ez olyan, harmadik fél
által indított kezdeményezéseken alapul, amelyek keretében összegyűjtik és
nyilvánosan elérhetővé teszik a különböző végfelhasználók rádiós
helyi hálózatait.
(5) Az illetékes nemzeti hatóságok nem
korlátozhatják a rádiós helyi hálózatokhoz való nyilvános hozzáférés nyújtását:
a) közhatóságok által az általuk elfoglalt
helyiségekben vagy azok közvetlen környezetében, amennyiben az kiegészíti az
adott létesítményben nyújtott közszolgáltatásokat;
b) nem kormányzati szervezetek vagy
közhatóságok olyan kezdeményezései révén, melyek célja, hogy összegyűjtsék
és viszonossági alapon vagy szélesebb körben hozzáférhetővé tegyék a
különböző végfelhasználók rádiós helyi hálózatait, adott esetben ideértve
azokat a rádiós helyi hálózatokat, amelyek az a) alpont alapján nyilvánosan
hozzáférhetővé vannak téve.
(6) Egy vállalkozás, közhatóság vagy egyéb
végfelhasználó nem minősül nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatónak csak azért, mert nyilvános hozzáférést nyújt rádiós helyi
hálózatokhoz, amennyiben a hozzáférés nyújtása nem üzleti jellegű, vagy
csupán kiegészít egy másik kereskedelmi vagy közszolgáltatást, amely nem függ
az ilyen hálózatokon történő jeltovábbítástól.
15. cikk - Kis hatótávolságú, vezeték
nélküli hozzáférési pontok létesítése és üzemeltetése
(1) Az illetékes nemzeti hatóságok az
általános felhatalmazási rendszer keretében
lehetővé teszik a nem zavaró, kis hatótávolságú, vezeték nélküli
hozzáférési pontok létesítését, összekapcsolását és üzemeltetését, és nem
korlátozzák indokolatlanul az ilyen létesítést, összekapcsolást és üzemeltetést
egyedi építésrendészeti engedélyek útján, vagy más módon, amíg azok használata
megfelel a (2) bekezdés alapján elfogadott végrehajtási intézkedéseknek.
Ez a bekezdés nem érinti a kis hatótávolságú,
vezeték nélküli hozzáférési pontok üzemeltetéséhez használt rádiófrekvenciák
engedélyezési rendszerét.
(2) A kis hatótávolságú, vezeték nélküli
hozzáférési pontok létesítésére, összekapcsolására és üzemeltetésére vonatkozó
általános felhatalmazási rendszer egységes, az
(1) bekezdésnek megfelelő végrehajtása érdekében a Bizottság végrehajtási
jogi aktus útján meghatározhat olyan, a kis hatótávolságú, vezeték nélküli
hozzáférési pontok kialakítására, létesítésére és üzemeltetésére vonatkozó
műszaki jellemzőket, melyek betartása biztosítja, hogy a
különböző helyi viszonyok között használt hozzáférési pontok ne legyenek
zavaróak. A Bizottság a műszaki jellemzőket a kis hatótávolságú,
vezeték nélküli hozzáférési pont maximális mérete, teljesítménye és
elektromágneses jellemzői, valamint vizuális megjelenése függvényében határozza
meg. A kis hatótávolságú, vezeték nélküli hozzáférési pontok használatára
vonatkozó említett műszaki jellemzőknek minimálisan meg kell
felelniük a 2013/35/EU irányelvben[30]
előírt követelményeknek és az 1999/519/EK tanácsi ajánlásban foglalt
küszöbértékeknek[31].
Azok a jellemzők, melyek teljesítése
esetén a kis hatótávolságú, vezeték nélküli hozzáférési pont telepítése,
összekapcsolása és üzemeltetése élvezheti az (1) bekezdésből származó
előnyöket, nem érintik az 1999/5/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv
alapvető, az ilyen termékek forgalomba hozatalára vonatkozó követelményeit[32].
Ezeket a végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2)
bekezdés szerinti vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell
elfogadni.
16. cikk – A rádióspektrum összehangolása a
tagállamok között
(1) Az idevágó nemzetközi megállapodásokból,
köztük az ITU rádiós szabályzatokból eredő kötelezettségeik sérelme nélkül
az illetékes nemzeti hatóságok biztosítják a rádiófrekvencia-használat
megszervezését a területükön, és különösen megtesznek minden frekvenciakiosztási
és -kijelölési intézkedést, amely ahhoz szükséges, hogy más tagállamokat semmi
ne akadályozza abban, hogy engedélyezzék egy adott harmonizált sávnak az uniós
szabályozásnak megfelelő használatát a saját területükön.
(2) A tagállamok együttműködnek egymással
a rádiófrekvenciák használatának határokon átnyúló összehangolása terén, hogy
biztosítsák az (1) bekezdésben foglaltaknak való megfelelést, és hogy egyetlen
tagállamtól se tagadják meg a rádióspektrumhoz való tisztességes hozzáférést.
(3) Bármely érintett tagállam felkérheti a
rádiófrekvencia-politikával foglalkozó csoportot, hogy helyiségeit használva
segítséget nyújtson az adott tagállamnak és más tagállamoknak az ebben a
cikkben foglaltak betartásához.
A Bizottság végrehajtási intézkedéseket
fogadhat el annak biztosítására, hogy az összehangolt kimenetek tiszteletben
tartsák az érintett tagállamok tisztességes hozzáférését a rádióspektrumhoz,
hogy feloldja a különálló, összehangolt kimenetek közötti gyakorlati
ellentmondásokat a tagállamok között, vagy az uniós szabályozásnak
megfelelően biztosítsa az összehangolt megoldások végrehajtását. Ezeket a
végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2) bekezdése szerinti vizsgálóbizottsági
eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
2. szakasz –
Európai virtuális hozzáférési termékek
17. cikk – Európai virtuális,
széles sávú hozzáférési termék
(1)
A 2002/19/EK irányelv 8. és 12. cikke alapján előírt, virtuális, széles
sávú hozzáférési termék nyújtása akkor tekintendő európai virtuális,
széles sávú hozzáférési termék nyújtásának, ha azt az I. mellékletben foglalt
valamelyik ajánlat minimumparamétereivel összhangban nyújtják, valamint
teljesíti az alábbi lényeges követelményeket:
a) alkalmasság arra, hogy az Unióban bárhol
magas színvonalú termékként nyújtsák;
b) a hálózatok és szolgáltatások maximális
mértékű átjárhatósága, a megkülönböztetéstől mentes, a hálózati
topológiával összhangban álló hálózatmenedzsment biztosítása a különböző
üzemeltetők között;
c) alkalmasság a végfelhasználók piaci alapon
történő kiszolgálására;
d) költséghatékonyság, figyelembe véve a
meglévő és az újonnan épített hálózatokon egyaránt történő
megvalósítás lehetőségét és azt, hogy képes-e az azonos hálózati
infrastruktúrán nyújtott egyéb hozzáférési termékekkel párhuzamosan működni;

e) hatékony működés, különösen a
virtuális, széles sávú hozzáférési szolgáltatókat és a virtuális, széles sávú
hozzáférést igénylőket érintő, a megvalósítást akadályozó
tényezők és létesítési költségek lehető legteljesebb mértékű
mérséklését;
f) a magánszféra és a személyes adatok
védelmére, a hálózatok biztonságára és integritására, valamint az
átláthatóságra vonatkozó szabályok tiszteletben tartása, az uniós
szabályozásnak megfelelően.
(2)        A
Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 32. cikknek megfelelően
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az I. mellékletnek a piaci
és műszaki fejlődés fényében történő kiigazítása érdekében, hogy
az továbbra is megfeleljen az (1) bekezdésben felsorolt lényeges
követelményeknek.
18. cikk – Az európai virtuális, széles
sávú hozzáférési termékhez kapcsolódó szabályozási feltételek
(1)
Az a nemzeti szabályozó hatóság, mely korábban a 2002/19/EK irányelv 8. és 12.
cikkével összhangban valamely üzemeltető számára azt írta elő, hogy
nagykereskedelmi hozzáférést biztosítson egy új generációs hálózathoz, felméri,
hogy helyénvaló és arányos volna-e ehelyett az üzemeltetőt egy európai
virtuális, széles sávú hozzáférési termék nyújtására köteleznie, mely az
aktuálisan előírt nagykereskedelmi hozzáférési termékkel legalább
egyenértékű funkcionalitással rendelkezik.
Az
első albekezdésben említett nemzeti szabályozó hatóság e rendelet
hatálybalépését követően a lehető leghamarabb elvégzi az aktuális
nagykereskedelmi hozzáférés kiváltásának előírt vizsgálatát, függetlenül
attól, hogy az érintett piacok elemzését a 2002/21/EK irányelv 16. cikk (6)
bekezdése alapján mikor kellene elvégezni.
Amennyiben
az első albekezdés szerinti vizsgálat alapján az a nemzeti szabályozó
hatóság, amely korábban virtuális, széles sávú hozzáférés biztosítását írta
elő, úgy ítéli meg, hogy egy európai virtuális, széles sávú hozzáférési
termék nem felel meg az adott körülményeknek, a 2002/21/EK irányelv 6. és 7.
cikke szerinti eljárás szerint benyújtott intézkedéstervezetéhez indoklással ellátott
magyarázatot fűz.
(2)
Ha egy nemzeti szabályozó hatóság a 2002/19/EK irányelv 8. és 12. cikkével
összhangban egy új generációs hálózathoz való nagykereskedelmi hozzáférés
biztosítását kívánja előírni egy üzemeltető számára, az említett
irányelv 12. cikk (2) bekezdésében foglalt tényezők mellett különösen meg
kell vizsgálnia:
i.
a passzív nagykereskedelmi input, például a helyi hurok vagy alhurok fizikai
átengedésének előnyeit;
ii.
egy ezzel egyenértékű funkcionalitást kínáló nem fizikai, vagy virtuális
nagykereskedelmi input előírásának az előnyeit, és különösen egy
olyan európai, virtuális, széles sávú hozzáférési termék előírásának
előnyeit, mely eleget tesz az e rendelet 17. cikk (1) bekezdésében és az
I. melléklet 1. pontjában foglalt követelményeknek.
(3)
A 2002/19/EK irányelv 12. cikk (3) bekezdésétől eltérve, ha egy nemzeti
szabályozó hatóság a 2002/19/EK irányelv 8. és 12. cikkével összhangban
virtuális, széles sávú hozzáférés biztosítását kívánja előírni egy
üzemeltető számára, akkor egy olyan európai virtuális, széles sávú
hozzáférési termék nyújtását írja elő, amely a hatóság vizsgálatában
megállapított szabályozási igényt leginkább kielégítő funkciókkal bír.
Amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság úgy ítéli meg, hogy egy európai
virtuális, széles sávú hozzáférési termék nem felelne meg az adott
körülményeknek, a 2002/21/EK irányelv 6. és 7. cikke szerinti eljárás szerint
benyújtott intézkedéstervezetéhez indoklással ellátott magyarázatot fűz.
(4)
Amikor a nemzeti szabályozó hatóság az (1), (2) vagy (3) bekezdés szerint azt
vizsgálja, hogy egy európai virtuális, széles sávú hozzáférési termék nyújtását
írja-e elő az egyéb lehetséges nagykereskedelmi hozzáférési termékek
helyett, figyelembe veszi a nagykereskedelmi hozzáférésre vonatkozó szabályozási
feltételeknek az Unió egész területén történő egységesítéséhez
fűződő érdekeket, az infrastruktúra-alapú verseny aktuális és
várható állapotát, az új generációs hálózatok nyújtása felé fejlődő
piaci feltételeket, a jelentős piaci erővel rendelkezőként
megjelölt üzemeltető, illetve a hozzáférést igénylők által
végrehajtott beruházásokat, valamint e beruházások amortizációs idejét.
A
nemzeti szabályozó hatóság szükség esetén átmeneti időszakot határoz meg a
meglévő nagykereskedelmi hozzáférési terméknek egy európai, virtuális,
széles sávú hozzáférési termékkel való felváltására.
(5)
A 2002/19/EK irányelv 9. cikk (3) bekezdésétől eltérve, amennyiben egy
üzemeltetőt a 2002/19/EK irányelv 8. és 12. cikke alapján európai
virtuális, széles sávú hozzáférési termék nyújtására köteleztek, a nemzeti
szabályozó hatóságok gondoskodnak egy referenciaajánlat közzétételéről,
amely tartalmazza legalább az I. melléklet 1. pontjában, 2. pontjában illetve
3. pontjában foglalt elemeket.
(6)
A 2002/21/EK irányelv 16. cikk (3) bekezdésétől eltérve, a nemzeti
szabályozó hatóság nem ír elő kötelező felmondási időt az e
rendelet 17. cikk (1) bekezdésében és az I. melléklet 2. pontjában foglalt
lényeges követelményeknek és paramétereknek megfelelő európai virtuális,
széles sávú hozzáférési termék nyújtására vonatkozóan korábban előírt
kötelezettség visszavonása esetére, ha az érintett üzemeltető önkéntes
alapon vállalja, hogy az adott terméket a harmadik felek kérésére tisztességes
és ésszerű feltételekkel további három éven keresztül elérhetővé
teszi.
(7)
Ha a nemzeti szabályozó hatóság a (2) vagy (3) bekezdés szerinti vizsgálat
keretében azt mérlegeli, hogy előírjon vagy fenntartson-e a 2002/19/EK
irányelv 13. cikkének megfelelő árellenőrzést az új generációs
hálózatokhoz való nagykereskedelmi hozzáférésre vonatkozóan, függetlenül attól,
hogy az egy európai virtuális, széles sávú hozzáférési termék révén vagy
másként történik-e, figyelembe veszi a verseny állapotát a kiskereskedelmi
szinten kínált árak, termékválaszték és a termékek színvonala szempontjából.
Tekintettel van a megkülönböztetés elleni védekezés hatásosságára a
nagykereskedelem szintjén, az egyéb helyhez kötött és vezeték nélküli hálózatok
által támasztott, infrastruktúra-alapú verseny helyzetére, megfelelő súllyal
értékelve az új generációs hálózatok között meglévő, infrastruktúra-alapú
verseny szerepét a végfelhasználók számára nyújtott minőség további
javítása terén, annak megállapításához, hogy a nagykereskedelmi hozzáférésre
vonatkozó árellenőrzés az adott esetben szükségtelen vagy aránytalan
lenne-e.
19. cikk – Garantált
szolgáltatásminőségű (ASQ) összekapcsolási termék
(1)
Minden üzemeltető jogosult európai ASQ összekapcsolási terméket nyújtani,
a (4) bekezdésben foglaltaknak megfelelően.
(2)
Minden üzemeltetőnek eleget kell tennie a (4) bekezdésben meghatározott
európai ASQ összekapcsolási termék nyújtására vonatkozó, ésszerű, valamely
engedéllyel rendelkező elektronikus hírközlési szolgáltató által írásban
benyújtott kérésnek. Az európai ASQ termék nyújtására vonatkozó esetleges
elutasításnak objektív szempontokon kell alapulnia. Az üzemeltető az
írásos kéréstől számított egy hónapon belül indokolja az esetleges
elutasítást.
Az
elutasítás objektív indokának számít, ha az európai ASQ összekapcsolási termék
nyújtását kérő fél nem tud, vagy nem kíván ésszerű feltételekkel
rendelkezésre bocsátani az Unión belül vagy harmadik országban egy európai ASQ összekapcsolási
terméket azon fél számára, amely felé a kérés irányul, amennyiben ezt az utóbbi
fél kéri.
(3)
Ha a kérés elutasításra kerül, vagy az írásos kéréstől számított két
hónapon belül nem születik megállapodás a konkrét feltételekről, ideértve
az árat is, bármely fél jogosult az esetet 2002/21/EK irányelv 20. cikke
szerint a megfelelő nemzeti szabályozó hatóság elé terjeszteni. Ebben az
esetben az e rendelet 3. cikke (6) bekezdésében foglaltak lehetnek
alkalmazandóak.
(4)
Egy összekapcsolási termék nyújtása akkor tekintendő európai ASQ
összekapcsolási termék nyújtásának, ha azt a II. mellékletben felsorolt minimumparaméterekkel
összhangban nyújtják, és emellett teljesíti az alábbi lényeges követelményeket:
a)
alkalmasság arra, hogy az Unióban bárhol magas színvonalú termékként nyújtsák;
b)
a szolgáltatók számára lehetővé teszi, hogy kielégítsék a végfelhasználóik
igényeit;
c)
költséghatékonyság, figyelembe véve az ugyanazon hálózatokon nyújtható, már
meglévő megoldásokat;
d)
hatékony működés, különösen a vevőket érintő, a megvalósítást
akadályozó tényezők és a létesítési költségek lehető legteljesebb
mértékű mérséklése; és
e)
a magánszféra és a személyes adatok védelmére, a hálózatok biztonságára és
integritására, valamint az átláthatóságra vonatkozó, az uniós jognak
megfelelő szabályok betartásának biztosítása.
(5)
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 32. cikknek megfelelően
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a II. mellékletnek a piaci
és műszaki fejlődés fényében történő kiigazítása érdekében, hogy
az továbbra is megfeleljen az (4) bekezdésben felsorolt lényeges követelményeknek.

20. cikk – Az európai hozzáférési
termékekre vonatkozó intézkedések
(1)
A Bizottság 2016. január 1-jéig elfogadja azokat a végrehajtási jogi aktusokat,
melyek meghatározzák egy a 17. cikk és az I. melléklet 1. pontja szerinti,
európai virtuális, széles sávú hozzáférési termék megvalósítására vonatkozó,
egységes műszaki és módszertani szabályokat, az ott meghatározott
szempontoknak és paraméterekkel összhangban, annak biztosítására, hogy ez a
virtuális nagykereskedelmi hozzáférési termék egy fizikai átengedési hozzáférési
termékkel egyenértékű funkcionalitással rendelkezzen a jövőgenerációs
hálózatok felé. Ezeket a végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2) bekezdése
szerinti vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(2)
A Bizottság a 17. és 19. cikk, az I. melléklet 2. és 3. pontja, valamint a II.
melléklet szerinti egy vagy több európai hozzáférési termék megvalósítására
vonatkozó, egységes műszaki és módszertani szabályokat meghatározó
végrehajtási jogi aktusokat is elfogadhat, az ott meghatározott szempontokkal
és paraméterekkel összhangban. Ezeket a végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2)
bekezdése szerinti vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell
elfogadni.
IV. fejezet
Végfelhasználók harmonizált jogai
21. cikk – A korlátozások és a megkülönböztetés
megszüntetése
(1)
A közhatóságok nem korlátozhatják a végfelhasználókat olyan nyilvános
elektronikus hírközlő hálózatok vagy nyilvánosan elérhető
elektronikus hírközlési szolgáltatások szabad használatában, amelyeket nyújtó
vállalkozásnak egy másik tagállamban van a székhelye.
(2)
A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók nem támaszthatnak a
végfelhasználók állampolgárságán vagy lakhelyén alapul, diszkriminatív
követelményeket vagy feltételeket a hozzáférés vagy a használat tekintetében a
végfelhasználókkal szemben, kivéve, ha az eltérések objektíven indokoltak.
(3) A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók nem
alkalmazhatnak magasabb díjszabást a más tagállamban végződtetett Unión
belüli kommunikációra, kivéve, ha az eltérések objektíven indokoltak:
a) helyhez kötött hírközlés esetén a belföldi távolsági
kommunikációnál;
b)
mobil hírközlés esetén a szabályozott, barangolásos hangátviteli, illetve SMS
hírközlésre vonatkozóan az 531/2012/EK rendelettel
létrehozott euro-díjszabásoknál.
22. cikk – Jogviták határon átnyúló
rendezése
(1)
A jogviták peren kívüli rendezésére vonatkozóan a 2002/22/EK irányelv 34.
cikkének (1) bekezdésével összhangban létrehozott eljárások a fogyasztók,
valamint az egyéb végfelhasználók közötti szerződésekkel kapcsolatos
jogvitákra is vonatkoznak, amennyiben az adott peren kívüli eljárások számukra
és a más tagállamban székhellyel rendelkező nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltatók számára is elérhetőek. A 2013/11/EU irányelv[33] hatályába tartozó jogvitákra annak rendelkezései
vonatkoznak.
23. cikk – A nyitott internet nyújtásának
és igénybevételének szabadsága és az ésszerű forgalomszabályozás
(1) A végfelhasználók szabadon hozzáférhetnek
és terjeszthetnek általuk választott információkat és tartalmakat, futtathatnak
alkalmazásokat és használhatnak szolgáltatásokat az internet-hozzáférési
szolgáltatásukon keresztül.
A végfelhasználók
szabadon köthetnek az adatmennyiségre és sebességre vonatkozó megállapodásokat
az internet-hozzáférési szolgáltatóival, és az ilyen, adatmennyiségre vonatkozó
megállapodásnak megfelelően élhetnek az internetes tartalmak, alkalmazások
és szolgáltatások nyújtóinak ajánlataival.
(2) A
végfelhasználók szabadon köthetnek továbbá emelt szintű
szolgáltatásminőséget nyújtó, speciális szolgáltatásokra vonatkozó
megállapodásokat a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókkal vagy a
tartalmak, az alkalmazások és az információs társadalomhoz tartozó
szolgáltatások nyújtóival.
A
végfelhasználóknak nyújtott speciális szolgáltatások lehetővé tétele
érdekében a tartalmak, alkalmazások és szolgáltatások nyújtói, valamint a
nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók szabadon köthetnek megállapodást
egymással a kapcsolódó adatmennyiségeknek vagy forgalomnak speciális
szolgáltatásként, meghatározott szolgáltatásminőség mellett vagy dedikált
kapacitással történő továbbítására vonatkozóan. A speciális szolgáltatások
nyújtása nem ronthatja ismétlődően vagy folyamatosan az
internet-hozzáférési szolgáltatások általános minőségét.
(3) Ez a cikk nem
érinti a továbbított információk, tartalmak, alkalmazások vagy szolgáltatások
jogszerűségére vonatkozó uniós és nemzeti jogszabályokat.
(4) Az (1) és (2)
bekezdésben előírt szabadságjogok gyakorlását a 25. cikk (1), a 26. cikk
(2) és a 27. cikk (1) és (2) bekezdésével összhangban nyújtott, teljes
körű tájékoztatásnak kell elősegítenie.
(5) Néhány korlátozott számú, ésszerű
forgalomszabályozási intézkedéstől eltekintve az internet-hozzáférési
szolgáltatók az internet-hozzáférési szolgáltatásra vonatkozó szerződésben
megállapított, az adatmennyiségre vagy a sebességre vonatkozó korlátozásokon
belül nem korlátozhatják az (1) bekezdésben biztosított szabadságjogokat azzal,
hogy bizonyos tartalmakat, alkalmazásokat vagy szolgáltatásokat, illetve azok
meghatározott kategóriáit letiltják, lelassítják, gyengébb minőség
nyújtják vagy hátrányosan megkülönböztetik. Az ésszerű
forgalomszabályozási intézkedéseknek átláthatónak, megkülönböztetéstől
mentesnek, arányosnak és szükségesnek kell lenniük:
a) jogszabályi rendelkezés vagy bírósági
határozat végrehajtásához, vagy súlyos bűncselekmények megelőzéséhez
vagy akadályozásához;
b) a hálózat, a hálózaton nyújtott
szolgáltatások, valamint a végfelhasználók termináljai biztonságosságának és
integritásának megőrzéséhez;
c) a kéretlen üzenetek eljuttatásának
megakadályozására azon végfelhasználók esetén, akik előzetesen
beleegyeztek az ilyen korlátozó intézkedések alkalmazásába;
d) az ideiglenes
vagy kivételes szűk hálózati keresztmetszetek hatásainak minimalizálásra,
feltéve, hogy a forgalom egyenértékű típusai tekintetében egyenlő
bánásmódon alkalmaznak.
Az ésszerű
forgalomszabályozás csak olyan adatfeldolgozást foglalhat magában, amely
szükséges és arányos az ebben a bekezdésben meghatározott célok eléréséhez.
24. cikk – A szolgáltatásminőség
védelme
(1) A nemzeti szabályozó hatóságok szorosan
figyelemmel követik és biztosítják, hogy a végfelhasználók ténylegesen
élhessenek a 23. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott szabadságjogokkal,
és figyelemmel követik és biztosítják a 23. cikk (5) bekezdésében foglaltaknak
való megfelelést, valamint a megkülönböztetésmentes, a műszaki
fejlődést tükröző minőségben nyújtott, a speciális
szolgáltatások által nem rontott internet-hozzáférési szolgáltatások további
rendelkezésre állását. A többi illetékes nemzeti hatósággal együttműködve
figyelemmel követik a speciális szolgáltatások kulturális sokszínűségre és
innovációra gyakorolt hatását. A nemzeti szabályozó hatóságok e
tevékenységükről és annak eredményeiről évente beszámolnak a Bizottságnak
és a BEREC-nek.
(2) A nemzeti szabályozó hatóságoknak jogukban
áll minimális követelményeket előírni a nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók szolgáltatásminőségére vonatkozóan az internet-hozzáférési
szolgáltatások szolgáltatásminőségében bekövetkező általános
korlátozás megakadályozására vagy a végfelhasználók azon jogának védelmében,
hogy hozzáférhessenek és terjeszthessenek általuk választott tartalmakat és
információkat, futtathassanak alkalmazásokat és szolgáltatásokat.
A nemzeti szabályozó
hatóság bármilyen ilyen követelmény előírása előtt kellő
időben eljuttatja a Bizottság számára az intézkedés indoklásának, a
bevezetni kívánt követelményeknek és a tervezett intézkedéseknek az
összefoglalását. Ezt a tájékoztatást a BEREC számára is elérhetővé kell
tenni. A Bizottság a kapott tájékoztatás vizsgálata után észrevételeket vagy
ajánlásokat tehet azzal kapcsolatban, különösen annak biztosítására, hogy a
bevezetni kívánt követelmények ne befolyásolják hátrányosan a belsőpiac működését.
A bevezetni kívánt követelmények a Bizottság teljes körű tájékoztatásától
számított két hónapig nem fogadhatók el, kivéve, ha a Bizottság és a nemzeti
szabályozó hatóság ettől eltérően állapodik meg, vagy ha a Bizottság
rövidebb vizsgálati időszak alkalmazásáról értesíti a nemzeti szabályozó
hatóságot, vagy ha a Bizottság már megtette az észrevételeit vagy ajánlásait. A
nemzeti szabályozó hatóságok a lehető legteljesebb mértékben figyelembe
veszik a Bizottság észrevételeit és ajánlásait, és az elfogadott követelményekről
tájékoztatják a Bizottságot és a BEREC-et.
(3) A Bizottság
végrehajtási jogi aktusokat fogadhat el, melyben egységes feltételeket határoz
meg az illetékes nemzeti hatóságok e cikkben előírt kötelezettségeinek
teljesítésére. Ezeket a végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2) bekezdése
szerinti vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
25. cikk – Információk átláthatósága és
közzététele
(1) A nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók – az egyedileg tárgyalt ajánlatok kivételével – átlátható,
összehasonlítható, elegendő és aktualizált tájékoztatást tesznek közzé az
alábbiakról:
a) a szolgáltató neve, címe és elérhetősége;
b) minden egyes díjcsomag esetében a kínált
szolgáltatások és a vonatozó szolgáltatásminőségi paraméterek, a vonatkozó
árak (fogyasztók esetében az adókkal együtt) és díjak (hozzáférési, használati,
karbantartási és esetleges egyéb díjak), valamint a végberendezéssel
kapcsolatos költségek;
c) az esetleges különleges árképzési feltételek
hatálya alá eső számokra vagy szolgáltatásokra vonatkozó díjszabások;
d) a szolgáltató szolgáltatásainak minősége, a
(2) bekezdésben előírt végrehajtási jogi aktusokkal összhangban;
e) az internet-hozzáférési szolgáltatások, ha kínál
ilyet, alábbi jellemzői:
i.
a végfelhasználó lakhelye szerinti tagállamban ténylegesen rendelkezésre álló
fel- és letöltési sebesség, beleértve a csúcsidőszakokat is;
ii.
az esetleges adatmennyiségi korlátozások; a rendelkezésre álló adatmennyiség
eseti és tartós megnövelésének díja; a teljes adatmennyiség felhasználása után
rendelkezésre álló adatsebesség és annak díja, amennyiben az adatmennyiség
korlátozott; és hogy a végfelhasználó hogyan állapíthatja meg bármely
pillanatban az aktuális fogyasztás szintjét;
iii.
világos, könnyen érthető ismertetés arról, hogy az esetleges
adatmennyiségi korlátozás, a ténylegesen rendelkezésre álló sebesség és más
minőségi paraméterek, valamint az emelt szintű
szolgáltatásminőséget nyújtó, speciális szolgáltatások egyidejű
használata a gyakorlatban hogyan befolyásolhatja a tartalmak, alkalmazások és
szolgáltatások használatát;
iv.
információ a szolgáltató által alkalmazott esetleges eljárásokról, melyek célja
a forgalom mérése és irányítása a szűk hálózati keresztmetszetek
kialakulásának megelőzése céljából, és hogy ezek az eljárások milyen
hatással lehetnek a szolgáltatásminőségre és a személyes adatok védelmére;
f)
a fogyatékos fogyasztók számára nyújtott azonos értékű hozzáférést célzó
intézkedések, ideértve a részükre tervezett termékek és szolgáltatások
részleteire vonatkozó, rendszeresen frissített tájékoztatást;
g) a szolgáltató szokásos szerződéses
feltételei, köztük a minimális szerződési időszak, a szerződés
idő előtt történő megszüntetésére vonatkozó feltételek és díjak,
a számok és egyéb azonosítók cseréjéhez és hordozásához kapcsolódó eljárások és
közvetlen díjak, valamint a váltás késedelme vagy az azzal kapcsolatos
visszaélés miatti kártalanítás szabályai;
h) a segélyhívó szolgáltatásokhoz való hozzáférés
és a hívó tartózkodási helyére vonatkozó tájékoztatás minden felkínált
szolgáltatásra vonatkozóan, valamint a 2002/22/EK irányelv 26. cikke szerinti
segélyhívó szolgáltatások nyújtását érintő korlátozások, és azok esteleges
módosításai;
i) az egyetemes szolgáltatással kapcsolatos jogok,
adott esetben ideértve a 2002/22/EK irányelv I. mellékletében említett
létesítményeket és szolgáltatásokat.
A tájékoztatást átlátható, mindenre kiterjedő,
könnyen hozzáférhető formában kell közzétenni annak a tagállamnak a
hivatalos nyelvén/nyelvein, amelyben a szolgáltatást kínálják, és rendszeresen
aktualizálni kell. A tájékoztatást kérésre a közzétételt megelőzően
meg kell küldeni a megfelelő nemzeti szabályozó hatóságnak. A fogyasztókra
és más végfelhasználókra vonatkozó feltételeken belüli differenciálást
egyértelműen jelezni kell.
(2) A Bizottság végrehajtási
jogi aktusokat fogadhat el, melyekben meghatározza az internet-hozzáférési
szolgáltatások sebességének mérésére szolgáló módszereket, a
szolgáltatásminőségi paramétereket és az azok mérésére szolgáló
módszereket, valamint a tájékoztatás tartalmát, formáját és közzétételének
módját, ideértve az esetleges minőségügyi tanúsítási mechanizmusokat is. A Bizottság figyelembe veheti a 2002/22/EK irányelv III.
mellékletében foglalt paramétereket, meghatározásokat és mérési módszereket.
Ezeket a végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2) bekezdése szerinti
vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(3) Független értékelési eszközöket kell a
végfelhasználók rendelkezésére bocsátani annak érdekében, hogy összehasonlíthassák
az elektronikus hírközlő hálózathoz való hozzáférés és a szolgáltatások
tényleges teljesítményét és az eltérő használati mintázatok költségeit. E
célra a tagállamok önkéntes tanúsítási rendszert vezetnek be az interaktív
weboldalak, útmutatók és hasonló eszközök értékelésére. A nemzeti szabályozó
hatóságok a tanúsítást objektív, átlátható és arányos követelmények alapján
végzik, és különösen a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatóktól
függetlenül, érthető nyelven, hiánytalan és aktuális adatok alapján és
hatékony panaszkezelési eljárást működtetve. Ha a piacon nem érhető
el tanúsított összehasonlító eszköz ingyenesen vagy ésszerű áron, a
nemzeti szabályozó hatóságok vagy egyéb illetékes hatóságok a tanúsítási
követelmények betartásával saját maguk vagy harmadik felek révén bocsátanak
rendelkezésre ilyen eszközöket. A nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók által közzétett információkat díjmentesen hozzáférhetővé kell
tenni az összehasonlítási eszközök rendelkezésre bocsátásának céljára.
(4) A megfelelő közhatóságok kérésére a
nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók díjmentesen közérdekű
információkat juttatnak el a végfelhasználóknak, adott esetben ugyanolyan
módon, ahogyan szokásosan a végfelhasználókkal kommunikálnak. Ilyen esetben az
információkat az adott közhatóság standardizált formátumban bocsátja a
nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók rendelkezésére; a tájékoztatás
többek között az alábbi témákra vonatkozhat:
a) az elektronikus hírközlési szolgáltatások
törvénytelen tevékenységek folytatására vagy káros tartalmak terjesztésére
történő leggyakoribb felhasználási módjai, különösen, ha az sértheti mások
jogait és szabadságjogait, ideértve az adatvédelmi jogok vagy a szerzői és
szomszédos jogok megsértését és annak jogi következményeit; és
b) a személyes biztonságot fenyegető
kockázatok és a személyes adatokhoz való törvénytelen hozzáférés elleni
védekezés eszközei az elektronikus hírközlési szolgáltatások használata során.
26. cikk – Szerződésekhez kapcsolódó
tájékoztatási követelmények
(1)
Mielőtt egy nyilvános elektronikus hírközlő hálózathoz vagy
nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatáshoz való
csatlakozás nyújtására vonatkozó szerződés érvénybe lép, a nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltatónak legalább az alábbi tájékoztatást kell
nyújtania a fogyasztóknak, valamint – kivéve, ha kifejezetten ettől
eltérően állapodtak meg – az egyéb végfelhasználóknak:
a)
a szolgáltató kiléte, címe és elérhetősége, valamint a panaszok
benyújtására szolgáló cím és elérhetőség, amennyiben az ettől eltér;
b)
a nyújtott szolgáltatások fő jellemzői, köztük különösen:
i. minden
díjszabás esetében a kínált szolgáltatások típusa és a szolgáltatásban foglalt
kommunikáció mennyisége, valamint minden idevágó szolgáltatásminőségi
paraméter, beleértve az első csatlakoztatás időigényét is;
ii. nyújt-e
a szolgáltató segélyhívó szolgáltatásokhoz való hozzáférést és a hívó
tartózkodási helyére vonatkozó tájékoztatást, és ha igen, mely tagállamokban;
továbbá a 2002/22/EK irányelv 26. cikke szerinti segélyhívó szolgáltatások
nyújtását érintő esetleges korlátozások;
iii. a
nyújtott értékesítést követő szolgáltatások, karbantartási szolgáltatások
és ügyfélszolgálati szolgáltatások típusa, az ezekre vonatkozó feltételek és
díjak, és az ilyen szolgáltatásokkal való kapcsolatfelvétel módja;
iv. a
szolgáltatónak a nyújtott végberendezés használatára vonatkozó esteleges
korlátozásai, ideértve a végberendezés feloldására vonatkozó információkat és a
szerződésnek a minimális szerződési időszak lejárta előtt
történő felbontásával összefüggő díjak;
c)
az árak és díjszabások részletezése (fogyasztók esetében az adókkal és az
esetleg fizetendő egyéb díjakkal együtt), és a hatályos díjszabásokra és
díjakra vonatkozó aktualizált információk közzétételének módja;
d)
a szolgáltató által kínált fizetési módok és köztük lévő, költségeket
érint eltérések; a számlák átláthatóságát biztosító és a fogyasztás szintjének
nyomon követését lehetővé tévő megoldások;
e)
a szerződés időtartama és a megújítás és megszüntetés feltételei,
köztük:
i. az
akciós feltételekre való jogosultsághoz szükséges minimális használat vagy
időtartam;
ii. a
számok és egyéb azonosítók cseréjével és hordozásával összefüggő díjak,
ideértve a váltás késedelme vagy az azzal kapcsolatos visszaélés miatti
kártalanítás szabályai;
iii.
a szerződés idő előtt történő megszüntetésével kapcsolatos
esetleges díjak, ideértve a végberendezéssel és egyéb akciós előnyökkel
kapcsolatos, időarányos költségtérítést (a szokásos értékcsökkenési
módszerekkel összhangban);
f)
az esetleges kártalanítási és visszatérítési szabályok, ideértve a
végfelhasználó jogszabályban biztosított jogainak konkrét említését, melyekkel
akkor élhet, ha a szerződés szerinti szolgáltatásminőségi szint nem
teljesül;
g)
a 2002/22/EK irányelv 25. cikke értelmében fennálló kötelezettség esetén a
végfelhasználó választási lehetőségei azzal kapcsolatban, hogy a személyes
adatai szerepeljenek-e a telefonkönyvben, valamint az érintett adatok;
h)
fogyatékos végfelhasználók esetében a számukra tervezett termékek és
szolgáltatások részletei;
i)
a jogviták rendezésére szolgáló eljárások kezdeményezésének módja, ideértve a
határon átnyúló jogvitákat is, a 2002/22/EK irányelv 34. cikke és e rendelet
22. cikke szerint;
j) a szolgáltató által a biztonságot vagy
integritást érint incidensek, illetve a fenyegetések és sérülékenységek esetén
alkalmazható intézkedés típusa.
(2)
Az (1) bekezdésen felül a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók az
alábbi tájékoztatást nyújtják a végfelhasználók számára az internet-hozzáférési
szolgáltatásokra vonatkozóan, kivéve, ha a végfelhasználó, aki nem egy
fogyasztó, ettől eltérően állapodott meg:
a)
az esetleges adatmennyiségi korlátozások; a rendelkezésre álló adatmennyiség
eseti és tartós megnövelésének díja; a teljes adatmennyiség felhasználása után
rendelkezésre álló adatsebesség és annak díja, amennyiben az adatmennyiség
korlátozott; és a végfelhasználó lehetőségei arra, hogy bármely
pillanatban megállapíthassa az aktuális fogyasztás szintjét;
b)
a végfelhasználó elsődleges helyén ténylegesen rendelkezésre álló fel- és
letöltési sebesség, beleértve a tényleges sebességtartományokat, az átlagos
sebességeket és a csúcsidőszakban érvényes sebességet is, ideértve a
harmadik felek rádiós helyi hálózatain keresztüli hozzáférés engedélyezésének
potenciális hatását;
c)
egyéb szolgáltatásminőségi paraméterek;
d)
információ a szolgáltató által alkalmazott esetleges eljárásokról, melyek célja
a forgalom mérése és irányítása a szűk hálózati keresztmetszetek kialakulásának
megelőzése céljából, és hogy ezek az eljárások milyen hatással lehetnek a
szolgáltatásminőségre és a személyes adatok védelmére;
e)
világos, könnyen érthető ismertetés arról, hogy az esetleges mennyiségi
korlátozás, a ténylegesen rendelkezésre álló sebesség és más minőségi
paraméterek, valamint az emelt szintű szolgáltatásminőséget nyújtó,
speciális szolgáltatások egyidejű használata a gyakorlatban hogyan
befolyásolhatja a tartalmak, alkalmazások és szolgáltatások használatát;
(3) Az
(1) és (2) bekezdésben említett információkat átlátható, mindenre
kiterjedő, könnyen hozzáférhető formában kell közzétenni annak a
végfelhasználó tartózkodási helye szerinti tagállam hivatalos nyelvén/nyelvein,
és rendszeresen aktualizálni kell. A tájékoztatás a szerződés szerves
részét képezi, és csak a szerződő felek kifejezett beleegyezésével
módosítható. A végfelhasználónak írásos példányt kell kapnia a
szerződésből.
(4)
A Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogadhat el, melyben meghatározza a (2)
bekezdésben felsorolt tájékoztatási követelmények részleteit. Ezeket a
végrehajtási aktusokat a 33. cikk (2) bekezdése szerinti vizsgálóbizottsági
eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(5) A szerződésnek a megfelelő
közhatóságok kérésére tartalmaznia kell továbbá a 25. cikk (4) bekezdésében
említett és a nyújtott szolgáltatás szempontjából releváns, e hatóságok által
erre a célra átadott információkat az elektronikus hírközlő hálózatok és
az elektronikus hírközlési szolgáltatások törvénytelen tevékenységek folytatására
vagy káros tartalmak terjesztésére történő felhasználásáról, valamint a
személyes biztonságot fenyegető kockázatok és a személyes adatokhoz való
törvénytelen hozzáférés elleni védekezésről.
27. cikk – A fogyasztás ellenőrzése
(1)
A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók lehetőséget biztosítanak
a végfelhasználó számára arra, hogy díjmentesen igénybe vegyenek egy olyan
lehetőséget, amely tájékoztatást nyújt az addig összesen elfogyasztott
különböző elektronikus hírközlési szolgáltatásról abban a pénznemben,
amelyben a végfelhasználó számláját kiállítják. Ennek a lehetőségnek
garantálnia kell, hogy a végfelhasználó beleegyezése nélkül az egy
meghatározott felhasználási időszakban felhalmozott kiadások ne
haladhassák meg a végfelhasználó által megadott pénzügyi limitet.
(2)
A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók gondoskodnak a végfelhasználó
megfelelő értesítéséről, amennyiben az elfogyasztott szolgáltatások
értéke elérte az (1) bekezdéssel összhangban beállított pénzügyi limit 80%-át.
Az értesítésnek tartalmaznia kell az adott szolgáltatások nyújtásának
folytatásához követendő eljárást, beleértve annak költségét is. A
szolgáltató a továbbiakban nem nyújtja a megnevezett szolgáltatásokat, és nem
számít fel díjat értük, amennyiben a pénzügyi limitet átlépné, kivéve, ha a
végfelhasználó kéri a szolgáltatások további vagy újbóli nyújtását. A
végfelhasználó a pénzügyi limit elérését követően is tud hívásokat és
SMS-üzeneteket fogadni, ingyenes számokat hívni és a 112-es európai segélyhívó
szám tárcsázásával igénybe veheti a segélyhívó szolgáltatásokat, a megállapodás
szerinti számlázási időszak végéig.
(3)
A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók lehetővé teszik a
végfelhasználók számára, hogy közvetlenül a hívás kapcsolása előtt
egyszerűen és díjmentesen tájékozódhassanak az érvényben lévő
díjszabásról minden olyan szám vagy szolgáltatás esetében, amelyre különleges
árképzési feltételek vonatkoznak, kivéve, ha a nemzeti szabályozó hatóság az
arányosság érdekében ez alól előzetesen felmentést adott számukra. Az
ilyen tájékoztatást összehasonlítható módon kell nyújtani minden ilyen számra
és szolgáltatásra vonatkozóan.
(4) A nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók lehetővé teszik a végfelhasználók számára, hogy díjmentesen
tételes számlát igényeljenek.
28. cikk – A szerződés megszüntetése
(1)
A fogyasztók és a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók között
létrejövő szerződések nem írhatnak elő 24 hónapot meghaladó
minimális érvényességi időtartamot. A nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltatók lehetőséget biztosítanak a végfelhasználóknak arra, hogy
legfeljebb 12 hónapos érvényességű szerződést kössenek.
(2)
A fogyasztók, valamint azok az egyéb végfelhasználók, amelyek nem állapodtak
meg ettől eltérően, jogosultak a szerződést egy hónapos
felmondási idővel megszüntetni, amennyiben a szerződés megkötése óta
legalább hat hónap eltelt. Ez a szerződés megkötésének pillanatában a
szerződéssel együtt, kedvezményesen biztosított berendezés
maradványértékén és az esetleges egyéb, a szerződés megkötésének
pillanatában akként megjelölt akciós előnyök időarányos
visszatérítésén felül nem járhat semmilyen más kártalanítással. A szolgáltató a
végberendezés más hálózatokon történő használatára vonatkozó esetleges
korlátozásokat legkésőbb az ilyen kártalanítás megfizetésekor díjmentesen
feloldja.
(3)
Ha a szerződések vagy a nemzeti jog a szerződések érvényességének
külön intézkedés nélküli meghosszabbítását írja elő, a nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltató kellő időben értesíti a végfelhasználót,
hogy annak legalább egy hónap álljon rendelkezésére az ilyen meghosszabbítás
elleni felszólalásra. Ha a végfelhasználó nem szólal fel ellene, a
szerződés határozatlan idejű szerződésnek minősül, amelyet
a végfelhasználó egy hónapos felmondási idővel bármikor, díjmentesen
felmondhat.
(4)
A végfelhasználó jogosult a szerződést díjmentesen megszüntetni a
nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató által a szerződéses
feltételekben tervezett módosítások közzétételekor, kivéve, ha a javasolt módosítások
kizárólag előnyösek a végfelhasználóra nézve. A szolgáltatók kellő
időben, legalább egy hónappal előre tájékoztatják a végfelhasználókat
az ilyen módosításokról, és ugyanakkor tájékoztatják őket arról is, hogy
amennyiben nem fogadják el az új feltételeket, jogosultak a szerződésüket
díjmentesen megszüntetni. A (2) bekezdés értelemszerűen alkalmazandó.
(5)
A sebességet vagy más minőségi paramétert érintő, a tényleges
teljesítmény és a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató által a 26.
cikkel összhangban megadott teljesítmény közötti jelentős, nem ideiglenes
eltérés hibás teljesítésnek minősül a végfelhasználó számára a nemzeti
jogszabályok által biztosított jogorvoslati lehetőségek megállapítása
szempontjából.
(6)
Az ugyanazon nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató által nyújtott
további szolgáltatásokra való előfizetés nem indíthatja újra az eredeti
szerződéses időszakot, kivéve, ha a további szolgáltatás(ok) ára
jelentősen meghaladja az eredeti szolgáltatásokét, vagy ha a további szolgáltatásokat
speciális, akciós áron hirdetik meg, melynek feltétele a meglévő
szerződés megújítása.
(7)
A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók olyan feltételeket és
eljárásokat alkalmaznak a szerződések megszüntetésére vonatkozóan, amelyek
nem akadályozzák a szolgáltatóváltást, vagy jelentenek negatív ösztönzést azzal
szemben.
29. cikk – Csomagajánlatok
Ha
egy fogyasztóknak kínált szolgáltatáscsomagban szerepel legalább egy
elektronikus hírközlő hálózathoz vagy egy elektronikus hírközlési szolgáltatáshoz
való kapcsolódás, akkor e rendelet 28. és 30. cikke a csomag minden elemére
alkalmazandó.
V. fejezet
A szolgáltatóváltás
megkönnyítése
30. cikk – Számcsere és számhordozás
(1)
Bármely végfelhasználó, aki azt kéri, és rendelkezik egy, a nemzeti telefonszámozási
terv szerinti számmal, jogosult a hívószámát (hívószámait) a 2002/22/EK
irányelv I. melléklet C. részével összhangban a szolgáltatást nyújtó nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltatótól függetlenül megtartani, feltéve, hogy a
szolgáltató elektronikus hírközlési szolgáltató abban a tagállamban, amelyre a
nemzeti számozási terv vonatkozik, vagy olyan európai elektronikus hírközlési
szolgáltató, amely a saját tagállam illetékes szabályozó hatóságát értesítette
arról, hogy ilyen szolgáltatásokat nyújt vagy kíván nyújtani abban a
tagállamban, amelyre a nemzeti számozási terv vonatkozik.
(2)
A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók közötti, a számhordozhatóság
biztosításához kapcsolódó árképzésnek költségalapúnak kell lennie, és az előfizetők
által fizetendő esetleges közvetlen díjak nem hathatnak visszatartólag a
végfelhasználókra a szolgáltatóváltás tekintetében.
(3)
A számhordozást és a számok aktiválását a lehető legrövidebb időn
belül el kell végezni. Azon végfelhasználók esetében, akik egy szám új
szolgáltatóhoz történő hordozására vonatkozó megállapodást kötöttek, a
számot a megállapodás megkötésétől számított egy munkanapon belül
aktiválni kell. A számhordozás során a szolgáltatásból való kiesés
időtartama, ha van, nem haladhatja meg az egy munkanapot.
(4)
A váltási és számhordozási folyamatot az átvevő nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltató irányítja. A végfelhasználónak kellő
mennyiségű tájékoztatást kell kapnia a váltásról a váltási folyamat
előtt és annak során, valamint közvetlenül annak lezárulta után is. A
végfelhasználók nem helyezhetők át más szolgáltatóhoz akaratuk ellenére.
(5)
A szolgáltatóváltás lezárultakor a végfelhasználó által az átadó nyilvános
elektronikus hírközlési szolgáltatóval kötött szerződés automatikusan
megszűnik. Az előre fizetett szolgáltatást használók fel nem használt
egyenlegét az átadó nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató visszatéríti.

(6)
Azokat a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókat, amelyek késleltetik
a szolgáltatóváltást, vagy azzal visszaélnek, ideértve azt is, ha nem teszik
elérhetővé a számhordozás gyors lebonyolításához szükséges információkat,
kötelezni kell az ilyen késedelemmel vagy visszaéléssel érintett
végfelhasználók kártalanítására.
(7)
Amennyiben egy végfelhasználó, aki új internet-hozzáférési szolgáltatóra vált,
az átadó szolgáltató által biztosított email címmel rendelkezik, az utóbbi a
végfelhasználó kérésére 12 hónapon keresztül díjmentesen továbbítja a
végfelhasználó által megadott e-mail címre a végfelhasználó korábbi e-mail
címére érkező e-mail üzeneteket. Ennek az e-mail továbbítási
szolgáltatásnak magában kell foglalnia az e-mailek feladóinak küldött, a
végfelhasználó új e-mail címét közlő automatikus válaszüzenetek küldését
is. A végfelhasználó kérheti, hogy az automatikus válaszüzenet ne tartalmazza
az új e-mail címet.
A
kezdeti 12 hónapos időszak leteltével az átadó nyilvános elektronikus
hírközlési szolgáltatónak lehetőséget kell biztosítania a végfelhasználó
számára az e-mail továbbítás időtartamának meghosszabbítására, adott
esetben díj ellenében. Az átadó nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató a
szerződés megszűnésétől számított két éven belül, valamint az
e-mail üzenetek továbbításának meghosszabbított időszaka alatt nem
rendelheti hosszá a végfelhasználó eredeti e-mail címét más végfelhasználóhoz.
(8)
Az illetékes nemzeti hatóságok globális folyamatokat hozhatnak létre a
szolgáltatóváltásra és a számhordozásra vonatkozóan, ideértve a szolgáltatókra
vonatkozó megfelelő szankciókat és a végfelhasználóknak járó
kártalanítást. Figyelembe kell venni a végfelhasználók szükséges védelmét a
váltási folyamat teljes időtartama alatt, valamint a folyamat hatékonysága
biztosításának szükségességét.
VI. fejezet
Szervezeti és záró
rendelkezések
31. cikk – Szankciók
A
tagállamok megállapítják az e rendelet rendelkezéseinek megsértése estén
alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és megtesznek minden szükséges
intézkedést ezek végrehajtására. Az előírt szankcióknak hatásosnak,
arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük. A tagállamok ezekről
a rendelkezésekről legkésőbb 2016. július 1-jéig, az ezeket
érintő minden későbbi módosításról pedig haladéktalanul értesítik a
Bizottságot.
Az
európai elektronikus hírközlési szolgáltatók esetében a szankciók kivetése a
II. fejezetnek a nemzeti szabályozó hatóságok saját, illetve a fogadó
tagállamban fennálló hatásköreire vonatkozó rendelkezéseivel összhangban
történik.
32. cikk – Felhatalmazás
(1)
A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételekkel felhatalmazást kap
felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására.
(2)
A Bizottság [e rendelet hatálybalépésének időpontja]-tól/-(jé)től
kezdődően határozatlan időre szóló felhatalmazást kap a 17. cikk
(2) bekezdésben és 19. cikk (5) bekezdésben említett, felhatalmazáson alapuló
jogi aktusok elfogadására.
(3)
Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 17. cikk (2)
bekezdésben és 19. cikk (5) bekezdésben említett felhatalmazást. A
visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban meghatározott
felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való
kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi
időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő,
felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4)
A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően
haladéktalanul és egyidejűleg értesíti arról az Európai Parlamentet és a
Tanácsot.
(5)
A 17. cikk (2) bekezdésével és 19. cikk (5) bekezdésével összhangban
elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az
Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítésétől
számított két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt
ellene kifogást, vagy ha az Európai Parlament és a Tanács az említett
időtartam leteltét megelőzően egyaránt arról tájékoztatta a
Bizottságot, hogy nem emel kifogást. Az Európai Parlament vagy a Tanács
kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
33. cikk – Bizottsági eljárás
(1)
A Bizottságot a 2002/21/EK irányelv 22. cikk (1) bekezdése által létrehozott
hírközlési bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet szerinti
bizottság.
(2) Az e
bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell
alkalmazni.
34. cikk – A 2002/20/EK irányelv
módosításai
A
3. cikk (2) bekezdésének második albekezdését el kell hagyni.
35. cikk – A 2002/21/EK irányelv
módosításai
A
2002/21/EK irányelv a következőképpen módosul:
1.
Az 1. cikk a következő (6) bekezdéssel egészül ki:
„Ezt az irányelvet és a különös irányelveket a [XX/2014]
rendelet rendelkezéseivel együtt kell értelmezni és alkalmazni.”
2.
A 7a. cikk a következőképpen módosul:
–
a) az (1) bekezdés első albekezdése helyébe a
következő szöveg lép:
„(1) Ha a 7. cikk (3) bekezdése hatálya alá tartozó,
tervezett intézkedés célja egy üzemeltetőre vonatkozó kötelezettség
előírása, módosítása vagy visszavonása az ezen irányelv 16. cikkének, a
2002/19/EK irányelv (Hozzáférési irányelv) 5. és 9-13. cikkének és a 2002/22/EK
irányelv (Egyetemes szolgáltatási irányelv) 17. cikkének együttes
alkalmazásával, a Bizottság az ennek az irányelvnek a 7. cikke (3) bekezdésében
előírt egy hónapos időtartamon belül értesítheti az érintett nemzeti
szabályozó hatóságot és a BEREC-et arról, hogy milyen indokok alapján véli úgy,
hogy az intézkedéstervezet akadályozná az egységes piacot, vagy vannak komoly
kétségei azzal kapcsolatban, hogy az összeegyeztethető-e az uniós joggal,
adott esetben figyelembe véve az ennek az irányelvnek a 19. cikk (1) bekezdésének
megfelelően elfogadott, az ezen irányelv és a különös irányelvek
rendelkezéseinek harmonizált alkalmazására vonatkozó ajánlásokat. Ilyen esetben
az intézkedéstervezet a Bizottság értesítésétől számított további három
hónapig nem fogadható el.”
–
b) a (2) bekezdés helyébe a következő szöveg
lép:
„(2) Az (1) bekezdésben említett három hónapos
időtartamon belül a Bizottság, a BEREC és az érintett nemzeti szabályozó
hatóság szorosan együttműködik, hogy meghatározza a 8. cikkben előírt
célok fényében legalkalmasabb és leghatásosabb intézkedést, figyelembe véve a
piac résztvevőinek nézeteit és az egységes szabályozási gyakorlat
kialakításának szükségességét is. Ha a tervezett intézkedés célja egy a
[XXX/2014] rendelet szerinti európai elektronikus hírközlési szolgáltatóra
vonatkozó kötelezettség előírása, módosítása vagy visszavonása valamely
fogadó tagállamban, a saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága is részt vehet
az együttműködési folyamatban.”
–
c) az (5) bekezdés a következő aa) ponttal
egészül ki:
„aa) az érintett
nemzeti szabályozó hatóságot az intézkedéstervezet visszavonására kötelező
határozatot hozhat, az intézkedéstervezet módosítására vonatkozó konkrét
javaslatokkal együtt, ha a tervezett intézkedés célja egy a [XXX/2014] rendelet
szerinti európai elektronikus hírközlési szolgáltatóra vonatkozó kötelezettség
előírása, módosítása vagy visszavonása.”
–
d) a (6) bekezdés a következő albekezdéssel
egészül ki:
„Azokban az esetekben, amikor a Bizottság az (5) bekezdés
aa) pontjával összhangban határozatot hoz, a 7. cikk (6) bekezdése
alkalmazandó”.
3. A 15. cikk a
következőképpen módosul:
–
a) az (1) bekezdés első és második albekezdése
közé az alábbi albekezdést kell beilleszteni:
„Annak
vizsgálatakor, hogy egy adott piac jellemzői indokolhatják-e az előzetes
szabályozó kötelezettségek előírását, és így meg kell-e jelölni az
ajánlásban, a Bizottság figyelembe veszi különösen szabályozási feltételeknek
az Unió egész területén történő egységesítésének szükségességét, a
hatékony beruházások és az innováció végfelhasználók és az uniós gazdaság
globális versenyképessége érdekében történő ösztönzésének szükségességét,
valamint az adott piac relevanciáját, más olyan tényezők mellett, mint
például a kiskereskedelem szintjén meglévő infrastruktúra-alapú verseny, az
árverseny, és a végfelhasználóknak kínált termékek választéka színvonala. A Bizottság figyelembe vesz minden idevágó versenykorlátozást,
függetlenül attól, hogy a korlátozást létrehozó hálózatok, szolgáltatások vagy
alkalmazások elektronikus hírközlő hálózatnak, elektronikus hírközlési
szolgáltatásnak, vagy a végfelhasználó szempontjából ezekhez hasonló típusú
szolgáltatásnak vagy alkalmazásnak minősülnek-e, annak meghatározásához,
hogy az Unióban vagy annak jelentős részén általánosságban teljesül-e az alábbi
három szempont:
a) a belépés
előtti nagymértékű, nem átmeneti, strukturális, jogi vagy
szabályozási akadály megléte;
b) figyelemmel
a belépés akadályai mögött álló, infrastruktúrán alapuló és egyéb versenyre, a
piaci struktúra nem a tényleges verseny irányába halad a releváns
időhorizonton belül;
c) a versenyjog
önmagában nem elegendő a meghatározott piaci hiba (hibák) megfelelő
kezelésére.”
–
b) a (3) bekezdés a következő albekezdéssel
egészül ki:
„A 7. cikkben
előírt hatásköre gyakorlása során a Bizottság ellenőrzi, hogy az (1)
bekezdésben előírt három szempont együttesen teljesül-e, amikor egy olyan
intézkedéstervezet uniós joggal való összeegyeztethetőségét vizsgálja
felül, amely megállapítja, hogy:
a) egy adott
piac, mely az ajánlásban nincs megjelölve, olyan jellemzőkkel rendelkezik,
melyek az adott nemzeti körülmények között indokolják a szabályozó
kötelezettségek előírását; vagy
b) egy az
ajánlásban megjelölt piac szabályozása az adott nemzeti körülmények között nem
szükséges.”
4. A 19. cikk első
bekezdése a következőképpen módosul:
„Az ezen
irányelv 9. cikke és a 2002/20/EK irányelv (Engedélyezési irányelv) 6. és 8.
cikke sérelme nélkül, ha a Bizottság megállapítja, hogy az ebben az
irányelvben, a különös irányelvekben és a [XX/2014] rendeletben meghatározott
szabályozási feladatok nemzeti szabályozó hatóságok általi végrehajtásában
olyan eltérések állnak fenn, melyek akadályozhatják a belső piacot, a 8.
cikkben előírt célok elérésének előmozdítása érdekében a Bizottság a
BEREC véleményét a lehető legnagyobb mértékben figyelembe véve ajánlást
vagy határozatot adhat ki a jelen irányelv, a különös irányelvek és a [XX/2014]
rendelet rendelkezésinek harmonizált alkalmazásáról.”
36. cikk – A 2002/22/EK irányelv
módosításai
(1) A 2002/22/EK irányelv 2016. július l-jei hatállyal a
következőképpen módosul:
1. Az 1. cikk (3) bekezdésnek első
mondatát el kell hagyni.
2.
A 20., 21., 22. és 30. cikket el kell hagyni.
(2)
A tagállamok 2016. július 1-jéig hatályban tartják az (1) bekezdésben említett
rendelkezéseket átültető minden intézkedést.
37. cikk – Az 531/2012/EU rendelet
módosításai
Az 531/2012/EU rendelet a
következőképpen módosul:
1. Az 1. cikk (1)
bekezdése a következő harmadik albekezdéssel egészül ki:
„Ez a rendelet
az Unióban olyan végfelhasználók részére nyújtott barangolási szolgáltatásokra
alkalmazandó, akiknek belföldi szolgáltatója nyilvános elektronikus hírközlési
szolgáltató valamely tagállamban.”
2. A 2. cikk (2)
bekezdése a következő r) ponttal egészül ki:
„r) „két- vagy többoldalú barangolási megállapodás”:
barangolásszolgáltatók között létrejövő, egy vagy több kereskedelmi vagy
technikai megállapodás, mely lehetővé teszi a hazai hálózati lefedettség
virtuális kiterjesztését, és mindegyik barangolásszolgáltató számára lehetővé
teszi a szabályozott kiskereskedelmi barangolási szolgáltatások saját belföldi
mobil hírközlési szolgáltatásaikkal azonos árszinten történő, fenntartható
nyújtását.”
3. A 4. cikk a
következő (7) bekezdéssel egészül ki:
„(7) Ez a cikk nem alkalmazandó azokra a barangolásszolgáltatókra,
melyek a 4a. cikkel összhangban nyújtanak szabályozott kiskereskedelmi
barangolási szolgáltatásokat.”
4. A rendelet a
következő 4a. cikkel egészül ki:
„4a. cikk
(1) Ezt a cikket azon barangolásszolgáltatókra kell
alkalmazni, amelyek:
a) alapértelemzetten a szabályozott barangolási
szolgáltatást tartalmazó minden kiskereskedelmi csomagjukban az érvényben
lévő belföldi szolgáltatási díjakat alkalmazzák mind a belföldi
szolgáltatásokra, mind a szabályozott barangolási szolgáltatásokra az Unió
teljes területén, mintha a szabályozott barangolási szolgáltatást a hazai
hálózatban vették volna igénybe, továbbá
b) akár saját hálózataikon keresztül, akár más
barangolásszolgáltatókkal kötött két- vagy többoldalú barangolási
megállapodások révén gondoskodnak arról, hogy az a) pont rendelkezéseinek
minden tagállamban legalább egy szolgáltató megfeleljen.
(2) Az (1), a (6) és a (7) bekezdés nem zárja ki, hogy a
barangolásszolgáltató az érvényben lévő belföldi szolgáltatási díjak
ellenében nyújtott szabályozott kiskereskedelmi barangolási szolgáltatások
igénybevételét egy ésszerű felhasználásra vonatkozó szempont alapján
korlátozza. Az ésszerű felhasználásra vonatkozó szempontot úgy kell
alkalmazni, hogy az adott barangolásszolgáltató különböző belföldi kiskereskedelmi
csomagjait igénybe vevő fogyasztók az Unión belüli időszakos
utazásaik során magabiztosan megközelíthessék a saját belföldi kiskereskedelmi
csomagjukhoz tartozó, tipikus fogyasztási mintázataikat. Az ezt a
lehetőséget igénybe vevő barangolásszolgáltató részletes,
számszerű tájékoztatást tesz közzé a(z) XXX/2014/EU rendelet 25. cikke (1)
bekezdésének b) pontjával összhangban, és szerepeltet a szerződéseiben
a(z) XXX/2014/EU rendelet 26. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjával összhangban
az ésszerű használatra vonatkozó szempont alkalmazásáról az adott
kiskereskedelmi csomag fő árképzési, mennyiségi és egyéb paraméterei
tekintetében.
A BEREC az érintettekkel folytatott konzultációt
követően, a Bizottsággal szorosan együttműködve 2014. december 31-ig
általános irányelveket fogalmaz meg az ésszerű felhasználásra vonatkozó
szempontoknak az ezt a cikket alkalmazó barangolásszolgáltatók által nyújtott
kiskereskedelmi szerződésekben történő alkalmazásáról. A BEREC ezeket
az irányelveket az első albekezdésben meghatározott általános célra való
tekintettel dolgozza ki, és figyelembe veszi különösen az árképzési és
fogyasztási mintázatok alakulását a tagállamokban, a belföldi árszintek Unión
belüli közeledésének mértékét, a belföldi árszinten folytatott barangolásnak a
belföldi árakra gyakorolt bármely megfigyelhető hatását, valamint a
barangolásszolgáltatók közötti, nem egyenlő forgalomra vonatkozó
nagykereskedelmi barangolási díjak alakulását.
Az ésszerű felhasználásra vonatkozó szempont
alkalmazását az illetékes nemzeti szabályozó hatóságok követik nyomon és
felügyelik, a lehető legnagyobb mértékben figyelembe véve a BEREC
általános irányelveit azok elfogadását követően, és biztosítják, hogy a
szolgáltatók ne alkalmazzanak ésszerűtlen feltételeket.
(3) Az ezt a cikket alkalmazó barangolásszolgáltatók által
kiszolgált egyes végfelhasználók saját kérésükre szándékosan, kifejezetten
dönthetnek úgy, hogy az adott szolgáltató által kínált más előnyökért
cserébe lemondanak az adott kiskereskedelmi csomaghoz tartozó belföldi
szolgáltatási díjaknak a szabályozott barangolási szolgáltatásokra való
alkalmazásáról. A barangolásszolgáltató emlékezteti ezeket a végfelhasználókat
azokra barangoláshoz kapcsolódó előnyökre, amelyeket így elveszítenek. A
nemzeti szabályozó hatóságok figyelemmel követik különösen, hogy az ezt a
cikket alkalmazó barangolásszolgáltatók alkalmaznak-e olyan üzleti gyakorlatot,
mellyel megkerülik az alapértelmezett szabályokat.
(4) A 8., 10. és 13. cikkben előírt szabályozott
kiskereskedelmi barangolási díjak nem alkalmazandóak az ezt a cikket alkalmazó
barangolásszolgáltató által nyújtott barangolási szolgáltatásokra, amennyiben
ez utóbbit az érvényben lévő belföldi szolgáltatási díjakon nyújtja.
Ha az ezt a cikket alkalmazó valamely barangolásszolgáltató
a (2) bekezdéssel összhangban az érvényben lévő belföldi szolgáltatási
díjaktól eltérő díjat számít fel a szabályozott barangolási szolgáltatás
igénybevételéért, amennyiben az meghaladja az ésszerű felhasználást, vagy
ha egy adott végfelhasználó a (3) bekezdéssel összhangban kifejezetten lemond a
belföldi szolgáltatási díjaknak a szabályozott barangolási szolgáltatásokra
való alkalmazásáról, az e szabályozott barangolási szolgáltatásokért
felszámított díjak nem haladhatják meg a 8., 10. és 13. cikkben meghatározott
kiskereskedelmi barangolási díjakat.
(5) Az e cikket alkalmazni kívánó barangolásszolgáltató
értesíti a BEREC Hivatalát saját nyilatkozatáról, valamint minden olyan két-
vagy többoldalú megállapodásról, melynek révén teljesíti az (1) bekezdésben
foglalt feltételeket, illetőleg az ezekben bekövetkező
mindennemű változásról. Az értesítést küldő barangolásszolgáltató az
értesítéshez bizonyítékot csatol arra vonatkozóan, hogy az értesítés tárgyát
képező két- vagy többoldalú barangolási megállapodás minden
szerződő fele egyetért az értesítés tartalmával.
(6) A 2014. július 1. és 2016. június 30. közötti
időszakban az (1) bekezdésben előírt feltételeket nem teljesítő
barangolásszolgáltatókra is ezt a cikket kell alkalmazni, amennyiben betartják
a következő feltételeket:
a) a barangolásszolgáltató az (5) bekezdésnek
megfelelően értesíti a BEREC Hivatalát saját nyilatkozatáról és minden
releváns két- vagy többoldalú megállapodásról, kifejezetten erre a bekezdésre
hivatkozva;
b) a barangolásszolgáltató akár saját hálózatain keresztül,
akár más barangolásszolgáltatókkal kötött két- vagy többoldalú barangolási
megállapodások révén gondoskodik arról, hogy a c), d) és e) pont feltételei
legalább 17, az Unió népességének 70 %-át kitevő tagállamban teljesüljenek;
c) a barangolásszolgáltató és a b) pont értelmében vett
mindegyik szerződő fél vállalja, hogy legkésőbb a 2014. július
1. vagy az értesítés dátuma közül a későbbi időponttól
elérhetővé tesz és aktívan felkínál legalább egy olyan díjszabási opciót
tartalmazó kiskereskedelmi csomagot, melyben az érvényben lévő belföldi
szolgáltatási díj vonatkozik mind a belföldi szolgáltatásokra, mind pedig a
szabályozott barangolási szolgáltatásokra az Unió teljes területén, úgy, mintha
e szabályozott barangolási szolgáltatásokat a hazai hálózaton vették volna
igénybe;
d) a barangolásszolgáltató és a b) pont értelmében vett
mindegyik szerződő fél vállalja, hogy legkésőbb a 2015. július
1. vagy az értesítés dátuma közül a későbbi időponttól
elérhetővé teszi és aktívan felkínálja ezt a díjszabási opciót azokban a
kiskereskedelmi csomagjaiban, amelyeket azon év január 1-jén a megfelelő
ügyfélkör legalább 50%-a használt;
e) a barangolásszolgáltató és a b) pont értelmében vett
mindegyik szerződő fél vállalja, hogy legkésőbb a 2016. július
1-jétől minden kiskereskedelmi csomagja esetében eleget tesz az (1)
bekezdés b) pontjában foglaltaknak.
Az ezt a cikket alkalmazó bármely barangolásszolgáltató és
a b) pont értelmében vett mindegyik szerződő fél a d) pontban
említett kötelezettségvállalás helyett vállalhatja, hogy a 2015. július 1. és
az értesítés dátuma közül a későbbi időponttól a különböző
kiskereskedelmi csomagjaikban az érvényben lévő belföldi szolgáltatási
díjakon felül felszámított barangolási többletdíjaik összességükben nem
haladják meg az adott csomagra nézve 2015. január 1-jén érvényes
többletdíjakat, függetlenül attól, hogy a többletdíj kiszámítása egységek,
például beszédperc vagy megabyte alapján, időszakok, például a
barangolással töltött napok vagy hetek száma alapján, vagy bármilyen más módon,
illetve ezek kombinációjával történik. Az ezt a pontot alkalmazó
barangolásszolgáltatók igazolják a nemzeti szabályozó hatóság előtt, hogy
eleget tettek az 50 %-os csökkentési kötelezettségüknek, és rendelkezésre bocsátják
az esetlegesen kért, ezt alátámasztó bizonyítékokat.
Ha az ezt a cikket alkalmazó barangolásszolgáltató az
első albekezdés a) pontjával összhangban a saját nyilatkozatáról, illetve
két- vagy többoldalú megállapodásról értesíti a BEREC Hivatalát, és így ezen
bekezdés hatálya alá esik, az értesítést küldő barangolásszolgáltató és a
b) pont értelmében vett mindegyik szerződő fél köteles legalább 2018.
július 1-jéig teljesíteni az első albekezdés c), d) és e) pontja szerinti
kötelezettségvállalásait, beleértve az említett albekezdés d) pontja szerinti
alternatív kötelezettségvállalást is.
(7) A 2014. július 1. és 2016. június 30. közötti
időszakban az (1) bekezdésben előírt feltételeket nem teljesítő
barangolásszolgáltatókra is ezt a cikket kell alkalmazni, amennyiben betartják
a következő feltételeket:
a) a barangolásszolgáltató az (5) bekezdésnek
megfelelően értesíti a BEREC Hivatalát saját nyilatkozatáról és minden
releváns két- vagy többoldalú megállapodásról, kifejezetten erre a bekezdésre
hivatkozva;
b) a barangolásszolgáltató akár saját hálózatain keresztül,
akár más barangolásszolgáltatókkal kötött két- vagy többoldalú barangolási
megállapodások révén gondoskodik arról, hogy az (1) bekezdés a) pontjának
feltételei legkésőbb 2014. július 1-jétől vagy az értesítés dátumától
(amelyik a későbbi időpont) legalább 10, az Unió népességének
30 %-át kitevő tagállamban teljesüljenek;
c) a barangolásszolgáltató akár saját hálózatain keresztül,
akár más barangolásszolgáltatókkal kötött két- vagy többoldalú barangolási
megállapodások révén gondoskodik arról, hogy az (1) bekezdés a) pontjának
feltételei legkésőbb 2015. július 1-jétől vagy az értesítés dátumától
(amelyik a későbbi időpont) legalább 14, az Unió népességének
50 %-át kitevő tagállamban teljesüljenek;
d) a barangolásszolgáltató akár saját hálózatain keresztül,
akár más barangolásszolgáltatókkal kötött két- vagy többoldalú barangolási
megállapodások révén gondoskodik arról, hogy az (1) bekezdés a) pontjának
feltételei legkésőbb 2016. július 1-jétől vagy az értesítés dátumától
(amelyik a későbbi időpont) legalább 17, az Unió népességének
70 %-át kitevő tagállamban teljesüljenek;
Ha az ezt a cikket alkalmazó barangolásszolgáltató az
első albekezdés a) pontjával összhangban a saját nyilatkozatáról, illetve
két- vagy többoldalú megállapodásról értesíti a BEREC Hivatalát, és így ezen
albekezdés hatálya alá esik, az értesítést barangolásszolgáltató és a b) pont
értelmében vett mindegyik szerződő fél köteles legalább 2018. július
1-jéig teljesíteni az első albekezdés a) pontja szerinti
kötelezettségvállalásaikat.
(8) A barangolásszolgáltatók tisztességes és ésszerű
feltételekkel, jóhiszemű tárgyalásokat folytatnak a két- vagy többoldalú
barangolási megállapodások létrehozásáról, figyelembe véve, hogy a más barangolásszolgáltatókkal
kötött megállapodásoknak lehetővé kell tenniük a hazai hálózati
lefedettség virtuális kiterjesztését, valamint az ezt a cikket alkalmazó minden
barangolásszolgáltató számára lehetővé kell tennie a szabályozott
kiskereskedelmi barangolási szolgáltatások saját belföldi mobil hírközlési
szolgáltatásaikkal azonos árszinten történő, fenntartható nyújtását.
(9) Az (1) bekezdés alóli kivételként 2016. július 1. után
ezt a cikket kell alkalmazni az ezt a cikket alkalmazó azon barangolásszolgáltatókra
is, amelyek igazolják, hogy jóhiszeműen, tisztességes és ésszerű
feltételekkel megkíséreltek két- vagy többoldalú barangolási megállapodást
létrehozni vagy kiterjeszteni minden olyan tagállamban, amelyekben még nem
felelnek meg az (1) bekezdésnek, de egy vagy több tagállam esetében nem tudtak
két- vagy többoldalú barangolási megállapodást kötni ott hálózattal
rendelkező barangolásszolgáltatóval, feltéve, hogy teljesítik a (6)
bekezdés b) pontjában előírt, minimális lefedettségre vonatkozó követelményt
és az ebben a cikkben előírt minden egyéb releváns rendelkezést. Ilyen
esetben az ezt a cikket alkalmazó barangolásszolgáltatóknak továbbra is
törekedniük kell arra, hogy barangolási megállapodást kössenek olyan
barangolásszolgáltatókkal, amelyek tagállama addig még nem képviselte magát
ilyen megállapodásban.
(10) Ha egy alternatív barangolásszolgáltató a 4. cikk (1)
bekezdésével összhangban már hozzáférést kapott egy belföldi szolgáltató
ügyfeleihez, és megvalósította az ezen ügyfelek kiszolgálásához szükséges
beruházásokat, az adott belföldi szolgáltatóra az 5. cikk (7) bekezdése egy
három éves átmeneti időszak alatt nem alkalmazandó. Ez az átmeneti
időszak nem érinti az alternatív barangolásszolgáltatóval kötött
szerződésben esetlegesen szereplő, ennél hosszabb időtartam
betartásának szükségességét.
(11) Ez a cikk nem érinti az uniós versenyszabályoknak a
két- vagy többoldalú barangolási megállapodásokra történő alkalmazását.”
5. A 8. cikk (2)
bekezdése a következőképpen módosul:
a) az első
albekezdés helyébe a következő szöveg lép:
„(2) 2013. július 1-jei hatállyal a kiskereskedelmi díj
(ÁFA nélkül), amelyet egy barangolásszolgáltató a barangolást végző
ügyfélnek a szabályozott barangolási hívásért az euro-hangtarifa alapján
felszámíthat, hívásonként eltérő lehet, de nem haladhatja meg hívásindítás
esetén a 0,24 euró/perc, fogadott hívás esetén pedig a 0,07 euró/perc díjat. A
hívásindításért felszámított kiskereskedelmi díj maximális összege 2014. július
1-jén 0,19 euróra csökken. A nem rendeltetésszerű, illetve csaláson
alapuló felhasználás megelőzésére tett intézkedések sérelme nélkül, 2014.
július 1-jétől a barangolásszolgáltatók nem számíthatnak fel semmilyen
díjat a barangolást végző ügyfeleiknek a hívásfogadásért. A 19. cikk
sérelme nélkül, az euro-hangtarifa itt megadott maximális kiskereskedelmi díjai
2017. június 30-ig maradnak hatályban.”
b) a harmadik
albekezdés helyébe a következő szöveg lép:
„Minden barangolásszolgáltató másodperc alapú számlázást
alkalmaz a barangolást végző ügyfeleinél az euro-hangtarifa hatálya alá
tartozó szabályozott barangolásos hívások esetében.”
6. A 14. cikk a
következő (1a) bekezdéssel egészül ki:
„(1a) Ha a szabályozott kiskereskedelmi barangolásos
szolgáltatásoknak az érvényben lévő belföldi díjak mellett történő
igénybevétele a 4a. cikk (2) bekezdésével összhangban egy ésszerű
használatra vonatkozó szempont megjelölésével korlátozott, a
barangolásszolgáltató figyelmezteti a barangolást végző ügyfelet,
amennyiben a barangolásos hívások és SMS-üzenetek fogyasztása eléri az
ésszerű használatra vonatkozóan megállapított határt, és egyidejűleg
alapszintű, személyre szabott árképzési tájékoztatást nyújt a barangolást
végző ügyfél részére a belföldi szolgáltatási díjtól vagy díjcsomagtól
elérő hívásindításra vagy SMS-küldésre vonatkozó barangolásos díjakról, e
cikk (1) bekezdés második, negyedik és ötödik albekezdésével összhangban.”
7. A 15. cikk a
következő (2a) bekezdéssel egészül ki:
„(2a) Ha a
szabályozott kiskereskedelmi barangolásos szolgáltatásoknak az érvényben lévő
belföldi díjak mellett történő igénybevétele a 4a. cikk (2) bekezdésével
összhangban egy ésszerű használatra vonatkozó szempont megjelölésével
korlátozott, a barangolásszolgáltató figyelmezteti a barangolást végző
ügyfelet, amennyiben a barangolásos adatátviteli szolgáltatások fogyasztása
eléri az ésszerű használatra vonatkozóan megállapított határt, és
egyidejűleg alapszintű, személyre szabott árképzési tájékoztatást
nyújt a barangolást végző ügyfél részére a belföldi szolgáltatási díjtól
vagy díjcsomagtól elérő barangolásos adatátvitelre vonatkozó barangolásos
díjakról, e cikk (2) bekezdésével összhangban. E cikk (3) bekezdését kell
alkalmazni a 4a. cikk (2) bekezdésében említett, az érvényben lévő
belföldi díjakon vagy díjcsomagokon kívül igénybe vett barangolásos
adatátviteli szolgáltatásokra.”
8. A 19. cikk a
következőképpen módosul:
a) Az (1) bekezdés
a következőképpen módosul:
i. az első
mondat helyébe a következő szöveg lép:
„A Bizottság felülvizsgálja ennek a rendeletnek a
működését, és nyilvános konzultációt követően legkésőbb 2016.
december 31-ig jelentést tesz az Európai Parlament és a Tanács részére.”
ii. A g) pont
helyébe a következő szöveg lép:
„g) a 3. és 4. cikkben előírt strukturális
intézkedések és a 4a. cikkben előírt alternatív rendszer végrehajtása
milyen mértékben eredményezte olyan verseny kialakulását a barangolási
szolgáltatások belső piacán, hogy már nincs tényleges különbség a
barangolásos és a belföldi díjszabások között;”;
iii. A cikk
a következő i) ponttal egészül ki:
„i) a belföldi kiskereskedelmi árak alakulása milyen
megfigyelhető mértékben befolyásolta – ha befolyásolta egyáltalán – a
barangolásszolgáltatókat abban, hogy Unió-szerte a belföldi szolgáltatási
árakat alkalmazzák mind a belföldi szolgáltatások, mind a szabályozott
barangolási szolgáltatások esetében.”
b) A (2) bekezdés
a következőképpen módosul:
i. Az első
mondat helyébe a következő szöveg lép:
„Ha a jelentés
azt mutatja, hogy nincs minden tagállamban legalább egy olyan
barangolásszolgáltató, amely ésszerű használatra minden kiskereskedelmi
csomagban felkínál olyan díjszabási opciót, amelyekben a belföldi szolgáltatási
díj érvényes a belföldi és a szabályozott barangolásos szolgáltatásokra
egyaránt, vagy ha az alternatív barangolásszolgáltatók ajánlatai nem tették a
lényegében egyenlő barangolásos díjszabásokat könnyen elérhetővé a
fogyasztók számára az Unió egész területén, a Bizottság ugyanazon
időpontig megfelelő javaslatokat tesz az Európai Parlament és a
Tanács számára a helyzet kezelésére és annak biztosítására, hogy a belső
piacon ne legyen különbség a nemzeti és a barangolásos díjszabások között.”
ii. A d) pont
helyébe a következő szöveg lép:
„d) a 7., 9. és
12. cikkben előírt maximális nagykereskedelmi díjak érvényességét
megváltoztatni vagy mértéküket csökkenteni annak érdekében, hogy minden
barangolásszolgáltató képes legyen a saját kiskereskedelmi csomagjában,
ésszerű használatra olyan díjszabási opciót nyújtani, melyben az érvényben
lévő belföldi szolgáltatási díjak vonatkoznak mind a belföldi szolgáltatásokra,
mind pedig a szabályozott barangolási szolgáltatásokra, úgy, mintha az
utóbbiakat a hazai hálózaton vették volna igénybe.”
38. cikk – Az 1211/2009/EK rendelet
módosításai
Az 1211/2009/EK rendelet a következőképpen
módosul:
1. Az 1. cikk (2)
bekezdése helyébe a következő szöveg lép:
„(2) A Testület a 2002/21/EK irányelv (keretirányelv), a
2002/19/EK, a 2002/20/EK, a 2002/22/EK és a 2002/58/EK irányelv (különös
irányelvek), valamint az 531/2012/EU és a(z) XX/2014/EU rendelet hatálya alá
tartozó területen fejti ki tevékenységét.”
2.
A 4. cikk (4) és (5) bekezdését el kell hagyni.
3.
A rendelet a következő 4a. cikkel egészül ki:
„4a. cikk – Az elnök kinevezése és feladatai
(1) A szabályozói tanácsot az elnök képviseli, aki
feladatait teljes munkaidőben ellátó független szakember.
Az elnök az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási
feltételek 2. cikkének a) pontja értelmében a Hivatal ideiglenes
alkalmazottjaként tevékenykedik.
Az elnök felelős a szabályozói tanács munkájának
előkészítéséért, és elnököli – szavazati jog nélkül – a szabályozói tanács
és az irányítóbizottság üléseit.
Az elnök – a szabályozói tanácsnak az elnök feladataival
kapcsolatos szerepének sérelme nélkül – nem kérhet, és nem fogadhat el
semmilyen utasítást semmilyen kormánytól vagy nemzeti szabályozó hatóságtól,
sem a Bizottságtól, sem bármely köz- vagy magánszektorbeli jogalanytól.
(2) A szabályozói tanács az elnököt – érdemei,
alkalmassága, az elektronikus hírközlési piaci szereplőkkel és piacokkal
kapcsolatos ismeretei, valamint a felügyelet és szabályozás terén szerzett
gyakorlata alapján – nyílt pályázati eljárást követően nevezi ki.
Kinevezése előtt a szabályozói tanács által
kiválasztott jelöltet felkérhetik, hogy az Európai Parlament illetékes
bizottsága előtt nyilatkozatot tegyen, és válaszoljon a tagok kérdéseire.
Az elnök kinevezése csak az irányítóbizottság jóváhagyását
követően válik érvényessé.
A szabályozói tanács tagjai közül alelnököt is választ, aki
az elnök távolléte idején ellátja annak feladatait.
(3) Az elnök megbízatása három évre szól, és egy alkalommal
meghosszabbítható.
(4) Az elnök hároméves megbízatásának leteltét
megelőző kilenc hónap folyamán a szabályozói tanács értékeli:
a) az első megbízatási időszak során elért
eredményeket és elérésük módját;
b) az elkövetkező években a szabályozói tanácsra váró
feladatokat és követelményeket.
Amennyiben a szabályozói tanács meg kívánja hosszabbítani
az elnök megbízatását, erről tájékoztatja az Európai Parlamentet.
Legfeljebb egy hónappal e meghosszabbítás előtt az elnököt felkérhetik,
hogy az Európai Parlament illetékes bizottsága előtt nyilatkozatot tegyen,
és válaszoljon a tagok kérdéseire.
(5) Az elnök csak az Európai Bizottság javaslata alapján
eljáró szabályozói tanács határozata útján, az irányítóbizottság hozzájárulásának
megszerzését követően menthető fel hivatalából.
Az elnök nem akadályozhatja meg a szabályozói tanácsot és
az irányítóbizottságot az elnökkel kapcsolatos kérdések megvitatásában,
különösen ami felmentését illeti, és nem vesz részt az ilyen kérdéseket
érintő vitákban.”
4.
A 6. cikk a következőképpen módosul:
a)
A (2) bekezdés negyedik francia bekezdését el kell hagyni.
b)
A (3) bekezdés helyébe a következő szöveg lép:
„(3) A Hivatalt a következők alkotják:
a) a szabályozói tanács elnöke;
b) az irányítóbizottság;
c) az igazgatási vezető.”
5.
A 7. cikk a következőképpen módosul:
a)
A (2) bekezdés helyébe a következő szöveg lép:
„(2) Az irányítóbizottság kinevezi az igazgatási
vezetőt, és adott esetben a 8. cikk szerint meghosszabbítja megbízatását,
illetve felmenti hivatalából. A kijelölt igazgatási vezető nem vesz részt
az ilyen tárgyú határozatok előkészítésében, illetve a kapcsolódó
szavazásokban.”
b)
A (4) bekezdést el kell hagyni.
6.
A 8. cikk (2), (3) és (4) bekezdését el kell hagyni, és a cikk a következő
szöveggel egészül ki:
„(2) Az igazgatási vezető az egyéb alkalmazottakra
vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja értelmében a Hivatal
ideiglenes alkalmazottjaként tevékenykedik.
(3) Az igazgatási vezetőt nyílt és átlátható pályázati
eljárás keretében a Bizottság által javasolt jelöltek listájáról az
irányítóbizottság nevezi ki.
Az igazgatási vezető szerződésének megkötése
céljából a Hivatalt az irányítóbizottság elnöke képviseli.
Kinevezése előtt az irányítóbizottság által kiválasztott
jelöltet felkérhetik, hogy az Európai Parlament illetékes bizottsága előtt
nyilatkozatot tegyen, és válaszoljon a tagok kérdéseire.
(4) Az igazgatási vezető megbízatása öt évre szól.
Ezen időszak végéig a Bizottság értékelést készít, amelyben figyelembe
veszi az igazgatási vezető teljesítményét, valamint a Hivatal előtt
álló feladatokat és kihívásokat.
(5) Az irányítóbizottság a Bizottságnak a (4) bekezdésben
említett értékelést figyelembe vevő javaslata alapján egyszer, legfeljebb
öt évre meghosszabbíthatja az igazgatási vezető megbízatását.
(6) Amennyiben az irányítóbizottság meg kívánja
hosszabbítani az igazgatási vezető megbízatását, erről tájékoztatja
az Európai Parlamentet. Legfeljebb egy hónappal e meghosszabbítás előtt az
igazgatási vezetőt felkérhetik, hogy az Európai Parlament illetékes
bizottsága előtt nyilatkozatot tegyen, és válaszoljon a tagok kérdéseire.
(7) Az az igazgatási vezető, akinek megbízatását
meghosszabbították, megbízatása teljes idejének lejártakor nem vehet részt a
munkakör betöltésére irányuló pályázati eljárásban.
(8) Az igazgatási vezető csak az Európai Bizottság
javaslata alapján eljáró irányítóbizottság határozata útján menthető fel
hivatalából.
(9) Az igazgatási vezető kinevezéséhez, megbízatásának
meghosszabbításához és felmentéséhez az irányítóbizottság szavazati joggal
rendelkező tagjainak kétharmados szavazattöbbségére van szükség.”
7.
A 9. cikk (2) bekezdése helyébe a következő szöveg lép:
„(2) Az igazgatási vezető segíti a szabályozói tanács
elnökét a szabályozói tanács, az irányítóbizottság és a szakértői
munkacsoportok ülései napirendjének előkészítésében. Az igazgatási
vezető részt vesz – szavazati jog nélkül – a szabályozói tanács és az
irányítóbizottság munkájában.”
8.
A 10. cikk helyébe a következő szöveg lép:
„(1) A Hivatal személyzetére, beleértve a szabályozói
tanács elnökét és az igazgatási vezetőt is, a személyzeti szabályzat és az
egyéb alkalmazottakra vonatkozó feltételek, valamint az uniós intézmények
közötti megállapodás útján a személyzeti szabályzat és az egyéb alkalmazottakra
vonatkozó feltételek végrehajtása érdekében elfogadott szabályok vonatkoznak.
(2) Az irányítóbizottság a személyzeti szabályzat 110.
cikkében előírt eljárással megfelelő végrehajtási szabályokat fogad
el a személyzeti szabályzat és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási
feltételek végrehajtása érdekében.
(3) Az irányítóbizottság a (4) bekezdésnek megfelelően
a Hivatal személyzete tekintetében gyakorolja a személyzeti szabályzat által a
kinevező hatóságra, valamint az egyéb alkalmazottakra vonatkozó feltételek
által a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságra ruházott
hatásköröket (a továbbiakban: kinevezési hatáskörök).
(4) Az irányítóbizottság a személyzeti szabályzat 2.
cikkének (1) bekezdése és az egyéb alkalmazottak alkalmazási feltételeinek 6.
cikke alapján a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban határozatot
fogad el a vonatkozó kinevezési hatásköröknek az igazgatási vezetőre
történő átruházásáról és azon feltételek meghatározásáról, amelyek mellett
ez a hatáskör-átruházás felfüggeszthető. Az igazgatási vezető szintén
átruházhatja ezeket a hatásköröket.
Amennyiben rendkívüli körülmények indokolják, az
igazgatóbizottság határozat útján ideiglenesen felfüggesztheti az igazgatási
vezetőre ruházott és ez utóbbi által továbbruházott kinevezési
hatásköröket, és azokat maga gyakorolhatja, vagy tagjainak egyikére vagy a
személyzet valamely, az igazgatási vezetőtől különböző tagjára
ruházhatja.”
9.
A rendelet a következő 10a. cikkel egészül ki:
„10a. cikk – Kirendelt nemzeti szakértők és
egyéb személyzet
(1) A Hivatal igénybe vehet kirendelt nemzeti
szakértőket és egyéb, nem a Hivatal alkalmazásában álló személyzetet.
(2) Az irányítóbizottság határozatot fogad el, amelyben
megállapítja a nemzeti szakértőknek a Hivatalhoz történő
kirendelésére vonatkozó szabályokat.”
39. cikk – Felülvizsgálatra vonatkozó
rendelkezés
A Bizottság
rendszeres időközönként jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a
Tanácsnak e rendelet értékeléséről és felülvizsgálatáról. Az első
jelentést legkésőbb 2018. július 1-jéig be kell nyújtani. A további
jelentéseket ettől számítva négyévente kell előterjeszteni. A
Bizottság szükség esetén megfelelő javaslatokat nyújt be e rendelet
módosítására és más jogi aktusok kiigazítására, különös tekintettel az
informatika fejlődésére és az információs társadalom előrehaladásának
mértékére. A jelentéseket közzé kell tenni.
40. cikk – Hatálybalépés
(1)
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését
követő huszadik napon lép hatályba.
(2)
A rendelet 2014. július 1-jétől alkalmazandó.
A
21., 22., 23., 24., 25., 26., 27., 28., 29. és 30. cikk azonban 2016. július
1-jétől alkalmazandó.
Ez a rendelet teljes egészében
kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
az Európai Parlament részéről                      a
Tanács részéről
az elnök                                                          az
elnök
I. MELLÉKLET
EURÓPAI VIRTUÁLIS, SZÉLES SÁVÚ HOZZÁFÉRÉSI TERMÉKEKRE VONATKOZÓ AJÁNLATOK
MINIMUMPARAMÉTEREI
1. 1. AJÁNLAT – Új generációs hálózatokon,
a Nemzetközi Szabványügyi Testület kommunikációs protokollokra vonatkozó
hétrétegű modelljének 2. rétegén (adatkapcsolati réteg) kínált, helyhez
kötött hálózati nagykereskedelmi hozzáférési termék, mely a fizikai
átengedéssel egyenértékű funkciót kínál és melyben az átadási pontok
szintje közelebb van a vevő létesítményeihez, mint a nemzeti vagy
regionális szint.
1.1 Hálózati elemek és kapcsolódó
információk:
a) a nyújtandó hálózati hozzáférés leírása,
beleértve a műszaki jellemzőket is (a hálózati konfigurációra
vonatkozó információkkal együtt, ha az a hálózati hozzáférés hatékony
használatához szükséges);
b) a helyek, ahol a hálózati hozzáférést
nyújtják;
c) a hálózati hozzáférés szempontjából
releváns műszaki szabványok, beleértve a használat korlátozását és egyéb
biztonsági kérdéseket;
d) az átadási pontokon és a hálózati
végpontokon (vevői létesítmények) található interfész műszaki
specifikációja;
e) a hálózatban használható berendezések
műszaki adatai; és
f) az átjárhatósági tesztek részletes adatai.
1.2 Hálózati funkcionalitás:
a) VLAN hálózatok rugalmas kiosztása közös
műszaki specifikáció alapján;
b) szolgáltatásfüggetlen kapcsolat, mely
lehetővé teszi a fel- és letöltési forgalom sebességének szabályozását;
c) biztonsági engedélyezések;
d) a vevő létesítményében működő
berendezés rugalmas megválasztása (amennyiben műszakilag lehetséges);
e) távoli hozzáférés a vevő
létesítményében működő berendezéshez; és
f) multicast funkció, amennyiben arra igény
van, és a funkció szükséges az egymással versengő kiskereskedelmi ajánlatok
műszaki megismételhetőségéhez.
1.3 Operatív és üzleti folyamatok:
a) jogosultsági feltételekkel kapcsolatos
folyamatok megrendelés és ellátás céljára;
b) számlázási információk;
c) migrációs, áthelyezési és megszüntetési
eljárások; és
d) javításra és karbantartásra vonatkozó
konkrét időtartamok.
1.4 Kiegészítő szolgáltatások és
informatikai rendszerek:
a) helymegosztás és felhordás nyújtására
vonatkozó információk és feltételek;
b) üzemeltetéstámogatási rendszerek, valamint
előrendelés, ellátás, megrendelés, karbantartási és javítási kérésék,
számlázás céljára szolgáló tájékoztatási rendszerek és adatbázisok céljára
használható, kiegészítő informatikai rendszerekhez való hozzáférésre és
azok használatára vonatkozó specifikációk, beleértve az azok használatára
vonatkozó korlátozásokat és az ilyen szolgáltatásokhoz való hozzáféréssel
kapcsolatos eljárásokat.
2. 2. AJÁNLAT: A Nemzetközi Szabványügyi
Testület kommunikációs protokollokra vonatkozó hétrétegű modelljének 3.
rétegén (hálózati réteg), az IP-szintű bitfolyam szintjén kínált, helyhez
kötött hálózati nagykereskedelmi hozzáférési termék, melynek átadási pontjai az
erőforrások nagyobb mértékű, a nemzeti és/vagy regionális szinthez
hasonló aggregálását teszik lehetővé
2.1 Hálózati elemek és kapcsolódó
információk:
a) az átadási pontokon nyújtott összeköttetés
jellemzői (sebesség, szolgáltatásminőség stb. tekintetében);
b) a vevő létesítményeit és az átadási
pontokat összekötő széles sávú hálózat leírása a felhordási és a
hozzáférési hálózati architektúrák tekintetében;
c) az átadási pontok helye; és
d) az átadási pontokon található interfészek
műszaki specifikációja.
2.2 Hálózati funkcionalitás:
Alkalmasság eltérő szolgáltatási szintek
támogatására (pl. 1. , 2. és 3. szint) a következők terén:
            i. késleltetés;
            ii. jelhiba;
            iii. csomagveszteség és
            iv. versengési arány.
2.3 Operatív és üzleti folyamatok:
a) jogosultsági feltételekkel kapcsolatos
folyamatok megrendelés és ellátás céljára;
b) számlázási információk;
c) migrációs, áthelyezési és megszüntetési
eljárások; és
d) javításra és karbantartásra vonatkozó
konkrét időtartamok.
2.4 Kiegészítő informatikai
rendszerek:
Üzemeltetéstámogatási rendszerek, valamint
előrendelés, ellátás, megrendelés, karbantartási és javítási kérésék,
számlázás céljára szolgáló tájékoztatási rendszerek és adatbázisok céljára
használható, kiegészítő informatikai rendszerekhez való hozzáférésre és
azok használatára vonatkozó specifikációk, beleértve az azok használatára
vonatkozó korlátozásokat és az ilyen szolgáltatásokhoz való hozzáféréssel
kapcsolatos eljárásokat.
3. 3. AJÁNLAT: Bérelt vonalak
nagykereskedelmi végződtető szakaszai bővített interfészekkel, a
hozzáférést igénylő kizárólagos használatára, permanens szimmetrikus
kapacitás biztosításával, a felhasználásra vonatkozó korlátozások nélkül,
szolgáltatási szintekre vonatkozó megállapodással egy pont-pont közötti
kapcsolat révén és a Nemzetközi Szabványügyi Testület (ISO) kommunikációs
protokollokra vonatkozó hétrétegű modelljének 2. rétegével (adatkapcsolati
réteg).
3.1 Hálózati elemek és kapcsolódó
információk:
a) a nyújtandó hálózati hozzáférés leírása,
beleértve a műszaki jellemzőket is (a hálózati konfigurációra
vonatkozó információkkal együtt, ha az a hálózati hozzáférés hatékony
használatához szükséges);
b) a helyek, ahol a hálózati hozzáférést
nyújtják;
c) a kínálatban szereplő eltérő
sebességek és maximális hossz;
d) a hálózati hozzáférés szempontjából
releváns műszaki szabványok (beleértve a használat korlátozását és egyéb
biztonsági kérdéseket);
e) az átjárhatósági tesztek részletes adatai;
f) a hálózaton használható berendezések
specifikációja;
g) hálózatok közötti interfész (NNI)
rendelkezésre állása
h) keret megengedett legnagyobb mérete,
byte-ban
3.2 Hálózati és termékfunkciók:
a) versengés nélküli és szimmetrikus dedikált
hozzáférés;
b) szolgáltatásfüggetlen kapcsolat, mely
lehetővé teszi a forgalom sebességének és szimmetriájának szabályozását;
c) a protokoll átláthatósága, VLAN hálózatok
rugalmas kiosztása közös műszaki specifikáció alapján;
d) a vállalkozás számára kritikus
teljesítményt lehetővé tévő szolgáltatásminőségi paraméterek
(késleltetés, jelhiba, csomagveszteség).
3.3 Operatív és üzleti folyamatok:
a) jogosultsági feltételekkel kapcsolatos
folyamatok megrendelés és ellátás céljára;
b) migrációs, áthelyezési és megszüntetési
eljárások;
c) javításra és karbantartásra vonatkozó
konkrét időtartamok;
d) informatikai rendszerek változásai
(amennyiben az érinti az alternatív üzemeltetőket); és
e) vonatkozó díjak, fizetési feltételek és
számlázási eljárások.
3.4 Szolgáltatási megállapodások
a) a szerződésben rögzített vállalások
nem teljesítése esetén az egyik fél által a másiknak fizetendő kártérítés
összege, ideértve az ellátási és javítási időket, valamint a kártérítésre
való jogosultság feltételeit;
b) a felelősség és kártalanítás
meghatározása és korlátozása;
c) a kínált szolgáltatást érintő
változásokra vonatkozó eljárások – pl. új szolgáltatások bevezetése,
meglévő szolgáltatások módosítása, árváltozás;
d) releváns, szellemi alkotásokhoz
fűződő jogok adatai;
e) a megállapodások érvényességének
időtartamára és újratárgyalására vonatkozó adatok.
3.5 Kiegészítő informatikai
rendszerek:
Üzemeltetéstámogatási rendszerek, valamint
előrendelés, ellátás, megrendelés, karbantartási és javítási kérésék,
számlázás céljára szolgáló tájékoztatási rendszerek és adatbázisok céljára
használható, kiegészítő informatikai rendszerekhez való hozzáférésre és
azok használatára vonatkozó specifikációk, beleértve az azok használatára
vonatkozó korlátozásokat és az ilyen szolgáltatásokhoz való hozzáféréssel
kapcsolatos eljárásokat.
II. MELLÉKLET
EURÓPAI ASQ ÖSSZEKAPCSOLÁSI TERMÉKEK MINIMUMPARAMÉTEREI
Hálózati elemek és kapcsolódó információk
- A helyhez kötött hálózaton nyújtandó
összekapcsolási termék ismertetése, beleértve a műszaki jellemzőket
és a releváns szabványok alkalmazását.
Hálózati funkcionalitás:
- közös, meghatározott paramétereken alapuló,
végponttól végpontig szóló szolgáltatásminőséget biztosító összekapcsolási
megállapodás, mely lehetővé teszi legalább a következő
szolgáltatástípusok nyújtását:
- beszéd- és videohívások;
- audiovizuális tartalom szórása; és
- adatkritikus alkalmazások.
[1]               COM [insert final reference].
[2]               COM(2013) 147.
[3]               HL L 344., 2007.12.28., 65. o.
[4]               Steps towards a truly
internal market for e-communications in the run-up to 2020 (Lépések az elektronikus hírközlés valódi belső piaca
felé a 2020-ig tartó időszakban), Ecorys, TU Delft and TNO, 2012.
[5]               Business communications, economic growth and the
competitive challenge (Üzleti hírközlés, gazdasági növekedés és a
versenyképességgel kapcsolatos kihívás), WIK, 2012.
[6]               Capturing the ICT dividend (Az ikt-ban rejlő
potenciál kiaknázása), Oxford Economics Research, 2011.
[7]               Quantitative estimates of the demand for cloud computing
in Europe and the likely barriers to takeup (A felhőalapú számítástechnika
iránti európai kereslet számszerűsített becslése és az elterjedése
előtt álló lehetséges akadályok), IDC, 2012.
[8]               COM(2013) 48.
[9]               Például 2013. június 17-én Brüsszelben került sor
nyilvános tájékoztató rendezvényre, június 19-én pedig Dublinban a digitális
menetrenddel kapcsolatos éves konferencia részeként.
[10]             Steps towards a truly internal market for e-communications
in the run-up to 2020 (Lépések az elektronikus hírközlés valódi belső piaca
felé a 2020-ig tartó időszakban), Ecorys, TU Delft and TNO, 2012.
[11]             Európai Bizottság, European Economy Occasional Papers,
129. szám: Market Functioning in Network Industries - Electronic
Communications, Energy and Transport (Piacműködés a hálózatos iparágakban:
az elektronikus hírközlési ágazatban, az energiaiparban és a szállítási
ágazatban,) 2013.
[12]             HL C., ., o.
[13]             HL C., ., o.
[14]             Az az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és
kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról
szóló, 2002. március 7-i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („hozzáférési
irányelv”) (HL L 108., 2002.4.24., 7. o.).
[15]             Az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus
hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7-i 2002/20/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelv („engedélyezési irányelv”) (HL L 108., 2002.4.24., 21. o.).
[16]             Az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus
hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelv („keretirányelv”) (HL L 108., 2002.4.24., 33. o.).
[17]             Az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus
hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz
kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelv („egyetemes szolgáltatási irányelv”) (HL L 108., 2002.4.24., 51. o.).
[18]             Az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok
kezeléséről, feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 2002.
július 12-i 2002/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („elektronikus
hírközlési adatvédelmi irányelv”) (HL L 201., 2002.7.31., 37. o.).
[19]             Az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus
hírközlési szolgáltatások piacain belüli versenyről szóló, 2002.
szeptember 16-i 2002/77/EK bizottsági irányelv (HL L 249., 2002.9.17., 21. o.).
[20]             Az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók
Testületének (BEREC) és Hivatalának létrehozásáról szóló, 2009. november 25-i 1211/2009/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 337., 2009.12.18., 1. o.).
[21]             Az Unión belüli nyilvános mobilhírközlő hálózatok
közötti barangolásról (roaming) szóló, 2012. június 13-i 531/2012/EU európai
parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 172., 2012.6.30., 10. o.).
[22]             Az egy többéves rádióspektrum-politikai program
létrehozásáról szóló, 2012. március 14-i 243/2012/EU európai parlamenti és
tanácsi határozat (HL L 81., 2012.3.21., 7. o.).
[23]             Az egy többéves rádióspektrum-politikai program
létrehozásáról szóló, 2012. március 14-i 243/2012/EU európai parlamenti és
tanácsi határozat (HL L 81., 2012.3.21., 7. o.).
[24]             Az Európai Közösség rádióspektrum-politikájának
keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 676/2002/EK európai parlamenti és
tanácsi határozat („rádióspektrum-határozat”) (HL L 108., 2002.4.24., 1. o.).
[25]             A Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására
vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános
elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 11-i 182/2011/EU európai
parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 55., 2011.2.28., 13. o.).
[26]             Az Unión belüli nyilvános mobilhírközlő hálózatok
közötti barangolásról (roaming) szóló, 2012. június 13-i 531/2012/EU európai
parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 172., 2012.6.30., 10. o.).
[27]             Az Európai Közösség rádióspektrum-politikájának
keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 676/2002/EK európai parlamenti és
tanácsi határozat („rádióspektrum-határozat”) (HL L 108., 2002.4.24., 1.
o.).
[28]             A rádiófrekvencia-politikával foglalkozó csoport
létrehozásáról szóló, 2002. július 26-i 2002/622/EK bizottsági határozat (HL L
198., 2002.7.27., 49. o.).
[29]             Az egy többéves rádióspektrum-politikai program
létrehozásáról szóló, 2012. március 14-i 243/2012/EU európai parlamenti és
tanácsi határozat (HL L 81., 2012.3.21., 7. o).
[30]             A munkavállalók fizikai tényezők (elektromágneses
terek) által okozott kockázatoknak való expozíciójára vonatkozó egészségügyi és
biztonsági minimumkövetelményekről (20. egyedi irányelv a 89/391/EGK
irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) és a 2004/40/EK irányelv
hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 26-i 2013/35/EU európai
parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 179., 2013.6.29., 1. o.).
[31]             A lakosságot érő elektromágneses sugárterhelés (0 Hz–300
GHz) korlátozásáról szóló, 1999. július 12-i 1999/519/EK tanácsi ajánlás (HL L
199., 1999.7.30., 59. o.).
[32]             A rádióberendezésekről és a távközlő
végberendezésekről, valamint a megfelelőségük kölcsönös
elismeréséről szóló, 1999. március 9-i 1999/5/EK európai parlamenti és
tanácsi irányelv (HL L 91., 1999.4.7., 10. o.).
[33]             A fogyasztói jogviták alternatív rendezéséről,
valamint a 2006/2004/EK rendelet és a 2009/22/EK irányelv módosításáról szóló,
2013. május 21-i 2013/11/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 165.,
2013.6.18., 63. o.).