               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.10.20.
            COM(2020) 655 final
            2020/0294(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az Európai Unió által az EU–Kanada vámegyüttműködési vegyes bizottságban Kanada Partners in Protection programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismeréséről szóló határozat elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspont meghatározásáról

               INDOKOLÁS

               1.A javaslat tárgya

               E javaslat tárgya az Európai Unió által az EU–Kanada vámegyüttműködési vegyes bizottságban Kanada Partners in Protection (a továbbiakban: Védelmi Partnerek) programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismeréséről szóló határozat tervezett elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspont meghatározásáról szóló határozat.

               2.A javaslat háttere

               2.1.A vámügyi együttműködésről és kölcsönös jogsegélyről szóló, az Európai Közösség és Kanada közötti megállapodás, valamint az Európai Unió és Kanada közötti, a szállítási lánc biztonságával kapcsolatos kérdéseket érintő vámügyi együttműködésről szóló megállapodás

               A vámügyi együttműködésről és kölcsönös jogsegélyről szóló, az Európai Közösség és Kanada közötti megállapodás (a továbbiakban: CMAA) célja, hogy kétoldalú vámügyi együttműködést alakítson ki, amely kiterjed a vámjogszabályok alkalmazásával összefüggő valamennyi területre, és hogy jogalapot biztosítson a kölcsönös igazgatási segítségnyújtáshoz. A CMAA 1998 júniusában lépett hatályba.

               2.2.Az Európai Unió és Kanada közötti, a szállítási lánc biztonságával kapcsolatos kérdéseket érintő vámügyi együttműködésről szóló megállapodás

               Az Európai Unió és Kanada közötti, a szállítási lánc biztonságával kapcsolatos kérdéseket érintő vámügyi együttműködésről szóló megállapodás (a továbbiakban: SCSA) célja a szállítási lánc biztonságával kapcsolatos gyakorlatok javítása, ami a vámügyi hatékonyság növelése révén biztosítja a szállítási lánc egészének biztonságát és előmozdítja a jogszerű kétoldalú kereskedelmet. Az SCSA 2014 júniusában lépett hatályba.

               2.3.A vámegyüttműködési vegyes bizottság

               A CMAA 20. cikke alapján létrehozott vámegyüttműködési vegyes bizottság (a továbbiakban: vegyes bizottság) az EU és Kanada vámhatóságainak képviselőiből áll. Az SCSA 5. cikke értelmében a vegyes bizottság felhatalmazással rendelkezik arra, hogy határozatokat fogadjon el a kockázatkezelési technikák, a kockázati standardok, a biztonsági ellenőrzések és a kereskedelmi partnerségi programok kölcsönös elismeréséről.

               2.4.A vámegyüttműködési vegyes bizottság tervezett jogi aktusa

               A vegyes bizottság a tervek szerint 2020 őszén tartandó ötödik ülésén határozatot (a továbbiakban: tervezett jogi aktus) fog elfogadni Kanada Védelmi Partnerek programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismeréséről.

               A tervezett jogi aktus célja, hogy megerősítse a nemzetközi szállítási láncok egészének biztonságát azáltal, hogy a vámhatóságok számára hatékonyabb határellenőrzés végrehajtását teszi lehetővé, és közben megkönnyíti a jogszerű kereskedelmet.

               Az SCSA 5. cikkének a CMAA 20. cikkével összefüggésben értelmezett rendelkezéseivel összhangban a tervezett jogi aktus kötelező lesz a felekre nézve.

               3.Az Unió által képviselendő álláspont

               Az engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó uniós jogszabályokat az Európai Unió Közösségi Vámkódexének (a 2005 áprilisában elfogadott 648/2005/EK rendelet) módosítása vezette be. Az engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó program jelenlegi jogi keretét az Uniós Vámkódex és annak végrehajtási rendelkezései (a 2013. október 9-i 952/2013/EU európai parlamenti és a tanácsi rendelet); a 2015. november 24-i (EU) 2015/2447 bizottsági végrehajtási rendelet; a 2015. július 28-i (EU) 2015/2446 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet) tartalmazzák, és az engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó iránymutatások egészítik ki, amelyeket a vámügyi szakértői csoport fogadott el és frissít rendszeresen. Az engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programhoz hasonló kereskedelmi partnerségi programok célja olyan kereskedők támogatása, akik bizonyítják, hogy erőfeszítéseket tesznek a szabályok betartására annak érdekében, hogy a nemzetközi szállítási láncon belüli részüket biztonságossá tegyék. Az Unió engedélyezett gazdálkodókat tartalmazó adatbázisa szerint 2019 végére több mint 9000 uniós vállalat kapott engedélyezett gazdálkodónak kiállított, „biztonság és védelem” típusú engedélyt.

               A kereskedelmi partnerségi programok kölcsönös elismerése fokozza a szállítási lánc egészének biztonságát, és elősegíti a kereskedelmet. Ezenkívül megszilárdítja a Vámigazgatások Világszervezetének (WCO) kereskedelembiztonsági és -könnyítő szabványkeretrendszerében (SAFE-keretrendszer) elfogadott megközelítést. Továbbá kielégíti az üzleti világnak az unióban és globálisan is felmerülő azon igényét, hogy a szabványok azonos módon legyenek végrehajtva, és elkerüljék az országspecifikus követelmények és gyakorlatok terjedését.

               Az uniós és a kanadai kereskedelmi partnerségi programok kölcsönös elismerése régóta fennálló, kétoldalú vámügyi együttműködési projekt, amelyet a Kanadával folytatott transzatlanti kereskedelemben részt vevő uniós vállalatok, valamint az uniós tagállamok és Kanada is támogatnak. A kölcsönös elismeréssel kapcsolatos munkát a Bizottság és a Kanadai Határszolgálati Ügynökség (CBSA) 2014-ben, az SCSA hatálybalépésével kezdte meg. Mélyreható összehasonlítást végeztek Kanada Védelmi Partnerek programja és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programja között, melynek keretében több közös ellenőrző látogatásra is sor került az EU-ban és Kanadában. 2015-ben lezárult annak értékelése, hogy Kanada Védelmi Partnerek programja egyenértékű-e az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjával, és a programok egyenértékűségére vonatkozó következtetéseket 2019-ben megerősítették, amikor a két fél tájékoztatta egymást a kereskedelmi partnerségi programjaikat érintő legújabb fejleményekről.

               A 2019. július 17–18-i EU–Kanada csúcstalálkozón elfogadott együttes nyilatkozat megállapította, hogy az EU és Kanada elégedett az engedélyezett gazdálkodói programok kölcsönös elismerésére irányuló tárgyalások előrehaladásával, és elkötelezettek a programok gyors kölcsönös elismerése mellett. A nyilatkozat megállapította továbbá, hogy a kölcsönös elismerés egyszerűsítené a határokon zajló folyamatokat és biztonságosabbá tenné a szállítási láncot a nyilvántartásba vett kanadai és európai vállalkozások számára, valamint az EU és Kanada közötti átfogó gazdasági és kereskedelmi megállapodással együtt még egyszerűbbé tenné az Atlanti-óceánon átnyúló kétirányú kereskedelmet.

               4.Jogalap

               4.1.Eljárási jogalap

               4.1.1.Általános elvek

               Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 218. cikkének (9) bekezdése határozatok elfogadásáról rendelkezik „a megállapodásokkal létrehozott szervekben az Unió által képviselendő álláspontok kialakítására vonatkozóan, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró jogi aktust kell elfogadnia, kivéve a megállapodás intézményi kereteit kiegészítő vagy módosító jogi aktusokat”.

               A „joghatással bíró jogi aktus” fogalmába beletartoznak a nemzetközi jognak a kérdéses szervet szabályozó szabályai szerint joghatással bíró jogi aktusok. Ezenfelül a fogalom magában foglalja azokat az eszközöket is, melyek a nemzetközi jog szerint nem bírnak kötelező erővel, de „meghatározó módon befolyásolják az uniós jogalkotó által [...] elfogadott szabályozás tartalmát”
                  1
               .

               4.1.2.A jelen esetre történő alkalmazás

               A vegyes bizottságot megállapodás, nevezetesen a CMAA hozta létre.

               A vegyes bizottság által elfogadandó jogi aktus joghatással bíró jogi aktus.

               Az SCSA 5. cikkének a CMAA 20. cikkével összefüggésben értelmezett rendelkezéseivel összhangban a tervezett jogi aktus a nemzetközi jog szerint kötelező érvényű lesz.

               A tervezett jogi aktus nem egészíti ki és nem módosítja a CMAA intézményi keretét.

               Ezért a javasolt határozat eljárási jogalapja az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése.

               4.2.Anyagi jogalap

               4.2.1.Általános elvek

               Az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozat anyagi jogalapja elsősorban azon tervezett jogi aktus célkitűzésétől és tartalmától függ, amellyel kapcsolatban az Unió által képviselendő álláspont meghatározásra kerül. Amennyiben a tervezett jogi aktus kettős célkitűzést követ, vagy két összetevőből áll, és ezek egyike elsődlegesként vagy döntő jellegűként azonosítható, míg a másik pusztán járulékos jellegű, az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozatot egyetlen jogalapra, azaz az elsődleges, illetve döntő jellegű célkitűzés vagy összetevő által megkövetelt jogalapra kell alapítani.

               4.2.2.A jelen esetre történő alkalmazás

               A tervezett jogi aktus elsődleges célkitűzése és tartalma a közös kereskedelempolitikával kapcsolatos.

               Ezért a javasolt határozat anyagi jogalapja az EUMSZ 207. cikke, és különösen a 207. cikk (4) bekezdésének első albekezdése.

               4.3.Következtetés

               A javasolt határozat jogalapja ezért az EUMSZ 207. cikke, és különösen a 207. cikke (4) bekezdésének első albekezdése, összefüggésben az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdésével.

               2020/0294 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az Európai Unió által az EU–Kanada vámegyüttműködési vegyes bizottságban Kanada Partners in Protection programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismeréséről szóló határozat elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspont meghatározásáról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 207. cikke (4) bekezdésének első albekezdésére, összefüggésben a 218. cikkének (9) bekezdésével,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               mivel:

               (1)A vámügyi együttműködésről és kölcsönös jogsegélyről szóló, az Európai Közösség és Kanada közötti megállapodást (a továbbiakban: CMAA) az Unió az 1998. november 27-i 98/18/EK tanácsi határozattal
                  2
                kötötte meg, és az 1998. január 1-jén hatályba lépett.

               (2)A CMAA 2. cikke felszólítja a vámhatóságokat, hogy a lehető legszélesebb körű vámügyi együttműködést alakítsák ki.

               (3)A CMAA 20. cikke értelmében létrejön a vámegyüttműködési vegyes bizottság (a továbbiakban: vegyes bizottság), amely meghozhatja a vámügyi együttműködéshez szükséges intézkedéseket.

               (4)Az Európai Unió és Kanada közötti, a szállítási lánc biztonságával kapcsolatos kérdéseket érintő vámügyi együttműködésről szóló megállapodást (a továbbiakban: SCSA) az Unió a 2013. június 27-i 2014/941/EU tanácsi határozattal kötötte meg, és az 2014-ben hatályba lépett.

               (5)Az SCSA 5. cikke értelmében a vegyes bizottság felhatalmazással rendelkezik arra, hogy határozatokat fogadjon el a kockázatkezelési technikák, a kockázati standardok, a biztonsági ellenőrzések és a kereskedelmi partnerségi programok kölcsönös elismeréséről.

               (6)Javasoljuk, hogy a vegyes bizottság az ötödik ülésén határozatot fogadjon el Kanada Partners in Protection (a továbbiakban Védelmi Partnerek) programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismeréséről.

               (7)Helyénvaló meghatározni az Unió által a vegyes bizottságban képviselendő álláspontot, mivel Kanada Védelmi Partnerek programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismeréséről szóló határozatnak joghatása lesz,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               A vámügyi együttműködésről és kölcsönös jogsegélyről szóló, az Európai Közösség és Kanada közötti megállapodással létrehozott vámegyüttműködési vegyes bizottság ülésén Kanada Védelmi Partnerek programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismerésével kapcsolatban képviselendő álláspont a vámegyüttműködési vegyes bizottság határozatának az e határozathoz csatolt tervezetén alapul.

               2. cikk

               Ennek a határozatnak a Bizottság a címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        A Bíróság 2014. október 7-i ítélete, Németország kontra Tanács, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61–64. pont.

                     (2)

                        HL L 7., 1998.1.13., 37. o.

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.10.20.
            COM(2020) 655 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            JavaslatA Tanács határozata
            az Európai Unió által az EU–Kanada vámegyüttműködési vegyes bizottságban Kanada Partners in Protection programjának és az Európai Unió engedélyezett gazdálkodókra vonatkozó programjának a kölcsönös elismeréséről szóló határozat elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspont meghatározásáról

               TERVEZET

               A KANADA–EURÓPAI UNIÓ VÁMEGYÜTTMŰKÖDÉSI VEGYES BIZOTTSÁG [.../2020] HATÁROZATA KANADA PARTNERS IN PROTECTION PROGRAMÁJNAK ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ ENGEDÉLYEZETT GAZDÁLKODÓKRA VONATKOZÓ PROGRAMJÁNAK KÖLCSÖNÖS ELISMERÉSÉRŐL

               A VÁMEGYÜTTMŰKÖDÉSI VEGYES BIZOTTSÁG (a továbbiakban: vegyes bizottság),

               tekintettel az 1997. december 4-én, Ottawában létrejött, a vámügyi együttműködésről és kölcsönös jogsegélyről szóló, az Európai Közösség és Kanada közötti megállapodásra (a továbbiakban: CMAA) és különösen annak a CMAA szerződő felei vámhatóságainak képviselőiből álló vegyes bizottságot létrehozó 20. cikkére;

               tekintettel a 2013. március 4-én, Brüsszelben létrejött, az Európai Unió és Kanada közötti, a szállítási lánc biztonságával kapcsolatos kérdéseket érintő vámügyi együttműködésről szóló megállapodásra (a továbbiakban: SCSA) és különösen annak 5. cikkére, valamint a 4. cikkének c), d) és f) pontjában foglalt, a szállítási lánc biztonságára vonatkozó programok kölcsönös elismerésére és az azokhoz kapcsolódó információ- és adatcserére vonatkozó rendelkezésekre;

               elismerve, hogy az Európai Unió (a továbbiakban: EU) és Kanada (a továbbiakban együtt: a Szerződő Felek) elkötelezettek amellett, hogy a CMAA-val és az SCSA-val összhangban megerősítsék vámügyi együttműködésüket;

               megerősítve a Szerződő Felek azon kötelezettségvállalását, hogy kereskedelmi partnerségi programok révén megkönnyítsék a kereskedelmet és megerősítsék a szállítási lánc biztonságát;

               megerősítve, hogy a biztonság és a védelem jelentősen fokozható, valamint a nemzetközi kereskedelmi szállítási lánc működése jelentősen könnyíthető a vonatkozó kereskedelmi partnerségi programok – nevezetesen a kanadai Partners in Protection (Védelmi Partnerek) program (a továbbiakban: PIP) és az EU engedélyezett gazdálkodókra (a továbbiakban: AEO) vonatkozó programjának – kölcsönös elismerése révén;

               megerősítve, hogy az AEO- és a PIP-programok a Vámigazgatások Világszervezete által 2005 júniusában elfogadott, a globális kereskedelembiztonsági és -könnyítő szabványkeretrendszer szerinti, nemzetközileg elismert biztonsági szabványokra támaszkodnak;

               figyelembe véve, hogy a helyszíni látogatások és az uniós AEO-program, illetve a kanadai PIP-program közös értékelése során feltárásra került, hogy az EU és Kanada biztonsági és védelmi célú minősítési szabványai összeegyeztethetők, és egyenértékű eredményekhez vezetnek;

               figyelembe véve, hogy a kölcsönös elismerés lehetővé teszi, hogy a Szerződő Felek könnyítéseket biztosítsanak azon gazdálkodók számára, amelyek beruháztak a szállítási lánc biztonságába és engedélyt szereztek a rájuk vonatkozó programok keretében;

               A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:

               1. cikk

               Fogalommeghatározások

               E határozat alkalmazásában:

               „vámhatóság”: az SCSA 1. cikkében meghatározott vámhatóság (a továbbiakban együttesen: vámhatóságok, vagy külön-külön: vámhatóság);

               „gazdálkodó”: az áruk nemzetközi szállításban részt vevő fél;

               „személyes adatok”: valamely azonosított vagy azonosítható személlyel kapcsolatos valamennyi információ;

               „program”:

               (a) az EU-ban: a „Biztonság és védelem” típusú AEO-engedélyre és a kombinált „Vámügyi egyszerűsítések” és „Biztonság és védelem” típusú (AEOC/AEOS) AEO-engedélyre kiterjedő AEO-program;

               (b) Kanadában: a PIP-program; valamint

               „programtagok”: az AEO-programban tagsággal rendelkező gazdálkodók az EU-ban és a PIP-programban tagsággal rendelkező gazdálkodók Kanadában együttesen, a „program” meghatározásában leírtak szerint.

               2. cikk

               A határozat kölcsönös elismerése és végrehajtása

               1. Mindegyik Szerződő Fél a vámhatóságán keresztül elismeri, hogy a másik Szerződő Fél programja összeegyeztethető és egyenértékű a saját programjával, és a másik Szerződő Fél programtagjait a 4. cikkel összhangban kezeli.

               2. A Szerződő Felek saját vámhatóságaikon keresztül hajtják végre ezt a határozatot.

               3. cikk

               Összeegyeztethetőség

               A vámhatóságok együttműködnek programjaik összeegyeztethetőségének és egyenértékűségének fenntartása érdekében, különösen a következő kérdések tekintetében:

               (a) a tagság megadására irányuló kérelmezési eljárás;

               (b) a kérelmek értékelése; valamint

               (c) a tagság megadása és a tagsági státus kezelése.

               4. cikk

               Előnyök

               1. Mindegyik vámhatóság a másik vámhatóság programtagjainak olyan előnyöket biztosít, amelyek hasonlóak a saját programtagjainak nyújtott előnyökhöz.

               2. Az (1) bekezdésben említett előnyök a következőkre terjednek ki:

               (a) a másik vámhatóság programtagja „engedélyezett” tagsági státusának előnyként való figyelembevétele a kockázatelemzés során, ami adott esetben csökkentett vizsgálatokhoz vagy ellenőrzésekhez vezethet, és – amennyiben van ilyen – más, biztonsággal kapcsolatos intézkedések során;

               (b) a másik vámhatóság programtagja „engedélyezett” tagsági státusának előnyként való figyelembevétele az üzleti partnerekkel szembeni követelmények értékelése során a saját programban való részvételt kérelmezők esetében;

               (c) a másik vámhatóság programtagja „engedélyezett” tagsági státusának figyelembevételére való törekvés a programtagok és szállítmányaik elsőbbségi kezelésének biztosítása által, az előnyöket biztosító vámhatóság által megfelelőnek ítélt módon, amely jelentheti a programtagokkal kapcsolatos szállítmányok vizsgálati elsőbbségét, gyorsított feldolgozását és gyorsított kiadását; valamint

               (d) törekvés olyan üzletfolytonossági mechanizmus kialakítására, amely – az előnyöket biztosító vámhatóság által megfelelőnek ítélt módon – gyorsított vámkezelést biztosít a programtagok és szállítmányaik számára a nemzetközi kereskedelemben a biztonsági riasztási szintek emelkedése, határlezárások, természeti katasztrófák, veszélyes anyagok által előidézett vészhelyzetek vagy más jelentős események következtében jelentkező fennakadásokat követően a szolgáltatások helyreállításakor.

               3. A 7. cikk (2) bekezdésében említett felülvizsgálati eljárást követően az egyes Szerződő Felek vámhatóságai – a területükön működő más kormányzati hatóságokkal együttműködve – további előnyöket biztosíthatnak, beleértve az eljárások egyszerűsítését és a határon történő mozgás kiszámíthatóságának fokozását a lehetséges mértékig.

               4. Mindegyik vámhatóság:

               (a) felfüggesztheti a másik vámhatóság programtagjainak e határozat alapján nyújtott előnyöket;

               (b) észszerű időn belül tájékoztatja a másik vámhatóságot az a) pontban leírt felfüggesztésről és annak okairól; valamint

               (c) csak olyan okokból függesztheti fel a nyújtott előnyöket az a) pontnak megfelelően, amelyek miatt felfüggesztené saját programtagjainak tagságát saját programjában.

               5. A vámhatóságok – amennyiben megfelelőnek ítélik – jelentést küldenek a másik vámhatóságnak a programjában tagsági státussal rendelkezőket érintő szabálytalanságokról annak érdekében, hogy biztosítsák az általa megadott előnyök és státus helyénvalóságának haladéktalan megvizsgálását.

               6. A nagyobb jogbiztonság érdekében ez a határozat nem korlátozza a Szerződő Feleket vagy a vámhatóságokat abban, hogy a CMAA vagy más alkalmazandó jogi eszköz értelmében információt kérjenek a Szerződő Felektől vagy a vámhatóságoktól.

               5. cikk

               Információcsere és kommunikáció

               1. A vámhatóságok e határozat eredményes végrehajtása érdekében a következő módon fokozzák az egymással folytatott kommunikációt:

               (a) részletesen tájékoztatják egymást a programtagjaikról, az 5. cikk (3) bekezdésben foglaltaknak megfelelően;

               (b) kellő időben eljuttatják egymásnak a programjaik működésére és alakulására vonatkozó friss információkat;

               (c) információt cserélnek a szállítási lánc biztonságára vonatkozó politikáról és tendenciákról; valamint

               (d) biztosítják a hatékony kommunikációt az Európai Bizottság illetékes szolgálatai és Kanada vámhatósága között a szállítási lánc biztonságával kapcsolatos kockázatkezelési gyakorlatok javítása érdekében.

               2. Az e határozat keretében történő információcserére és kommunikációra az Európai Bizottság illetékes szolgálatai és Kanada vámhatósága között kerül sor, kivéve, ha az információcserét vagy kommunikációt megelőzően kölcsönös egyetértésben ettől eltérő határozatot hoznak.

               3. A programtag hozzájárulásának kézhezvételét követően minden vámhatóság köteles megküldi a másik vámhatóságnak az adott programtagra vonatkozó következő adatokat:

               (a) név;

               (b) cím;

               (c) tagsági státus, amely nevezetesen a következők valamelyike lehet: engedélyezett, felfüggesztett, visszavont vagy megszüntetett tagsági státus;

               (d) a hitelesítés vagy engedélyezés dátuma, ha rendelkezésre áll;

               (e) egyedi azonosító szám (például: PIP-, EORI- vagy AEO-szám); valamint

               (f) egyéb olyan adatok, amelyeket a vámhatóságok esetlegesen kölcsönösen meghatároztak, adott esetben a szükséges biztosítékok függvényében.

               A nagyobb jogbiztonság érdekében a c) pont értelmében megadott adatok nem tartalmazzák a felfüggesztés, visszavonás vagy megszüntetés okait.

               4.  A vámhatóságok a (3) bekezdésben említett információkat szisztematikusan, elektronikus úton cserélik ki.

               6. cikk

               Az információk kezelése

               1. Mindegyik vámhatóság:

               (a) amennyiben e határozat másként nem rendelkezik, az e határozat alapján kapott bármely információt – beleértve a személyes adatokat is – kizárólag a határozat végrehajtása – többek között nyomon követés és jelentéstétel – céljából használhat fel; valamint

               (b) ha az a) pont ellenére az információt más célra szándékozik felhasználni, előzetesen írásbeli jóváhagyást szerez be az információt beküldő vámhatóságtól. Az ilyen felhasználásra ezután a beküldő hatóság által megállapított korlátozások vonatkoznak.

               2. Mindegyik vámhatóság:

               (a) az e határozat alapján kapott információkat bizalmasan kezeli; valamint

               (b) legalább ugyanolyan szintű védelmet biztosít az e határozat alapján kapott információknak, mint a saját programja tagjaitól kapott információknak.

               3. Az (1) bekezdés a) pontja ellenére a vámhatóság – például az általa benyújtott jegyzőkönyvekben, jelentésekben és tanúvallomásokban – felhasználhatja az e határozat alapján kapott információkat bármely olyan bírósági vagy közigazgatási eljárás során, amelyet saját Szerződő Fele vámjogszabályainak be nem tartása miatt indítottak. Az információt fogadó vámhatóság az információ ilyen célú felhasználása előtt értesíti erről az információt küldő vámhatóságot.

               4. Mindegyik vámhatóság:

               (a) az e határozat alapján kapott információkat csak azzal a céllal adhatja tovább, amelyre azokat kapta; valamint

               (b) amennyiben az a) pont ellenére a vámhatóságnak bírósági vagy közigazgatási eljárás során vagy saját Szerződő Fele jogszabályainak megfelelően információt kell közölnie, írásban előzetesen értesíti az információt küldő vámhatóságot az információ közléséről, kivéve, ha ez jogszabály vagy folyamatban lévő vizsgálat miatt nem lehetséges. Ebben az esetben az információ közlését követően a lehető leghamarabb tájékoztatja arról az információt küldő vámhatóságot.

               5. Mindegyik vámhatóság:

               (a) biztosítja, hogy az általa küldött információk pontosak legyenek, és gondoskodik rendszeresen frissítésükről;

               (b) megfelelő törlési eljárásokat fogad el vagy tart fenn;

               (c) haladéktalanul értesíti a másik vámhatóságot, ha megállapítja, hogy az általa a másik vámhatóságnak küldött információk pontatlanok, hiányosak, megbízhatatlanok, vagy ha azok átvétele vagy további felhasználása sérti ezt a határozatot;

               (d) megtesz minden általa megfelelőnek ítélt intézkedést – beleértve a c) pontban említett információk kiegészítését, törlését vagy helyesbítését – annak érdekében, hogy megakadályozza az ilyen információk téves felhasználását; valamint

               (e) az e határozat alapján kapott információkat csak addig őrizheti meg, ameddig azok e határozat végrehajtásához szükségesek, kivéve, ha saját Szerződő Felének joga másként rendelkezik, vagy ha azok bírósági vagy közigazgatási eljáráshoz szükségesek.

               6. A (4) és (5) bekezdésben meghatározottakon túl mindegyik vámhatóságnak biztosítania kell különösen a következőket:

               (a) olyan biztonsági biztosítékok (beleértve az elektronikus biztosítékokat is) alkalmazása, amelyek a szükséges ismeret elve alapján szabályozzák a másik vámhatóságtól e határozat alapján kapott információkhoz való hozzáférést;

               (b) a másik vámhatóságtól e határozat alapján kapott információk védelme a jogosulatlan hozzáféréstől, a terjesztéstől, a módosítástól, a törléstől vagy a megsemmisítéstől;

               (c) a másik vámhatóságtól e határozat alapján kapott információkat nem közlik magánszemélyekkel vagy más jogalanyokkal, olyan államokkal vagy nemzetközi szervekkel, amelyek nem részes felei a CMAA-nak vagy az SCSA-nak, vagy az EU vagy Kanada bármely más hatóságával, kivéve, ha azok bírósági vagy közigazgatási eljárás során szükségesek, vagy ha az információk közlését saját Szerződő Felük jogszabályai írják elő; valamint

               (d) a másik vámhatóságtól e határozat alapján kapott információkat mindenkor biztonságos elektronikus vagy papíralapú tárolórendszerekben tárolják, valamint a másik vámhatóságtól kapott információkhoz való minden hozzáférést, illetve azok minden közlését és felhasználását jegyzőkönyvezik vagy dokumentálják.

               7. Mindegyik vámhatóság:

               (a) a másik vámhatóság programtagjai személyes adatainak – az azokhoz való hozzáférés, azok helyesbítése és a helyesbítés időzítése, illetve az adatok felhasználásának ideiglenes felfüggesztése esetén – legalább a saját programtagjainak személyes adatai esetében alkalmazottal egyenértékű adatkezelést biztosít; valamint

               (b) információkat tesz közzé annak érdekében, hogy tájékoztassa programtagjait az a) pontban említett kérelmekre a saját Szerződő Felének jogszabályai szerint alkalmazandó eljárásról.

               8. Mindegyik vámhatóság az állampolgárságuktól vagy a lakóhelyük szerinti országtól függetlenül lehetőséget biztosít a programtagoknak – személyes adataik tekintetében – közigazgatási jogorvoslati vagy bírósági felülvizsgálati eljárás igénybevételére.

               9. A vámhatóságok információkat tesznek közzé, amelyekben tájékoztatják a programtagokat a közigazgatási jogorvoslati vagy bírósági felülvizsgálati eljárás igénybevételének lehetőségéről.

               10. A 6. cikk rendelkezéseinek az egyes vámhatóságok általi betartását az illetékes hatóságok felülvizsgálhatják, ami biztosítja, hogy az információk nem megfelelő kezelésével kapcsolatos panaszokat az illetékes hatóság megkapja, kivizsgálja, megválaszolja és megfelelő módon orvosolja. Az illetékes hatóságok a következők:

               (a) az EU-ban: az európai adatvédelmi biztos vagy jogutódja, valamint az uniós tagállamok adatvédelmi hatóságai;

               b) Kanadában: Kanada vámhatóságán belül a jogorvoslati igazgatóság (Recourse Directorate) vagy annak jogutódja.

               7. cikk

               Konzultáció és felülvizsgálat

               1. A vámhatóságok az e határozat végrehajtásával kapcsolatos problémákat a vegyes bizottság égisze alatt folytatott konzultációk révén oldják meg.

               2. A vegyes bizottság rendszeresen felülvizsgálja e határozat végrehajtását. A felülvizsgálati eljárás különösen a következőkre terjedhet ki:

               (a) közös ellenőrzések a kölcsönös elismerés terén mutatkozó erősségek és gyengeségek azonosítása érdekében;

               (b) eszmecsere a kicserélt adatokról és a programtagok számára nyújtott előnyökről, beleértve bármilyen jövőbeli adatot és előnyt is, a 4. cikkel összhangban;

               (c) eszmecsere az olyan biztonsági rendelkezésekről, mint például a biztonságot fenyegető súlyos események során és után (az üzleti tevékenység újraindításakor), illetve a kölcsönös elismerés felfüggesztését indokolttá tévő körülmények fennállása esetén követendő eljárásrend;

               (d) az előnyök 4. cikkben említett felfüggesztésének vizsgálata; valamint

               (e) a 6. cikk végrehajtásának felülvizsgálata.

               8. cikk

               Általános rendelkezések

               Ez a határozat kizárólag Kanada és az EU között teremt jogokat és kötelezettségeket a nemzetközi közjog értelmében.

               9. cikk

               Záró rendelkezések

               1. Ez a határozat azt a napot követő hónap első napján lép hatályba, amelyen Kanada értesíti az EU-t a határozat hatálybalépéséhez szükséges eljárások befejezéséről.

               2. A vegyes bizottság módosíthatja ezt a határozatot. A módosítás az (1) bekezdésben említett eljárással összhangban lép hatályba.

               3. Bármelyik vámhatóság bármikor felfüggesztheti az e határozat alapján folytatott együttműködést egy erről legalább harminc (30) nappal a felfüggesztést megelőzően megküldött írásbeli értesítés útján. Ezt az értesítést az Európai Bizottság illetékes szolgálatai és Kanada vámhatósága küldi meg, illetve az értesítést az említett szolgálatok és hatóság részére kell megküldeni. E határozat felfüggesztése ellenére a vámhatóságoknak az adatok védelmének biztosítása érdekében továbbra is meg kell felelniük a 6. cikk (1), (2), valamint (4)–(6) bekezdésében foglaltaknak.

               4. Ezt a határozatot bármely Szerződő Fél bármikor felmondhatja a másik Szerződő Fél diplomáciai úton történő értesítésével. A határozat harminc (30) nappal azt követően szűnik meg, hogy a másik Szerződő Fél megkapta az írásbeli értesítést. E határozat megszűnése ellenére a vámhatóságoknak az adatok védelmének biztosítása érdekében továbbra is meg kell felelniük a 6. cikk (2), (4) és (6) bekezdésében foglaltaknak.

               Kelt […]-ban/-ben, a kétezer-[…] év […] havának […] napján két-két eredeti példányban angol és francia nyelven, amely szövegek mindegyike egyaránt hiteles.

               Készítette a KANADA–EU VÁMEGYÜTTMŰKÖDÉSI VEGYES BIZOTTSÁG

               az EU részéről

                     Kanada részéről

               (a társelnökök)


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.11.30.
            COM(2020) 769 final
            2020/0341(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyvnek az Európai Unió nevében történő megkötéséről

               INDOKOLÁS

               1.A JAVASLAT HÁTTERE

               •A javaslat indokai és céljai

                  Az (EU) 2020/[HIVATKOZÁSI SZÁM hozzáadása] (
                     1
                  ) tanácsi határozat alapján az Unió [2020. .… -án/én] aláírta a nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehető ség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyvet, annak későbbi időpontban történő megkötésére figyelemmel.

                  Az Interbus megállapodás földrajzi hatálya azon tagországokra korlátozódik, amelyek résztvevői a Közlekedési Miniszterek Európai Konferenciájának (ECMT) és azokra, amelyeket az Interbus megállapodás 30. cikkének (2) bekezdése megemlít. Az Európai Unión kívül jelenleg az Albán Köztársaság, az Andorrai Hercegség, Bosznia-Hercegovina, az Észak-macedón Köztársaság, Montenegró, a Moldovai Köztársaság, a Török Köztársaság és Ukrajna is szerződő felei a megállapodásnak.

               Az Interbus megállapodáshoz az ECMT-ben teljes jogú tagsággal rendelkező országok csatlakozhatnak.

               A Marokkói Királyság teljes jogú tagsággal nem, azonban megfigyelői státusszal rendelkezik az ECMT-ben.

               Az Interbus megállapodásnak egyértelmű jogalapot kell biztosítania a Marokkói Királyság csatlakozásához.

                  A jegyzőkönyv révén a Marokkói Királyság felkerül a 30. cikk (2) bekezdésében említett azon országok jegyzékére, amelyek csatlakozhatnak az Interbus megállapodáshoz. A 30. cikk (2) bekezdésében szerepel a San Marino Köztársaság, az Andorrai Hercegség és a Monacói Hercegség.

                  A Marokkói Királyságnak (
                     2
                  ) az Interbus megállapodáshoz való esetleges csatlakozása hozzá fog járulni a nemzetközi személyszállítási kapcsolatok, valamint az idegenforgalom és a kulturális kapcsolatok további fejlesztéséhez azon országokon túlmenően is, amelyek jelenleg az Interbus megállapodás részes felei, és meg fogja könnyíteni tevékenységeik szervezését.

                  Fontos szem előtt tartani, hogy az autóbusszal végzett nemzetközi személyszállítás jelentős ágazat, amely elérhető áron teszi lehetővé az európai polgárok számára a mobilitást. Ezen ágazatnak az uniós határokon túlmutató továbbfejlesztése az uniós polgárok, a külföldi turisták, az idegenforgalmi ágazat és az európai régiók számára egyaránt előnyös lenne.

                  A Marokkói Királyság számára az Interbus megállapodás rendelkezései alapján lehetővé kell tenni a piacra jutást, aminek előfeltétele az uniós vívmányok végrehajtása a közúti személyszállítás területén, többek között a közúti közlekedés biztonsága, a műszaki előírások, a járművezetők képesítése, a szociális szabályok, az utasjogok, a környezetvédelem és a szakma gyakorlásának engedélyezése tekintetében.

                  Az irányítási nehézségek elkerülése érdekében az Interbus megállapodás mindegyik szerződő felének alá kell írnia és jóvá kell hagynia vagy megerősítenie a Marokkói Királyságról szóló jegyzőkönyvet, mielőtt a Marokkói Királyság csatlakozhat a megállapodáshoz.

                  Annak érdekében, hogy az Interbus megállapodás szerződő felei aláírhassák és megköthessék a jegyzőkönyvet, helyénvaló, hogy az ne írjon elő konkrét időtartamot, amely alatt a jegyzőkönyv aláírásra nyitva áll.

                  A jegyzőkönyv az azt követő hónap első napján lép hatályba, hogy az Interbus megállapodás valamennyi szerződő fele aláírta és jóváhagyta vagy megerősítette a jegyzőkönyvet.

                  Az egyik szerződő fél elnevezését Észak-macedón Köztársaságra változtatta, amit szintén meg kell jeleníteni a jegyzőkönyvben.

                  A jegyzőkönyv azt is tartalmazza, hogy az Andorrai Hercegség az Interbus megállapodás szerződő felévé lépett elő.

               •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

                  A jegyzőkönyv összhangban van az EU közúti közlekedéspolitikájával, és kiegészíti azt. Elősegíti az EU szomszédos országainak az EU személyszállítási piacához (és viszont) való hozzáférését, szabályozási keretet teremtve a határokon átnyúló idegenforgalom mindkét irányban történő szervezéséhez.

               •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival

                  A javaslat összhangban van az EU szomszédságpolitikájával és külkapcsolataival.

               2.AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI

               •Szakértői vélemények összegyűjtése és felhasználása – Hatásvizsgálat

                  A várt általános hatások pozitívak: az Interbus megállapodás újabb ország előtti megnyitása mind a jelenlegi szerződő felek, mind pedig a Marokkói Királyság számára új lehetőségeket biztosítana. Mivel a megnyitás segít a személyszállításra vonatkozó uniós vívmányoknak az adott országra való kiterjesztésében, kedvező hatással lesz azokra a műszaki, gazdasági és társadalmi feltételekre, amelyek között az érintett közlekedési szolgáltatásokat végzik. Az általános környezeti hatás korlátozott lenne.

                  Az eddigiekhez hasonlóan az üzemeltetők kisebb autóbuszflottával rendelkező kkv-k, illetve nagyobb flottával rendelkező nagyobb vállalkozások is lehetnek.

               •Egyszerűsítés

                  Az autóbusszal végzett különjárati személyszállításra vonatkozó szabályok földrajzi hatályának az Interbus megállapodás keretében történő kiterjesztése révén egyszerűbb lesz az adott harmadik országgal együttműködni az ilyen közlekedési szolgáltatások végzése során.

               3.A JAVASLAT JOGI ELEMEI

               Jogalap

               A jogalap az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ), azon belül az anyagi jogalap a 91. cikk, összefüggésben a 218. cikk (6) bekezdésének a) pontjával.

               •A jogi aktus típusának megválasztása

                  Az EUMSZ 218. cikke (6) bekezdésének a) pontja az alkalmazandó jogi eszközként tanácsi határozatot ír elő.

               4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

               Nincsenek.

               5.OPCIONÁLIS ELEMEK

               •Nyomonkövetési, értékelési és jelentéstételi szabályok

               Az Interbus megállapodás működését a megállapodás 23. cikkével létrehozott vegyes bizottság ötévenként fogja értékelni.

               További eljárás

               A Bizottság úgy véli, hogy el kell indítani a jegyzőkönyv megkötésére irányuló eljárást. Következésképpen a Bizottság ezúton benyújtja a Tanácsnak az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyv Unió nevében történő megkötéséről szóló tanácsi határozatra irányuló javaslatot.

               •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata

               A javasolt tanácsi határozat konkrét rendelkezései:

               ·A tanácsi határozat 1. cikke az Interbus megállapodásnak a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyv Unió nevében történő megkötéséről rendelkezik.

               ·A 2. cikk a jegyzőkönyv megkötésére vonatkozó hatáskörről szól.

               ·A 3. cikk a tanácsi határozat hatálybalépéséről rendelkezik.

               A jegyzőkönyv konkrét rendelkezései:

               ·Az 1. cikk az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló Interbus megállapodás módosításáról rendelkezik, lehetővé téve a Marokkói Királyság számára a megállapodáshoz való csatlakozást.

               ·A 2–6. cikk a jegyzőkönyv hatálybalépéséhez szükséges igazgatási eljárásokra vonatkozik, és előírja, hogy ahhoz, hogy a Marokkói Királyság csatlakozhasson a megállapodáshoz, a jegyzőkönyv hatálybalépése minden szerződő félnek alá kell írnia a jegyzőkönyvet, valamint csatlakoznia kell hozzá vagy meg kell erősítenie azt, továbbá rendelkezik a nyelvhasználatra vonatkozó szabályokról.

               ·A 7. cikk előírja, hogy e jegyzőkönyv a Marokkói Királyságról szóló jegyzőkönyv helyébe lép, amely 2018. július 16. és 2019. április 16. között állt nyitva aláírásra.

               2020/0341 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyvnek az Európai Unió nevében történő megkötéséről

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 91. cikkére, összefüggésben 218. cikke (6) bekezdésének a) pontjára.

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               tekintettel az Európai Parlament véleményére,

               mivel:

               (1)Az (EU) 2020/[HIVATKOZÁSI SZÁM hozzáadása] (
                  3
               ) számú tanácsi határozat alapján az Unió [2020. .… án/én] aláírta a nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyvet (a továbbiakban: a jegyzőkönyv), annak későbbi időpontban történő megkötésére figyelemmel.

               (2)Az irányítási nehézségek elkerülése érdekében az Interbus megállapodás mindegyik szerződő felének alá kell írnia és jóvá kell hagynia vagy meg kell erősítenie a Marokkói Királyságról szóló jegyzőkönyvet, mielőtt a jegyzőkönyv hatályba léphet és a Marokkói Királyság csatlakozhat a megállapodáshoz. A jegyzőkönyv aláírására nincs konkrét időszak meghatározva. A jegyzőkönyv az összes szerződő fél általi megerősítést követő hónap első napján lépne hatályba.

               (3)Továbbá a jegyzőkönyv figyelembe veszi az egyik szerződő fél, az Észak-macedón Köztársaság elnevezésében bekövetkezett változtatást. A jegyzőkönyv arra is utal, hogy az Andorrai Hercegség az Interbus megállapodás szerződő felévé lépett elő.

               (4)Az egyértelműség kedvéért, valamint a jegyzőkönyv aláírásának és hatálybalépésének elősegítése érdekében célszerűnek tűnt a 2018. július 16. és 2019. április 16. között aláírásra nyitva álló jegyzőkönyv helyett a Marokkói Királyságról szóló új jegyzőkönyvet készíteni.

               (5)A Marokkói Királyságnak az Interbus megállapodáshoz való esetleges csatlakozása várhatóan hozzá fog járulni a nemzetközi személyszállítási kapcsolatok, valamint az idegenforgalom és a kulturális kapcsolatok fejlesztéséhez azon országokon túlmenően is, amelyek jelenleg az Interbus megállapodás részes felei. A Marokkói Királyságnak az Interbus megállapodáshoz való esetleges csatlakozása elősegítheti továbbá a személyszállítás területére vonatkozó uniós vívmányok kiterjesztését erre az országra. Ez várhatóan kedvező hatással lesz azokra a műszaki, gazdasági és társadalmi feltételekre, amelyek között az érintett közlekedési szolgáltatásokat végzik. Ennélfogva a Marokkói Királyság számára, amely a Közlekedési Miniszterek Európai Konferenciájában megfigyelői státusszal rendelkezik, helyénvaló biztosítani a lehetőséget az Interbus megállapodáshoz történő csatlakozásra.

               (6)Ennélfogva a jegyzőkönyvet az Uniónak jóvá kell hagynia,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               Az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyvet a Tanács az Unió nevében jóváhagyja.

               A jegyzőkönyv szövegét csatolták e határozathoz.

               2. cikk

               A Tanács elnöke kijelöli a jegyzőkönyv 3. cikkében meghatározott jóváhagyási okmány letétbe helyezését az Európai Unió nevében annak érdekében elvégezni jogosult személyt, hogy kifejezze, az Európai Unió a jegyzőkönyvet magára nézve jogilag kötelező erejűnek ismeri el.

               3. cikk

               Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba
                  4
               .

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        HL L […], […], o.[…].

                     (2)

                        Tekintettel a Bíróságnak a C-266/16., C-104/16P., T-275/18. és T-180/14. számú ügyekben kialakított ítélkezési gyakorlatára a megállapodás alkalmazandó lesz a Marokkói Királyság területén, de nem lesz alkalmazandó a Nyugat-Szahara önkormányzattal nem rendelkező területen.

                     (3)

                        A Tanács (EU) 2020/[HIVATKOZÁSI SZÁM hozzáadása] határozata (dátum) a nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyv aláírásáról (HL L, 2020., o.).

                     (4)

                        A jegyzőkönyv hatálybalépésének napját az Európai Unió Hivatalos Lapjában teszi közzé az Európai Unió Tanácsának Főtitkársága.

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.11.30.
            COM(2020) 769 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            JavaslatA TANÁCS HATÁROZATA
            az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyvnek az Európai Unió nevében történő megkötéséről

               JEGYZŐKÖNYV

               AZ AUTÓBUSSZAL VÉGZETT NEMZETKÖZI KÜLÖNJÁRATI SZEMÉLYSZÁLLÍTÁSRÓL SZÓLÓ MEGÁLLAPODÁSNAK (INTERBUS MEGÁLLAPODÁS) A CSATLAKOZÁSI LEHETŐSÉG MAROKKÓI KIRÁLYSÁGRA VALÓ KITERJESZTÉSE ÁLTALI MÓDOSÍTÁSÁRÓL

               A SZERZŐDŐ FELEK,

               TEKINTETTEL az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásra (Interbus megállapodás)
                  1
               és annak 2003. január 1-jei hatálybalépésére
                  2
               ,

               TEKINTETTEL a nemzetközi személyszállítási kapcsolatok, valamint az idegenforgalom és a kulturális kapcsolatok további fejlesztésének igényére azon országokon túlmenően is, amelyek jelenleg jogosultak a csatlakozásra,

               azzal az ÓHAJJAL, hogy az Interbus megállapodás csatlakozás céljából megnyíljék a Marokkói Királyság számára,

               TEKINTETBE VÉVE, hogy az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodásnak (Interbus megállapodás) a csatlakozási lehetőség Marokkói Királyságra való kiterjesztése általi módosításáról szóló jegyzőkönyv (a továbbiakban: a Marokkói Királyságról szóló jegyzőkönyv) 2018. július 16. és 2019. április 16. között nyitva állt aláírásra Brüsszelben,

               FELISMERVE, hogy a fenti időszakban nem minden szerződő fél írta alá a Marokkói Királyságról szóló jegyzőkönyvet,

               azzal AZ ÓHAJJAL, hogy valamennyi szerződő fél számára lehetővé tegyék a jegyzőkönyv aláírását,

               FIGYELEMBE VÉVE, hogy helyénvalóbb lenne, ha a Marokkói Királyságról szóló jegyzőkönyv akkor lépne hatályba, amikor az Interbus megállapodás valamennyi szerződő fele megerősítette a jegyzőkönyvet,

               mivel:

               (1)Az Interbus megállapodáshoz kizárólag a Közlekedési Miniszterek Európai Konferenciájának (ECMT) tagjai és néhány más európai ország csatlakozhat a megállapodásban foglaltak alapján.

               (2)A Marokkói Királyság megfigyelői státusszal rendelkezik ugyan az ECMT-ben, azonban annak nem tagja, és jelenleg egyéb módon sem jogosult az Interbus megállapodáshoz való csatlakozásra.

               (3)Annak érdekében, hogy a Marokkói Királyságnak lehetősége legyen csatlakozni az Interbus megállapodáshoz, módosítani kell a megállapodást,

               ÚGY HATÁROZTAK, hogy ennek megfelelően módosítják az Interbus megállapodást, és

               A KÖVETKEZŐKÉPPEN ÁLLAPODTAK MEG:

               1. cikk

               Az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodás (Interbus megállapodás) 30. cikkének (2) bekezdése helyébe a következő szöveg lép:

               „E megállapodás a San Marino Köztársaság, az Andorrai Hercegség, a Monacói Hercegség és a Marokkói Királyság számára is nyitva áll a csatlakozásra.”.

               ÁLTALÁNOS ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

               2. cikk

               E jegyzőkönyv aláírásra nyitva áll az Interbus megállapodás szerződő felei előtt az Európai Unió Tanácsának Főtitkárságánál, amely e jegyzőkönyv letéteményese.

               3. cikk

               E jegyzőkönyvet az aláírók a saját eljárásaiknak megfelelően írják alá, hagyják jóvá vagy erősítik meg. A jóváhagyásról vagy megerősítésről szóló okmányokat a jegyzőkönyv letéteményesénél kell letétbe helyezni, amely értesíti a többi szerződő felet.

               4. cikk

               Ez a jegyzőkönyv az azt követő hónap első napján lép hatályba, amikor valamennyi szerződő fél letétbe helyezte jóváhagyó vagy megerősítő okiratát az Európai Unió Tanácsának Főtitkárságánál.

               5. cikk

               E jegyzőkönyvet, amely angol, francia és német nyelven készült, és e szövegek mindegyike egyaránt hiteles, a letéteményesnél helyezik letétbe, amely valamennyi szerződő félnek eljuttat egy hitelesített másolatot.

               6. cikk

               A szerződő felek gondoskodnak e jegyzőkönyvnek a saját, az 5. cikkben említett hiteles nyelvektől eltérő hivatalos nyelvükre történő megfelelő fordításáról. E fordítások másolatát a letéteményesnél kell letétbe helyezni, amely minden szerződő fél részére eljuttatja az összes ilyen fordítás egy-egy másolatát.

               7. cikk

               Ez a jegyzőkönyv felváltja az autóbusszal végzett nemzetközi különjárati személyszállításról szóló megállapodáshoz (Interbus megállapodás) csatolt jegyzőkönyvet, amely kiterjesztette a csatlakozási lehetőséget a Marokkói Királyságra, és amely 2018. július 16. és 2019. április 16. között állt nyitva aláírásra. Az előző jegyzőkönyv a továbbiakban nem fog joghatást kiváltani.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                  FENTIEK HITELÉÜL az alulírott, e célból kellően meghatalmazott teljhatalmú megbízottak aláírták ezt a jegyzőkönyvet.

               A jegyzőkönyv aláírásra nyitva áll Brüsszelben.

               Az Európai Unió részéről

               Az Albán Köztársaság részéről

               Az Andorrai Hercegség részéről

               Bosznia-Hercegovina részéről

               A Moldovai Köztársaság részéről

               Montenegró részéről

               Az Észak-macedón Köztársaság részéről

               A Török Köztársaság részéről

               Ukrajna részéről

                     (1)

                        HL L 321., 2002.11.26., 13. o.

                     (2)

                        HL L 321., 2002.11.26., 44. o.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2021.7.20.
            COM(2021) 406 final
            2021/0229(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az Európai Unió által az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodással létrehozott társulási tanácsban az EU–Libanon partnerségi prioritásoknak az új, aktualizált közös dokumentumok EU és Libanon általi elfogadásáig történő meghosszabbítására irányuló határozat tervezett elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspontról

               INDOKOLÁS

               1.A javaslat tárgya

               E javaslat tárgya az Unió által az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodással létrehozott társulási tanácsban az EU–Libanon partnerségi prioritásoknak az új, aktualizált közös dokumentumok EU és Libanon általi elfogadásáig történő meghosszabbítására irányuló határozat tervezett elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspont meghatározásáról szóló határozat.

               2.A javaslat háttere

               2.1.A társulási megállapodás

               Az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodást (a továbbiakban: társulási megállapodás) 2002. június 17-én aláírták és az 2006. április 1-jén hatályba lépett. A társulási megállapodás képezi az EU és Libanon közötti kétoldalú kapcsolatok jogalapját. A megállapodás céljai:

               –a felek közötti politikai párbeszéd számára megfelelő keret biztosítása, amely lehetővé teszi a szoros kapcsolatok kialakítását valamennyi, e párbeszéd szempontjából általuk lényegesnek ítélt területen,

               –az áruk, szolgáltatások és tőke kereskedelmének fokozatos liberalizálásához szükséges feltételek megteremtése,

               –a felek közötti kereskedelem, valamint a kiegyensúlyozott gazdasági és társadalmi kapcsolatok kibővítésének előmozdítása, különösen párbeszéd és együttműködés által, Libanon és népe fejlődésének és virágzásának előmozdítása érdekében, a gazdasági, társadalmi, kulturális, pénzügyi és monetáris együttműködés elősegítése, valamint az együttműködés előmozdítása más, közös érdeklődésre számot tartó területeken.

               2.2.A társulási tanács

               A társulási megállapodás létrehoz egy társulási tanácsot, amely felhatalmazással rendelkezik arra, hogy a megállapodásban előírt esetekben határozatokat hozzon a megállapodás céljainak elérése érdekében. A határozatok kötelező érvényűek a felekre nézve. A társulási tanács továbbá ajánlásokat is tehet. Az eljárási szabályzat értelmében a társulási tanács elnökségét 12 hónapos időtartamra az EU és Libanon felváltva látja el. A társulási tanács rendszeresen, évente egyszer miniszteri szinten ülésezik. A társulási tanács bármelyik fél kérésére rendkívüli ülésszakot tarthat, amennyiben a felek erről megállapodnak.

               2.3.A társulási tanács tervezett jogi aktusa

               A társulási tanács határozatot tervez elfogadni a 2016 és 2020 közötti időszakra vonatkozó EU–Libanon partnerségi prioritásoknak az új, aktualizált közös dokumentumok EU és Libanon általi elfogadásáig történő meghosszabbításáról. A társulási tanács eljárási szabályzatának 10. cikkével összhangban a határozatot írásbeli eljárással fogadják el.

               3.Az Unió által képviselendő álláspont

               Az Európai Unió által a társulási megállapodással létrehozott társulási tanácsban, az EU–Libanon partnerségi prioritások meghosszabbítására vonatkozó határozat elfogadása tekintetében elfogadandó álláspont az e határozathoz csatolt határozat szövegén alapul.

               A társulási tanács 2016. november 11-i 1/2016 határozatával az EU és Libanon a 2016 és 2020 közötti időszakra vonatkozóan partnerségi prioritásokat határozott meg a partnerség számára.

               Az EU és a déli szomszédság közötti partnerség megújítása érdekében zajló folyamat keretében, valamint a 2021–2027-es időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret és a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz (NDICI) elfogadását követően a tervek szerint 2021-ben kerül sor a déli szomszédság országaival – ezen belül Libanonnal – új, aktualizált közös dokumentumok kidolgozására és elfogadására. E keretek között és azért, hogy az EU–Libanon partnerségi prioritások lejárta és az új prioritások elfogadása között ne szűnjön meg a folytonosság, a feleknek érdekében áll a jelenlegi partnerségi prioritásokat az új, aktualizált prioritások elfogadásáig meghosszabbítani.

               4.Jogalap

               4.1.Eljárási jogalap

               4.1.1.Általános elvek

               Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 218. cikkének (9) bekezdése határozatok elfogadásáról rendelkezik „a megállapodásokkal létrehozott szervekben az Unió által képviselendő álláspontok kialakítására vonatkozóan, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró jogi aktust kell elfogadnia, kivéve a megállapodás intézményi kereteit kiegészítő vagy módosító jogi aktusokat.”

               A „joghatással bíró jogi aktus” fogalmába beletartoznak a nemzetközi jognak a kérdéses szervet szabályozó szabályai szerint joghatással bíró jogi aktusok. Ezenfelül a fogalom magában foglalja azokat az eszközöket is, amelyek a nemzetközi jog értelmében nem bírnak kötelező erővel, de „meghatározó módon befolyásolják az uniós jogalkotó által [...] elfogadott szabályozás tartalmát”
                  1
               .

               4.1.2.A jelen esetre történő alkalmazás

               A társulási tanácsot megállapodás, nevezetesen a társulási megállapodás hozta létre.

               A társulási tanács által elfogadandó jogi aktus joghatással bíró jogi aktus. A tervezett jogi aktus joghatással bír, mivel az új, aktualizált közös dokumentumok elfogadásáig meghosszabbítja a jelenlegi partnerségi prioritásokat.

               Ezért a javasolt határozat eljárási jogalapja az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése.

               4.2.Anyagi jogalap

               4.2.1.Általános elvek

               Az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozat anyagi jogalapja elsősorban azon tervezett jogi aktus célkitűzésétől és tartalmától függ, amellyel kapcsolatban az Unió által képviselendő álláspont meghatározásra kerül. Amennyiben a tervezett jogi aktus kettős célkitűzést követ, vagy két összetevőből áll, és ezek egyike elsődlegesként vagy döntő jellegűként azonosítható, míg a másik pusztán járulékos jellegű, az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése szerinti határozatot egyetlen jogalapra, azaz az elsődleges, illetve döntő jellegű célkitűzés vagy összetevő által megkövetelt jogalapra kell alapítani.

               4.2.2.A jelen esetre történő alkalmazás

               A tervezett jogi aktus fő célkitűzése és tartalma a következő területtel kapcsolatos: egy társulási megállapodás és az európai szomszédságpolitika keretében egy harmadik országgal folytatott együttműködés.

               Ezért a javasolt határozat anyagi jogalapja a 217. cikk.

               4.3.Következtetés

               A javasolt határozat jogalapja ezért a 217. cikk, összefüggésben az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdésével.

               5.A tervezett jogi aktus kihirdetése

               Mivel a társulási tanács jogi aktusa módosítani fogja az EU–Libanon partnerségi prioritások érvényességének időtartamát, elfogadását követően helyénvaló kihirdetni az Európai Unió Hivatalos Lapjában.

               2021/0229 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az Európai Unió által az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodással létrehozott társulási tanácsban az EU–Libanon partnerségi prioritásoknak az új, aktualizált közös dokumentumok EU és Libanon általi elfogadásáig történő meghosszabbítására irányuló határozat tervezett elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspontról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 217 cikkére, összefüggésben 218. cikke (9) bekezdésével,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               mivel:

               (1)Az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulást létrehozó euromediterrán megállapodást 2002. június 17-én aláírták és 2006. április 1-jén hatályba lépett
                  2
               .

               (2)A társulási tanács 2016 novemberében elfogadta a 2020 végégi érvényes EU–Libanon partnerségi prioritásokat
                  3
               .

               (3)A két fél levélváltás útján megállapodott arról, hogy az EU–Libanon partnerségi prioritások a partnerség további megszilárdításához irányadó dokumentumként az új, aktualizált közös dokumentumok elfogadásáig továbbra is érvényesek.

               (4)Az euromediterrán megállapodás 76. cikke értelmében a társulási tanács határozatokat hozhat a megállapodás célkitűzéseinek megvalósítása céljából.

               (5)A társulási tanács írásbeli eljárással határozatot tervez elfogadni a partnerségi prioritásoknak az új, aktualizált közös dokumentumok EU és Libanon általi elfogadásáig történő meghosszabbításáról.

               (6)Helyénvaló meghatározni az Unió nevében a társulási tanácsban képviselendő álláspontot, mivel a határozat kötelező érvényű lesz az Unióra nézve,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               Az Unió által az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, és másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodással létrehozott társulási tanácsban az EU–Libanon partnerségi prioritásoknak az új, aktualizált közös dokumentumok EU és Libanon általi elfogadásáig történő meghosszabbításával kapcsolatban képviselendő álláspont az EU–Libanon Társulási Tanács e határozathoz csatolt határozattervezetén alapul.

               2. cikk

               Ennek a határozatnak a Bizottság a címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        A Bíróság 2014. október 7-i ítélete, Németország kontra Tanács, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61–64. pont.

                     (2)

                        Az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodás (HL L 143., 2006.5.30.).

                     (3)

                        Az EU–Libanon Társulási Tanács 1/2016 határozata (2016. november 11.) az EU–Libanon partnerségi prioritásokról való megállapodásról (HL L 350., 2016.12.22., 114. o.).

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2021.7.20.
            COM(2021) 406 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            Javaslat: A TANÁCS HATÁROZATA
            az Európai Unió által az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodással létrehozott társulási tanácsban az EU–Libanon partnerségi prioritásoknak az új, aktualizált közös dokumentumok EU és Libanon általi elfogadásáig történő meghosszabbítására irányuló határozat tervezett elfogadásával kapcsolatban képviselendő álláspontról

               MELLÉKLET

               AZ EU–LIBANON TÁRSULÁSI TANÁCS xx/2021 HATÁROZATA

               [ÉÉÉÉ/HH/NN]

               az EU–Libanon partnerségi prioritások meghosszabbításáról

               AZ EU–LIBANON TÁRSULÁSI TANÁCS,

               tekintettel az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, és másrészről Libanon közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodásra (a továbbiakban: az euromediterrán megállapodás),

               mivel:

               (1)Az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulást létrehozó euromediterrán megállapodást 2002. június 17-én aláírták és 2006. április 1-jén hatályba lépett
                  1
               .

               (2)Az euromediterrán megállapodás 76. cikke értelmében a társulási tanács határozatokat hozhat a megállapodás célkitűzéseinek megvalósítása céljából.

               (3)Az euromediterrán megállapodás 86. cikke értelmében a felek meghozzák azokat az általános vagy konkrét intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy teljesíthessék a megállapodás szerinti kötelezettségeiket, és gondoskodnak arról, hogy a megállapodásban meghatározott célkitűzések teljesüljenek.

               (4)A társulási tanács 2016. november 11-i 1/2016 határozatával az EU és Libanon a 2016 és 2020 közötti időszakra vonatkozóan partnerségi prioritásokat határozott meg a partnerség számára, melyek célja Libanon ellenálló képességének és stabilitásának támogatása és megerősítése, egyúttal törekedve az elhúzódó szíriai konfliktus hatásainak kezelésére is
                  2
               .

               (5)A két fél levélváltás útján megállapodott arról, hogy az EU–Libanon partnerségi prioritások a partnerség további megszilárdításához irányadó dokumentumként az új, aktualizált közös dokumentumok elfogadásáig továbbra is érvényesek.

               (6)A társulási tanács eljárási szabályzatának 10. cikke lehetővé teszi, hogy az ülések között írásbeli eljárásban hozzanak határozatokat, ha a felek megegyeznek erről,

               A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:

               1. cikk

               A társulási tanács írásbeli eljárással eljárva úgy határoz, hogy a 2016. november 11-i 1/2016 határozatához csatolt EU–Libanon partnerségi prioritások meghosszabbításra kerülnek addig, amíg az EU és Libanon nem fogad el új, aktualizált közös dokumentumokat.

               2. cikk

               Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba.

               Kelt xx-ban/-ben, [év, hónap, nap].

                  a társulási tanács részéről

                     (1)

                        Az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodás (HL L 143., 2006.5.30.).

                     (2)

                        Az EU–Libanon Társulási Tanács 1/2016 határozata (2016. november 11.) az EU–Libanon partnerségi prioritásokról való megállapodásról (HL L 350., 2016.12.22., 114. o.).


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2020.1.22.
            COM(2020) 24 final
            2020/0011(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            a tagállamoknak a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet Erőszak és Zaklatás Elleni 2019. évi (190. sz.) Egyezményének az Európai Unió érdekében történő megerősítésére való felhatalmazásáról

               INDOKOLÁS

               1.A JAVASLAT TÁRGYA

               A javasolt tanácsi határozat lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az Unió hatáskörébe tartozó kérdések tekintetében megerősítsék a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás felszámolásáról szóló egyezményt, amely a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) Erőszak és Zaklatás Elleni, 2019. évi (190. sz.) Egyezményeként (a továbbiakban: egyezmény) hivatkozható.

               2.A JAVASLAT HÁTTERE

               Amint azt a közelmúltban a #metoo mozgalom és a kapcsolódó mozgalmak is nyilvánvalóvá tették, a munkahelyi erőszak és a zaklatás a világon mindenhol előfordul, a nemi alapú erőszakot és zaklatást is beleértve. Fokozni kell a megelőzésre irányuló erőfeszítéseket, és gondoskodni kell az áldozatok védelméről.

               E probléma kezelése céljából a 108. (centenáriumi) Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 2019. június 21-én elfogadta az Erőszak és Zaklatás Elleni, 2019. évi (190. sz.) ILO-egyezményt, valamint a munkahelyi erőszakról és zaklatásról szóló, 2019. évi (206. sz.) ajánlást (a továbbiakban: ajánlás).

               Az egyezmény az első olyan nemzetközi eszköz, amely a munkahelyi zaklatás és erőszak kezelése céljából konkrét, globálisan alkalmazandó normákat, valamint az államoktól és más érintett szereplőktől megkövetelt intézkedéseket állapít meg. Az egyezmény és az ajánlás célja, hogy inkluzív, integrált és a nemek közötti egyenlőség szempontját figyelembe vevő megközelítést alakítson ki a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás megelőzése és felszámolása érdekében.

               Az Európai Unió (EU) saját határain belül és külkapcsolataiban egyaránt elkötelezetten támogatja az emberi jogok és a tisztességes munka előmozdítását, ezeken belül pedig a biztonságos és egészséges munkakörülményeket, a nők és a férfiak közötti egyenlőséget, valamint a megkülönböztetések megszüntetését.

               Az EU-n belül az európai szociális partnerek 2007-ben megkötötték „a munkahelyi zaklatásról és erőszakról szóló keretmegállapodást”
                  1
               , amely a Bizottság által az európai szociális partnerekkel a munkahelyi erőszakról és annak a munkahelyi egészségre és biztonságra gyakorolt hatásairól folytatott konzultációra
                  2
                épül. E megállapodás cselekvésorientált keretet biztosít a munkáltatók, a munkavállalók és érdekképviselőik számára a munkahelyi zaklatással és erőszakkal kapcsolatos problémák azonosításához, megelőzéséhez és kezeléséhez.

               Az EU-nak érdeke, hogy saját belső keretével összhangban támogassa egy, a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás elleni küzdelmet szolgáló nemzetközi eszköz végrehajtását, mivel az egyezmény érinti az uniós jog bizonyos területeit, és az Európai Unió nincs abban a helyzetben, hogy csatlakozzon ahhoz. Az egyezmény tartalma a meglévő uniós vívmányok fényében nem vet fel aggályokat. Ezért az EU-nak érdekében áll, hogy az egyezményt az uniós tagállamok megerősítsék. E célból, valamint tekintettel az egyezmény által érintett területeken meglévő uniós hatáskörre, uniós szinten meg kell szüntetni minden olyan jogi akadályt, amely gátolja az egyezmény uniós tagállamok általi megerősítését.

               2.1.Az egyezmény tartalma

               Az Erőszak és Zaklatás Elleni 2019. évi (190. sz.) ILO-egyezmény tartalma a következőképpen foglalható össze:

               Az egyezmény preambuluma:

               ·elismeri, hogy mindenkinek joga van erőszaktól és zaklatástól mentes munkahelyi környezethez;

               ·elismeri, hogy a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás az emberi jogok megsértésének vagy visszaélésnek minősülhet, és hogy az erőszak és a zaklatás fenyegetést jelent az esélyegyenlőségre, elfogadhatatlan és a tisztességes munkával összeegyeztethetetlen;

               ·elismeri, hogy a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás megterheli az érintett személy pszichológiai, fizikai és szexuális egészségét, méltóságát, valamint családi és társadalmi környezetét, és akadályozhatja – különösen a nők esetében – az érintett munkaerőpiaci hozzáférését, talpon maradását és előremenetelét.

               Az egyezmény I. részének fogalommeghatározásai:

               ·meghatározásra kerül az „erőszak és zaklatás” fogalma, amely olyan – akár egyszeri, akár ismétlődő – elfogadhatatlan magatartásokat és gyakorlatokat, illetve az azokkal való fenyegetést foglal magában, amelyek fizikai, pszichológiai, szexuális vagy gazdasági kárt okoznak vagy okozhatnak (1. cikk a) pont);

               ·meghatározzák a nemi alapú erőszak és zaklatás fogalmát (1. cikk b) pont);

               ·az „erőszak és zaklatás” egységes fogalommeghatározásának sérelme nélkül megállapítják, hogy az erőszakot és a zaklatást a nemzeti törvények és rendeletek egységes fogalomként vagy külön fogalmakként is meghatározhatják (1. cikk (2) bekezdés).

               Az egyezmény hatályáról rendelkező II. rész szerint az egyezmény:

               ·védi a munkavállalókat és a munka világának egyéb szereplőit, beleértve a nemzeti jog és gyakorlatok értelmében munkavállalónak minősülő személyeket; szerződéses jogállásától függetlenül minden dolgozó személyt; a képzésben részt vevő személyeket, köztük a gyakornokokat és a tanulószerződéses tanulókat; azon munkavállalókat, akiknek munkaviszonyát megszüntették; az önkénteseket, az álláskeresőket és az állásra pályázókat; valamint a munkáltatói hatásköröket, kötelezettségeket vagy felelősséget gyakorló személyeket (2. cikk);

               ·a „munka világában” előforduló erőszakra és zaklatásra vonatkozik, ami túlmutat a munkahelyen, és magában foglalja a munkához kapcsolódó létesítményeket és kommunikációs, utazási és szociális tevékenységeket, továbbá a munkáltató által biztosított szállást és a munkahely és lakóhely közötti ingázást is (3. cikk).

               A III. részben megállapított alapelvek szerint a megerősítő államok többek között:

               ·inkluzív, integrált és a nemek közötti egyenlőség szempontját érvényesítő megközelítést fogadnak el a munka világában előforduló erőszak és zaklatás megelőzése és felszámolása érdekében, amely magában foglalja az erőszak és a zaklatás törvényi tilalmát is (4. cikk (2) bekezdés);

               ·biztosítják, hogy a releváns szakpolitikák foglalkozzanak az erőszak és a zaklatás kérdésével (4. cikk (2) bekezdés b) pont);

               ·átfogó stratégiát fogadnak el az erőszak és a zaklatás elleni küzdelem érdekében, illetve garantálják az áldozatok számára a jogorvoslathoz és a támogatáshoz való hozzáférést (4. cikk (2) bekezdés c) pont);

               ·olyan jogszabályokat, rendeleteket és politikákat fogadnak el, amelyek biztosítják az egyenlő bánásmódhoz és a megkülönböztetésmentességhez való jogot a foglalkoztatásban, a veszélyeztetett és a kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportok számára is (6. cikk).

               A védelemről és megelőzésről szóló IV. rész értelmében a megerősítő államok:

               ·megfelelő intézkedéseket fogadnak el a munkahelyi környezetben előforduló erőszak és zaklatás megelőzésére (8. cikk);

               ·olyan törvényeket és rendeleteket fogadnak el, amelyek előírják a munkáltatók számára, hogy – többek között az erőszak és a zaklatás kockázatának értékelése, illetve az érintettek tájékoztatása és képzése révén – előzzék meg az erőszakot és a zaklatást (9. cikk).

               Ezen túlmenően a végrehajtásról és a jogorvoslatról szóló V. rész értelmében a megerősítő államok megfelelő intézkedéseket hoznak a megfelelő és hatékony jogorvoslatokhoz való könnyű hozzáférés biztosítása érdekében; elismerik a családon belüli erőszak hatásait, és az észszerűen megvalósítható mértékben mérsékelik annak hatását a munka világában; valamint biztosítják, hogy a munkavállalóknak joguk legyen kivonni magukat az erőszak és a zaklatás közvetlen és súlyos veszélyét rejtő helyzetekből (10. cikk).

               Az egyezmény emellett tartalmaz iránymutatásra, képzésre és figyelemfelhívásra vonatkozó rendelkezéseket is.

               2.2.A munka világában előforduló erőszak és zaklatás területére vonatkozó uniós jog

               Az egyezmény egyes vonatkozásai – az ajánlással kiegészítve – érintenek az uniós jog hatálya alá tartozó területeket, amelyek nevezetesen a következők:

               ·az EUMSZ 153. cikke (1) bekezdésének a) és i) pontja, valamint 157. cikkének (3) bekezdése, amelyek értelmében az Unió támogatja és kiegészíti a tagállamok tevékenységeit a munkakörnyezet javítása, a munkavállalók egészségének és biztonságának védelme, a férfiak és a nők munkaerőpiaci esélyegyenlősége és az egyenlő munkahelyi bánásmód területén, továbbá intézkedéseket fogad el annak érdekében, hogy biztosítsa a férfiak és a nők között az egyenlő esélyek és az egyenlő bánásmód elvének alkalmazását a foglalkoztatás és a munka területén;

               ·a 89/391/EGK keretirányelv
                  3
               , amely kiterjed minden, a munkavállalók munkahelyi egészségvédelmét és biztonságát érintő kockázatra, így az olyan pszichoszociális kockázatokra is, mint a zaklatás és az erőszak;

               ·az európai szociális partnerek által 2007-ben az EK-szerződés 138. cikke (az EUMSZ jelenlegi 155. cikke) alapján kötött „a munkahelyi zaklatásról és erőszakról szóló keretmegállapodás”
                  4
               , amely cselekvésorientált keretet biztosít a munkáltatók, a munkavállalók és érdekképviselőik számára a munkahelyi zaklatással és erőszakkal kapcsolatos problémák azonosításához, megelőzéséhez és kezeléséhez;

               ·az Európai Unió 2014–2020-as munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi stratégiai kerete
                  5
               , valamint a „Biztonságosabb és egészségesebb munkahely mindenkinek – Az Európai Unió munkahelyi egészségvédelemre és biztonságra irányuló jogszabályainak és politikájának modernizálása” című bizottsági közlemény
                  6
               , amely kiemeli a munkahelyi pszichoszociális kockázatok megelőzésének fontosságát;

               ·a 2006/54/EK irányelv
                  7
               , amely a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód és esélyegyenlőség elvének a foglalkoztatás és a munkavégzés területén történő alkalmazásával foglalkozik, és a zaklatás és a szexuális zaklatás tilalmára vonatkozó rendelkezéseket is tartalmaz;

               ·a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27-i 2000/78/EK irányelv
                  8
               ;

               ·a személyek közötti, faji vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról szóló 2000/43/EK irányelv
                  9
               ;

               ·a Tanács 2017. május 11-i határozatai
                  10
                az Európa Tanács a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről és azok megelőzéséről szóló Egyezményének („isztambuli egyezmény”)
                  11
                az Unió nevében történő aláírásáról, valamint a Tanácsban az Uniónak az isztambuli egyezményhez való csatlakozásáról zajló megbeszélések; az egyezmény rendelkezéseket tartalmaz a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak, ezen belül a szexuális zaklatás megelőzéséről, az ilyen erőszak áldozatainak védelméről és az elkövetők megbüntetéséről.

               Az egyezmény és az ajánlás egyes vonatkozásai emellett érintenek az uniós jog hatálya alá tartozó területeket az igazságügyi együttműködés és a bűncselekmények áldozatainak jogai
                  12
               , valamint a migráció, a menekültügy és a szabad mozgás
                  13
                tekintetében, ahol a másodlagos uniós jog
                  14
                előírja, hogy a bűncselekmények áldozatait és családtagjait megilleti a megfelelő tájékoztatáshoz, támogatáshoz és védelemhez, a büntetőeljárásban való részvételhez, valamint az elismeréshez és a tiszteletteljes és megkülönböztetésmentes bánásmódhoz való jog.

               Az egyezmény és az ajánlás a tagállamok hatáskörét érintő rendelkezéseket is tartalmaz, különösen a kollektív tárgyalások tekintetében.

               3.AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI

               Tárgytalan.

               4.FELHATALMAZÁS AZ EGYEZMÉNYNEK AZ UNIÓ ÉRDEKÉBEN TÖRTÉNŐ MEGERŐSÍTÉSÉRE

               Az egyezmény érinti az uniós jog egyes olyan területeit, mint például a munkahelyi egészségvédelem és biztonság, az egyenlő bánásmód, illetve a megkülönböztetés tilalma, ahol a szabályozás szintje előrehaladott szakaszba jutott.

               Az Európai Unió Bírósága által a külső hatáskörökre
                  15
               , illetve konkrétan az ILO-egyezmények megkötésére és megerősítésére
                  16
                vonatkozóan kidolgozott szabályoknak megfelelően a tagállamok önmagukban nincsenek abban a helyzetben, hogy megerősíthessék az egyezményt, mivel annak egyes részei az EUMSZ 3. cikkének (2) bekezdése értelmében az Unió hatáskörébe tartoznak.

               Ugyanakkor az EU nem erősíthet meg ILO-egyezményt, mivel az ILO alapokmánya
                  17
                szerint csak államok lehetnek az egyezmények részes felei.

               Ezért az uniós intézményeknek és a tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges lépéseket az egyezmény megerősítése terén való együttműködés, illetve az egyezményből eredő kötelezettségvállalások végrehajtása érdekében
                  18
               .

               2005 óta a Tanács az EU érdekeit szem előtt tartva öt olyan ILO-egyezmény és egy olyan ILO-jegyzőkönyv megerősítését engedélyezte tagállamainak, amelyek részben uniós hatáskört is érintettek
                  19
               .

               Az egyezmény lényegi rendelkezései a meglévő uniós vívmányok fényében nem vetnek fel aggályokat. Az egyezmény az ILO-alapokmány 19. cikkének (8) bekezdésével összhangban minimumszabályokat állít fel. Ez azt jelenti, hogy az uniós jogszabályok szigorúbbak lehetnek az egyezmény rendelkezéseinél, és viszont
                  20
               .

               A tanácsi határozatra irányuló javaslat ezért felhatalmazza a tagállamokat, hogy az EU érdekében megerősítsék az egyezmény uniós hatáskörbe tartozó részeit, és azt ajánlja, hogy a tagállamok arra törekedjenek, hogy erre még 2022 vége előtt kerüljön sor.

               5.JOGALAP

               5.1.Eljárási jogalap

               Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 218. cikkének (6) bekezdése attól függetlenül alkalmazandó, hogy az Unió tagja-e annak a szervezetnek, amely elfogadta a nemzetközi megállapodást
                  21
               .

               5.2.Anyagi jogalap

               5.2.1.Általános elvek

               Az EUMSZ 218. cikkének (6) bekezdése szerinti határozat anyagi jogalapja elsősorban azon nemzetközi megállapodás célkitűzésétől és tartalmától függ, amelyet a tagállamok az Unió érdekeit szem előtt tartva megerősíteni kívánnak. Amennyiben a megállapodás kettős célkitűzést követ, vagy két összetevőből áll, és ezek egyike elsődlegesként vagy döntő jellegűként azonosítható, míg a másik pusztán járulékos jellegű, az EUMSZ 218. cikkének (6) bekezdése szerinti határozatot egyetlen jogalapra, azaz az elsődleges, illetve döntő jellegű célkitűzés vagy összetevő által megkövetelt jogalapra kell alapítani. Valamely, egyidejűleg több cél elérésére irányuló vagy több elválaszthatatlan és egymáshoz viszonyítva nem járulékos jellegű összetevőt magában foglaló megállapodás esetében az EUMSZ 218. cikkének (6) bekezdése szerinti határozat anyagi jogalapját kivételesen a különböző vonatkozó jogalapok fogják képezni.

               5.2.2. A jelen esetre történő alkalmazás (lásd még az uniós jog részletes ismertetését a 2. pontban)

               Bár az egyezmény a megkülönböztetésmentességgel, az igazságügyi együttműködéssel és a bűncselekmények áldozatainak jogaival kapcsolatos elemeket is tartalmaz, elsődleges célkitűzése és tartalma a szociálpolitikához kapcsolódik, nevezetesen a munkakörnyezetnek a munkavállalói egészség és biztonság védelme érdekében történő javításához (az EUMSZ 153. cikke (1) bekezdésének a) pontja); a férfiak és nők munkaerőpiaci esélyegyenlőségéhez és az egyenlő munkahelyi bánásmódhoz (az EUMSZ 153. cikke (1) bekezdésének i) pontja), mely területeken az EUMSZ 153. cikkének (2) bekezdése alapján irányelvek kerültek elfogadásra; valamint a férfiak és nők között a foglalkoztatás és a munka területén biztosítandó egyenlő esélyekhez és egyenlő bánásmódhoz (az EUMSZ 157. cikkének (3) bekezdése).

               Az egyezmény célkitűzése és tartalma járulékos jelleggel kapcsolódik a megkülönböztetés elleni küzdelem 19. cikk szerinti elvéhez.

               Ezért a javasolt határozat anyagi jogalapja az EUMSZ 153. cikkének (2) bekezdése, összefüggésben az EUMSZ 153. cikke (1) bekezdésének a) pontjával, 153. cikke (1) bekezdésének i) pontjával és 157. cikkének (3) bekezdésével.

               6.Következtetés

               A javasolt határozat jogalapja ezért az EUMSZ 153. cikkének (2) bekezdése, 153. cikke (1) bekezdésének a) pontja, 153. cikke (1) bekezdésének i) pontja és 157. cikkének (3) bekezdése, amelyek a munkahelyi egészségvédelemre és biztonságra, valamint a férfiak és a nők között a foglalkoztatás és a munka területén biztosítandó esélyegyenlőségre vonatkozó uniós jog fő jogalapját képezik – összefüggésben az EUMSZ 218. cikkének (6) bekezdésével.

               2020/0011 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               a tagállamoknak a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet Erőszak és Zaklatás Elleni 2019. évi (190. sz.) Egyezményének az Európai Unió érdekében történő megerősítésére való felhatalmazásáról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 153. cikke (2) bekezdésére, összefüggésben 153. cikke (1) bekezdésének a) és i) pontjával, 157. cikkének (3) bekezdésével és 218. cikke (6) bekezdése a) pontjának v. alpontjával,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               tekintettel az Európai Parlament egyetértésére,

               mivel:

               (1)A Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 2019-ben tartott 108. ülésén elfogadta a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás felszámolásáról szóló egyezményét (a továbbiakban: egyezmény), amely az Erőszak és Zaklatás Elleni 2019. évi (190. sz.) Egyezményként hivatkozható.

               (2)Az Unió támogatja a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet által naprakésznek minősített nemzetközi munkaügyi egyezmények megerősítését a mindenki számára biztosítandó tisztességes munka, a munkahelyi egészségvédelem és biztonság, a nemek közötti egyenlőség, valamint a megkülönböztetés elleni küzdelem előmozdításának jegyében.

               (3)Az egyezmény egyes rendelkezései az EUMSZ 153. cikkének (2) bekezdése, 153. cikke (1) bekezdésének a) és i) pontja, valamint 157. cikkének (3) bekezdése alapján a szociálpolitika területén: a munkahelyi egészségvédelem és biztonság, valamint a férfiak és nők között a foglalkoztatás és a munka területén biztosítandó esélyegyenlőség tekintetében az uniós vívmányok hatálya alá tartoznak
                  22
               . Az egyezmény egyes rendelkezései a megkülönböztetésmentességre vonatkozó uniós vívmányok hatálya alá tartoznak
                  23
               .

               (4)Ezért az egyezmény egyes részei az Unió hatáskörébe tartoznak, így a tagállamok e részek vonatkozásában az Unió intézményeinek keretein kívül nem vállalhatnak kötelezettségeket
                  24
               .

               (5)Az Unió nem erősítheti meg az egyezményt, mivel annak csak államok lehetnek a részes felei.

               (6)Ebben a helyzetben a tagállamoknak felhatalmazást kell kapniuk arra, hogy az Unió érdekében együttesen eljárva megerősítsék az egyezmény uniós hatáskörbe tartozó részeit,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               Azon részek vonatkozásában, amelyek az EUMSZ 153. cikkének (2) bekezdése, 153. cikke (1) bekezdésének a) és i) pontja, valamint 157. cikkének (3) bekezdése által az Unióra átruházott hatáskörökbe tartoznak, a tagállamok felhatalmazást kapnak a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet Erőszak és Zaklatás Elleni 2019. évi (190. sz.) Egyezményének megerősítésére.

               2. cikk

               A tagállamoknak meg kell tenniük azokat a lépéseket, amelyek az egyezményt megerősítő okiratok mielőbbi, lehetőleg 2022. december 31-ig a Nemzetközi Munkaügyi Hivatal főigazgatójánál történő letétbe helyezéséhez szükségesek.

               3. cikk

               Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        COM(2007) 686.

                     (2)

                        C/2004/5220.

                     (3)

                        A Tanács 89/391/EGK irányelve (1989. június 12.) a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről (HL L 183., 1989.6.29., 1–8. o.).

                     (4)

                        COM(2007) 686.

                     (5)

                        COM(2014) 332 final.

                     (6)

                        COM(2017) 012 final.

                     (7)

                        HL L 204., 2006.7.26., 23–36. o. Hasonló rendelkezések szerepelnek a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2004. december 13-i 2004/113/EK tanácsi irányelvben (HL L 373., 2004.12.21., 37–43. o.), valamint az önálló vállalkozói tevékenységet folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról és a 86/613/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. július 7-i 2010/41/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben (HL L 180., 2010.7.15., 1–6. o.).

                     (8)

                        HL L 303., 2000.12.2., 16–22. o.

                     (9)

                        HL L 180., 22–26. o.

                     (10)

                        A Tanács (EU) 2017/865 határozata (2017. május 11.) az Európa Tanács a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről és azok megelőzéséről szóló egyezményének a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködéssel kapcsolatos kérdések tekintetében az Európai Unió nevében történő aláírásáról (HL L 131., 2017.5.20., 11–12. o.); a Tanács (EU) 2017/866 határozata (2017. május 11.) az Európa Tanács a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről és azok megelőzéséről szóló egyezményének a menekültügy és a visszaküldés tilalma tekintetében az Európai Unió nevében történő aláírásáról (HL L 131., 2017.5.20., 13–14. o.).

                     (11)

                        Az Európa Tanács nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről és azok megelőzéséről szóló Egyezménye, az Európa Tanács szolgálatai – 210. sz., elérhető a következő internetcímen:
                  https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168008482e
                  .

                     (12)

                        Az EUMSZ 82., 83., 84. és 156. cikke.

                     (13)

                        Az EUMSZ 21., 46., 78. és 79. cikke.

                     (14)

                        Az Európai Parlament és a Tanács 2012/29/EU irányelve (2012. október 25.) a bűncselekmények áldozatainak jogaira, támogatására és védelmére vonatkozó minimumszabályok megállapításáról (HL L 315., 2012.11.14., 57–73. o.).

                     (15)

                        A Bíróság 1971. március 31-i 22/70 sz. ítélete az AETR-ügyben, EBHT 1971, 263. o.

                     (16)

                        A Bíróság 1993. március 19-i 2/91. sz. véleménye a vegyi anyagokról szóló 170. sz. ILO-egyezményről, EBHT 1993., I-1061. o.

                     (17)

                        Az ILO alapokmánya, 1. cikk (2) bekezdés.

                     (18)

                        A Bíróság 2/91. sz. véleménye (uo.), 36., 37. és 38. pont.

                     (19)

                        A Tanács határozata (2005. április 14.) a tagállamok felhatalmazásáról a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet tengerészek személyazonossági okmányairól szóló egyezményének (185. egyezmény) az Európai Közösség érdekében történő megerősítésére (HL L 136., 2005.5.30., 1. o.); a Tanács határozata (2007. június 7.) a tagállamoknak a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezményének az Európai Közösség érdekében történő megerősítésére való felhatalmazásáról (HL L 161., 2007.6.22., 63. o.); a Tanács határozata (2010. június 7.) a tagállamoknak a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet 2007. évi halászati munkaügyi egyezményének (188. sz. egyezmény) az Európai Unió érdekében történő megerősítésére való felhatalmazásáról (HL L 145., 2010.6.11., 12. o.); a Tanács határozata (2014. január 28.) a tagállamoknak a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a vegyi anyagok biztonságos munkahelyi használatáról szóló, 1990. évi 170. számú egyezményének az Európai Unió érdekében történő megerősítésére való felhatalmazásáról (2014/52/EU); a Tanács határozata (2014. január 28.) a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet keretében a háztartási alkalmazottak méltányos módon történő foglalkoztatása tárgyában 2011-ben elfogadott 189. sz. egyezménynek az Európai Unió érdekében történő megerősítésével összefüggésben a tagállamoknak adott felhatalmazásról (2014/51/EU); a Tanács (EU) 2015/2071 határozata (2015. november 10.) a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet kényszermunkáról szóló 1930. évi egyezménye 2014. évi jegyzőkönyvének az 1–4. cikkben foglalt, a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködéshez kapcsolódó vonatkozások tekintetében az Európai Unió érdekében történő megerősítésére a tagállamoknak adott felhatalmazásról (HL L 301., 2015.11.18.). a Tanács (EU) 2015/2037 határozata (2015. november 10.) a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet kényszermunkáról szóló 1930. évi egyezménye 2014. évi jegyzőkönyvének a szociálpolitikai vonatkozások tekintetében az Európai Unió érdekében történő megerősítésére a tagállamoknak adott felhatalmazásról (HL L 298., 2015.11.14.).

                     (20)

                        A Bíróság 2/91. sz. véleménye (uo.), 18. pont.

                     (21)

                        A Bíróság 2/91. sz. véleménye a vegyi anyagokról szóló 170. sz. egyezményről (uo.) és a Bíróság C-399/12. sz., Németország kontra Tanács ügyben 2014. október 7-én hozott ítélete (ECLI:EU:C:2014:2258), 64. pont.

                     (22)

                        A Tanács 89/391/EGK irányelve (1989. június 12.) a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről (HL L 183., 1989.6.29., 1–8. o.); az Európai Parlament és a Tanács 2006/54/EK irányelve (2006. július 5.) a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról (átdolgozott szöveg) (HL L 204., 2006.7.26., 23-36. o.); a Tanács 2004/113/EK irányelve (2004. december 13.) a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról (HL L 373., 2004.12.21., 37–43. o.), valamint az Európai Parlament és a Tanács 2010/41/EU irányelve (2010. július 7.) az önálló vállalkozói tevékenységet folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról és a 86/613/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 180., 2010.7.15., 1–6. o.).

                     (23)

                        A Tanács 2000/78/EK irányelve (2000. november 27.) a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról (HL L 303., 2000.12.2., 16–22. o.); a Tanács 2000/43/EK irányelve (2000. június 29.) a személyek közötti, faji- vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról (HL L 180., 2000.7.19., 22–26. o.).

                     (24)

                        Az Európai Bíróság 1993. március 19-i 2/91. sz. véleménye, EBHT 1993., I-1061. o., 26. pont.