				|

		52013PC0520

			Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az egységes szanálási mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Bankszanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról /* COM/2013/0520 final - 2013/0253 (COD) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
„A bankunió kiépítésének ütemtervéről”
szóló, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak címzett bizottsági közleményben[1], továbbá „A valódi, szoros
gazdasági és monetáris unió tervezete” című bizottsági közleményben[2], valamint a négy elnök „A
valódi gazdasági és monetáris unió felé” című jelentésében[3] 2012-ben felvázoltaknak
megfelelően az integrált pénzügyi keret vagy más néven „bankunió”
megteremtése létfontosságú része azon szakpolitikai intézkedéseknek, amelyekkel
a döntéshozók Európát a gazdasági fellendülés és növekedés pályájára kívánják
visszahelyezni.
Az euróövezet és a belső piac egészének
pénzügyi stabilitása és a növekedés biztosítása szempontjából elengedhetetlen,
hogy gyors előrehaladás történjen a bankunió felé. A bankunió megteremtése
meghatározó jelentőségű lépés a pénzügyi piacok jelenlegi tagoltsága
és a bizonytalanság megszüntetése, a sebezhető államok és bankok
finanszírozási feltételeinek enyhítése, illetve az államok és bankjaik helyzete
közötti összefüggés megszüntetése, továbbá a belső piacon a határokon
átnyúló banki tevékenység újraindítása szempontjából, és egyaránt szolgálja az
euróövezeti és az euróövezeten kívüli tagállamok érdekeit. Ennek
megfelelően a belső piac 28 tagállamára egyformán érvényes szabályozási
keretre (egységes szabálykönyvre) építve az Európai Bizottság inkluzív
megközelítést követett és olyan, különböző eszközökre és lépésekre
épülő bankunió ütemtervére tett javaslatot, amely potenciálisan minden
tagállam előtt nyitva áll, de amelynek az euróövezet jelenlegi 18
tagállama mindenképpen tagja.
2013 márciusában az Európai Tanács elkötelezte
magát a bankunió alábbi lépéseken keresztül történő megvalósítása mellett.
Kiemelt feladatként először is megállapodásra kell jutni az euróövezeti bankok
felügyelete tekintetében az EKB-t hatáskörökkel felruházó egységes felügyeleti
mechanizmus létrehozásához szükséges jogalkotási kérdésekről[4]. Másrészt a nyári hónapok
folyamán megállapodásra kell jutni arról, hogy – az egységes felügyeleti
mechanizmus létrehozását és a bankok mérlegének a „megörökölt eszközökre” is
kiterjedő felülvizsgálatát követően – miként lehet az Európai
Stabilitási Mechanizmusból (ESM) közvetlenül bankokat feltőkésíteni.
Ugyancsak 2013 nyarán megállapodásra kell jutni a hitelintézetek és befektetési
vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról
szóló, […]-i európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló bizottsági
javaslatról (a továbbiakban: […] európai parlamenti és tanácsi irányelv[5]). Végezetül a Bizottságnak az
egységes szanálási mechanizmus, valamint a megfelelő és hatékony
védőháló létrehozására irányuló javaslatát kiemelt kérdésként kell kezelni
annak érdekében, hogy e javaslatok a mostani parlamenti ciklus alatt
elfogadásra kerüljenek.
A fentiek szerint a bankunió az összes
euróövezeti tagállamot és a bankunióhoz történő csatlakozás mellett
döntő euróövezeten kívüli tagállamokat fedi le. A prudenciális
követelményeknek az EU egészére érvényes egységes szabálykönyve[6] és a bankszanálás egységes
szabályai lesznek alkalmazandók a bankunióban és az összes többi tagállamban. A
belső piac integritása tehát nem sérül. A bankunió által teremtett
fokozottabb pénzügyi stabilitás egyben a belső piac egésze tekintetében
javítani fogja a bizalmat és a növekedési kilátásokat. A prudenciális és
szanálási szabályoknak a bankunióban részt vevő tagállamok tekintetében
központi és egységes alkalmazása valamennyi tagállam érdekét szolgálja. A
pénzügyi piacok jelenlegi, a gazdasági tevékenységet hátráltató tagoltságának
megszüntetése révén a bankunió hozzájárul a tisztességes verseny feltételeinek
biztosításához és az alapvető szabadságok gyakorlását gátló akadályok
felszámolásához nemcsak a részt vevő tagállamokban, hanem a belső
piac egészében.
1.1.        A bankunió meghatározó
elemei: az egységes szanálási mechanizmus és a finanszírozási megoldások
Az egységes felügyeleti mechanizmusról 2012
áprilisában, azaz mindössze hét hónappal a bizottsági javaslat
2012. szeptemberi előterjesztését követően elért gyors megállapodás
lefektette a Gazdasági és Monetáris Unió szerves részét képező bankunió
alapjait.
Az egységes felügyeleti mechanizmus által
biztosított megerősített felügyelet helyre fogja állítani a bankok
helyzetébe vetett bizalmat. 2014-től az EKB viseli a végső felelősséget
az euróövezet összes bankjának felügyeletéért. A gyakorlatban ez azt jelenti,
hogy a legnagyobb és nemzetközileg leginkább aktív bankokat az EKB közvetlenül
fogja felügyelni, míg a többi bank esetében élhet a közvetlen felügyelet alá
vonás lehetőségével, miközben a kisebb bankok napi szintű
felügyeletéért a nemzeti hatóságok lesznek felelősek.
Az egységes felügyeleti mechanizmusban részt
vevő pénzügyi piacok fenntarthatósága érdekében, az egységes felügyeleti
mechanizmusra építve az EU-nak létre kell hoznia a csődközeli helyzetbe
került bankokat kezelő egységes szanálási mechanizmust. Annak kockázatát,
hogy egy bank súlyos likviditási vagy fizetőképességi problémával
szembesül, sohasem lehet teljes körűen kizárni. Olyan keret létrehozására
van tehát szükség, amely úgy teszi lehetővé a bankok hatóságok általi
mélyreható szerkezetátalakítását, hogy közben – a fizetésképtelenségre
vonatkozó nemzeti szabályok szerinti rendszertelen felszámolásból fakadóan –
nem okoz rendkívül súlyos kockázatokat a gazdasági stabilitás és a költségek
terén, egyúttal szakít a folyamat közpénzekből történő
finanszírozásának szükségességével.
Amennyiben az Európai Parlament és a Tanács
elfogadja, a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv
meghatározza majd a súlyos pénzügyi nehézségekkel küzdő uniós bankok
helyreállításának és a reálgazdaság számára létfontosságú funkcióik
fenntartásának szabályait, továbbá azt, hogy a veszteségek és a költségek
miként kerülnek felosztásra a bankok részvényesei, hitelezői és biztosítással
nem rendelkező betétesei között. A szanálási irányelv egyik
kulcsfontosságú eszköze a belső feltőkésítés, amely egymást
követő sorrendben teríti szét a veszteségeket a részvényesek, az
alárendelt hitelezők és az előresorolt hitelezők között, illetve
írja le ezek követeléseit. A 100 000 EUR alatti betéttel
rendelkező betétesek mindenesetre mentesülnének a veszteségek alól,
követeléseiket a nemzeti betétbiztosítási rendszerek védik.
Az irányelv nemzeti hatóságok és a bankok
szanálására létrehozott szanálási alapok hálózatára támaszkodik. Jóllehet ez
meghatározó lépés a nemzeti megközelítések eltéréseinek megszüntetése és a
belső piac integritásának megóvása szempontjából, a hitelintézetek
felügyeletét az egységes felügyeleti mechanizmus keretében közösen ellátó
tagállamok számára nem kielégítő. Miként azt az Európai Tanács is
felismerte, a bankunióban a bankok felügyeletét és szanálását ugyanazon
szintű hatóságnak kell gyakorolnia. Ellenkező esetben feszültségek
alakulhatnak ki a felügyeleti szerv (EKB) és a nemzeti szanálási hatóságok
között azzal kapcsolatban, hogy miként kezeljék a támogatásra szoruló bankokat,
miközben a tagállamoknak a fizetésképtelenné vált bankok kezelésére való
alkalmasságával (alkalmatlanságával) kapcsolatos piaci várakozások
változatlanok maradhatnak, megerősítve ezáltal a visszacsatolási hatásokat
az államháztartások és a bankok, valamint a belső piaci tagoltság és
versenytorzulások között.
A szanálási hatóságok hálózatával
összehasonlítva, a központi döntéshozó testülettel és az Egységes Bankszanálási
Alappal rendelkező egységes szanálási mechanizmus kulcsfontosságú
előnyöket kínál a tagállamok, az adófizetők, a bankok, továbbá a
pénzügyi és gazdasági stabilitás szempontjából az egész EU számára:
·
az erős központi döntéshozatal révén
biztosítható, hogy a szanálási döntések a részt vevő tagállamok
mindegyikére vonatkozóan gyorsan és hatékonyan megszülessenek, elkerülve
ezáltal a koordinálatlan intézkedések alkalmazását, minimálisra csökkentve a
pénzügyi stabilitást érintő negatív hatásokat, egyúttal korlátozva a
pénzügyi támogatás iránti igényt;
·
a bankszanálással kapcsolatos szakértelem és
tapasztalat központosítása révén a csődközeli helyzetbe jutott bankok
szisztematikusabban és hatékonyabban kezelhetők, mintha ezeket a műveleteket
az önállóan kevesebb erőforrással és tapasztalattal rendelkező
nemzeti hatóságok hajtanák végre;
·
az Egységes Bankszanálási Alap jelentős
forrásokat fog tudni összegyűjteni a bankok hozzájárulásaiból, ezáltal a
nemzeti alapokhoz képest hatékonyabban védi az adófizetőket, és egyúttal
egyenlő versenyfeltételeket biztosít a részt vevő tagállamok bankjai
részére. Az egységes alappal elejét lehet venni a nemzeti alapok
igénybevételekor jelentkező koordinációs problémáknak, az alap továbbá
meghatározó jelentőségű lesz a bankoknak az államok
hitelképességétől való függésének megszüntetése szempontjából.
Az egységes szanálási mechanizmust az uniós
jogi és intézményi kereten belül kell létrehozni. Az Európai Tanács
2012. december 14-i ülésének következtetései szerint „a GMU
kiteljesítésének folyamata az EU intézményi és jogi keretén alapul majd.”
Jóllehet a rendkívüli piaci körülmények és a GMU eredeti struktúrájának
irányítási hiányosságai az uniós kereteken kívüli, eseti kormányközi eszközök
alkalmazását tették szükségessé, ez a gyakorlat az uniós döntéshozatal
demokratikusságának és az uniós jogrendszer koherenciájának aláásásával
fenyeget. Az egységes szanálási mechanizmusnak az uniós jogi és intézményi
kereten belüli megteremtése – a korábban létrehozott egységes felügyeleti
mechanizmus mintájára – tehát szükséges lépés a GMU-nak az Európai Tanács
következtetéseivel összhangban történő kiteljesítése, és tágabban
értelmezve az EU demokratikus és intézményi rendjének megőrzése érdekében.
1.2.        A bankunióba történő
átmenet
Az egységes felügyeleti mechanizmus várhatóan
2014 közepén lép hatályba. Az egységes szanálási mechanizmusnak viszont 2015
januárjában kellene megkezdenie működését, akkor fog ugyanis hatályba
lépni a […] irányelv, amely meghatározza a belső piaci bankszanálások
szabálykönyvét[7].
Ettől kezdődően az egységes szanálási mechanizmus keretében e
rendelet – a bankunióban részt vevő tagállamok bankjai tekintetében a […]
irányelv szabályaival összhangban lévő – szabályait alkalmaznák, míg a
bankunión kívüli bankokra a nemzeti hatóságok a […] irányelv szabályait
alkalmaznák.
Mindenesetre amennyiben a szanálás kormányzati
támogatással valósul meg, a tehermegosztásra az állami támogatási szabályokat
is alkalmazni kell. A részvényesek és a hátrasorolt hitelezők
teherviselésének biztosítása érdekében az egységes szanálási mechanizmus
keretében e rendelet alkalmazásának kezdetétől lehetőség lenne a
részvények és az alárendelt kölcsönök leírására az állami támogatási szabályok
alkalmazásához szükséges mértékig.
Emellett a tagállamok arról is dönthetnek,
hogy a […] irányelvben meghatározott új szabályokat már az irányelv
átültetésére szabott határidő lejárta előtt is alkalmazzák a nemzeti
jogukban. A Bizottság állami támogatásokkal kapcsolatos hatáskörei az állami
támogatásnak minősülő támogatást is tartalmazó szanálási esetekben
minden körülmények között megmaradnak. Amennyiben az Egységes Bankszanálási
Alapnak az egységes szanálási mechanizmus általi igénybevétele a Szerződés
szerint meghatározott feltételek alapján nem minősül állami támogatásnak,
analóg mintára ugyanezen feltételek lesznek alkalmazandók annak biztosítására,
hogy a Bankszanálási Alap igénybevételekor ugyanazon szabályok legyenek
érvényesek, mint amikor a nemzeti szanálási hatóságok vesznek igénybe nemzeti
finanszírozási megoldásokat.
Európai szinten ezt a konvergenciafolyamatot
egyfelől a bankoknak nyújtott állami támogatásra vonatkozó, felülvizsgált
iránymutatások útján, másfelől pedig az arról szóló megállapodáson
keresztül mélyítik el, hogy az Európai Stabilitási Mechanizmus milyen módon
használható fel a bajba jutott bankok feltőkésítésére. Az állami
támogatásra vonatkozó felülvizsgált iránymutatások a bankjaikat állami
támogatásban részesítő tagállamok tekintetében szigorúbb követelményeket
szabnak a részvényesek és a hátrasorolt hitelezők tehermegosztására
vonatkozóan. Ez gátat szab az állami szerepvállalás erejétől és a
megörökölt eszközök meglététől függő tagolódásnak, amely jelenleg
zajlik a belső piacon. Az ESM-re vonatkozó iránymutatások ugyanakkor
meghatároznák, hogy a bankjaiknak állami támogatást nyújtani nem képes
tagállamok – az állami támogatásra vonatkozó szabályokat is figyelembe véve –
milyen feltételekkel kaphatnak kölcsönt, vagy – amennyiben szükséges – miként
lehet a bankokat közvetlenül az ESM-ből feltőkésíteni.
2.           AZ EGYSÉGES SZANÁLÁSI MECHANIZMUS
MELLETTI ÉRVEK
A Bizottság figyelembe vette a [...]
irányelvre irányuló javaslat elfogadása kapcsán végzett hatásvizsgálat
elemzését, amely az egységes szanálási mechanizmus működési és jogi
szempontjait vette számba.
A hatásvizsgálatban szereplő információk
frissítése alapján további elemzés is készült az egységes szanálási mechanizmus
jellemzőire vonatkozóan. Az egységes szanálási mechanizmusnak a hatékony
döntések meghozatalára való képessége szempontjából az időnek két fontos
ok miatt is kritikus jelentősége van: előzetes döntések
meghozatalakor: fokozza az újonnan létrehozott egységes szanálási mechanizmus
hitelességét, mint reagálási eszköz, amely hozzájárul a piaci bizonytalanság
forrásainak minimalizálásához; másrészt szanálás alkalmazásakor: az egységes
szanálási mechanizmus révén megőrizhetők azon eszközök értéke,
amelyeket a szanálási folyamat indokolatlan késedelmei leronthatnának. A
nemzeti hatóságok hálózatában a határokon átnyúló intézményekkel kapcsolatos
döntések meghozatala hosszabb eljárási időt igényelne. Ezzel szemben a
központi döntéshozatali szint és a helyi végrehajtó hatóságok közötti javasolt
feladatmegosztás időmegtakarítást fog eredményezni. Mivel az alkalmazandó
jog a nemzeti, a végrehajtáshoz szükséges szakértelem összegyűjtéséhez
helyi szinten kevesebb időre lesz szükség, mint a központi szinten;
központi szinten ugyanakkor lehetőség lesz a specializált szaktudással
rendelkező legjobb munkaerő gyorsabb odavonzásához és fejlesztéséhez
szükséges kritikus tömeg kiépítésére.
Ami az egységes szanálási mechanizmusnak a
hatékony döntéshozatalra való alkalmasságát illeti, a központi döntéshozatali
szint hozzá fog járulni a szanálás költségeinek minimalizálásához azáltal, hogy
egy hálózathoz képest jelentős méretgazdaságossági előnyöket tesz
elérhetővé, másrészt pedig ez elengedhetetlen a szanálási határozat
végrehajthatósága és optimális jellege szempontjából. Strukturális értelemben
egy olyan rendszer, amely nem lép túl a nemzeti hatóságok azon
célkitűzésén, hogy minimalizálják a saját tagállamunk költségeit, nem
felel meg teljes mértékben a határokon átnyúló szempontoknak. A tagállamok a
válság kezdete óta olyan tehermegosztási mechanizmus megvalósítására törekednek,
amely az ilyen helyzetekben az összesített veszteségeket minimalizálja[8]. A nemzeti hatóságok
hálózatához képest az egységes szanálási mechanizmus alkalmasabb a
teherátruházás végrehajthatóságának garantálására, ami pedig szükséges
feltétele a tehermegosztási megállapodások működésének. Az egységes
szanálási mechanizmus egyúttal garantálni fogja az optimális szanálási politika
külső végrehajthatóságát is, amely lehetővé teszi az előzetes
megállapodást egy olyan tehermegosztási szabályról, amely a szanálás költségeit
igazságos és kiegyensúlyozott kritériumok alapján teríti szét.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
3.1.        Jogalap
A javaslat jogalapja az EUMSZ 114. cikke,
amely lehetővé teszi a tagállami rendelkezések közelítésére vonatkozó
olyan intézkedések elfogadását, amelyek tárgya a belső piac megteremtése
és működése.
A javaslat célja a belső piac
integritásának megőrzése és működésének javítása. Az egységes
szanálási szabályok egyöntetű alkalmazása, kiegészítve egy központi
hatóságnak az egységes európai szanálási alaphoz való hozzáférésével helyre
fogja állítani az uniós pénzügyi piacok rendes működését, meg fogja
szüntetni az alapvető szabadságok gyakorlása előtt álló akadályokat,
és elébe megy a jelentős versenytorzulásoknak – azokban a tagállamokban
legalábbis mindenképp, amelyek európai szinten osztoznak a hitelintézetek
felügyeletében.
Jóllehet a […] irányelv magas fokú
harmonizációt teremt, a tagállamoknak továbbra is marad mozgástere, ami azt jelenti,
hogy a belső piac bizonyos fokú tagoltsága megmaradhat. Az egységes
szanálási mechanizmus voltaképp egy integrált döntéshozatali struktúrát kínál,
amely az egységes szanálási mechanizmus szerinti szanálást hozzáigazítja az
egységes felügyeleti mechanizmus szerinti felügyelethez, ezáltal megszüntetni
azt a versenyhátrányt, ami – az egységes felügyeleti mechanizmusban nem
résztevő tagállamok bankjaihoz képest – az egységes felügyeleti
mechanizmusban részt vevő tagállamok bankjait sújtja abból kifolyólag,
hogy nem áll rendelkezésre a csődközeli helyzetbe jutott bankok kezelésére
szolgáló központosított rendszer. Annak biztosítása érdekében, hogy a részt
vevő tagállamok mindegyike teljes mértékben megbízzon a bankszanálási
folyamat minőségében és pártatlanságában – különösen a helyi gazdasági
hatásokat illetően –, a szanálási döntéseket az Egységes Szanálási
Testület fogja kidolgozni és nyomon követni, biztosítva ezáltal a koherens és
egységes megközelítés alkalmazását, a szanálási folyamatot pedig a Bizottság
fogja kezdeményezni. Ugyancsak a Bizottság fog dönteni az érintett szervezet
tekintetében alkalmazandó szanálási eszközök keretéről és az Alapnak a
szanálási intézkedés támogatása céljából történő igénybevételéről.
Továbbá a szanálási folyamat támogatása és
hatékonysága fokozása érdekében a rendeletjavaslat szerint létrejön az Egységes
Bankszanálási Alap. A javasolt rendelet a tagállamok mindegyikében közvetlenül
hatályos, és az egységes felügyeleti mechanizmus keretében felügyelt
szervezetek mindegyikére alkalmazandó. A hitelintézetekre és befektetési
vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről szóló,
2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[9], valamint a hitelintézetek
tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési
vállalkozások prudenciális felügyeletéről szóló,
2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[10] által létrehozott egységes
szabálykönyvet, valamint a […] irányelvet alkalmazni kell majd a részt
vevő tagállamokra, hiszen ezek a belső piac egészére alkalmazandók.
A megfelelő jogalap következésképpen az
EUMSZ 114. cikke.
3.2.        Szubszidiaritás
Az EUSZ 5. cikkének (3) bekezdésében
megállapított szubszidiaritás elvének megfelelően azokon a területeken,
amelyek nem tartoznak kizárólagos hatáskörébe, az Unió csak akkor és annyiban jár
el, amikor és amennyiben a tervezett intézkedés céljait a tagállamok sem
központi, sem regionális vagy helyi szinten nem tudják kielégítően
megvalósítani, így azok a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt az
Unió szintjén jobban megvalósíthatók.
Kizárólag európai szintű intézkedéssel
biztosítható, hogy a csődközeli helyzetbe került bankokat minimális
tovagyűrűző hatással és egységes szabályoknak megfelelő
konzisztens módon szanálják. Az egységes szanálási mechanizmus jelentős
méretgazdaságossági előnyöket fog eredményezni és segítségével
megelőzhetők a tisztán nemzeti szintű döntések és a kizárólagos
nemzeti finanszírozás esetleges negatív következményei. A nemzeti szinten
hozott, helyi sajátosságoknak és finanszírozási korlátoknak alárendelt szanálási
döntések közötti számottevő különbségek alááshatják a belső piac
stabilitását és integritását.
Míg az egységes felügyeleti mechanizmus
létrehozása biztosítja az egyenlő versenyfeltételeket a bankok felügyelete
terén, egyúttal megszüntetni a felügyeleti tétlenség kockázatát, az egységes
szanálási mechanizmus biztosítja azt, hogy bankcsőd előálltakor a
szerkezetátalakítás a legalacsonyabb költség mellett valósulhasson meg, a
hitelezők méltányos és egyenlő elbánásban részesüljenek, továbbá a
tőke gyorsan újra a leginkább termékeny módon kerülhet felhasználásra a
belső piacon.
Következésképp helyénvaló, hogy az Unió
javaslatot tegyen az egységes felügyeleti mechanizmus keretében felügyelt
bankok e szanálási rendszerének létrehozásához szükséges jogalkotási
eszközökre. A nemzeti jogba történő átültetés eltéréseinek elkerülése és
az egységes intézményi mechanizmus, valamint a részt vevő tagállamok
bankjaira vonatkozó egyenlő versenyfeltételek biztosítása szempontjából a
rendelet a megfelelő jogi eszköz.
3.3.        Arányosság
Az arányosság elvének megfelelően az Unió
intézkedése sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon, ami a
Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges.
A bankunióban a bankok felügyeletét és
szanálását ugyanazon szintű hatóságnak kell gyakorolnia. Ellenkező
esetben feszültségek alakulhatnak ki az európai felügyeleti szerv és a nemzeti
szanálási hatóságok között azzal kapcsolatban, hogy miként kezeljék a
támogatásra szoruló bankokat, és hogyan fedezzék ennek költségeit. Ezek a feszültségek
alááshatják mind a felügyelet, mind a szanálás hatékonyságát, továbbá
torzíthatják a tagállamok közötti versenyt.
A közelmúlt válsága rámutatott, hogy a nemzeti
szinten lebonyolított bankszanálásnak a reálgazdaságra kifejtett aránytalan
következményeinek megelőzése, a bizonytalanság kordában tartása, a
bankostromok és a belső piacot érintő fertőzés elkerülése
érdekében gyors és határozott, európai szintű finanszírozási megoldásokkal
támogatott intézkedésekre van szükség. Az egységes szanálási mechanizmus révén
biztosítható, hogy ugyanazokat a szabályokat ugyanúgy alkalmazzák a részt
vevő tagállamok bármelyik támogatásra szoruló bankja esetében.
Megfelelő tartalékképzéssel mérsékelhető annak kockázata, hogy az
egyes bankok problémái az adott tagállam vagy a piac által hasonló
kockázatoknak kitettnek vélt tagállamok bankrendszereinek egészét megingató
bizalomvesztéssé alakuljanak át.
A nagyobb jogbiztonság, a bankunió
megfelelően kiigazított ösztönzői, továbbá a központosított és
egységes szanálási intézkedések gazdasági előnyei révén a javaslat
megfelel az arányosság elvének, és nem lépi túl a kitűzött célok
eléréséhez szükséges mértéket.
Ez a rendelet tiszteletben tartja az
alapvető jogokat és betartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában elismert
elveket, nevezetesen a személyes adatok védelméhez, a vállalkozás
szabadságához, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való
jogot; e rendeletet e jogokkal és elvekkel összhangban kell végrehajtani.
4.           A JAVASLAT RÉSZLETES MAGYARÁZATA
4.1.        Egységes szanálási
mechanizmus
4.1.1.     Elvek, szerkezet és hatály
Az egységes szanálási mechanizmusnak jogilag
helyes, válságok idején hatékony döntéshozatali struktúrákra kell épülnie. A
döntéshozatalnak európai döntéseket kell eredményeznie, amelyek ugyanakkor – a
bankszanálás nemzetgazdasági jelentőségét elismerve – a tagállamok
bevonásával születnek meg.
Az egységes szanálási mechanizmus a bankok
helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvben meghatározott egységes
szabálykönyvet fogja alkalmazni a mechanizmusban részt vevő tagállamok
támogatásra szoruló bankjai tekintetében. Az egységes szanálási mechanizmus az
Egységes Szanálási Testület (a továbbiakban: Testület) által a Bizottsággal és
a részt vevő tagállamok szanálási hatóságaival együttesen alkalmazandó
egységes szabályokból és eljárásokból fog állni.
Az Európai Bizottság csak olyan mértékig fog
részt venni az egységes szanálási mechanizmusban, amilyen mértékben erre az e
rendeletben meghatározott feladatok ellátásához, illetve az állami támogatások
Szerződés szerinti ellenőrzéséhez, vagy – analóg mintára – az EUMSZ
107. cikkének alkalmazása céljából meghatározott kritériumok alkalmazáshoz
szükség van.
Az egységes szanálási mechanizmus ugyanakkor a
szanálási folyamat sajátosságaiból fakadóan nem követi az egységes felügyeleti
mechanizmus differenciált megközelítését a különböző típusú bankok
tekintetében. A napi szintű felügyelet folyamatos feladatával ellentétben,
adott időpillanatban valószínűsíthetően csupán kevés számú bank
jut csődközeli helyzetbe és szorul szanálásra. Ugyanakkor az egységes
szanálási mechanizmus átfogó hatálya teljes mértékben megfelel annak a
logikának, amelynek értelmében problémák felmerülése esetén – így többek között
bankok esetleges szanálása kapcsán is – az EKB közvetlen felügyeletet szerezhet
bármely bank felett. A válság rámutatott arra is, hogy nem kizárólag a nagy
nemzetközi bankok szanálása igényel európai kereteket. Amennyiben a
különböző méretű bankok esetében eltérő szanálási hatóságok
járnának el, az egyúttal differenciált finanszírozási és védőhálóként
működő mechanizmusokat eredményezne, ami ismételten csak összekötné
az államokat a bankjaikkal, valamint torzítaná a versenyt.
4.1.2.     Az egységes szanálási
mechanizmus intézkedéseit meghatározó elvek
A szanálási folyamat tárgyilagosságának és
igazságosságának biztosítása érdekében a Bizottság, a Testület és a nemzeti
szanálási hatóságok részéről a bankokkal, azok betéteseivel,
hitelezőivel vagy részvényeseivel szemben a nemzetiségen vagy a székhelyen
alapuló bárminemű megkülönböztetés tilos. A csoportot alkotó
különböző szervezetekkel szembeni egyenlő elbánás biztosítása, a
szanálásban érintett tagállam érdekeinek megfelelő módon történő
figyelembevételének lehetővé tétele, továbbá annak elkerülése érdekében,
hogy a hitelezőkre háruló költségek meghaladják a rendes
fizetésképtelenségi eljárás szerinti mértéket, a határokon átnyúló csoportok
szanálását bizonyos alapelvek szabályozzák. Azokra a helyzetekre vonatkozóan,
ahol a csoportnak csupán bizonyos részei kerülnek szanálás alá, a javaslat
annak biztosítására törekszik, hogy a szanálási folyamat ne érintse
kedvezőtlenül a csoport azon tagjait, amelyeket nem érint a szanálás.
Alapelv, hogy a szanálás költségeit a belső feltőkésítésbe
bevontaknak és a bankszektornak kell viselnie. Következésképp a javaslat
biztosítja azt, hogy a Bizottság, a Testület és a nemzeti szanálási hatóságok
olyan szanálásfinanszírozási megoldásokról döntsenek, amelyekben a rendkívüli
állami támogatás mértéke minimális szinten marad.
4.1.3.     A Bizottság állami támogatások
ellenőrzésével kapcsolatos hatásköreit érintő szempontok
Az egységes szanálási mechanizmus keretében a
Bizottságnak az állami támogatások ellenőrzésével kapcsolatos hatáskörei
minden körülmények között megmaradnak. Ez azt jelenti, hogy azt követően,
hogy az EKB értesítette a Bizottságot és a Testületet arról, hogy egy bank vagy
csoport csődközeli helyzetbe került vagy valószínűsíthetően
fizetésképtelenné válik, az egységes szanálási mechanizmus szerinti szanálási
eljárást – adott esetben – az állami támogatással kapcsolatos eljárással
párhuzamosan kell végrehajtani úgy, hogy az érintett tagállamot vagy
tagállamokat fel kell kérni arra, hogy az EUMSZ 108. cikkével összhangban
tájékoztassa vagy tájékoztassák a Bizottságot a tervezett intézkedésekről.
Ehhez folyamatos együttműködésre és információcserére van szükség a
Testület és a Bizottság között az állami támogatással kapcsolatos eljárás
lefolytatása érdekében. Egyúttal a Bizottságnak az állami támogatási szabályok
alapján hozott határozata előfeltétele lenne a bank szanálására vonatkozó
bizottsági határozat elfogadásának. Amennyiben az Alap igénybevétele nem jár
állami támogatás nyújtásával, a bank szanálására vonatkozó határozat
elfogadásának előfeltételeként – analóg módon – az EUMSZ
107. cikkének alkalmazásához megállapított feltételeket kell alkalmazni a
belső piacnak a részt vevő és a részt nem vevő tagállamok
tekintetében értelmezett integritásának megőrzése érdekében.
4.1.4.     Feladatok és döntéshozatali
struktúra
Az egységes szanálási mechanizmus a
csődközeli helyzetbe jutott bankok szanálásához nélkülözhetetlen összes
alapvető szanálási feladatot magában foglalja. Ezen feladatok közé
tartozik többek között a szanálási tervek elkészítésére vonatkozó
követelménnyel kapcsolatos egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásának
engedélyezése, a szanálási tervek elkészítése, a szanálási tervek
felülvizsgálata, a bankok szanálhatóságának vizsgálata, a bankok szanálás alá
vonására vonatkozó döntés meghozatala, a szanálási hatáskörök gyakorlása a
szanálás alá volt intézménnyel kapcsolatban, továbbá a szanálási megoldások
végrehajtása. Az egységes szanálási mechanizmus keretébe tartoznak továbbá a
szanálás finanszírozásával kapcsolatos döntések is.
Az egységes szanálási mechanizmus összetétele biztosítja,
hogy döntéshozatali struktúrái jogilag helyesek és egyúttal hatékonyak
legyenek, akár válságok idején is. A döntéshozatali struktúrákat úgy alakították,
hogy a döntések európaiak legyenek, és a bankszanálás nemzetgazdasági jelentősége
miatt a tagállamok bevonásával szülessenek.
Az egységes szanálási mechanizmus
döntéshozatali struktúrái az Egységes Szanálási Testületet, a részt vevő
tagállamok nemzeti szanálási hatóságait és az Európai Bizottságot foglalják
magukban. Az egységes szanálási mechanizmus feladatain az Egységes Szanálási
Testület és a nemzeti szanálási hatóságok osztoznak.
Az egységes szanálási mechanizmus
hatékonyságának és elszámoltathatóságának biztosítása érdekében és összhangban
a jogi követelményekkel az Európai Bizottság, mint uniós intézmény, jogosult –
a Szanálási Testület ajánlása vagy saját kezdeményezése alapján – kezdeményezni
egy bank szanálását. A Bizottság által kezdeményezett szanálási eljárás esetén
a Bizottság fog dönteni az egyes esetekben alkalmazandó szanálási
eszközökről és a Szanálási Alap igénybevételéről is. Az Egységes
Szanálási Testület hozza meg az egységes szanálási mechanizmusról szóló
rendelet hatálya alá tartozó összes többi határozatot, és ezeket az egységes
szanálási mechanizmusról szóló rendeletnek és a [...] irányelvnek
megfelelően a nemzeti szanálási hatóságokhoz intézi nemzeti szintű
végrehajtás céljából. A Testület nyomon fogja követni határozatainak a nemzeti
szanálási hatóságok általi nemzeti szintű végrehajtását, és amennyiben a
nemzeti szanálási hatóság nem tesz eleget a határozatában foglaltaknak, a
Testület közvetlenül a bankokhoz is címezhet határozatokat.
4.1.5.     Döntéshozatali folyamat
A […] irányelvben meghatározott szabálykönyv
értelmében egy bankot akkor vonnak szanálás alá, ha csődközeli helyzetbe
kerül vagy valószínűsíthetően fizetésképtelenné válik, ha a
magánszektorra korlátozódó megoldással a csődhelyzet nem elkerülhető,
és ha a szanálás összhangban van a közérdekkel, mivel a bank rendszerszintű
kockázatot jelent abból a szempontból, hogy csődje károsan hatna a
pénzügyi stabilitásra. A szanálás célja a bank kritikus funkcióinak
fenntartása, a pénzügyi stabilitás védelme, az adófizetők pénzére való
támaszkodás minimalizálása és a betétesek védelme.
A szanálásra egy olyan folyamatot
követően kerül sor, amely garantálja, hogy bármely csődközeli
helyzetbe jutott bank tekintetében megfelelően indokolt és pártatlan
döntés szülessen:
–
az EKB, mint bankfelügyelet, értesíti a
Bizottságot, a Szanálási Testületet és az érintett nemzeti hatóságokat és
minisztériumokat arról, hogy az adott bank csődközeli helyzetbe jutott;
–
a Szanálási Testület megvizsgálja, hogy fennáll-e
rendszerszintű kockázat és van-e lehetőség magánszektoron belüli
megoldásra;
–
amennyiben a rendszerszintű kockázat fennáll
és nincs lehetőség magánszektoron belüli megoldásra, a Szanálási Testület
a szanálás megindítását ajánlja a Bizottságnak;
–
a Bizottság dönt a szanálás megindításáról és
megjelöli a Szanálási Testület számára a szanálási eszközök alkalmazására,
valamint az Alapnak a szanálási intézkedés támogatása céljából történő
igénybevételére vonatkozó keretet. A Szanálási Testület a nemzeti szanálási
hatóságokhoz címzett határozatában szanálási megoldást fogad el, amelyben
meghatározza a szanálási eszközöket, intézkedéseket és finanszírozási
forrásokat, egyúttal utasítja az érintett nemzeti szanálási hatóságokat a
szanálási intézkedések végrehajtására;
–
a Testület által meghatározott szanálási
intézkedéseket a nemzeti szanálási hatóságok a nemzeti joguknak
megfelelően végrehajtják. Ha a nemzeti szanálási hatóságok nem tesznek
eleget a Testület határozataiban foglaltaknak, a Szanálási Testületnek
lehetősége van a nemzeti szanálási hatóságok helyett intézkedve a
szanálási intézkedések végrehajtása érdekében bizonyos határozatokat
közvetlenül a bankokhoz intézni.
4.1.6.     Elszámoltathatóság és
költségvetés
Az egységes szanálási mechanizmus egyes
szereplői függetlenül végzik feladatukat és szigorú elszámoltathatósági
szabályok vonatkoznak majd rájuk, biztosítva azt, hogy hatásköreiket helyesen
és pártatlan módon használják az e rendelet és a [...] irányelv által
megszabott kereteken belül. A Szanálási Testület ennek megfelelően
elszámoltatható lesz az Európai Parlament és Tanács felé az e rendelet alapján
hozott határozataiért. A részt vevő tagállamok nemzeti parlamentjei
ugyancsak tájékoztatást kapnak a Szanálási Testület tevékenységeiről. A
Testületnek válaszolnia kell majd a részt vevő tagállamok nemzeti
parlamentjei által hozzá intézett észrevételekre, kérdésekre. Az egységes szanálási
mechanizmus költségvetése, amely az Egységes Szanálási Alapot is magában
foglalja, nem része az Unió költségvetésének. Az egységes szanálási
mechanizmussal összefüggő feladatokkal, a Szanálási Alap kezelésével és
igénybevételével kapcsolatos kiadásokat a bankszektor által fizetett
hozzájárulások fogják finanszírozni.
4.1.7.     Kapcsolat a részt nem
vevő tagállamokkal
A [...] irányelv a bankcsoportok kezelése
céljából nemzeti szanálási hatóságokat tömörítő szanálási kollégiumokat
hoz létre, amelyekkel biztosítható, hogy az összes olyan tagállam szanálási
hatósága megfelelő és kiegyensúlyozott módon be legyen vonva, amelyben a
bank tevékenységet folytat. Az Európai Bankhatóság közvetítőként jár el
azokban az esetekben, amikor a szanálási terv elkészítésével vagy magával a
szanálással kapcsolatban nézeteltérés van a székhely szerinti tagállam és a
fogadó tagállam szanálási hatóságai között. Az egységes szanálási
mechanizmussal összefüggésben, azon szervezetek és csoportok esetében, amelyek
kizárólag az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban
letelepedettek, az egységes szanálási mechanizmus kiváltja a hitelintézetek és
befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer
létrehozásáról szóló, […] irányelvben meghatározott szanálási kollégiumokat.
Ehelyett a nemzeti szanálási hatóságok képviselői a Szanálási Testületben
vesznek részt.
Az egységes felügyeleti mechanizmusról szóló
rendeletben meghatározottak szerint a részt nem vevő tagállamokban
letelepedett bankok esetében továbbra is a […] irányelvet kell teljes
körűen alkalmazni. Ehhez hasonlóan az egységes szanálási mechanizmus és a
részt nem vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságai közötti
kapcsolatokat teljes mértékben a [...] irányelv fogja meghatározni. A különböző
szanálási alapok közötti kapcsolatokra (a kölcsönös támogatásra és az alapok
közötti önkéntes kölcsönnyújtásra és -felvételre) vonatkozó rendelkezések
teljes körűen alkalmazandók az Egységes Szanálási Alap és a részt nem
vevő tagállamok nemzeti szanálási alapjai közötti kapcsolatokra is. A
javaslat azt is egyértelműen rögzíti, hogy az Európai Bankhatóságnak a
[...] irányelvben és az Európai Bankhatóságról szóló rendeletben meghatározott
szerepe, ideértve a közvetítői hatásköreit is, teljes mértékben
alkalmazandó a Szanálási Testület tekintetében is.
A javaslat továbbá háromféleképp is figyelembe
veszi az egységes szanálási mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban
letelepedett bankok helyzetét.
Egyrészt a javaslat az egységes szanálási
mechanizmus valamennyi szereplőjére vonatkozóan rögzíti a nemzetiségen
vagy székhelyen alapuló megkülönbözetés tilalmát a hitelintézetek, a betétesek,
a befektetők és egyéb hitelezők tekintetében.
Másrészt a javaslat arról is rendelkezik, hogy
amennyiben egy csoport részt vevő és részt nem vevő tagállamban
letelepedett hitelintézeteket is tartalmaz, a […] irányelvben meghatározott
szanálási kollégiumban a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási
hatóságainak helyét a Testület veszi át.
Harmadrészt a
részt nem vevő tagállamoknak mindig megvan a lehetőségük arra, hogy
csatlakozzanak az egységes felügyeleti mechanizmushoz, ezáltal pedig
biztosíthatják azt is, hogy a területükön letelepedett bankok az egységes
szanálási mechanizmus keretébe tartozzanak.
4.1.8.     Kapcsolat a hitelintézetek és
befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer
létrehozásáról szóló […] európai parlamenti és tanácsi irányelvvel
Az egységes szanálási mechanizmus keretében a
hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó
keretrendszer létrehozásáról szóló […] irányelvben meghatározott szabálykönyvet
kell alkalmazni a részt vevő tagállamokra, mivel az a belső piac
egészére alkalmazandó. Ezen rendelkezés alól kivétel csak akkor tehető, ha
az e rendeletben meghatározott eljárások vagy rendelkezések kiváltják a [...]
irányelv vonatkozó rendelkezéseit (például a határokon átnyúló kollégiumokra
vonatkozó rendelkezések tekintetében, amelyek helyett az egységes szanálási
mechanizmus szerinti döntéshozatalra vonatkozó rendelkezéseket kell
alkalmazni).
Az egységes szanálási mechanizmusról szóló
javaslat tartalmaz bizonyos olyan rendelkezéseket is, amelyek párhuzamosan a
[...] irányelvben is szerepelnek, mivel a Szanálási Testületnek és a
Bizottságnak közvetlenül alkalmazandó uniós jog alapján kell eljárniuk. E
javaslat más rendelkezései konkrét kereszthivatkozásokat tartalmaznak a
Bizottságnak a [...] irányelvre vonatkozó javaslatára. A szóban forgó
rendelkezések egy részét módosította az Európai Parlament ECON Bizottsága által
májusban elfogadott jelentés és a Tanács június 26-i általános megközelítése. Az
egységes szanálási mechanizmusról szóló rendeletnek végső soron teljes
mértékben összhangban kell lennie a […] irányelvről az Európai Parlament
és a Tanács között létrejövő megállapodással. A javaslat a Tanács
általános megközelítésére hivatkozik, tekintettel arra, hogy ez a legutolsó
elérhető dokumentum. Mivel az Európai Parlament és a Tanács közötti
tárgyalások még folynak, és az irányelvet még nem sikerült véglegesíteni, a
Bizottság célja az, hogy ezeket a lényeges rendelkezéseket a társjogalkotók között
a [...] irányelvről folytatott tárgyalások végső eredményének
megfelelő rendelkezésekkel helyettesítse majd.
A [...] irányelv által már lefedett bizonyos
szempontok tekintetében elengedhetetlen a további kiigazítás az Egységes
Bankszanálási Alappal kiegészített egységes szanálási mechanizmus
megfelelő működéséhez. Egyrészt a követelések sorrendjét – a
betétesek elsőbbségének elve mentén – teljes mértékben össze kell
hangolni. A 15. cikk a követelések sorrendjét a betétesek elsőbbségének
elve mentén javasolja összehangolni. A Bizottság álláspontja szerint a [...]
irányelv hatálya alá tartozó valamennyi szervezet tekintetében szükség van erre
az összehangolásra annak érdekében, hogy biztosítva legyenek az egyenlő
versenyfeltételek a belső piacon. Másrészt az egységes szanálási
mechanizmus keretében a belső feltőkésítés igénybevétele tekintetében
alkalmazott bármifajta rugalmasságot szűk keretek közé kell szorítani, és
arra valamennyi bank tekintetében azonos feltételeknek kell vonatkozniuk. A
javaslat 24. cikke ennek megfelelően – a Tanács
2013. június 26-i általános megközelítése alapján – további szűk
kereteket szab, és ebben az összefüggésben kizárja a [...] irányelvben
meghatározott bármifajta eltérés alkalmazását (különösképpen a belső
feltőkésítés küszöbértékének kiszámítása tekintetében).
4.2.        A Szanálási Testület
4.2.1.     Irányítás
A szanálással
kapcsolatos döntéshozatal hatékonyságának és elszámoltathatóságának biztosítása
érdekében a Szanálási Testület összetétele és működési szabályai
biztosítják az összes közvetlenül érintett tagállam megfelelő szintű
részvételét. A Testület ügyvezető igazgatóból, az
ügyvezetőigazgató-helyettesből, a Bizottság és az EKB által
kinevezett képviselőkből és az egyes részt vevő tagállamok által
kinevezett, a nemzeti szanálási hatóságokat képviselő tagokból áll. Az
ügyvezető igazgató elnökletével ülésező Testület két formációban
ülésezik, illetve működik: vezetői ülésként és plenáris ülésként. A
Testület ülésein meghívott megfigyelők is részt vehetnek.
A Testület a plenáris ülésein hozza meg az
általános jellegű döntéseit. Az egyes szervezetekre vagy bankcsoportokra
vonatkozó döntéseit a Testület a vezetői ülésén hozza meg. Ezen döntések
vonatkozhatnak a szanálás megtervezésére, a szanálási rendszerekkel kapcsolatos
döntésekhez szükséges korai beavatkozási hatáskörökre, így például az Alapnak a
szanálási folyamat során történő igénybevételére, továbbá a nemzeti
szanálási hatóságoknak a szanálási határozatok végrehajtásával kapcsolatos
utasítására.
A vezetői ülésen a Testület az
ügyvezető igazgatóból, az ügyvezetőigazgató-helyettesből,
valamint a Bizottság és az EKB által kinevezett képviselőkből áll.
Az egyes esetekben szanálandó bankoktól és
csoportoktól függően, a Testület vezetői üléseire az ügyvezető
igazgatón, az ügyvezetőigazgató-helyettesen, valamint a Bizottság és az
EKB által kinevezett képviselőkön túl az érintett nemzeti szanálási
hatóságok által kinevezett tagok is meghívást kapnak. Ennek megfelelően a
határokon átnyúló bankcsoportok szanálásakor mind a csoportszintű
szanálási hatóság székhelye szerinti tagállam által kinevezett tag, mind a
konszolidált felügyelet által érintett leányvállalatok vagy szervezetek
letelepedése szerinti tagállam által kinevezett tagok részt vesznek az üléseken
és a döntéshozatali folyamatban. A Testületre alkalmazandó szavazási szabályok
figyelembe veszik annak szükségességét, hogy a szanálási döntés által érintett
valamennyi tagállam érdeke tekintetbe legyen véve. A döntésben érintett
résztvevők egyike sem rendelkezik vétójoggal.
Tekintettel azonban a tagállamoknak a nemzeti
költségvetésük felhasználásával kapcsolatos szuverenitására, a javaslat
kifejezetten rendelkezik arról, hogy az egységes szanálási mechanizmus
keretében a tagállamok részére semmilyen szanálás alá vont szervezet rendkívüli
állami támogatását nem lehet előírni. Ezenfelül, a tagállamokat
érintő esetleges költségvetési hatások teljes mértékű
figyelembevétele érdekében az érintett nemzeti szanálási hatóságok által a
Testület vezetői ülésein való részvételre kinevezett tagok egy további
ülés összehívását kezdeményezhetik az ilyen jellegű potenciális hatások
megvitatása céljából.
4.2.2.     Hatáskörök
A Szanálási Testület összegyűjti az
EKB-nak és a nemzeti szanálási hatóságoknak a joghatóságuk alá tartozó bankok
pénzügyi helyzetének megfelelőségére vonatkozóan rendelkezésére álló
információit. A nemzeti kereteken belül működő nemzeti hatóságok
hálózatához képest ezzel a megközelítéssel jobban megvizsgálhatók a
körülmények, amelyek egy-egy bank szanálás alá helyezését eredményezhetik,
egyúttal elkerülhetők a több országot érintő
tovagyűrűző hatások. A javaslat a bankok helyreállításáról és
szanálásáról szóló irányelv keretére épít, és felhatalmazza a Szanálási
Testületet arra, hogy azonnal beavatkozzon, ha egy bank vagy bankcsoport
pénzügyi helyzete romlik.
A Szanálási Testület rendelkezik azzal a
hatáskörrel, amely alapján eldönti, hogy mikor ajánlja a Bizottságnak egy bank
vagy csoport szanálását. Mihelyt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a bank
szanálás alá helyezéséhez szükséges feltételek teljesülnek, a Testület a
Bizottság által meghatározott kereten belül dönt az alkalmazandó szanálási
eszközökről, illetve az Alap forrásainak felhasználásáról. Ezen hatáskörei
alapján a Szanálási Testület egységes módon választhatja meg és alkalmazhatja a
szanálási eszközöket, szabályokat és eljárásokat. Ez különösen a határokon
átnyúló tevékenységet végző bankok esetében fog a tagállami szabályok és
megközelítések között jelenleg még meglévő eltérések, és az ezekkel járó,
az Unió pénzügyi piacainak működését negatívan érintő hatások
megszüntetéséhez vezetni.
A Szanálási Testület ezen közvetlen
felelőssége biztosítani fogja a részt vevő tagállamok bankjaival
szembeni egyenlő elbánást, valamint a bankszanálásra vonatkozó egységes
szabálykönyv végrehajtásának kiszámíthatóságát és az abba vetett bizalmat. Ez
növeli a jogbiztonságot és a pénzáramlás szükségtelen zavarainak
megelőzése révén segít megőrizni a pénzügyi eszközök értékét. Ez a
megoldás azt is biztosítani fogja, hogy a csődközeli helyzetbe jutott
intézmény eszközeit a részt vevő tagállamok hitelezőit érő károk
minimalizálása érdekében a lehető legtermékenyebb módon használják fel, és
nem az egyes tagállamok érdekei szerint.
A Szanálási Testület gondoskodik arról, hogy a
szanálási határozatokat a nemzeti szanálási hatóságok a nemzeti jognak
megfelelően és következetesen hajtsák végre. Ennek érdekében a Testület
rendelkezik a nemzeti hatóságok általi végrehajtás felügyeletéhez és
értékeléséhez szükséges hatáskörrel azáltal, hogy – indokolt esetben – közvetlenül
a bankoktól is kérhet információkat, illetve vizsgálatokat végezhet, helyszíni
ellenőrzéseket folytathat le. Amennyiben a nemzeti szanálási hatóság az
elfogadott szanálási megállapodásnak megfelelő szanálási határozatot nem
hajtja végre, a Testületnek felhatalmazása van arra, hogy bizonyos, a szanálási
határozat végrehajtásához szükséges intézkedéseket előíró határozatokat
közvetlenül az érintett bankhoz intézzen.
4.2.3.     Európai és nemzetközi
együttműködés
Feladatai elvégzése céljából a Szanálási
Testület együtt fog működni az EKB-vel és egyéb, az egységes felügyeleti
mechanizmus keretében hitelintézetek felügyeletére felhatalmazott hatóságokkal,
továbbá a Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszerének részét képező más
hatóságokkal. A Szanálási Testület szorosan együtt fog működni a nemzeti
szanálási hatóságokkal is, amelyeknek kulcsszerepe van a szanálási intézkedések
előkészítésében és végrehajtásában.
Mivel számos hitelintézet nem csupán az
Unióban, hanem nemzetközi szinten is jelen van, a Szanálási Testület
kizárólagos felhatalmazással fog rendelkezni arra, hogy a részt vevő
tagállamok nevében nem kötelező erejű együttműködési
megállapodásokat kössön harmadik országok hatóságaival.
4.3.        Az Egységes Bankszanálási
Alap
4.3.1.     Elvek, az Alap létrehozása és
céljai
A Testület intézkedéseit megalapozó elv
szerint a szanálási eszközök alkalmazásával összefüggésben felmerülő
bármely veszteséget, költséget vagy egyéb kiadást első helyen a szanálás
alá vont intézmény részvényeseinek és hitelezőinek, és végső soron –
amennyiben szükséges – a pénzügyi ágazatnak kell viselnie. Ugyanakkor, még ha
az intézmény szerkezetátalakításának költségeit belső forrásokból is kell
finanszírozni, szükség van egy olyan mechanizmusra, amely lehetővé teszi
az intézmény számára, hogy (akár eredeti formájában, akár egy hídbankon
keresztül vagy vagyonkezelő szervezetként, avagy „rossz bankként”) tovább
működjön. A szanálási intézkedések hatékonyságának biztosítása érdekében
szükség van tehát egy bankszanálási alap létrehozására, amely rövid lejáratú
finanszírozást nyújt a szanálás alá vont intézmény részére, vagy garanciát
vállal a potenciális vevők felé a szanálás alatt lévő intézményért.
Az Egységes Szanálási Alap elsődleges
célja a pénzügyi stabilitás biztosítása, nem pedig a veszteségek viselése vagy
a szanálás alá vont intézmény feltőkésítése. Az Alapot nem szabad
mentőövnek tekinteni. Előfordulhatnak viszont olyan körülmények,
amikor a belső források megfelelő mértékű (a szanálás alá vont
intézmény kötelezettségeinek és szavatoló tőkéjének legalább 8 %-ának
megfelelő) kimerítését követően az elsődleges cél nem
elérhető anélkül, hogy az Alap ne viselné a veszteségeket, illetve ne
nyújtana forrást a tőkeemeléshez. Az Alap kizárólag ilyen körülmények
között szolgálhat védőhálóként a magánforrások számára.
Az Egységes Szanálási Alap létrehozását
elsősorban az indokolja, hogy az integrált pénzügyi piacokon a bankok
szanálására fordítható bármilyen pénzügyi támogatás növeli a pénzügyi
stabilitást és javítja a többi bank helyzetét is, nem csupán az érintett
tagállamban, hanem a többi tagállamban is. Mivel a részt vevő tagállamok
bankjai közvetett kedvezményezettjei az ilyen jellegű támogatásnak, a
támogatás finanszírozásához való hozzájárulásokat nem lehet egyetlen tagállam
bankjaira korlátozni.
A hatékonysággal kapcsolatban meg kell
jegyezni, hogy az Alap azon képessége, hogy az euróövezet összes bankjától tud
forrást gyűjteni, sokkal hatékonyabb puffert jelent a bankválságokkal
szemben, amikor a veszteségek aszimmetrikus jelleggel néhány tagállamban
koncentrálódnak, és ilyen tekintetben az Alap az euróövezet egészére
kiterjedő biztosítási mechanizmusként szolgál. A legutóbbi válság
rávilágított, hogy a veszteségek eltérő módon jelentkeznek a
tagállamokban.
Mivel valószínűsíthető, hogy a
bankszektort érintő esetleges jövőbeli sokkokból eredő
veszteségek meghatározott időpillanatban egyes tagállamokra koncentrálódva
fognak jelentkezni, egy magánforrásból finanszírozott, közös európai
védőháló – szemben a tagállamok különállóan működő
védőhálóival – hatékonyabb lesz az ilyen jellegű sokkok kezelésében
az euróövezeti bankszektor egészétől előzetesen, illetve – kirívó
esetekben – utólagosan befolyó hozzájárulásoknak köszönhetően.
Következésképp a források európai szinten történő összevonása révén az Alap
nagyobb „tűzerővel” fog rendelkezni, és megnöveli a bankrendszer
ellenálló képességét. A rendkívüli utólagos hozzájárulásoknak a részt vevő
tagállamok bankjai közötti egyenlő arányú szétterítése egyúttal
csökkenteni fogja az egyes bankokra jutó összeget, ami korlátozza az ilyen
jellegű hozzájárulások esetleges prociklikus hatását.
A nemzeti határokon túlmutató veszteségviselés
mechanizmusa révén továbbá hatékonyan ki lehet lépni az adott országot
érintő bankválság és az államháztartás helyzete közötti kölcsönös
függésből. Ezzel a megoldással az egyes tagállamokra jelenleg
nehezedő teher kisebb lenne, ha az Egységes Szanálási Alap már a pénzügyi
válság kezdetekor is létezett volna.
Az Egységes Szanálási Alap, amely a részt
vevő tagállamok mindegyikének bankszektorától képes lesz forrást
gyűjteni, nagyobb hozzájárulási alapra támaszkodhat, következésképp
nagyobb hitelességgel fog rendelkezni, aminek révén a Testület – szükség esetén
–alacsonyabb költség mellett nagyobb összegű kölcsönt vehet fel a piacon.
A külső finanszírozási források piacokról történő bevonására való
nagyobb fokú alkalmasság csökkenteni fogja az Alapnak a közpénzektől való
függését a rendkívüli veszteséggel járó helyzetekben, ami ugyancsak hozzájárul
az államok és bankjaik közötti összekapcsolódás megszüntetéséhez és az
adófizetőknek a szanálás terhei alóli mentesítéséhez.
Végezetül az ösztönzőknek a bankunióban
részt vevő intézményekhez való megfelelő hozzáigazítása ugyancsak egy
egységes alapot tesz szükségessé. Amennyiben – és különösen a határokon átnyúló
tevékenységet folytató bankcsoportok esetében – a szanálásnak a részvényesek és
a hitelezők által viselt részét meghaladó költségeit nemzeti alapokból
kellene fedezni, nemcsak az egységes szanálási mechanizmus, hanem az egységes felügyeleti
mechanizmus hatékonysága is sérülne.
Az egységes szanálási mechanizmus létrehozása
szükségessé teszi, hogy a Szanálási Testület gyors és hatékony hozzáféréssel
rendelkezzen az Egységes Bankszanálási Alaphoz. Az Alap révén létrejön egy
magánforrásból finanszírozott külső réteg, amely közép- és hosszú lejáratú
finanszírozást tud nyújtani, aminek köszönhetően a közpénzeknek a
bankszanálás céljára történő felhasználása minimálisra szorítható. Azáltal
továbbá, hogy elejét veszi a nemzeti alapok igénybevételénél felmerülő
koordinációs problémáknak, az Alap megnöveli a szanálási folyamat
hatékonyságát, különösen a határokon átnyúló csoportok esetén.
4.3.2.     Az Alap finanszírozása
Az elegendő mértékű finanszírozás
biztosítása, továbbá a felosztó-kirovó rendszerek prociklikus jellegének
elkerülése, valamint a külső finanszírozási támogatás igénybevételének
minimálisra szorítása érdekében az Alapnak azonnal elérhető forrásokra van
szüksége. Ennek érdekében az Alap méretének el kell érnie a részt vevő
tagállamok bankrendszerében elhelyezett, biztosított betétek legalább 1 %-át,
amivel biztosítható a rendezett szanálás egy esetleges jövőbeni válság
esetén, feltéve, hogy a hitelezők a szanálás alá vont intézmény
kötelezettségeinek és szavatoló tőkéjének legalább 8 %-áig részt
vesznek a belső feltőkésítésben.
A bankokra vonatkozó 2011-es adatok és az
euróövezeti bankokban elhelyezett, biztosított betétek összegére vonatkozó
becslés alapján az Egységes Szanálási Alapra megfogalmazott 1 %-os
célösszeg 55 milliárd EUR-nak felel meg. Az Alap abszolút értékben
(EUR-ban) meghatározott célösszege dinamikusan változik, a banki ágazat
növekedésével automatikusan nőni fog.
A javaslat 10 éves átmeneti időszakot ír
elő az Alap számára a célösszege elérésére. Az átmeneti időszak 14
évre meghosszabbítható, ha az Alapból teljesített kifizetések meghaladják a
célösszeg felét. Amennyiben az eredeti alapképzési időszak során az
Alapból nem teljesítenek kifizetést, a bankszektor a célösszeg mintegy
egytizedének megfelelő összeget, azaz abszolút értékben mintegy
5,5 milliárd EUR hozzájárulást teljesítene évente.
A kezdeti alapképzési időszakot
követően a bankoknak akkor kellene további hozzájárulást teljesíteniük, ha
hozzájárulási alapjuk megnő vagy ha az Alapból kifizetést teljesítenek.
Amennyiben az Alap rendelkezésre álló pénzügyi forrásai a célösszeg felénél
kisebb összegűre csökkennek, a bankokkal szemben az egységes szanálási
mechanizmusban részt vevő tagállamok bankjai (a szavatoló tőke és a
biztosított betétek nélkül számított) összes kötelezettsége legalább egyötöd
részének megfelelő éves hozzájárulási minimumot írnak elő.
A hozzájárulásokat a bankok helyreállításáról
és szanálásáról szóló irányelvvel összhangban, a bankok – szavatoló
tőkéjük és biztosított betéteik nélkül számított – kötelezettségei
alapján, a kockázati profiljukhoz igazítva fogják kiszámítani. Ezt azt jelenti,
hogy a szinte kizárólag betétekből finanszírozott bankok hozzájárulása
nagyon alacsony mértékű lesz. Ezek a bankok természetesen hozzájárulást
fizetnek a nemzeti betétgarancia rendszerekbe.
A javaslat különböző biztosítékokról is
rendelkezik annak érdekében, hogy a hozzájárulási kötelezettség előírása
ne okozzon pénzügyi stabilitási problémákat az egészségesen működő
intézményeknél, így például ezek ideiglenes jelleggel mentességet élveznek az
utólagos hozzájárulások befizetése alól.
Amennyiben az előzetes hozzájárulások nem
elegendőek, az utólagos hozzájárulások pedig nem azonnal
hozzáférhetők, kiegészítő tartalékfinanszírozásra lehet szükség –
különösen az átmeneti időszak során – ahhoz, hogy a szerkezetátalakítás
egésze folyamán biztosíthatók legyenek a bank(ok) rendszerszintű funkciói.
Amennyiben a szanálás finanszírozásához szükséges, az Alapnak lehetősége
lesz kölcsönről vagy más jellegű támogatásról pénzügyi intézményekkel
vagy egyéb harmadik felekkel megállapodást kötni (ideértve a közfinanszírozású
források bevonásáról szóló megállapodásokat is). Főszabály szerint ezt a
támogatást maga a szanálás alá vont intézmény fogja visszafizetni. Amennyiben
erre nem lenne lehetőség, a rendelet értelmében a veszteségeket a
mechanizmus alá tartozó összes többi bank viseli utólagos hozzájárulások
formájában. Ez biztosítani fogja, hogy közpénzek bármifajta felhasználása
középtávon költségvetési szempontból semleges legyen.
Megelőzendő azt, hogy hátrányos
helyzetbe kerüljenek azon tagállamok, amelyek a javaslatban szereplő
rendelet hatálybalépése előtt már létrehoztak valamilyen szanálási alapot,
a rendelet az érintett tagállamokra bízza annak eldöntését, hogy meglévő
nemzeti szanálási alapjaik forrásait milyen módon használják fel bankjaik e
rendelet szerinti kötelezettségeik kielégítése céljából.
4.3.3.     Betétbiztosítási rendszerek
alkalmazása a szanálással összefüggésben
Bankszanáláskor a nemzeti betétbiztosítási
rendszer, amelyhez a bank csatlakozott, fog – legfeljebb a biztosított betétek
összegéig – helyt állni a veszteségek azon részéért, amelyet egyébként is
viselnie kellene, ha a bankot a rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében
számolnák fel. Erről a szerepkörről a […] irányelv már teljes
körűen rendelkezik.
Az egységes szanálási mechanizmus továbbá nem
érinti az intézményvédelmi rendszereket és egyéb, bizonyos hitelintézeti
csoportok által létrehozott, csoporton belüli pénzügyi támogatási
mechanizmusokat. Az egységes szanálási mechanizmus kizárólag akkor fog
beavatkozni, ha a magánszektor ilyen jellegű megoldásaival a
bankcsődöt nem sikerül megfelelően kezelni.
4.3.4.     Az Alap szerepe az egységes
szanálási mechanizmuson kívüli intézményeket is magukban foglaló csoportok
szanálásakor
Az egységes szanálási mechanizmus keretébe
tartozó és nem tartozó intézményeket egyaránt tömörítő csoportok
szanálásakor az Alap hozzájárulása a csoportnak az egységes szanálási
mechanizmus keretébe tartozó részeire fog kiterjedni, míg a fennmaradó hányadot
az egységes szanálási mechanizmuson kívüli nemzeti finanszírozási megoldások
révén fogják fedezni.
A szanálások finanszírozásának a belső
piac egészére kiterjedő megerősítése érdekében a javaslat
lehetővé teszi az Alap számára, hogy – belátása szerint – kölcsönt
nyújtson más szanálásfinanszírozási megoldásoknak, illetve kölcsönt vegyen fel
ezektől. Ennek révén az Alap jelentős összegű olyan
kifizetéseket is teljesíthet, amelyekre az előzetes és utólagos
hozzájárulások nem nyújtanak fedezetet. Ez a lehetőség egyúttal támogatást
jelent az egységes szanálási mechanizmuson kívüli tagállamok
szanálásfinanszírozási megoldásai számára is.
4.3.5.     A nemzeti
szanálásfinanszírozási megoldások kiváltása
Mivel az Alap a
részt vevő tagállamok nemzeti szanálásfinanszírozási megoldásainak helyébe
lép, azok a tagállamok, amelyek e rendelet hatálybalépéséig már létrehozták
nemzeti szanálásfinanszírozási megoldásaikat, nemzeti joguknak megfelelően
dönthetnek a szóban forgó megoldásaik igénybevételéről. A tagállamok úgy
is dönthetnek, hogy forrásaik kimerítéséig bankjaik helyett az említett nemzeti
szanálásfinanszírozási megoldásokon keresztül fizetik az Alapnak járó
hozzájárulásokat.
5.           KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK
A Szanálási
Testületet teljes mértékben a pénzügyi intézmények által fizetett
hozzájárulásokból finanszírozzák. A Testület indulási szakaszában azonban az
Unió költségvetését érintő minimális hatás is jelentkezni fog. Ennek
részletei a csatolt pénzügyi kimutatásban találhatók.
2013/0253 (COD)
Javaslat
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS
RENDELETE
a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési
vállalkozásoknak az egységes szanálási mechanizmus keretében történő
szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról,
valamint az Egységes Bankszanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU
európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI
UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak
114. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti
parlamentek számára való megküldését követően,
tekintettel az Európai Központi Bank
véleményére[11],
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális
Bizottság véleményére[12],
rendes jogalkotási eljárás keretében,
mivel:
(1)       Az uniós gazdaság
fellendülésének elősegítése érdekében elengedhetetlenül fontos a banki
szolgáltatások belső piacának fokozott integrációja. A jelenlegi pénzügyi
és gazdasági válság azonban rámutatott, hogy a belső piac működése
ezen a téren veszélyben van, és egyre növekszik a pénzügyi fragmentáció
kockázata. A bankközi piacok kevésbé likvidek, a több országot érintő
banki tevékenység pedig háttérbe szorul a fertőzéstől való félelem,
valamint a más nemzeti bankrendszerek, illetve a tagállamoknak a bankok
támogatására vonatkozó képessége iránti bizalom hiánya miatt.
(2)       A tagállamok nemzeti
szanálási szabályai és az ezekhez kapcsolódó adminisztratív gyakorlatok közötti
eltérések, valamint a több országban tevékenykedő bankok szanálására
vonatkozó uniós szintű, egységes döntéshozatali eljárás hiánya egyaránt
táplálja ezt a bizalomhiányt és a piac instabilitását, mivel egy bank
fizetésképtelenségének lehetséges következményei tekintetében nem garantálják a
biztonságot és a kiszámíthatóságot. A nemzeti szintű szanálási határozatok
versenytorzulásokhoz vezethetnek, és végső soron alááshatják a belső
piacot.
(3)       Konkrétan a szanálás alatt
álló bankok hitelezőinek kezelésére és a csődközeli helyzetbe került
bankok megmentésére vonatkozó, egymástól különböző tagállami gyakorlatok
hatással vannak a bankok vélt hitelkockázatára, pénzügyi stabilitására és
fizetőképességére. Ez aláássa a bankszektor iránti közbizalmat, és gátolja
a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását a belső
piacon, mivel a tagállami gyakorlatok közötti különbségek nélkül alacsonyabbak
lennének a finanszírozási költségek.
(4)       A tagállamok nemzeti
szanálási szabályai és az ezekhez kapcsolódó adminisztratív gyakorlatok közötti
eltérések következtében a bankok és az ügyfelek csupán letelepedési helyük
miatt is magasabb hitelfelvételi költségeket tapasztalhatnak, függetlenül
tényleges hitelképességüktől. Ezenkívül a bankok ügyfelei – saját
hitelképességüktől függetlenül – bizonyos tagállamokban a más tagállamokban
alkalmazottakhoz képest magasabb hitelfelvételi rátákkal szembesülnek.
(5)       Mindaddig, amíg a szanálási
szabályok, gyakorlatok és a tehermegosztásra vonatkozó megközelítések nemzeti
szintűek maradnak, valamint a szanálás finanszírozásához szükséges
pénzügyi forrásokat nemzeti szinten teremtik elő és használják fel, a
belső piac töredezettsége megmarad. Ezen túlmenően a nemzeti
felügyeleti szervek erős ösztönzőkkel rendelkeznek, hogy a
bankválságok nemzeti gazdaságukra gyakorolt lehetséges hatásait olyan egyoldalú
intézkedések megvalósításával minimalizálják, amelyek elhatárolják a banki
műveleteket, például a csoportközi átutalások és kölcsönzések
korlátozásával, vagy a potenciálisan csődközeli helyzetbe kerülő
anyavállalatnak az adott tagállamban működő leányvállalata
tekintetében magasabb likviditási és tőkekövetelmények bevezetésével. Ez
korlátozza a bankok több országot érintő tevékenységét, ezáltal pedig
akadályozza az alapvető szabadságok gyakorlását, és versenytorzulást okoz
a belső piacon.
(6)       A [ ] európai parlamenti és
tanácsi irányelv[13]
bizonyos mértékig összehangolta a bankszanálás nemzeti szabályait, és
előírta a szanálási hatóságok együttműködését abban az esetben, ha
több országban tevékenykedő bank válik fizetésképtelenné. A [ ] irányelvben
előírt összehangolás azonban nem teljes, és a döntéshozatali folyamat nem
központosított. A [ ] irányelv alapvetően a valamennyi tagállam nemzeti
hatóságai számára elérhető közös szanálási eszközökről és
hatáskörökről rendelkezik, viszont a szanálási eljárások támogatása terén
meghagyja a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörét az eszközök alkalmazása,
illetve a nemzeti finanszírozási megoldások igénybevétele tekintetében. A [ ]
irányelv nem akadályozza meg azt, hogy a tagállamok különálló és esetleg
következetlen döntéseket hozzanak a több országban tevékenykedő csoportok
szanálása kapcsán, ami befolyásolhatja a szanálás összköltségét. Ezenkívül,
mivel nemzeti finanszírozási megoldásokat ír elő, nem csökkenti
kellőképpen a bankok függőségét az állami költségvetésekből
nyújtott támogatástól, és nem előzi meg, hogy a tagállamok egymástól
eltérő megközelítéseket alkalmazzanak a finanszírozási megoldások
igénybevétele során.
(7)       A pénzügyi szolgáltatások
belső piacának kiteljesítése érdekében alapvető fontosságú, hogy a
fizetésképtelenné vált bankokra – és ezen belül az uniós szinten
előteremtett források felhasználására – vonatkozóan hatékony és egységes
szanálási döntések szülessenek az Unióban. A belső piacon belül egyetlen
tagállam bankjainak fizetésképtelensége kihathat az egész Unió pénzügyi
piacainak stabilitására. A hatékony és egységes szanálási szabályok, valamint a
szanálás finanszírozására vonatkozó azonos feltételek biztosítása valamennyi
tagállamra kiterjedően nem csupán azoknak a tagállamoknak áll érdekében,
amelyekben a bankok működnek, hanem általánosságban véve minden
tagállamnak, mivel ezáltal megőrizhető a versenyképesség és javítható
a belső piac működése. A belső piacon igen szorosak a
bankrendszerek közötti összekapcsolódások, a bankcsoportok nemzetköziek, és a
bankok nagy arányban rendelkeznek külföldi eszközökkel. Egységes szanálási
mechanizmus nélkül az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő
tagállamokban jelentkező bankválságok a mechanizmusban részt nem vevő
tagállamokban is súlyosabb rendszerszintű következményekkel járnának. Az
egységes szanálási mechanizmus létrehozása fokozni fogja a részt vevő
tagállamokban levő bankok stabilitását, és megelőzi a válságok
tovagyűrűzését a részt nem vevő tagállamokba, így megkönnyítve a
belső piac egészének működését.
(8)       Az egységes felügyeleti
mechanizmus [...] tanácsi rendelet[14]
értelmében történő létrehozását követően, amikor is a részt vevő
tagállamokban levő bankok az Európai Központi Bank (EKB) központi
felügyelete alatt állnak, nincs összhang az ilyen bankok uniós felügyelete és e
bankoknak a [ ] irányelv szerinti szanálási eljárás keretében történő,
nemzeti szintű kezelése között.
(9)       Míg az egységes felügyeleti
mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban levő bankoknak nemzeti
szinten előnyt jelent a felügyelet, a szanálás és a pénzügyi védőháló
megoldásainak összehangoltsága, addig az egységes felügyeleti mechanizmusban
részt vevő tagállamokban levő bankok uniós felügyelet alatt állnak, a
szanálás és a pénzügyi háló tekintetében pedig nemzeti szintű intézkedések
vonatkoznak rájuk. Az összehangoltság hiánya versenyhátrányt okoz az egységes
felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban levő bankok
számára a más tagállamokban működő bankokhoz képest. Az egységes
felügyeleti mechanizmus keretében a felügyelet és a szanálás két különböző
szinten valósul meg, így az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő
tagállamokban levő bankok esetében a beavatkozás és a szanálás nem lenne
olyan gyors, következetes és hatékony, mint a mechanizmusban részt nem
vevő tagállamokban levő bankoknál. Mindez kedvezőtlenül érinti e
bankok finanszírozási költségeit, és versenyhátrányt okoz, ami károsan hat
azokra a tagállamokra, amelyekben az érintett bankok működnek, továbbá a
belső piac átfogó működésére is. Következésképpen az egységes
felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban működő
valamennyi bankra kiterjedő központi szanálási mechanizmus elengedhetetlen
az egyenlő versenyfeltételek biztosításához.
(10)     A szanálási felelősségek
nemzeti és uniós szintek közötti elosztását össze kell hangolni a felügyeleti
felelősségek e szintek közötti elosztásával. Mindaddig, amíg egy
tagállamban nemzeti szintű marad a felügyelet, az adott tagállamnak kell
felelősséget vállalnia a bankcsődök pénzügyi következményeiért. Az
egységes szanálási mechanizmusnak ezért kizárólag az egységes felügyeleti
mechanizmusban részt vevő, és az egységes felügyeleti mechanizmus
keretében az EKB felügyelete alá tartozó tagállamokban letelepedett bankokra és
pénzügyi intézményekre kell kiterjednie. Az egységes felügyeleti mechanizmusban
részt nem vevő tagállamokban letelepedett bankokra nem kell kiterjeszteni
az egységes szanálási mechanizmust. Amennyiben egy ilyen tagállam az egységes
szanálási mechanizmus résztvevőjévé válna, helytelen ösztönzők
keletkeznének számára. Nevezetesen az ilyen tagállamok felügyeleti szervei
engedékenyebbé válhatnak a joghatóságukban levő bankokkal szemben, mivel
nem őket terhelné a bank fizetésképtelenségének teljes pénzügyi kockázata.
Ebből adódóan – az egységes felügyeleti mechanizmussal való párhuzam
biztosítása érdekében – az egységes szanálási mechanizmust csak az egységes
felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamok esetében kell alkalmazni.
Ahogy a tagállamok csatlakoznak az egységes felügyeleti mechanizmushoz,
automatikusan az egységes szanálási mechanizmus résztvevőjévé kell
válniuk. Az egységes szanálási mechanizmus a várakozások szerint végső
soron a belső piac egészére kiterjed majd.
(11)     Az Egységes Bankszanálási Alap
(a továbbiakban: az Alap) nélkülözhetetlen elem, amelynek hiányában az egységes
szanálási mechanizmus nem tudna megfelelően működni. A nemzeti
finanszírozás eltérő rendszerei megzavarnák az egységes bankszanálási
szabályok alkalmazását a belső piacon. Az Alapnak segítenie kell
biztosítani azt, hogy egységes adminisztratív gyakorlatot alkalmazzanak a
szanálás finanszírozásában, valamint hozzá kell járulnia az alapvető
szabadságok gyakorlását akadályozó tényezők, illetve az eltérő
nemzeti gyakorlatokból fakadó belső piaci versenytorzulás kialakulásának
megakadályozásához. Az Alapot közvetlenül a bankoknak kell finanszírozniuk, és
forrásait uniós szinten kell összegyűjteni, hogy a szanálási forrásokat
objektív módon oszthassák el a tagállamok között. Ez növeli a pénzügyi stabilitást
és mérsékeli az egyes tagállamok vélt pénzügyi helyzete és az ezekben a
tagállamokban működő bankok és vállalkozások finanszírozási költségei
közötti összefüggést.
(12)     Ezért a belső piac
megfelelő és stabil működésének elősegítése érdekében az egységes
felügyeleti mechanizmusban részt vevő valamennyi tagállamot felölelő
egységes szanálási mechanizmus létrehozását célzó intézkedésekre van szükség.
(13)     Csak akkor biztosítható a [ ]
irányelvben meghatározott bankszanálási szabályoknak a részt vevő
tagállamokban való, egységes uniós szanálási hatóság általi központi
alkalmazása, ha az egymástól eltérő tagállami értelmezéseket
elkerülendő az egységes szanálási mechanizmus létrehozásának és
működésének szabályai közvetlenül alkalmazandóak a tagállamokban. Ez a
belső piac egészét tekintve előnyös, mivel nem csupán a részt
vevő tagállamokban, hanem a teljes belső piacon hozzájárul a
tisztességes verseny biztosításához és az alapvető szabadságok gyakorlása
előtt álló akadályok felszámolásához.
(14)     Az egységes szanálási
mechanizmusnak – a(z) [ ] tanácsi rendelet alkalmazási körét tükrözve – a részt
vevő tagállamokban letelepedett valamennyi hitelintézetre ki kell
terjednie. Az egységes szanálási mechanizmus keretében mindazonáltal
lehetővé kell tenni egy részt vevő tagállam bármely hitelintézetének
közvetlen szanálását, hogy ezáltal elkerülhetőek legyenek a belső
piac aszimmetriái a csődközeli helyzetbe került intézmények és a
hitelezők szanálás során való kezelése tekintetében. Amennyiben az
anyavállalat, a befektetési vállalkozások és a pénzügyi intézmények az EKB
összevont felügyelete alá tartoznak, az egységes szanálási mechanizmus
alkalmazási körének rájuk is ki kell terjednie. Bár az EKB ezeket az
intézményeket nem egyéni alapon fogja felügyelni, mégis az EKB lesz az egyetlen
felügyeleti szerv, amely átfogó képet kap arról a kockázatról, amelynek a
csoport, és így közvetetten az egyes tagok is ki vannak téve. Ha az EKB
összevont felügyelete alatt álló intézményeket kizárnák az egységes szanálási
mechanizmus alkalmazási köréből, lehetetlenné válna a bankcsoportok
szanálásának tervezése és a csoportszintű szanálási stratégia kialakítása,
továbbá a szanálási határozatok sokkal kevésbé lennének hatékonyak.
(15)     Az egységes szanálási
mechanizmuson belül a legmegfelelőbb szinten kell meghozni a döntéseket.
(16)     Az EKB – mint az egységes
felügyeleti rendszer felügyeleti szerve – képes legjobban felmérni, hogy a
hitelintézet csődközeli helyzetben van-e vagy valószínűsíthetően
fizetésképtelenné válik, illetve van-e reális kilátás arra, hogy egy alternatív
magánszektori vagy felügyeleti beavatkozás ésszerű időn belül
megakadályozza a csődöt. A Testületnek – az EKB-tól kapott értesítés
alapján – ajánlást kell készítenie a Bizottságnak. Mivel az egymástól
eltérő érdekeket egyensúlyba kell hozni, a Bizottságnak döntenie kell
arról, hogy egy intézményt szanálás alá von-e vagy sem, valamint a Testület
jövőbeni szanálási intézkedéseit meghatározó, egyértelmű és részletes
szanálási keretről. Ezen a kereten belül a Testületnek döntenie kell a
szanálási rendszerről, és tájékoztatnia kell a nemzeti szanálási
hatóságokat a nemzeti szinten végrehajtandó szanálási eszközökről és
jogkörökről.
(17)     A Testület számára
lehetővé kell tenni a döntéshozatalt, különösen a szanálás tervezése, a
szanálhatóság értékelése, a szanálhatóság akadályainak elmozdítása és a
szanálási intézkedések előkészítése terén. A nemzeti szanálási
hatóságoknak segíteniük kell a Testületet a szanálási tervek készítése és a
szanálási határozatok előkészítése során. Emellett, mivel a szanálási
hatáskörök gyakorlása a nemzeti jog alkalmazását is magában foglalja, a
szanálási határozatok végrehajtásának a nemzeti szanálási hatóságok
felelősségi körébe kell tartoznia.
(18)     A belső piac
megfelelő működése szempontjából kulcsfontosságú, hogy valamennyi
szanálási intézkedésre azonos szabályok vonatkozzanak, függetlenül attól, hogy
a nemzeti szanálási hatóságok a [ ] irányelv vagy az egységes szanálási
mechanizmus keretében döntöttek-e róluk. A Bizottság az EUMSZ 107. cikke
fényében megvizsgálja ezeket az intézkedéseket. Amennyiben a
szanálásfinanszírozási megoldások igénybevétele nem jár az EUMSZ 107. cikkének
(1) bekezdése szerinti állami támogatás igénybevételével, a Bizottság a
belső piac egyenlő versenyfeltételeinek biztosítása érdekében az
EUMSZ 107. cikkének analógiájára megvizsgálja az adott intézkedéseket.
Amennyiben az Alap Testület által javasolt igénybevétele nem terjed ki az EUMSZ
107. cikke szerinti állami támogatás igénybevételére, és ezért nincs szükség az
EUMSZ 108. cikke szerinti értesítésre, a belső piac részt vevő és
részt nem vevő tagállamok közötti integritásának biztosítása érdekében a
Bizottságnak az Alap javasolt igénybevételét az EUMSZ 107. cikkében
lefektetett, állami támogatásra vonatkozó szabályok analógiájára kell
értékelnie. A Testület mindaddig nem dönthet a szanálási rendszerről, amíg
a Bizottság az állami támogatásra vonatkozó szabályok analógiájára meg nem
győződik arról, hogy az Alap igénybevétele követi a nemzeti
finanszírozási megoldások révén történő beavatkozás szabályait.
(19)     A szanálásra vonatkozó gyors
és hatékony döntéshozatal biztosítása érdekében a Testületnek a feladatainak
megfelelően sajátos szerkezeti felépítésű, különleges uniós
ügynökségnek kell lennie, amely eltér az Unió összes többi ügynökségére
jellemző modelltől. A Testület összetételének biztosítania kell a
szanálási eljárásokhoz kapcsolódó valamennyi érdek megfelelő
figyelembevételét. A Testület vezetői és plenáris üléseket tart. A
vezetői ülésen az ügyvezető igazgató, az
ügyvezetőigazgató-helyettes, és a Bizottság, illetve az EKB
képviselői vesznek részt. A Testület küldetését figyelembe véve az
ügyvezető igazgatót és az ügyvezetőigazgató-helyettest a Bizottság
javaslata alapján, európai parlamenti meghallgatás után a Tanácsnak kell
kineveznie. Az egyetlen részt vevő tagállamban letelepedett bank vagy
csoport szanálásáról folytatott tárgyalások esetében a vezetői ülést is
össze kell hívni, és a döntéshozatalba az érintett tagállam által kinevezett, a
nemzeti szanálási hatóságot képviselő tagot is be kell vonni. Egy több
országban tevékenykedő csoportról folytatott tárgyalások esetében a
székhely szerinti és a fogadó tagállamok által kinevezett, a vonatkozó nemzeti
szanálási hatóságokat képviselő tagokat egyaránt meg kell hívni a Testület
vezetői ülésére, és be kell őket vonni a döntéshozatalba.
Mindazonáltal a székhely szerinti és a fogadó tagállam hatóságainak a döntésre
gyakorolt befolyását ki kell egyensúlyozni, ezért a fogadó tagállamok
hatóságainak egyetlen közös szavazattal kell rendelkezniük. A Testület üléseire
megfigyelők – köztük az Európai Stabilitási Mechanizmus és az eurócsoport
képviselője – is meghívhatóak.
(20)     A Testület küldetéseinek és a
szanálási céloknak – köztük az állami pénzeszközök védelmének – a fényében a
Testület működési költségeit a részt vevő tagállamokban levő
intézmények hozzájárulásaiból kell fedezni.
(21)     A szanálással kapcsolatos
döntéshozatali folyamat minden vonatkozásában a [ ] irányelv szerint kijelölt
nemzeti szanálási hatóságok helyébe a Testületnek – és adott esetben a
Bizottságnak – kell lépnie. A Testület által elfogadott szanálási rendszerek
végrehajtásával kapcsolatos tevékenységeket továbbra is a [ ] irányelv szerint
kijelölt nemzeti szanálási hatóságoknak kell ellátniuk. Az átláthatóság és a
demokratikus ellenőrzés biztosítása, valamint az unós intézmények jogainak
védelme érdekében a Testületnek a jelen javaslat alapján hozott bármilyen
döntésért elszámoltathatónak kell lennie az Európai Parlament és a Tanács felé.
Ugyanígy, az átláthatóság és a demokratikus ellenőrzés céljából a nemzeti
parlamenteknek bizonyos jogokkal kell rendelkezniük arra vonatkozóan, hogy
tájékoztatást kapjanak a Testület tevékenységeiről és párbeszédet
folytassanak vele.
(22)     Arra az esetre, ha a [ ] irányelv
a szanálási tervek elkészítésének követelményeire vonatkozóan a nemzeti
szanálási hatóságok számára lehetővé teszi az egyszerűsített
kötelezettségek vagy mentesítések alkalmazását, eljárást kell meghatározni,
amely alapján a Testület engedélyezheti az ilyen egyszerűsített
kötelezettségek alkalmazását.
(23)     Annak érdekében, hogy az
intézmények és a csoportok tekintetében alkalmazott megközelítés egységes
legyen, a Testület számára lehetővé kell tenni az ilyen intézményekre és
csoportokra vonatkozó szanálási tervek kidolgozását. A Testületnek értékelnie
kell az intézmények és csoportok szanálhatóságát, valamint – szükség esetén –
intézkedéseket kell hoznia a szanálhatóság akadályainak elmozdítása céljából. A
Testületnek elő kell írnia a nemzeti szanálási hatóságok számára a
szanálhatóság akadályait megszüntető megfelelő intézkedések
alkalmazását, ezáltal biztosítva a következetességet és az adott intézmények
szanálhatóságát.
(24)     A szanálási tervek készítése a
hatékony szanálás elengedhetetlen eleme. A Testületnek tehát hatáskörrel kell
rendelkeznie arra, hogy az intézmények vagy csoportok szerkezetében és
szervezeti felépítésében változtatásokat kérjen annak érdekében, hogy
kiküszöböljék a szanálási eszközök és hatáskörök alkalmazásának gyakorlati
akadályait, és biztosítsák az érintett intézmények szanálhatóságát. Mivel
potenciálisan minden intézmény rendszerszintű jelentőséggel bír, a
pénzügyi stabilitás megőrzése érdekében elengedhetetlen, hogy a hatóságok
bármely intézményt szanálhassák. Annak érdekében, hogy ne csorbuljon a
vállalkozás szabadságának az Európai Unió Alapjogi Chartája 16. cikkében
rögzített joga, a Testület mérlegelési jogkörét az intézmény szerkezetének és
működésének kizárólag a szanálhatóság javítása céljából történő
egyszerűsítése érdekében szükséges lépésekre kell korlátozni. Emellett, az
e célból bevezetett intézkedéseknek minden esetben összhangban kell lenniük az
uniós joggal. Az intézkedések sem közvetlenül, sem közvetve nem jelenthetnek
nemzeti hovatartozás szerinti hátrányos megkülönböztetést; és azokat a pénzügyi
stabilitásra vonatkozó közérdek nyomós okának kell indokolnia. Annak
megállapításához, hogy egy intézkedés a közérdeket szolgálja-e, a
közérdekből eljáró Testületnek a nélkül kell tudnia elérni a szanálási
célokat, hogy akadályoztatva lenne a szanálási eszközök alkalmazásában vagy a
ráruházott hatáskörök gyakorlásában. Ezenkívül az intézkedések nem léphetik túl
a célok eléréséhez szükséges minimális mértéket.
(25)     Az egységes szanálási
mechanizmust a [ ] irányelv, illetve az egységes felügyeleti mechanizmus
kereteinek megfelelően kell kialakítani. A Testület számára ezért
lehetővé kell tenni, hogy már korai szakaszban beavatkozhasson abban az
esetben, ha egy intézmény pénzügyi helyzete vagy fizetőképessége romlani
kezd. Az ebben a szakaszban a nemzeti szanálási hatóságoktól vagy az
EKB-től a Testülethez érkező információ igen fontos az érintett
intézmény szanálásának előkészítése érdekében meghozandó intézkedések
meghatározása szempontjából.
(26)     Amennyiben szükségessé válik,
a gyors szanálási intézkedés biztosítása érdekében a Testületnek az érintett
illetékes hatósággal vagy az EKB-val együttműködve szorosan nyomon kell
követnie az érintett intézmények helyzetét, és hogy teljesítették-e a korai
beavatkozás keretében hozott, rájuk vonatkozó intézkedéseket.
(27)     A pénzügyi piac és a gazdaság
zavarainak minimalizálása érdekében a szanálási folyamatot rövid időn
belül kell megvalósítani. A Bizottság részére a szanálási folyamat egésze során
hozzáférést kell biztosítani minden olyan információhoz, amelyet szükségesnek
tart ahhoz, hogy megalapozott döntést hozzon a szanálási folyamatban.
Amennyiben a Bizottság egy intézmény szanálás alá vonása mellett dönt, a
Testületnek azonnal el kell fogadnia az alkalmazandó szanálási eszközök és
hatáskörök részleteit, valamint a finanszírozási megoldások igénybevételét
meghatározó szanálási rendszert.
(28)     Egy csődközeli helyzetbe
került intézmény rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő
felszámolása veszélyeztetheti a pénzügyi stabilitást, megzavarhatja az
alapvető szolgáltatások nyújtását, és érintheti a betétesek védelmét. Ilyen
esetben a szanálási eszközök alkalmazása közérdek. Ezért a szanálás céljai közé
kell tartozniuk a következőknek: az alapvető pénzügyi szolgáltatások
folyamatosságának biztosítása, a pénzügyi rendszer stabilitásának fenntartása,
az erkölcsi kockázat csökkentése a csődközeli helyzetbe került
intézményeknek nyújtott állami pénzügyi támogatásra való hagyatkozás
minimalizálása révén, valamint a betétesek védelme.
(29)     A fizetésképtelen intézmény
rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő felszámolását azonban
minden esetben mérlegelni kell, mielőtt döntés hozható az intézmény
működő vállalkozásként történő fenntartásáról. A fizetésképtelen
intézményt a pénzügyi stabilitás céljából és a lehető legnagyobb mértékben
magánforrásokból fedezve kell működő vállalkozásként fenntartani. Ez vagy magánszektorbeli vásárlónak történő értékesítéssel vagy
magánszektorbeli vállalkozással való egyesüléssel, illetve – feltőkésítés
céljából – az intézmény kötelezettségeinek leírását vagy adósságának saját
tőkévé való átalakítását követően érhető el.
(30)     A szanálási hatáskörök
gyakorlása során a Bizottságnak és a Testületnek gondoskodnia kell arról, hogy
a részvényeseket és a hitelezőket megfelelő arányban terheljék a
veszteségek, a vezetőket leváltsák, az intézmény szanálásának költségeit
minimalizálják, és a fizetésképtelen intézmény azonos osztályba tartozó
hitelezőit egyformán kezeljék.
(31)     A részvényesek és
hitelezők jogai csak az Alapjogi Charta 52. cikkében megállapított
elvekkel összhangban korlátozhatóak. A szanálási eszközök ezért csak a
csődközeli helyzetbe került vagy a valószínűsíthetően
fizetésképtelenné váló intézmények esetében lehetnek alkalmazhatóak, és csak
akkor, ha közérdekből szükséges a pénzügyi stabilitásra vonatkozó cél
teljesítése. Konkrétan a szanálási eszközöket abban az esetben kell alkalmazni,
ha az intézmény rendes fizetésképtelenségi eljárás útján nem számolható fel
anélkül, hogy ez destabilizálná a pénzügyi rendszert, és az intézkedésekre
szükség van a rendszerszintű jelentőséggel bíró funkciók gyors átruházásának
vagy fenntartásának biztosításához, illetve ha nincs ésszerű kilátás
magánforrásokra támaszkodó alternatív megoldás alkalmazására, beleértve a
meglévő részvényesek vagy harmadik fél által végrehajtott, az intézmény
életképességét teljes mértékben helyreállító tőkeemelést is.
(32)     A tulajdonjogokba való
beavatkozás nem lehet aránytalan. Az érintett részvényesek és hitelezők
következésképpen nem szenvedhetnek el nagyobb veszteséget annál, mint amely
akkor sújtotta volna őket, ha az intézményt a szanálást elrendelő
határozat elfogadásával egyidejűleg felszámolják. Abban az esetben, ha egy
szanálás alá vont intézmény eszközeinek csak egy részét ruházzák át
magánszektorbeli vásárlóra vagy hídbankra, a szanálás alá vont intézmény
fennmaradó részét rendes fizetésképtelenségi eljárás útján fel kell számolni.
Az intézmény felszámolási eljárása folyamán a meglévő részvényesek és
hitelezők védelme érdekében az e részvényesek és hitelezők számára a
követeléseik ellenértékeként kifizetett összeg nem lehet kevesebb, mint az a
becsült összeg, amelyhez akkor jutottak volna, ha az egész intézményt rendes
fizetésképtelenségi eljárás keretében számolják fel.
(33)     A részvényesek és
hitelezők arra vonatkozó jogának védelme érdekében, hogy a számukra
kifizetett összeg ne legyen kevesebb, mint az az összeg, amelyhez rendes
fizetésképtelenségi eljárás esetén jutottak volna, egyértelmű
kötelezettségeket kell megállapítani az intézmény eszközeinek és
kötelezettségeinek értékelése tekintetében, és elegendő időt kell
biztosítani arra, hogy megfelelő becslés készülhessen arról, milyen
elbánásban részesültek volna, ha az intézményt rendes fizetésképtelenségi
eljárás útján számolják fel. Biztosítani kell annak lehetőségét, hogy ez
az értékelés már a beavatkozás korai szakaszában elkezdődjön. A szanálás
megkezdése előtt fel kell becsülni az intézmény eszközeinek és
kötelezettségeinek értékét, valamint azt, hogy milyen elbánásban részesülnének
a részvényesek és hitelezők rendes fizetésképtelenségi eljárás esetén.
(34)     Fontos, hogy a veszteségeket
az intézmény csődbe jutásakor azonnal elszámolják. A csődközeli
helyzetbe került intézmények eszközei és kötelezettségei értékelésének a
szanálási eszközök alkalmazásának pillanatában fennálló piaci értéken kell
alapulnia, feltéve, hogy a piacok megfelelően működnek. Ha a piacok
működése teljesen rendellenes, az eszközök és kötelezettségek
megfelelően indokolt, hosszú távú gazdasági értékéről kell értékelést
végezni. Sürgős esetben lehetővé kell tenni, hogy a Testület a
csődközeli helyzetbe került intézmény eszközeit, illetve kötelezettségeit
gyors átmeneti értékeléssel mérje fel, amelyet a független értékelés
elkészültéig alkalmaznak.
(35)     A szanálási folyamat
objektivitásának és biztonságosságának megőrzése céljából meg kell
határozni, hogy a szanálás alá vont intézménnyel szemben fennálló, biztosíték
nélküli hitelezői követeléseket milyen sorrendben fogják leírni vagy
átalakítani. Annak érdekében, hogy mérséklődjön annak a kockázata, hogy a
hitelezők vesztesége nagyobb lesz, mint ha az intézményt a rendes
fizetésképtelenségi eljárás keretében felszámolták volna, a meghatározandó
sorrendet a rendes fizetésképtelenségi eljárás és a szanálás keretében
végrehajtott leírási vagy átalakítási eljárás során egyaránt alkalmazni kell.
Ez egyúttal az adósság beárazását is megkönnyítené.
(36)     A Bizottságnak az eset
körülményeit figyelembe véve meg kell határoznia a végrehajtandó szanálási
intézkedések keretét, továbbá lehetővé kell tenni számára, hogy a
szükséges összes szanálási eszközt felhasználásra kijelölhesse. Ezen a világos
és pontos kereten belül a Testületnek döntenie kell a szanálási rendszer
részleteiről. A vonatkozó szanálási eszközöknek magukban kell foglalniuk a
vagyonértékesítési, a hídbank-, a belső feltőkésítési és az
eszközelkülönítési eszközt, amelyekről a [ ] irányelv szintén rendelkezik.
A keretnek lehetővé kell tennie annak az értékelését is, hogy
teljesülnek-e a leírásra és a tőkeinstrumentumok átalakítására vonatkozó
feltételek.
(37)     A vagyonértékesítési eszköznek
lehetővé kell tennie, hogy az intézményt vagy az intézmény tevékenységeinek
egy részét a részvényesek hozzájárulása nélkül is értékesíthessék egy vagy több
vásárló részére.
(38)     Az eszközelkülönítési
eszköznek lehetővé kell tennie, hogy a hatóságok az alulteljesítő
vagy értékvesztett eszközöket egy különálló gazdasági egységhez helyezzék át. A
csődközeli helyzetbe került intézmény jogosulatlan versenyelőnyének
kiküszöbölése érdekében ez az eszköz kizárólag más eszközökkel együtt
alkalmazható.
(39)     Egy jól működő
szanálási rendszernek minimalizálnia kell a csődközeli helyzetbe került
intézmények szanálásának az adófizetők által viselt költségeit. Azt is
biztosítania kell, hogy akár a nagy, rendszerszintű jelentőségű
intézményeket is a pénzügyi stabilitás veszélyeztetése nélkül lehessen
szanálni. A belső feltőkésítési eszköz annak biztosítása által éri el
ezt a célt, hogy a szervezet részvényesei és hitelezői megfelelő
veszteségeket viselnek, valamint viselik a költségek megfelelő részét. E
célból a szanálási keretnek – kiegészítő lehetőségként, a többi
szanálási eszközzel összhangban – kötelező adósságleírási hatásköröket is
tartalmaznia kell, a Pénzügyi Stabilitási Tanács ajánlásának megfelelően.
(40)     Annak érdekében, hogy
különféle körülmények között is megfelelő szintű rugalmasság álljon
rendelkezésre a veszteségek hitelezők közötti elosztásához, indokolt, hogy
a belső feltőkésítési eszköz egyaránt alkalmazható legyen abban az
esetben, ha a cél a csődközeli helyzetbe került intézmény működő
vállalkozásként történő szanálása – amennyiben reális kilátás van arra,
hogy az intézmény életképessége helyreállítható –, és abban az esetben is,
amikor a rendszerszintű jelentőségű szolgáltatásokat hídbanknak
adják át, az intézmény többi része pedig beszünteti működését, és
felszámolásra kerül.
(41)     Ha a belső
feltőkésítési eszközt abból a célból alkalmazzák, hogy a csődközeli
helyzetbe került intézmény tőkehelyzetét helyreállítsák, így az intézmény
működő vállalkozásként tovább folytathatja tevékenységét, a
belső feltőkésítésen keresztül végrehajtott szanálást minden esetben
a vezetés leváltásának, az intézmény szerkezetátalakításának és tevékenysége
átszervezésének kell követnie, amelynek során kezelik a csődhöz
vezető okokat. A szerkezetátalakítást vállalati átszervezési terv
végrehajtásával kell megvalósítani.
(42)     A belső feltőkésítési
eszközt nem helyénvaló olyan követelésekre alkalmazni, amelyek fedezettek,
biztosítékkal ellátottak vagy más módon garantáltak. Annak biztosítása
érdekében azonban, hogy a belső feltőkésítési eszköz eredményesen
működjön és elérje a célját, lehetővé kell tenni, hogy a
csődközeli helyzetbe került intézmény biztosíték nélküli kötelezettségeire
a lehető legszélesebb körben alkalmazható legyen. Mindazonáltal indokolt
bizonyos típusú biztosíték nélküli kötelezettségeket kizárni a belső
feltőkésítési eszköz alkalmazási köréből. Közérdekből és az
eredményes szanálás érdekében ki kell zárni a belső feltőkésítési
eszköz alkalmazását a 94/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[15] alapján védett betétekre, a
csődközeli helyzetbe került intézmény alkalmazottai felé fennálló
kötelezettségekre, illetve azon kereskedelmi követelésekre, amelyek az
intézmény napi működéséhez szükséges árukra és szolgáltatásokra
vonatkoznak.
(43)     A belső
feltőkésítési eszköz alkalmazása nem terjedhet ki a betétbiztosítási
rendszer által garantált betétek tulajdonosaira. Ennek ellenére a
betétbiztosítási rendszer hozzájárul a szanálási folyamat finanszírozásához,
abban a mértékben, amilyenben a betéteseket kártalanította volna. A belső
feltőkésítési hatáskörök gyakorlása biztosítja, hogy a betétesek továbbra
is hozzáférjenek betéteikhez, ami a betétbiztosítási rendszerek létrehozásának
fő célja. Amennyiben nem írnák elő e rendszerek ilyen esetekben
történő bevonását, az tisztességtelen előnyt jelentene azon többi
hitelezővel szemben, akikre kiterjed a szanálási hatóság hatásköre.
(44)     Az állami támogatásra
vonatkozó szabályok értelmében a részvényesek és a hátrasorolt hitelezők
közötti tehermegosztás megvalósítása érdekében az egységes szanálási
mechanizmus e rendelkezés alkalmazásától kezdve analóg módon a belső
feltőkésítési eszközt is alkalmazhatná.
(45)     Annak elkerülése érdekében,
hogy az intézmények a belső feltőkésítési eszköz hatékonyságát
akadályozó módon strukturálják kötelezettségeiket, a Testület számára
lehetővé kell tenni, hogy előírja, hogy az intézményeknek minden
esetben rendelkezniük kell a szavatoló tőke, az alárendelt kölcsön és az
előresorolt kötelezettségek egy olyan – az intézmény teljes
kötelezettségeinek százalékában kifejezett – aggregált összegével, amely az 575/2013/EU
európai parlamenti és tanácsi rendelet[16],
valamint a 2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[17] alkalmazásában nem
minősül szavatoló tőkének.
(46)     A legmegfelelőbb
szanálási módszert az adott eset körülményeinek függvényében kell kiválasztani,
és ebből a célból biztosítani kell a [ ] irányelvben szereplő
valamennyi szanálási eszköz hozzáférhetőségét.
(47)     A [ ] irányelv a nemzeti
szanálási hatóságokra ruházta a tőkeinstrumentumok leírásának és
átalakításának hatáskörét, mivel a tőkeinstrumentumok leírásának és
átalakításának feltételei egybeeshetnek a szanálási feltételekkel, és ilyen
esetben fel kell mérni, hogy az érintett szervezet pénzügyi stabilitásának
helyreállításához elegendő-e csupán a tőkeinstrumentumok leírása és
átalakítása, vagy szanálási intézkedésre is szükség van. Általános szabályként
a szanálás összefüggésében fogják alkalmazni. A Bizottságnak ebben a funkcióban
is a nemzeti szanálási hatóságok helyébe kell lépnie, ezért lehetővé kell
számára tenni, hogy megállapítsa, teljesülnek-e a tőkeinstrumentumok
leírására és átalakítására vonatkozó feltételek, valamint a szanálás
feltételeinek teljesülése esetén dönthessen a szervezet szanálás alá vonásáról.
(48)     Valamennyi részt vevő
tagállamban biztosítani kell a szanálási intézkedés eredményességét és
egységességét. E célból a Testület számára – rendkívüli esetekben, és
amennyiben a nemzeti szanálási hatóság egyáltalán nem vagy nem megfelelően
alkalmazta a Testület határozatát – lehetővé kell tenni, hogy a szanálás
alá vont intézmény meghatározott jogait, eszközeit vagy kötelezettségeit más
személyre ruházza, vagy megkövetelje a hitelviszonyt megtestesítő olyan
értékpapírok átalakítását, amelyek meghatározott esetekben való átalakítását
szerződésben írják elő. A nemzeti szanálási hatóságok minden olyan
intézkedését ki kell zárni, amely korlátozza vagy befolyásolja a Testület
hatásköreinek gyakorlását vagy működését.
(49)     Az egységes szanálási
mechanizmus hatékonyságának fokozása érdekében a Testületnek minden körülmények
között szoros együttműködést kell folytatnia az Európai Bankhatósággal.
Adott esetben a Testületnek együtt kell működnie az Európai
Értékpapír-piaci Hatósággal, az Európai Biztosítás- és
Foglalkoztatóinyugdíj-hatósággal és az Európai Rendszerkockázati Testülettel,
továbbá a Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszeréhez tartozó más hatóságokkal.
A Testületnek ezenkívül szorosan együtt kell működnie az EKB-val és az
egységes felügyeleti mechanizmus keretében a hitelintézetek – különösen az EKB
összevont felügyelete alá tartozó csoportok – felügyeletét ellátó egyéb
hatóságokkal. A csődközeli helyzetbe került bankok szanálási folyamatának
hatékony kezelése céljából a Testületnek a szanálási folyamat minden
szakaszában együtt kell működnie a nemzeti szanálási hatóságokkal. Ez
utóbbi együttműködés nem csupán a Testület szanálási határozatainak
végrehajtásához, hanem bármilyen szanálási határozat elfogadását
megelőzően, a szanálási tervek készítése során vagy a korai
beavatkozás szakaszában is szükséges.
(50)     Mivel a részt vevő
tagállamok nemzeti szanálási hatóságait a szanálási határozatok meghozatala
tekintetében a Testület váltja fel, a Testületnek a szanálási funkciókat
illetően, a mechanizmusban részt nem vevő tagállamokkal folytatott
együttműködés céljából is e hatóságok helyébe kell lépnie. Nevezetesen a
Testületnek a részt vevő tagállamok valamennyi hatóságát képviselnie kell
a részt nem vevő tagállamok hatóságait is magukban foglaló szanálási
kollégiumokban.
(51)     Mivel számos intézmény nemcsak
az Unión belül, hanem nemzetközi szinten is tevékenykedik, egy hatékonyan
működő szanálási mechanizmusnak szükségszerűen a harmadik
országbeli illetékes hatóságokkal való együttműködés szabályait is
rögzítenie kell. A harmadik országbeli hatóságoknak a [ ] irányelv 88. cikke
szerinti jogi keretnek megfelelően kell segítséget nyújtani. E célból,
mivel a részt vevő tagállamokban a csődközeli helyzetbe került bankok
szanálását illetően egyedül a Testület rendelkezhet megfelelő
hatáskörökkel, a részt vevő tagállamok nemzeti hatóságai nevében kizárólag
a Testületet lehet felhatalmazni nem kötelező erejű
együttműködési megállapodások megkötésére e harmadik országbeli
hatóságokkal.
(52)     Feladatainak hatékony ellátása
érdekében a Testületnek megfelelő vizsgálati hatáskörökkel kell
rendelkeznie. Lehetővé kell tenni számára, hogy minden szükséges
információt közvetlenül vagy a nemzeti szanálási hatóságokon keresztül
beszerezhessen, és vizsgálatokat, illetve helyszíni ellenőrzéseket
végezhessen, adott esetben az illetékes nemzeti hatóságokkal
együttműködve. A szanálással összefüggésben a Testület helyszíni
vizsgálatokat végezhet annak érdekében, hogy hatékonyan ellenőrizze a
nemzeti hatóságok általi végrehajtást, valamint biztosítsa, hogy a Bizottság és
a Testület döntései teljesen pontos információkon alapulnak.
(53)     Annak biztosítása érdekében,
hogy a Testület minden szükséges információhoz hozzáférjen, az alkalmazottak
nem hivatkozhatnak szakmai titoktartási szabályokra a Testületnek történő
információszolgáltatás elkerülése céljából.
(54)     Az egységes szanálási
mechanizmus keretében elfogadott határozatok tiszteletben tartásának
biztosítása érdekében kötelezettségszegés esetén arányos és visszatartó
erejű szankciókat kell alkalmazni. A Testület számára lehetővé kell
tenni, hogy a nemzeti szanálási hatóságokat arra utasítsa, hogy pénzbírságokat
vagy kényszerítő bírságokat szabjanak ki azokra a vállalkozásokra, amelyek
nem tesznek eleget a Testület határozataiban előírt kötelezettségeiknek. A
következetes, hatékony és eredményes végrehajtási gyakorlatok biztosítása
érdekében a Testület számára lehetővé kell tenni, hogy iránymutatásokat
címezzen a nemzeti szanálási hatóságoknak a bírságok és kényszerítő
bírságok alkalmazásáról.
(55)     Amennyiben a nemzeti szanálási
hatóság azáltal, hogy nem él a Testület utasításának végrehajtása érdekében a
nemzeti jog által ráruházott hatáskörökkel, megsérti az egységes szanálási
mechanizmus szabályait, az adott tagállam az ítélkezési gyakorlattal
összhangban kötelezhető az egyének – köztük adott esetben a szanálás alá
vont szervezet vagy csoport –, illetve bármely tagállam ilyen szervezete vagy
csoportja valamely részének hitelezője számára okozott kár megtérítésére.
(56)     Megfelelő szabályokat
kell meghatározni a Testület költségvetésének kezelése, a költségvetés
előkészítése, a költségvetés kialakítására és végrehajtására vonatkozó
eljárást tisztázó belső szabályok elfogadása, valamint a számlák
belső és külső ellenőrzése tekintetében.
(57)     Bizonyos körülmények
fennállása esetén az alkalmazott szanálási eszközök hatékonysága annak
függvénye, hogy rendelkezésre áll-e rövid távú finanszírozás az intézmény vagy
hídbank számára, nyújtanak-e garanciát a potenciális vásárlóknak, illetve
biztosítanak-e tőkét a hídbanknak. Ebből adódóan fontos létrehozni
egy alapot az állami pénzeszközök ilyen célú felhasználásának elkerülése
érdekében.
(58)     Biztosítani kell, hogy az Alap
a csődközeli helyzetbe került intézmények szanálása céljából teljes
mértékben hozzáférhető legyen. Az Alap ezért semmilyen más célra, csakis a
szanálási eszközök és hatáskörök hatékony végrehajtása érdekében vehető
igénybe. Ezenkívül kizárólag a vonatkozó szanálási célokkal és elvekkel
összhangban vehető igénybe. Ennek megfelelően a Testületnek
biztosítania kell, hogy a szanálási eszközök alkalmazása kapcsán keletkezett
minden veszteséget, költséget vagy egyéb kiadást elsősorban a szanálás alá
vont intézmény részvényesei és hitelezői viseljék. Az Alapot csak a
részvényesek és hitelezők forrásainak kimerülése után terhelhetik a szanálási
eszközök alkalmazása kapcsán keletkezett veszteségek, költségek vagy egyéb
kiadások.
(59)     Általános szabályként az
intézmények szanálása előtt és attól függetlenül is a pénzügyi ágazattól
kell hozzájárulásokat beszedni. Amikor az előzetes pénzeszközök nem
elégségesek a veszteségek vagy az Alap igénybevétele során felmerülő
költségek fedezésére, a további költség vagy veszteség viselésére
kiegészítő hozzájárulásokat kell beszedni. Az Alap számára ezenkívül
lehetőséget kell biztosítani a kölcsönfelvételre vagy más formájú pénzügyi
támogatás igénybevételére pénzügyi intézményektől vagy egyéb harmadik
felektől, amennyiben a rendelkezésre álló pénzeszközök nem fedezik a
veszteségeket, költségeket vagy az Alap igénybevétele során felmerülő
egyéb költségeket, és a rendkívüli utólagos hozzájárulások nem állnak azonnal
rendelkezésre.
(60)     A kritikus tömeg elérése és
azon prociklikus hatások kiküszöbölése érdekében, amelyek akkor jelentkeznének,
ha egy rendszerszintű válság során az Alap kizárólag utólagos
hozzájárulásokra támaszkodhatna, elengedhetetlen, hogy az Alap előzetesen
rendelkezésre álló pénzügyi eszközei elérjenek egy bizonyos célszintet.
(61)     Megfelelő időkeretet
kell meghatározni az Alap finanszírozási célszintjének elérésére. A Testület
számára azonban lehetővé kell tenni, hogy az Alap által folyósított
jelentős összegekre való tekintettel módosítsa a hozzájárulási
időszakot.
(62)     Amennyiben a részt vevő
tagállamok már kialakítottak nemzeti szanálásfinanszírozási megoldásokat,
lehetővé kell tenni számukra annak előírását, hogy a nemzeti
szanálásfinanszírozási megoldások az intézményektől korábban előzetes
hozzájárulásként beszedett, saját finanszírozási eszközeiket használják, így
kompenzálva az intézményeket az Alapnak fizetendő előzetes hozzájárulásokért.
Ez a jóvátétel nem érintheti a 94/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[18] szerinti tagállami
kötelezettségeket.
(63)     A hozzájárulások méltányos
kiszámítása és az alacsonyabb kockázatot jelentő modell szerinti
működés ösztönzése érdekében az Alaphoz történő hozzájárulásoknak
figyelembe kell venniük a hitelintézetek által viselt kockázatok mértékét.
(64)     A szanálási költségeknek a
betétbiztosítási rendszerek és az Alap közötti megfelelő elosztásának
biztosítása érdekében a betétbiztosítási rendszer, amelyhez a szanálás alá vont
intézmény tartozik, a biztosított betétek erejéig felelőssé tehető
azért a veszteségért, amelyet abban az esetben kellett volna viselnie, ha az
intézményt rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében felszámolják.
(65)     Az Alapban levő összegek
értékének védelme céljából ezeket az összegeket kellően biztonságos,
diverzifikált és likvid eszközökbe kell befektetni.
(66)     A Bizottságot fel kell
hatalmazni arra, hogy az EUMSZ 290. cikknek megfelelően felhatalmazáson
alapuló jogi aktusokat fogadjon el a következők meghatározása céljából: az
Alapnak fizetett hozzájárulások típusa és az ezekből támogatható esetek; a
hozzájárulások számításának és befizetésének módja; a hozzájárulások teljes
mértékű és időben történő befizetésének biztosításához szükséges
nyilvántartási, számviteli, beszámolási és egyéb szabályok; azon intézmények
hozzájárulási rendszere, amelyek működése az Alap célszintjének elérését
követően engedélyezett; a hozzájárulások időbeni kiterjesztésének
feltételei; a hozzájárulás-fizetés lehetséges előrehozatalának
követelményei; az éves hozzájárulások megállapításának feltételei; azon
körülmények és szabályok meghatározására vonatkozó intézkedések, amelyek
teljesülése esetén egy intézmény részlegesen vagy teljesen mentesülhet az utólagos
hozzájárulások alól.
(67)     A Testület által végzett munka
bizalmas jellegének megőrzése érdekében a Testület tagjaira és
alkalmazottaira – köztük a szanálási feladatok végrehajtása céljából a részt
vevő tagállamokkal kicserélt vagy az ilyen tagállamok által kirendelt
alkalmazottakra – feladataik megszűnése után is szakmai titoktartási
kötelezettségnek kell vonatkoznia. A ráruházott feladatok elvégzése céljából a
Testületet fel kell hatalmazni, hogy bizonyos feltételek mellett információt
cseréljen a nemzeti vagy uniós hatóságokkal és testületekkel.
(68)     Annak biztosítása érdekében,
hogy a Testület képviselettel rendelkezzen a Pénzügyi Felügyeletek Európai
Rendszerében, az 1093/2010/EU rendeletet úgy kell módosítani, hogy a
hatáskörrel rendelkező hatóságok rendeletben meghatározott fogalma a
Testületre is kiterjedjen. A Testület és az 1093/2010/EU rendelet szerinti,
hatáskörrel rendelkező hatóságok ilyen asszimilációja összhangban van az
EBH azon feladataival, amelyeket a helyreállítási és szanálási tervek kidolgozásához
és koordinálásához való hozzájárulása és az ezekben való aktív részvétele,
valamint a csődközeli helyzetbe került intézmények és különösen a több
országban tevékenykedő csoportok szanálásának elősegítése
tekintetében az 1093/2010/EU rendelet 25. cikke megállapít.
(69)     A Testület teljes körű
működéséig a Bizottságnak kell felelnie a kezdeti műveletekért,
köztük az adminisztratív kiadások fedezéséhez szükséges hozzájárulások
beszedéséért és a Testület részéről az összes szükséges kifizetést
engedélyező ideiglenes ügyvezető igazgató kinevezéséért.
(70)     Ez a rendelet tiszteletben
tartja az alapvető jogokat és betartja az Európai Unió Alapjogi
Chartájában elismert elveket, nevezetesen a tulajdonhoz, a személyes adatok
védelméhez, a vállalkozás szabadságához, a hatékony jogorvoslathoz és a
tisztességes eljáráshoz való jogot; e rendeletet ezen jogokkal és elvekkel
összhangban kell végrehajtani.
(71)     Mivel e rendelet céljait,
nevezetesen a hitelintézetek szanálásának hatékony és eredményes egységes
európai keretének létrehozását, valamint a szanálásra vonatkozó szabályok
következetes alkalmazását tagállami szinten nem lehet kielégítően
megvalósítani, és ezért az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió
intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében
foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt
arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e célok
eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. RÉSZ
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet egységes szabályokat és egységes
eljárást ír elő a 2. cikkben említett, a 4. cikkben említett részt
vevő tagállamokban letelepedett szervezetek szanálására vonatkozóan.
Ezeket az egységes szabályokat és az egységes
eljárást a Bizottság a Testülettel és a részt vevő tagállamok szanálási
hatóságaival együtt alkalmazza az e rendelet által létrehozott egységes
szanálási mechanizmus keretében. Az egységes szanálási mechanizmust egy
egységes bankszanálási alap támogatja (a továbbiakban: az Alap).
2. cikk
Hatály
Ez a rendelet a következő szervezetekre
alkalmazandó:
(a)
a részt vevő tagállamokban székhellyel
rendelkező hitelintézetek;
(b)
a valamelyik részt vevő tagállamban
székhellyel rendelkező anyavállalatok, beleértve a pénzügyi
holdingtársaságokat és a vegyes pénzügyi holdingtársaságokat, amennyiben az
Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó
politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról szóló [
]/EU tanácsi rendelet 4. cikke (1) bekezdésének i) pontjával összhangban az EKB
által végrehajtott összevont alapú felügyelet alá tartoznak;
(c)
a részt vevő tagállamokban székhellyel
rendelkező befektetési vállalkozások és pénzügyi vállalkozások, amennyiben
az anyavállalatra vonatkozóan az EKB által a(z) [ ]/EU tanácsi rendelet 4.
cikke (1) bekezdésének i) pontjával összhangban végrehajtott összevont alapú
felügyelet alá tartoznak.
3. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában a(z) [ ] irányelv 2.
cikkében és a 2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi
irányelv[19]
3. cikkében meghatározott fogalmak alkalmazandók. Emellett a következő
fogalommeghatározások alkalmazandók:
(1)
„illetékes nemzeti hatóság”: a(z) [ ]/EU tanácsi
rendelet 2. cikkének 2. pontjában meghatározott illetékes nemzeti hatóságok;
(2)
„nemzeti szanálási hatóság”: valamely tagállam
által a(z) [ ] irányelv 3. cikkével összhangban kijelölt hatóság;
(3)
„szanálási intézkedés”: valamely szanálási eszköz
alkalmazása egy a 2. cikkben említett intézményre vagy szervezetre, vagy vele
kapcsolatban egy vagy több szanálási hatáskör gyakorlása;
(4)
„biztosított betétek”: a 94/19/EK irányelvvel
összhangban nemzeti jog szerint, betétbiztosítási rendszer keretében garantált
betétek, a 94/19/EK irányelv 7. cikkében meghatározott szintig;
(5)
„leírható, illetve átalakítható betétek”: a 94/19/EK
irányelv 1. cikkében meghatározott olyan betétek, amelyek az említett irányelv
2. cikke szerint nincsenek kizárva a védelemből, tekintet nélkül azok
összegére;
(6)
„csoportszintű szanálási hatóság”: azon részt
vevő tagállam nemzeti szanálási hatósága, amelyben az összevont felügyelet
alá tartozó intézmény vagy anyavállalat székhellyel rendelkezik;
(7)
„hitelintézet”: az 575/2013/EU rendelet[20] 4. cikke (1) bekezdésének
1. pontjában meghatározott hitelintézet;
(8)
„befektetési vállalkozás”: az 575/2013/EU rendelet
4. cikke (1) bekezdésének 2. pontjában meghatározott, az említett rendelet 9.
cikkében megállapított indulótőke-követelmény hatálya alá tartozó
befektetési vállalkozás;
(9)
„pénzügyi vállalkozás”: az 575/2013/EU rendelet
4. cikke (1) bekezdésének 26. pontjában meghatározott pénzügyi
vállalkozás;
(10)
„anyavállalat”: az 575/2013/EU rendelet 4. cikke
(1) bekezdésének 15. pontjában meghatározott anyavállalat, beleértve az
intézményt, a pénzügyi holdingtársaságot, illetve a vegyes pénzügyi
holdingtársaságot;
(11)
„szanálás alá vont intézmény”: a 2. cikkben
említett szervezet, amely tekintetében szanálási intézkedést hoztak;
(12)
„intézmény”: a 2. cikk c) pontjával összhangban
összevont felügyelet alá tartozó hitelintézet vagy befektetési vállalkozás;
(13)
„csoport”: olyan anyavállalat és leányvállalatai,
amelyek a 2. cikkben említett szervezetek;
(14)
„leányvállalat”: az 575/2013/EU rendelet 4. cikke
(1) bekezdésének 16. pontjában meghatározott leányvállalat;
(15)
„vagyonértékesítési eszköz”: a szanálási
feltételeknek megfelelő intézmény tulajdonviszonyt megtestesítő
instrumentumainak, eszközeinek, jogainak és kötelezettségeinek olyan vásárlóhoz
transzferálása, amely nem hídbank;
(16)
„hídbankeszköz”: a szanálási feltételeknek
megfelelő intézmény eszközeinek, jogainak és kötelezettségeinek hídbankhoz
való transzferálása;
(17)
„eszközelkülönítési eszköz”: a szanálási
feltételeknek megfelelő intézmény eszközeinek, jogainak és
kötelezettségeinek egy vagyonkezelő szervezethez való transzferálása;
(18)
„belső feltőkésítési eszköz”: a szanálási
feltételeknek megfelelő intézmény kötelezettségeire vonatkozó leírási és
átalakítási hatáskörök;
(19)
„rendelkezésre álló pénzügyi eszközök”: az Alap
számára a 74. cikkben felsorolt célokra rendelkezésre álló készpénz, betétek,
eszközök és visszavonhatatlan fizetési kötelezettségek;
(20)
„az Alap célszintje”: a rendelkezésre álló pénzügyi
eszközök 68. cikk alapján elérendő összege.
4. cikk
Részt vevő tagállamok
A részt vevő tagállam olyan tagállam,
amelynek pénzneme az euró, vagy olyan tagállam, amelynek pénzneme nem az euró,
de a(z) [ ]/EU tanácsi rendelet 7. cikkével összhangban szoros
együttműködést alakított ki.
5. cikk
Kapcsolat a(z) [ ] irányelvvel és az alkalmazandó nemzeti joggal
(1)
Ha e rendelet alapján a Bizottság vagy a Testület
olyan feladatokat vagy hatásköröket gyakorol, amelyeket a(z) [ ] irányelv
szerint egy részt vevő tagállam nemzeti szanálási hatóságának kell
gyakorolnia, akkor e rendelet és a(z) [ ] irányelv alkalmazása céljából a
Testületet kell az illetékes nemzeti szanálási hatóságnak, vagy határon átnyúló
csoportszintű szanálás esetén az illetékes csoportszintű nemzeti
szanálási hatóságnak tekinteni.
(2)
A Testület, amikor nemzeti szanálási hatóságként
lép fel, adott esetben a Bizottság engedélyével jár el.
(3)
E rendelet rendelkezéseire figyelemmel, a részt
vevő tagállam nemzeti szanálási hatóságai a nemzeti jog vonatkozó, a(z) [
] irányelv által harmonizált rendelkezései alapján és azoknak megfelelően
járnak el.
6. cikk
Általános elvek
(1)
A Testület, a Bizottság vagy a nemzeti szanálási
hatóságok egyetlen intézkedése, javaslata vagy politikája sem lehet
megkülönböztető a 2. cikkben említett szervezetekkel, a betétesekkel,
befektetőkkel vagy az Unióban székhellyel rendelkező egyéb
hitelezőkkel szemben nemzeti hovatartozásuk vagy tevékenységük helye
alapján.
(2)
Olyan döntés vagy intézkedés meghozatalakor,
amelynek egynél több részt vevő tagállamban lehet hatása, és különösen a
kettő vagy több részt vevő tagállamban székhellyel rendelkező
csoportokat érintő döntések meghozatalakor a Bizottság kellően figyelembe
veszi az összes következő tényezőt:
a)      azoknak a részt vevő tagállamoknak
az érdekeit, amelyekben valamely csoport működik, és különösen azt, hogy
az egyes döntések, intézkedések vagy az intézkedések elmaradása milyen hatással
lehet ezeknek a tagállamoknak a pénzügyi stabilitására, gazdaságára,
betétbiztosítási rendszerére vagy befektetővédelmi rendszerére;
b)      azt, hogy a különböző érintett
tagállamok érdekeinek kiegyensúlyozására kell törekedni és el kell kerülni,
hogy valamely részt vevő tagállam érdekei méltánytalanul sérüljenek vagy
indokolatlanul előtérbe kerüljenek;
c)      azt, hogy el kell kerülni azon csoport
többi részére gyakorolt negatív hatást, amelynek a szanálás alatt álló, 2.
cikkben említett szervezet a tagja;
d)      azt, hogy el kell kerülni a 2. cikkben
említett szervezetek hitelezőire háruló költségek aránytalan
megnövekedését, amennyiben ez nagyobb lenne annál a költségnél, amely akkor
hárul rájuk, ha szanálásukra rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében
került volna sor;
e)      az EUMSZ 107. cikke alapján meghozandó és
a 16. cikk (10) bekezdésében említett döntéseket.
(3)
A Bizottság az egyes esetek természetének és
körülményeinek megfelelően egyensúlyt teremt a (2) bekezdésben említett
tényezők és a 12. cikkben említett szanálási célkitűzések között.
(4)
A Testület vagy a Bizottság egyetlen döntése sem
írhatja elő a tagállamok számára rendkívüli állami pénzügyi támogatást
biztosítását.
II. RÉSZ
KÜLÖNÖS RENDELKEZÉSEK
I. CÍM
Az egységes szanálási mechanizmuson
belüli funkciók és eljárási szabályok
1. fejezet
Szanálási
tervezés
7. cikk
Szanálási tervek
(1)
A Testület a 2. cikkben említett szervezetekre és a
csoportokra vonatkozó szanálási terveket készít.
(2)
Az (1) bekezdés alkalmazásában a nemzeti szanálási
hatóságok e cím 5. fejezetének sérelme nélkül továbbítanak a Testületnek
minden, a szanálási tervek elkészítéséhez és végrehajtásához szükséges
információt, amelyhez a(z) [ ] irányelv 10. cikkének és 12. cikke (1)
bekezdésének megfelelőn hozzájutottak.
(3)
A szanálási terv opciókat határoz meg az ebben a
rendeletben említett szanálási eszközöknek és szanálási hatásköröknek a 2.
cikkben említett szervezetekre való alkalmazására vonatkozóan.
(4)
A szanálási terv tartalmazza a Bizottság és a
Testület által akkor meghozható szanálási intézkedéseket, ha valamely a 2.
cikkben említett szervezet vagy egy csoport teljesíti a szanálási feltételeket.
A szanálási terv készítése során több lehetséges forgatókönyvet figyelembe kell
venni, ideértve azt az esetet, hogy a csődesemény elszigetelt, egyedi
okokra visszavezethető lehet, vagy azt, hogy szélesebb körű pénzügyi
instabilitás vagy rendszerszintű események idején következik be. A
szanálási terv nem feltételezheti rendkívüli állami pénzügyi támogatás
igénybevételét az e rendelet szerint létrehozott Alap igénybevételén túl.
(5)
Az egyes szervezetek szanálási terveinek
tartalmazniuk kell az összes következő elemet:
a)      a terv kulcsfontosságú elemeinek
összefoglalása;
b)      a szanálási terv legutóbbi módosítása óta
az intézmény tekintetében bekövetkezett érdemi változások összefoglalása;
c)      annak bemutatása, hogy a kritikus
funkciók és a fő üzletágak hogyan különíthetők el a szükséges
mértékben jogilag és gazdaságilag más funkcióktól annak érdekében, hogy az
intézmény csődje esetén a folytonosság biztosítható legyen;
d)      becsült időkeret a terv minden egyes
lényegi vonatkozásának megvalósítása tekintetében;
e)      a szanálhatóság 8. cikk szerinti
értékelésének részletes leírása;
f)       a 8. cikk szerint elvégzett értékelés
során feltárt szanálhatósági akadályok kezelésére, illetve kiküszöbölésére a 8.
cikk (5) bekezdése szerint előírt intézkedések leírása;
g)      az intézmény kritikus funkciói, fő
üzletágai és eszközei értékének és értékesíthetőségének meghatározására
irányuló eljárások leírása;
h)      azon intézkedések részletes leírása,
amelyek biztosítják, hogy a 8. cikk szerint előírt információk
naprakészek, és mindenkor a szanálási hatóságok rendelkezésére állnak;
i)       a szanálási hatóság arra vonatkozó
ismertetése, hogy hogyan finanszírozhatók a szanálási opciók rendkívüli állami
pénzügyi támogatás bevonása nélkül;
j)       a különböző lehetséges
forgatókönyveknek megfelelően alkalmazható különféle szanálási stratégiák
részletes leírása;
k)      a kritikus jellegű kölcsönös
függőségi kapcsolatok bemutatása;
l)       a terv által a csoport más intézményeire
gyakorolt hatás elemzése;
m)     a kifizetésekhez, elszámolási
szolgáltatásokhoz és egyéb infrastruktúrákhoz történő hozzáférés
folytonosságát biztosító lehetőségek leírása;
n)      a médiával és az állampolgárokkal
folytatandó kommunikációt bemutató terv;
o)      a szavatolótőkére és a leírható,
illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó, a 10. cikkben megállapított
minimumkövetelmények, és adott esetben azok teljesítésének határideje;
p)      adott esetben a szavatolótőkére és a
belső feltőkésítésbe szerződéses kikötés alapján bevonható
instrumentumokra vonatkozó, a 10. cikkben megállapított minimumkövetelmények,
és adott esetben azok teljesítésének határideje;
q)      az intézmény működési eljárásainak
folyamatos fenntartását szolgáló lényeges műveletek és rendszerek
bemutatása;
r)       a terv végrehajtásának a munkavállalókra
gyakorolt hatása, beleértve a velejáró költségek felmérését.
(6)
A csoportszanálási tervek tartalmazzák a csoport
egészének a szanálására vonatkozó tervet és meghatározzák a csoport részét
képező anyavállalatok és leányvállalatok szanálására vonatkozó
intézkedéseket.
(7)
A Testület a felügyeleti szervvel vagy az összevont
felügyeletet ellátó szervvel, valamint a szervezetek székhelye szerinti részt
vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságaival együttműködve készíti
el a szanálási terveket.
(8)
A Testület előírhatja a nemzeti szanálási
hatóságok számára, hogy készítsék el a szanálási tervek előzetes
tervezetét, a csoportszintű szanálási hatóság számára pedig, hogy készítse
el a csoportszanálási terv előzetes tervezetét.
(9)
A szanálási tervek felülvizsgálatát és adott
esetben naprakésszé tételét legalább évente el kell végezni, továbbá az
intézmény jogi vagy szervezeti felépítésével, tevékenységével vagy pénzügyi
helyzetével kapcsolatos minden olyan változás után, amely jelentős
hatással lehet a tervre vagy szükségessé teheti annak módosítását.
8. cikk
A szanálhatóság értékelése
(1)
A 7. cikknek megfelelő szanálási tervek
készítésekor a Testület – az illetékes hatósággal, többek között az EKB-val,
valamint azon részt nem vevő tagállamok szanálási hatóságaival való
konzultációt követően, amelyek területén jelentős fióktelepek
találhatók és amennyiben az a jelentős fióktelep szempontjából releváns –
értékeli, hogy az intézmények és csoportok milyen mértékben szanálhatók
anélkül, hogy feltételeznék a 64. cikk szerint létrehozott Alap mellett
rendkívüli állami pénzügyi támogatás igénybevételét.
(2)
A 2. cikkben említett szervezetekre vonatkozó
szanálási terv készítésekor a Testület értékeli, hogy egy adott szervezet
milyen mértékben szanálható e rendelettel összhangban. Valamely szervezet akkor
minősül szanálhatónak, ha a szanálási hatóság számára megvalósítható és
hiteles a rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő felszámolása
vagy – a különböző szanálási mechanizmusoknak és hatásköröknek az
szervezetre történő alkalmazása révén – a szanálása, anélkül, hogy ez
jelentős negatív következményekkel járna azon tagállam pénzügyi
rendszereire nézve, ahol az adott szervezet található, illetve más tagállamok
vagy az Unió pénzügyi rendszereire nézve, beleértve a szélesebb körű
pénzügyi instabilitás körülményeit vagy a rendszerszintű eseményeket is,
szem előtt tartva a szervezet által ellátott kritikus funkciók folytonosságának
a biztosítását.
(3)
A csoportokra vonatkozó szanálási tervek
készítésekor a Testület értékeli, hogy a csoportok milyen mértékben szanálhatók
e rendelettel összhangban. Valamely csoport akkor minősül szanálhatónak,
ha a szanálási hatóságok számára megvalósítható és hiteles a csoportba tartozó
vállalkozásoknak a rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő
felszámolása vagy – a szanálási mechanizmusoknak és hatásköröknek a csoportba
tartozó vállalkozásokra történő alkalmazása révén – a csoportba tartozó
vállalkozások szanálása, anélkül, hogy ez jelentős negatív
következményekkel járna azon tagállamok pénzügyi rendszereire nézve, ahol a
csoportba tartozó vállalkozások találhatók, illetve más tagállamok vagy az Unió
pénzügyi rendszereire nézve, beleértve a szélesebb körű pénzügyi
instabilitás körülményeit vagy a rendszerszintű eseményeket is, szem
előtt tartva az említett vállalkozások által ellátott kritikus funkciók
folytonosságának a biztosítását vagy azáltal, hogy ezek rövid időn belül
könnyen leválaszthatók, vagy más módon.
(4)
Az értékelés céljából a Testület megvizsgálja
legalább a(z) [ ] irányelv mellékletének C. szakaszában meghatározott témákat.
(5)
Ha egy szervezet vagy csoport szanálhatóságának a
(2) és (3) bekezdés szerint elvégzett értékelését követően a Testület – az
illetékes hatósággal, többek között az EKB-val folytatott konzultáció után –
megállapítja, hogy jelentős potenciális akadályai vannak az adott
szervezet vagy csoport szanálhatóságának, a Testület az illetékes hatóságokkal
konzultálva az intézménynek vagy az anyavállalatnak címzett jelentést készít,
amelyben elemzi a szanálási mechanizmusok eredményes alkalmazása és a szanálási
hatáskörök gyakorlása előtt álló jelentős akadályokat. A jelentésben
olyan intézkedésekre vonatkozó ajánlásoknak is szerepelniük kell, amelyek a
Testület véleménye szerint szükségesek vagy megfelelőek a szóban forgó
akadályok (8) bekezdéssel összhangban történő kiküszöböléséhez.
(6)
A jelentést továbbítani kell az érintett
szervezetnek vagy anyavállalatnak, az illetékes hatóságoknak és azon részt nem
vevő tagállamok szanálási hatóságainak, amelyekben jelentős
fióktelepek találhatók. A jelentést alá kell támasztani a szóban forgó
értékelés vagy megállapítás indokaival, és fel kell tüntetni, hogy az értékelés
vagy megállapítás hogyan felel meg a 6. cikkben meghatározott arányos
alkalmazás követelményének.
(7)
A jelentés kézhezvételét követő négy hónapon
belül a szervezet vagy az anyavállalat előterjesztheti észrevételeit, és
olyan alternatív intézkedéseket javasolhat a Testületnek, amelyek orvosolhatnák
a jelentésben feltárt akadályokat. A Testület tájékoztatja a szervezet vagy
anyavállalat által javasolt intézkedésekről az illetékes hatóságokat és
azon részt nem vevő tagállamok szanálási hatóságait, amelyekben
jelentős fióktelepek találhatók.
(8)
Ha az érintett szervezet vagy anyavállalat által
javasolt intézkedések nem küszöbölik ki hatékonyan a szanálhatóság akadályait,
a Testület – az illetékes hatósággal, és adott esetben a makroprudenciális
hatósággal való konzultációt követően – határozatot hoz, amelyben
kijelenti, hogy a javasolt intézkedések nem küszöbölik ki hatékonyan a
szanálhatóság akadályait, és utasítja a nemzeti szanálási hatóságokat, hogy
írják elő az intézmény, az anyavállalat vagy az érintett csoport valamely
leányvállalata számára a (9) bekezdésben felsorolt bármely intézkedés
meghozatalát a következő kritériumok alapján:
a)      az intézkedés mennyire hatékony a
szanálhatóság akadályainak kiküszöbölésében;
b)      el kell kerülni a részt vevő
tagállamokban a pénzügyi stabilitásra gyakorolt negatív hatást;
c)      el kell kerülni az érintett intézményre
vagy csoportra gyakorolt olyan hatást, amely a szanálhatóság akadályának
kiküszöböléséhez szükséges mértéket meghaladja, vagy aránytalan.
(9)
A (8) bekezdés alkalmazásában a Testület a
következő intézkedések bármelyikének meghozatalára utasítja a nemzeti
szanálási hatóságokat:
a)      a kritikus funkciók ellátására vonatkozó
(csoporton belüli vagy harmadik felekkel kötött) szolgáltatási szerződések
kidolgozásának előírása a szervezet számára;
b)      az egyéni és összesített kitettségek
felső határának előírása a szervezet számára;
c)      a szanálási célok szempontjából fontos
konkrét vagy általános tájékoztatási követelmények előírása;
d)      egyes eszközök elidegenítésének
előírása a szervezet számára;
e)      bizonyos jelenlegi vagy tervezett
tevékenységek korlátozásának vagy beszüntetésének előírása a szervezet
számára;
f)       új vagy meglévő üzletágak
fejlesztésének, illetve új vagy meglévő termékek értékesítésének a
korlátozása vagy megakadályozása;
g)      a szervezet, illetve a közvetlenül vagy
közvetve a meghatározó befolyása alatt álló, csoporthoz tartozó bármely
vállalkozás jogi vagy működési struktúráinak összetettségét csökkentő
változtatások előírása annak érdekében, hogy a szanálási mechanizmusok
alkalmazása révén a kritikus funkciók jogi és működési szempontból
elkülöníthetők legyenek más funkcióktól;
h)      annak előírása valamely szervezet
számára, hogy hozzon létre tagállami pénzügyi holdingtársaság anyavállalatot
vagy uniós szintű pénzügyi holdingtársaság anyavállalatot;
i)       annak előírása valamely szervezet
számára, hogy a 10. cikk követelményeinek teljesítése érdekében bocsásson ki
leírható, illetve átalakítható kötelezettségeket;
j)       annak előírása valamely szervezet
számára, hogy kísérelje meg újratárgyalni az általa kibocsátott, leírható,
illetve átalakítható kötelezettségeket, egyéb alapvető
tőkeinstrumentumokat vagy járulékos tőkeinstrumentumokat annak
biztosítása érdekében, hogy amennyiben a Bizottság az érintett kötelezettség
vagy eszköz leírása vagy átalakítása mellett dönt, ezt a döntést a
kötelezettségre vagy eszközre vonatkozó joghatóság joga alapján lehessen
érvényesíteni.
(10)
A nemzeti szanálási hatóságok a 26. cikknek
megfelelően végrehajtják a Testület utasításait.
9. cikk
Egyszerűsített kötelezettségek és mentesítések
(1)
A Testület saját kezdeményezésére vagy valamely
nemzeti szanálási hatóság javaslata alapján egyszerűsített
kötelezettségeket alkalmazhat a 7. cikkben említett szanálási tervek
készítésével kapcsolatban, vagy mentesíthet az említett tervek elkészítésének
kötelezettsége alól.
(2)
A nemzeti szanálási hatóságok konkrét intézmények
vagy csoportok esetében javasolhatják a Testület számára egyszerűsített
kötelezettségek alkalmazását vagy a szanálási terv készítésének kötelezettsége
alóli mentesítést. Ezt a javaslatot meg kell indokolni és a vonatkozó összes
dokumentációval alá kell támasztani.
(3)
A Testület értékeli az érintett intézményeket vagy
csoportot, amikor az (1) bekezdés szerinti javaslatot kap vagy amikor saját
kezdeményezésére jár el. Az értékelést arra az esetleges hatásra tekintettel
kell elvégezni, amelyet az adott intézmény vagy csoport csődje az
intézmény vagy csoport tevékenységének jellegéből, méretéből vagy más
intézményekkel vagy a pénzügyi rendszer egészével való összekapcsoltságából
kifolyólag a pénzügyi piacokra, más intézményekre és finanszírozási
feltételekre gyakorolhat.
(4)
A Testület a mentesítés megadásától számítva
legalább évente, illetve az érintett intézmény vagy csoport jogi, szervezeti
felépítésében, tevékenységében vagy pénzügyi helyzetében bekövetkező
változást követően megvizsgálja, hogy továbbra is célszerű-e
alkalmazni a mentesítéseket. A Testület nem adhat mentesítést egy intézménynek
olyan esetekben, ha az intézménynek egy vagy több leányvállalata vagy jelentős
fióktelepe van más tagállamban vagy harmadik országban.
A Testület nem alkalmazza tovább az
egyszerűsített kötelezettségeket és nem ad tovább mentességet a szanálási
tervek készítésének kötelezettsége alól, ha az ezeket indokoló bármely
körülmény már nem áll fenn.
Ha az egyszerűsített kötelezettség
alkalmazására vagy a mentesség megadására az (1) bekezdésnek megfelelően
javaslatot tevő nemzeti szanálási hatóság úgy véli, hogy vissza kell vonni
az egyszerűsített kötelezettség alkalmazására vagy a mentesség megadására
vonatkozó határozatot, e célból javaslatot terjeszt a Testület elé. Ebben az
esetben a Testület a (3) bekezdésben meghatározott elemek fényében a nemzeti
szanálási hatóság által a visszavonásra vonatkozóan benyújtott indokolás teljes
körű figyelembevételével hoz határozatot a javasolt visszavonásról.
(5)
A Testület a (3) és (4) bekezdésnek
megfelelően mentesítést adhat a szanálási tervek készítésének
kötelezettsége alól olyan intézményeknek, amelyek egy központi szerv kapcsolt
vállalkozásai, a 2013/36/EU irányelv 21. cikkében említettek szerint, és a
2013/36/EU irányelv 2. cikke (5) bekezdésének megfelelően teljes egészében
vagy részben mentesülnek a nemzeti jog szerinti prudenciális követelmények
alól. Ebben az esetben a szanálási terv készítésére vonatkozó kötelezettség
összevont alapon alkalmazandó a központi szervre.
(6)
A Testület mentesítést adhat a szanálási tervek
készítésére vonatkozó kötelezettség alkalmazása alól olyan intézményeknek,
amelyek az 575/2013/EU rendelet 113. cikke (7) bekezdésének megfelelően
intézményvédelmi rendszerhez tartoznak. Annak eldöntése során, hogy az
intézményvédelmi rendszerhez tartozó intézmény kapjon-e mentesítést, a Testület
mérlegeli, hogy az intézményvédelmi rendszer várhatóan teljesíteni tudja-e majd
a tagjaira vonatkozóan vele szemben egyidejűleg felmerülő
követeléseket.
(7)
A Testület tájékoztatja az EBH-t arról, ha
alkalmazza az (1), (4) és (5) bekezdést.
10. cikk
A szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre
vonatkozó minimumkövetelmények
(1)
A Testület az illetékes hatóságokkal, többek között
az EKB-val konzultálva, figyelemmel a leírásra és az átalakításra vonatkozó
hatáskörökre, a (2) bekezdésben említettek szerint meghatározza a
szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó
minimumkövetelményeket, amelyeket a 2. cikkben említett intézményeknek és
anyavállalatoknak fenn kell tartaniuk.
(2)
A minimumkövetelményeket a szavatolótőke és a
leírható, illetve átalakítható kötelezettségek összegeként kell kiszámítani, és
a 2. cikkben említett intézmények és anyavállalatok származtatott pénzügyi
eszközökből eredő kötelezettségei nélküli teljes
kötelezettségállományának és szavatolótőkéjének százalékában kell
kifejezni.
(3)
Az (1) bekezdésben említett meghatározást az alábbi
kritériumok alapján kell elvégezni:
a)      biztosítani kell, hogy a 2. cikkben
említett intézmény és anyavállalat szanálható legyen a szanálási mechanizmusok
– többek között adott esetben a belső feltőkésítési mechanizmus –
szanálási céloknak megfelelő alkalmazásával;
b)      a megfelelő esetekben biztosítani
kell, hogy a 2. cikkben említett intézmény és anyavállalat elegendő
leírható, illetve átalakítható kötelezettséggel rendelkezzen annak
biztosítására, hogy a belső feltőkésítési mechanizmus alkalmazása
esetén a veszteségek fedezhetők legyenek, és a 2. cikkben említett
intézmény és anyavállalat elsődleges alapvető tőkemegfelelési
mutatója visszaállítható legyen arra a szintre, amely lehetővé teszi az
intézmény számára, hogy továbbra is megfeleljen az engedélyezés feltételeinek,
és folytassa azokat a tevékenységeket, amelyeket számára az 575/2013/EU
rendelet szerint engedélyeztek, valamint hogy a 2. cikkben említett intézmény
és anyavállalat iránti piaci bizalom elégséges szinten fenntartható legyen;
c)      amennyiben a szanálási terv azt vetíti
előre, hogy sor kerülhet a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek
bizonyos kategóriáinak a 24. cikk (5) bekezdése szerint a belső
feltőkésítésből való kizárására, vagy azt, hogy részleges transzfer
keretében sor kerülhet bizonyos leírható, illetve átalakítható
kötelezettségkategóriáknak teljes egészében egy átvevő félhez történő
transzferálására, biztosítani kell, hogy a 2. cikkben említett intézmény és
anyavállalat elegendő egyéb leírható, illetve átalakítható kötelezettséggel
rendelkezzen annak biztosítására, hogy a veszteségek fedezhetők legyenek,
és a 2. cikkben említett intézmény és anyavállalat elsődleges
alapvető tőkemegfelelési mutatója visszaállítható legyen arra a
szintre, amely lehetővé teszi az intézmény számára, hogy továbbra is megfeleljen
az engedélyezés feltételeinek, és folytassa azokat a tevékenységeket, amelyeket
számára az 575/2013/EU rendelet szerint engedélyeztek;
d)      a 2. cikkben említett intézmény és
anyavállalat mérete, üzleti modellje és kockázati profilja, beleértve a szavatolótőkéjét
is;
e)      az a mérték, ameddig a betétbiztosítási
rendszer a 73. cikkel összhangban hozzájárulhat a szanálás finanszírozásához;
f)       a 2. cikkben említett intézmény és
anyavállalat csődje milyen mértékben gyakorolna negatív hatást a pénzügyi
stabilitásra, többek között a más intézményekkel vagy a pénzügyi rendszer többi
részével fennálló összekapcsolódása révén a más intézményekre kifejtett
dominóhatáson keresztül.
A meghatározás során meg kell adni azt a
minimumkövetelményt, amelyet az intézményeknek kell teljesíteniük egyéni
alapon, és amelyet az anyavállalatoknak kell teljesíteniük összevont alapon. A
Testület dönthet úgy, hogy mentesíti az anyavállalatot az összevont alapon
teljesítendő minimumkövetelmény alól, ha a(z) [ ] irányelv 39. cikke (4ca)
bekezdésének a) és b) pontjában meghatározott feltételek teljesülnek. A
Testület dönthet úgy, hogy mentesít egy leányvállalatot az összevont alapon
teljesítendő minimumkövetelmény alól, ha a(z) [ ] irányelv 39. cikke (4d)
bekezdésének a)–c) pontjában meghatározott feltételek teljesülnek.
(4)
Az (1) bekezdésben említett meghatározás
előírhatja, hogy a szavatolótőkére és a leírható, illetve
átalakítható kötelezettségekre vonatkozó minimumkövetelmény összevont vagy
egyéni alapon részben a belső feltőkésítésbe szerződéses kikötés
alapján bevonható instrumentumok révén is teljesíthető.
(5)
Annak érdekében, hogy valamely instrumentum a (4)
bekezdés szerint a belső feltőkésítési eszközbe bevonható
szerződéses instrumentumnak minősüljön, a Testületnek meg kell
győződnie arról, hogy az instrumentum:
a)      olyan szerződéses feltételt
tartalmaz, amely kimondja, hogy ha a Bizottság úgy határoz, hogy alkalmazza a
belső feltőkésítési mechanizmust az érintett intézmény esetében, az
instrumentumot más leírható, illetve átalakítható kötelezettségek leírását vagy
átalakítását megelőzően kell a szükséges mértékben leírni vagy
átalakítani; továbbá
b)      olyan kötelező erejű
alárendeltségi megállapodás, kötelezettségvállalás vagy rendelkezés hatálya alá
tartozik, amelynek értelmében rendes fizetésképtelenségi eljárás esetében egyéb
leírható, illetve átalakítható kötelezettségek mögé sorolódik, és az adott
időpontban fennálló egyéb leírható, illetve átalakítható kötelezettségek
rendezéséig nem fizethető vissza.
(6)
A Testület az (1) bekezdésben említett
meghatározásokat a 7. cikk szerinti szanálási tervek elkészítése és
karbantartása során hozza meg.
(7)
A Testület meghatározásainak címzettjei a nemzeti
szanálási hatóságok. A nemzeti szanálási hatóságok a 26. cikknek
megfelelően végrehajtják a Testület utasításait. A Testület előírja a
nemzeti szanálási hatóságok számára annak ellenőrzését és biztosítását,
hogy az intézmények és az anyavállalatok fenntartják az (1) bekezdésben
előírt minimumkövetelményt.
(8)
A Testület tájékoztatja az EKB-t és az EBH-t az
általa az (1) bekezdés szerint az egyes intézményekre és anyavállalatokra
vonatkozóan meghatározott minimumkövetelményekről.
2. fejezet
Korai
beavatkozás
11. cikk
Korai beavatkozás
(1)
Az EKB vagy a részt vevő tagállamok illetékes
hatóságai tájékoztatják a Testületet azokról az intézkedésekről,
amelyeknek meghozatalára kötelezik az intézményt vagy csoportot, vagy amelyeket
ők maguk hoznak meg a(z) [ ]/EU tanácsi rendelet 13b. cikke, vagy a(z) [ ]
irányelv 23. cikkének (1) bekezdése vagy 24. cikke, illetve a 2013/36/EU
irányelv 104. cikke alapján.
A Testület tájékoztatja a Bizottságot minden olyan
információról, amelyet az első albekezdés szerint kapott.
(2)
Az (1) bekezdésben említett információk
kézhezvételének időpontjától kezdődően, és az EKB és az
illetékes hatóságok más uniós jog szerinti hatásköreinek sérelme nélkül, a
Testület előkészítheti az érintett intézmény vagy csoport szanálását.
Az első albekezdés alkalmazásában a Testület
– az EKB-val és az érintett illetékes hatósággal együttműködve – szorosan
figyelemmel kíséri az intézmény vagy anyavállalat állapotát, és azt, hogy
teljesíti-e az előírt korai beavatkozási intézkedéseket.
(3)
A Testület a következő hatáskörökkel
rendelkezik:
a)      e cím 5. fejezetének megfelelően
előírhatja, hogy megkapjon minden, az intézmény vagy a csoport
szanálásának előkészítéséhez szükséges információt;
b)      a 17. cikknek megfelelően
elvégezheti az intézmény vagy csoport eszközeinek és kötelezettségeinek
értékelését;
c)      felveheti a kapcsolatot a potenciális
vásárlókkal az intézmény vagy csoport szanálásának előkészítése érdekében,
vagy erre kötelezheti az intézményt, az anyavállalatot vagy a nemzeti szanálási
hatóságot, figyelemmel az e rendelet által és a(z) [ ] irányelv 76. cikke által
megállapított titoktartási követelményeknek való megfelelésre;
d)      előírhatja az érintett nemzeti
szanálási hatóság számára, hogy készítsen az érintett intézményre vagy
csoportra vonatkozó előzetes szanálási megállapodást.
(4)
Ha azelőtt, hogy az intézmény vagy csoport
teljes körűen teljesítette volna a Testülethez bejelentett első
intézkedést, az EKB vagy a részt vevő tagállamok illetékes hatóságai
további intézkedést kívánnak előírni az intézmény vagy csoport számára
a(z) [ ]/EU tanácsi rendelet 13b. cikke, vagy a(z) [ ] irányelv 23. vagy 24.
cikke, illetve a 2013/36/EU irányelv 104. cikke alapján, konzultálnak a
Testülettel, mielőtt ilyen további intézkedést írnak elő az érintett
intézmény vagy csoport számára.
(5)
Az EKB vagy az illetékes hatóság, és a Testület
biztosítják, hogy a (4) bekezdésben említett további intézkedés, valamint a
Testület által a (2) bekezdés szerint a szanálás előkészítésének céljából
hozott intézkedések összhangban legyenek.
3. fejezet
Szanálás
12. cikk
Szanálási célok
(1)
A 16. cikkben említett szanálási eljárás keretében
eljárva a Bizottságnak és a Testületnek – vonatkozó hatásköreiknek
megfelelően – figyelembe kell vennie a szanálási célokat, és azokat az
eszközöket és hatásköröket kell választaniuk, amelyek véleményük szerint a
legjobban szolgálják az adott eset körülményeihez kapcsolódó célok elérését.
(2)
Az (1) bekezdésben említett szanálási célok a
következők:
a)      a kritikus funkciók
folytonosságának biztosítása;
b)      a pénzügyi
stabilitásra gyakorolt jelentős káros hatások kiküszöbölése, többek között
az átterjedés megakadályozása és a piaci fegyelem fenntartása révén;
c)      az állami források
védelme a rendkívüli állami pénzügyi támogatás igénybevételének minimalizálása
révén;
d)      a 94/19/EK irányelv
hatálya alá tartozó betétesek és a 97/9/EK irányelv[21] hatálya alá tartozó
befektetők védelme.
A Bizottságnak és a Testületnek a fenti célok
követésekor törekednie kell arra, hogy kerülje az értékek szükségtelen
megsemmisítését, és minimálisra csökkentse a szanálás költségeit.
(3)
A Bizottságnak a (2) bekezdésben említett célokat
az adott ügy természetének és körülményeinek megfelelően kell mérlegelnie.
13. cikk
A szanálásra vonatkozó általános elvek
(1)
A 16. cikkben említett szanálási eljárás keretében
eljárva, a Bizottság és a Testület meghozzák az összes megfelelő
intézkedést, amelyekkel biztosítható, hogy a szanálási intézkedést a
következő elvekkel összhangban hozták meg:
a)      elsődlegesen a
szanálás alá vont intézmény részvényesei viselik a veszteségeket;
b)      a szanálás alá vont
intézmény részvényesei után a hitelezők viselik a veszteségeket, a
követelések 15. cikk szerinti rangsorának sorrendjében;
c)      a szanálás alá vont
intézmény vezetését leváltják, kivéve azokat az eseteket, amikor a vezetésnek a
körülményektől függően részben vagy egészben történő megtartása
szükségesnek minősül a szanálási célok eléréséhez;
d)      a személyeket és
szervezeteket a nemzeti jog értelmében fennálló felelősségük mértékéig,
megfelelő jogi eljárás keretében felelősségre vonják a szanálás alá
vont intézmény csődjéért;
e)      az egyazon csoportba
tartozó hitelezők azonos elbánásban részesülnek;
f)       egyetlen
hitelező sem viselhet annál nagyobb veszteséget, mint amelyet akkor viselt
volna, ha a 2. cikkben említett szervezetet rendes fizetésképtelenségi eljárás
keretében számolták volna fel.
(2)
Amennyiben valamely intézmény egy csoporthoz tartozó
szervezet, úgy adott esetben a Bizottság, illetőleg a Testület úgy
alkalmazza a szanálási eszközöket és úgy gyakorolja szanálási hatásköreit, hogy
minimalizálja a csoporthoz kapcsolódó egyéb szervezetekre és a csoport egészére
gyakorolt hatást, valamint hogy minimalizálja az Unión belüli, különösen pedig
az azon tagállamok pénzügyi stabilitására kifejtett negatív hatást, amelyekben
a csoport tevékenykedik.
(3)
Amennyiben egy, a 2. cikkben említett szervezet
esetében a vagyonértékesítési eszköz, a hídbankeszköz vagy az
eszközelkülönítési eszköz alkalmazására kerül sor, a szóban forgó szervezet a
2001/23/EK irányelv[22]
5. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában csődeljárás vagy ezzel
egyenértékű fizetésképtelenségi eljárás alatt állónak tekintendő.
14. cikk
A pénzügyi vállalkozások és az anyavállalatok szanálása
(1)
A Bizottság szanálási intézkedést hoz valamely
pénzügyi vállalkozás vonatkozásában, ha a 16. cikk (2) bekezdésében rögzített
feltételek a pénzügyi vállalkozás és az anyavállalat tekintetében egyaránt
teljesülnek.
(2)
A Bizottság szanálási intézkedést hoz a 2. cikk b)
pontjában említett anyavállalat vonatkozásában, ha a 16. cikk (2) bekezdésében
rögzített feltételek az anyavállalat és annak egy vagy több intézményi
leányvállalata tekintetében egyaránt teljesülnek.
(3)
A (2) bekezdés rendelkezéseitől eltérve és
annak ellenére, hogy az anyavállalat adott esetben nem teljesíti a 16. cikk (2)
bekezdésében meghatározott feltételeket, a Bizottság szanálási intézkedést
hozhat az anyavállalat vonatkozásában, amennyiben egy vagy több intézményi
leányvállalat teljesíti a 16. cikk (2) bekezdésében rögzített feltételeket, és
amennyiben az anyavállalat vonatkozásában intézkedésre van szükség egy vagy
több intézményi leányvállalat vagy a csoport egészének szanálásához.
15. cikk
A követelések rangsora
Ha a belső feltőkésítési eszköz egy
szanálás alá vont intézmény esetében kerül alkalmazásra, a Testület, továbbá a
részt vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságai a 24. cikk (3) bekezdése
szerinti belső feltőkésítési eszközből kizárt kötelezettségek
sérelme nélkül és a Bizottság megfelelő határozatát követően, a
rendes fizetésképtelenségi eljárásokban alkalmazott alábbi rangsorhoz képest
fordított sorrendben, az f) ponttól
kezdődően az a) pontig gyakorolják a követelések leírására vagy
átalakítására vonatkozó hatásköreiket:
a)           a
betétbiztosítási rendszerekből származó leírható, illetve átalakítható
betétekre és követelésekre vonatkozó követelések;
b)           fedezetlen,
előnyben nem részesített követelések;
c)           a d)–f) pontban
említettektől eltérő, alárendelt követelések;
d)           a felső
vezetők és igazgatók követelései;
e)           a
kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumokra és járulékos
tőkeinstrumentumokra vonatkozó követelések;
f)            az
elsődleges alapvető tőkeinstrumentumokra vonatkozó követelések.
16. cikk
Szanálási eljárás
(1)
Amennyiben az EKB vagy valamely nemzeti szanálási
hatóság megállapítja, hogy a 2. cikkben említett szervezettel összefüggésben
teljesülnek a (2) bekezdés a) és b) pontjában említett feltételek, erről
az értékelésről haladéktalanul tájékoztatnia kell a Bizottságot és a
Testületet.
(2)
Az (1) bekezdés szerinti tájékoztatás
kézhezvételekor vagy saját kezdeményezésére a Testület értékeli, hogy
teljesülnek-e a következő feltételek:
a)      a szervezet
csődközeli helyzetbe került vagy valószínűsíthetően
fizetésképtelenné válik;
b)      az időzítést és
más releváns körülményeket is figyelembe véve ésszerűen nem várható, hogy
a szervezet vonatkozásában hozott bármilyen alternatív magánszektorbeli vagy
felügyeleti intézkedéssel (beleértve a korai beavatkozási intézkedéseket vagy a
tőkeinstrumentumoknak a 14. cikk bekezdése szerinti leírását vagy
átalakítását) ésszerű időn belül megelőzhető lenne a
szervezet csődje;
c)      a szanálási
intézkedésre a (4) bekezdés szerinti közérdek miatt van szükség.
(3)
A (2) bekezdés a) pontja alkalmazásában akkor
tekintendő úgy, hogy a szervezet csődközeli helyzetbe került vagy
valószínűsíthetően fizetésképtelenné válik, ha a következő
körülmények közül bármelyik fennáll:
a)      többek között, de
nem kizárólagosan abban az esetben, ha teljes szavatolótőkéjének vagy
szavatolótőkéje jelentős részének elvesztésével járó veszteségek
elszenvedése vagy valószínűsíthető elszenvedése miatt a szervezet
megsérti a működési engedélye fenntartásának a feltételét képező
követelményeket, vagy objektív tényezők támasztják alá azt a
megállapítást, hogy a közeljövőben valószínűsíthetően megsérti e
követelményeket, és mindez indokolná a működési engedélynek az EKB vagy az
illetékes hatóság általi visszavonását;
b)      a szervezet eszközei
kevesebbek a forrásainál, vagy objektív tényezők támasztják alá azt a
megállapítást, hogy a közeljövőben valószínűsíthetően kevesebbek
lesznek a forrásoknál;
c)      a szervezet képtelen
megfizetni az esedékessé váló tartozásait, vagy objektív tényezők
támasztják alá azt a megállapítást, hogy a közeljövőben valószínűsíthetően
képtelen lesz erre;
d)      a szervezet
rendkívüli állami pénzügyi támogatást igényel, kivéve, ha a valamely tagállam
gazdaságában bekövetkezett súlyos zavarok orvoslására és a pénzügyi stabilitás
megőrzése érdekében az adott rendkívüli állami pénzügyi támogatás valamely
alábbi formát ölti:
i.        a központi bankok által szokásos
központi banki feltételek mellett nyújtott likviditási eszközt fedező
állami garancia;
ii.       állami garancia az újonnan kibocsátott
kötelezettségekre;
iii.      szavatolótőke-injekció, vagy
tőkeinstrumentumok olyan árakon és feltételek mellett történő
megvásárlása, amely semmilyen előnyhöz sem juttatja a szervezetet,
amennyiben sem a (2) bekezdés a), b) vagy c) pontjában említett körülmények,
sem a 14. cikkben említett körülmények nem állnak fenn az állami támogatás
nyújtásának időpontjában.
Az i., a ii. és a iii. pontban említett mindegyik
esetben az említett garanciaintézkedéseknek vagy azokkal egyenértékű
intézkedéseknek a fizetőképes szervezetekre kell korlátozódniuk, és feltételük
az állami támogatási szabályok szerinti jóváhagyás. Ezeknek az intézkedéseknek
megelőző és ideiglenes jellegű, valamint a súlyos zavarok
következményeinek orvoslásához mérten arányos intézkedéseknek kell lenniük,
továbbá nem használhatók fel a szervezetet ért vagy várhatóan a
közeljövőben érő veszteségek fedezésére.
(4)
A (2) bekezdés c) pontjának alkalmazásában egy
szanálási intézkedés akkor szolgálja a közérdeket, ha szükséges a 12. cikkben
meghatározott egy vagy több szanálási cél megvalósításához és azokkal arányos,
továbbá a szervezet rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő
felszámolása révén ezek a szanálási célok nem valósulnának meg ugyanolyan
mértékben.
(5)
Abban az esetben, ha a (2) bekezdésben
megállapított feltételek mindegyike teljesül, a Testület ajánlást tesz a
Bizottságnak, hogy a szervezetet szanálás alá kell vonni. Az ajánlás
tartalmazza legalább a következőket:
a)      arra vonatkozó
ajánlás, hogy a szervezetet szanálás alá kell vonni;
b)      a szanálási
eszközöknek a 19. cikk (3) bekezdésében említett kerete;
c)      az Alapnak a
szanálási intézkedés támogatása céljából történő igénybevételének a
kerete, összhangban a 71. cikkel.
(6)
Az eset körülményeinek sürgősségére való
tekintettel a Bizottság saját kezdeményezésére vagy adott esetben az (1) bekezdésben
említett tájékoztatás vagy a Testület (5) bekezdésben említett ajánlásának
figyelembevételével határoz valamely szervezet szanálás alá vonásáról, az
érintett szervezet tekintetében alkalmazandó szanálási eszközök keretéről
és az Alapnak a szanálási intézkedés támogatása céljából történő
igénybevételéről. A (2) bekezdésben említett valamennyi feltétel
teljesülése esetén a Bizottság – saját kezdeményezésére – úgy határozhat, hogy
egy szervezetet szanálás alá von.
(7)
A Bizottság határozatát a Testületnek kell címezni.
Ha a Bizottság úgy határoz, hogy a szervezetet nem vonja szanálás alá, mivel a
(2) bekezdés c) pontjában megállapított feltétel nem teljesül, az érintett
szervezetet a nemzeti fizetésképtelenségi jognak megfelelően fel kell
számolni.
(8)
A Bizottság határozata által megállapított keretek
között a Testület dönt a 20. cikkben említett szanálási rendszerről,
továbbá biztosítja, hogy a nemzeti szanálási hatóságok meghozzák a szanálási
rendszer végrehajtásához szükséges intézkedéseket. A Testület határozatát az
érintett nemzeti szanálási hatóságoknak kell címezni, és a határozat utasítja
az említett hatóságokat, hogy a 26. cikknek megfelelően hozzák meg a
Testület említett határozatának végrehajtásához szükséges valamennyi
intézkedést, és ennek érdekében gyakorolják a(z) [ ] irányelvben, és különösen
az említett [ ] irányelv 56–64. cikkében biztosított szanálási hatáskörök
bármelyikét. Állami támogatás jelenléte esetében a Testület csak azt
követően hozhat határozatot, hogy a Bizottság döntött az állami
támogatásról.
(9)
Ha a Testület az (1) bekezdés szerinti tájékoztatás
kézhezvételekor vagy saját kezdeményezésére úgy ítéli meg, hogy a szanálási
intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak
minősülhetnek, felszólítja az érintett részt vevő tagállamot vagy
tagállamokat, hogy az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megfelelően
haladéktalanul értesítse vagy értesítsék a Bizottságot a tervezett
intézkedésekről.
(10)
Amennyiben a Testület által javasolt szanálási
intézkedés magában foglalja az Alap igénybevételét, és az intézkedéshez nem
kapcsolódik az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás, a
Bizottság párhuzamosan, analógia útján az EUMSZ 107. cikkének alkalmazáshoz
meghatározott kritériumokat alkalmazza.
(11)
A Bizottság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a
Testülettől megszerezzen minden olyan információt, amelyet az e rendelet
és adott esetben az EUMSZ 107. cikke szerinti feladatok teljesítéséhez
szükségesnek tart. A Testület hatáskörrel rendelkezik arra, hogy e cím 5.
fejezetével összhangban bármely személytől beszerezze az összes olyan
információt, amelyet a szanálási intézkedés előkészítéséhez és az arról
való döntéshez szükségesnek tart, ideértve a szanálási tervben biztosított
információk aktualizált változatát és kiegészítéseit.
(12)
A Testület hatáskörrel rendelkezik arra, hogy
javaslatot tegyen a Bizottságnak a szanálási eszköz keretének módosítására és
az Alapnak a szanálás alá vont szervezet tekintetében való igénybevételére.
17. cikk
Értékelés
(1)
A szanálási intézkedések meghozatalát vagy a
tőkeinstrumentumok leírására, illetve átalakítására vonatkozó hatáskör
gyakorlását megelőzően a Testület gondoskodik arról, hogy a 2.
cikkben említett valamely szervezet eszközeinek és kötelezettségeinek méltányos
és reális értékelését minden állami hatóságtól – beleértve a Testületet, a
szanálási hatóságot és az érintett szervezetet is – független személy végezze.
(2)
A (13) bekezdésre figyelemmel, amennyiben a
(3)–(14) bekezdésben megállapított összes követelmény teljesül, az értékelés
véglegesnek tekintendő.
(3)
Amennyiben az (1) bekezdés szerinti független
értékelésre nincs mód, a (9) bekezdés rendelkezéseivel összhangban a Testület
végezheti el a 2. cikkben említett szervezet eszközeinek és kötelezettségeinek
ideiglenes értékelését.
(4)
Az értékelés általános célja a 2. cikkben említett,
csődközeli helyzetbe került vagy valószínűsíthetően
fizetésképtelenné váló szervezet eszközei és kötelezettségei értékének a
megállapítása.
(5)
Az értékelés a következő konkrét célokat
szolgálja:
a)      annak megalapozott
megállapítása, hogy teljesülnek-e a szanálási feltételek, illetve a
tőkeinstrumentumok leírására vagy átalakítására vonatkozó feltételek;
b)      ha a szanálási
feltételek teljesülnek, megalapozott döntés meghozatala a 2. cikkben említett
szervezet tekintetében alkalmazandó megfelelő szanálási intézkedésről;
c)      a
tőkeinstrumentumok leírására, illetve átalakítására vonatkozó hatáskör
alkalmazása esetén megalapozott döntés arról, hogy milyen mértékben kerüljön
sor a részvények vagy más, tulajdonviszonyt megtestesítő instrumentumok
bevonására vagy hígítására, és milyen mértékben kerüljön sor a releváns
tőkeinstrumentumok leírására vagy átalakítására;
d)      a belső
feltőkésítési eszköz alkalmazása esetén megalapozott döntés arról, hogy
milyen mértékben kerüljön sor a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek
leírására, illetve átalakítására;
e)      a hídbankeszköz vagy
az eszközelkülönítési eszköz alkalmazása esetén megalapozott döntés a
transzferálandó eszközökről, jogokról és kötelezettségekről vagy
részvényekről és egyéb, tulajdonviszonyt megtestesítő instrumentumokról,
valamint megalapozott döntés a szanálás alá vont intézménynek, illetve – az
adott helyzettől függően – a részvények vagy egyéb, tulajdonviszonyt
megtestesítő instrumentumok tulajdonosainak fizetendő esetleges
ellentételezés értékéről;
f)       a vagyonértékesítési
mechanizmus alkalmazása esetén megalapozott döntés a transzferálandó
eszközökről, jogokról és kötelezettségekről vagy részvényekről
és egyéb, tulajdonviszonyt megtestesítő instrumentumokról, valamint
információ nyújtása a Testület számára annak megállapításához, hogy a 21. cikk
(2) bekezdésének b) pontja alkalmazásában mi minősül kereskedelmi
feltételnek;
g)      minden esetben annak
biztosítása, hogy a 2. cikkben említett szervezet eszközeiben bekövetkezett
esetleges veszteségeket a szanálási eszközök alkalmazásakor vagy a
tőkeinstrumentumok leírására, illetve átalakítására vonatkozó hatáskör
gyakorlásakor teljes körűen elismerjék.
(6)
Amennyiben lehetséges, az értékelésnek prudens
feltételezéseken kell alapulnia, többek között a nemteljesítési arányok és a
veszteségek súlyossága tekintetében. Az értékeléskor nem tételezhető fel,
hogy a 2. cikkben említett szervezet a jövőben esetlegesen rendkívüli
állami pénzügyi támogatásban részesül attól az időponttól kezdve, amikor a
szanálási intézkedés történik, illetve amikor a tőkeinstrumentumok
leírására vagy átalakítására vonatkozó hatáskör alkalmazására sor kerül. Az
értékeléskor továbbá figyelembe kell venni, hogy bármelyik szanálási eszköz
alkalmazása esetén:
a)      a Testület a
szanálás alá vont intézménytől visszaigényelheti minden méltányolható,
indokoltan felmerülő kiadását;
b)      az Alap kamatot vagy
díjat számíthat fel a szanálás alatt álló intézménynek a 71. cikkel összhangban
nyújtott hitelekkel vagy garanciákkal kapcsolatban.
(7)
Az értékelést a 2. cikkben említett szervezet
számviteli könyveiben és nyilvántartásaiban szereplő következő
információkkal kell kiegészíteni:
a)      naprakész mérleg,
valamint a 2. cikkben említett szervezet pénzügyi helyzetéről szóló
jelentés;
b)      az eszközök elemzése
és számviteli értékük becslése;
c)      a 2. cikkben
említett szervezet könyveiben és nyilvántartásaiban kimutatott fennálló
kötelezettségek, megjelölve az érintett hitelt és a követeléseknek a 15.
cikkben említett rangsorát;
d)      a 2. cikkben
említett szervezet által olyan harmadik felek nevében tartott eszközök, amelyek
tulajdonosi jogokkal rendelkeznek ezen eszközök vonatkozásában.
(8)
Az (5) bekezdés e), illetve f) pontjában említett
döntés megindokolása érdekében a (7) bekezdés b) pontjában említett információk
adott esetben kiegészíthetők a 2. cikkben említett szervezet eszközeinek
és kötelezettségeinek elemzésével és értékük piaci alapon történő
becslésével.
(9)
Az értékelésnek tartalmaznia kell a
hitelezőknek a követelések 15. cikkben említett rangsora alapján
történő csoportokba sorolását, valamint az arra az elbánásra vonatkozó
becslést, amelyben az egyes részvényesi és hitelezői csoportok a
felszámolási eljárás során várhatóan részesültek volna, ha a 2. cikkben
említett szervezet rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében került volna
felszámolásra.
(10)
Amennyiben az ügy körülményei miatti
sürgősségre tekintettel vagy nincs mód a (6) és a (8) bekezdésben foglalt
követelmények teljesítésére, vagy a (2) bekezdés alkalmazandó, úgy ideiglenes
értékelést kell végezni. Az ideiglenes értékeléskor be kell tartani a (4)
bekezdésben foglalt követelményeket, és amennyiben az az adott körülmények
között ésszerűen megvalósítható, az (1), a (7) és a (9) bekezdésben
foglalt követelményeket is.
Az első albekezdésben említett ideiglenes
értékelésnek – megfelelő indokolással – ki kell terjednie a további
veszteségekre képzett pufferra.
(11)
Az olyan értékelést, amely nem felel meg az e
cikkben megállapított összes követelménynek, mindaddig ideiglenesnek kell
tekinteni, ameddig egy független személy olyan értékelést nem végez, amely
maradéktalanul teljesíti az e cikkben foglalt összes követelményt. Ezt az
utólagos, végleges értékelést a lehető leghamarabb el kell végezni.
Az utólagos, végleges értékelés a következő
konkrét célokat szolgálja:
a)      annak biztosítása,
hogy a 2. cikkben említett szervezet eszközeire vonatkozó bármely veszteséget a
szervezet számviteli könyveiben teljes mértékig nyilvántartsák;
b)      az arra vonatkozó
döntésnek a megindokolása, hogy a (12) bekezdéssel összhangban sor kerüljön-e a
hitelezők követeléseinek visszaírására vagy a kifizetett ellentételezés
értékének növelésére.
(12)
Abban az esetben, ha a 2. cikkben említett
szervezet nettó eszközértékének az utólagos, végleges értékelés szerinti
becslése magasabb értéket eredményez, mint a szervezet nettó eszközértékének az
ideiglenes értékelés szerinti becslése, a Testület felkérheti a nemzeti
szanálási hatóságot, hogy:
a)      gyakorolja a
belső feltőkésítési eszköz keretében leírt hitelezői követelések
értékének növelésére vonatkozó hatáskörét;
b)      utasítson egy
hídbankot vagy egy vagyonkezelő szervezetet, hogy fizessen további
ellentételezést a szanálás alá vont, a 2. cikkben említett szervezetnek az
eszközökre, jogokra és kötelezettségekre vonatkozóan, illetve megfelelő
esetben a részvények és egyéb, tulajdonviszonyt megtestesítő
instrumentumok tulajdonosainak a részvényekre és egyéb, tulajdonviszonyt
megtestesítő instrumentumokra vonatkozóan.
(13)
Az (1) bekezdéstől eltérve, a (10) és a (11)
bekezdéssel összhangban végzett ideiglenes értékelés érvényes alapnak
minősül a Testület számára a szanálási intézkedések meghozatalához vagy a
tőkeinstrumentumok leírására vagy átalakítására vonatkozó hatáskör
gyakorlásához.
(14)
Az értékelés nem járhat semmilyen
jogkövetkezménnyel, és egy eljárási lépést jelent a Testület szanálási eszköz
alkalmazására vagy a szanálási hatáskör gyakorlására vonatkozó ajánlásának
előkészítése során.
(15)
Az értékelés továbbá összhangban áll a Bizottság
által a(z) [ ] irányelv 30. cikkének (7) bekezdése szerint elfogadott,
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokkal, amelyek meghatározzák azon
körülményeket, amelyek fennállása esetén valamely személy függetlennek
minősül, továbbá a szervezet eszközei és kötelezettségei értékének
megállapítására szolgáló módszert, valamint a további veszteségekre képzett
puffer kiszámítására és a számításoknak az előzetes értékelésbe
történő belefoglalására szolgáló módszert.
(16)
A szanálási intézkedés végrehajtását követően,
annak felmérésére, hogy a részvényesek és a hitelezők jobb elbánásban
részesültek volna-e, ha a szanálás alá vont intézményt rendes
fizetésképtelenségi eljárás hatálya alá vonják, a Testület gondoskodik arról,
hogy sor kerüljön egy független személy által elvégzett értékelésre. Ennek az
értékelésnek el kell különülnie az (1)–(14) bekezdés szerint végrehajtott
értékeléstől.
(17)
A (16) bekezdésben említett értékelésben meg kell
határozni:
a)      azt az elbánást,
amelyben a részvényesek és hitelezők részesültek volna, ha a 2. cikkben
említett, szanálás alá vont szervezet, amellyel összefüggésben a részleges
transzfer, a leírás vagy az átalakítás végrehajtásra került, közvetlenül a
transzfer, leírás vagy átalakítás előtt rendes fizetésképtelenségi eljárás
hatálya alá kerül;
b)      a tényleges
elbánást, amelyben a részvényesek és hitelezők a 2. cikkben említett,
szanálás alatt alá vont szervezet szanálása során részesültek;
c)      hogy van-e eltérés
az a) pontban említett elbánás és a b) pontban említett elbánás között.
(18)
A (16) bekezdésben említett értékelés:
a)      feltételezi, hogy a
2. cikkben említett, szanálás alá vont szervezet, amellyel összefüggésben a
részleges transzfer, a leírás vagy az átalakítás végrehajtásra került,
közvetlenül a szanálási intézkedés előtt rendes fizetésképtelenségi
eljárás hatálya alá került;
b)      feltételezi, hogy a
jogok, eszközök és kötelezettségek részleges transzferére vagy transzferére,
illetőleg a leírásra vagy az átalakításra nem került sor;
c)      figyelmen kívül
hagyja a 2. cikkben említett, szanálás alá vont szervezetnek nyújtott bármely
rendkívüli állami pénzügyi támogatást.
18. cikk
Tőkeinstrumentumok leírása és átalakítása
(1)
Az EKB vagy valamely tagállam által a(z) [ ]
irányelv 51. cikke (1) bekezdésének ba) és bb) pontjának és 54. cikkének
megfelelően kijelölt, hatáskörrel rendelkező hatóság vagy szanálási
hatóság tájékoztatja a Testületet, ha megítélésük szerint a 2. cikkben említett
szervezet vagy a valamely részt vevő tagállamban letelepedett csoport
vonatkozásában teljesülnek a következő feltételek:
a)      a szervezet csak
akkor marad életképes, ha sor kerül a tőkeinstrumentumok leírására vagy
átalakítására;
b)      a szervezet vagy a
csoport rendkívüli állami pénzügyi támogatást igényel, kivéve a 16. cikk (3)
bekezdése d) pontjának iii. alpontjában meghatározott esetek valamelyikét.
(2)
Az (1) bekezdés alkalmazásában csak akkor
tekintendő úgy, hogy valamely, a 2. cikkben említett szervezet vagy egy
csoport többé nem életképes, ha mindkét alábbi feltétel teljesül:
a)      a szervezet vagy
csoport csődközeli helyzetbe került vagy valószínűsíthetően
fizetésképtelenné válik;
b)      az időzítést és
más releváns körülményeket is figyelembe véve nincs ésszerű kilátás arra,
hogy a tőkeinstrumentumok – akár önállóan, akár szanálási intézkedéssel
kombinálva alkalmazott – leírásán vagy átalakításán kívül bármilyen egyéb
intézkedéssel, például alternatív magánszektorbeli vagy felügyeleti
intézkedéssel (a korai beavatkozási intézkedéseket is ideértve) ésszerű
időn belül megelőzhető lenne a szervezet vagy csoport
csődje.
(3)
Az (1) bekezdés a) pontja alkalmazásában akkor
tekintendő úgy, hogy a szervezet csődközeli helyzetbe került vagy
valószínűsíthetően fizetésképtelenné válik, ha a 16. cikk (3)
bekezdésében meghatározott körülmények közül egy vagy több fennáll.
(4)
A (2) bekezdés a) pontjának alkalmazásában akkor
tekintendő úgy, hogy egy csoport csődközeli helyzetbe került vagy
valószínűsíthetően fizetésképtelenné válik, ha a csoport olyan módon
megsérti, vagy objektív tényezők alapján megállapítható, hogy a
közeljövőben meg fogja sérteni az összevont alapú prudenciális
követelményeket, hogy az indokolná az illetékes hatóság intézkedését többek
között, de nem kizárólag azért, mert a csoport olyan mértékű veszteséget
szenvedett el vagy fog valószínűleg elszenvedni, hogy az teljesen vagy
számottevő mértékben felemészti a szavatolótőkéjét.
(5)
A Bizottság a Testület ajánlására vagy saját
kezdeményezésére megvizsgálja, hogy az (1) bekezdésben említett feltételek
teljesülnek-e. A Bizottság meghatározza, hogy a tőkeinstrumentumok
leírására vagy átalakítására vonatkozó hatásköröket külön, vagy a 16. cikk
(4)–(7) bekezdése szerinti eljárás szerint, valamely szanálási intézkedéssel
együtt kell gyakorolni.
(6)
Amennyiben a Bizottság úgy dönt, hogy az (1)
bekezdésben említett feltételek teljesülnek, de a szanálás 16. cikk (2)
bekezdés szerinti feltételei nem teljesülnek, a Testület – a Bizottság
határozatát követően – felszólítja a nemzeti szanálási hatóságokat, hogy
a(z) [ ] irányelv 51. és 52. cikkével összhangban gyakorolják leírási vagy
átalakítási hatáskörüket.
(7)
Amennyiben az (1) bekezdésben említett feltételek
és a 16. cikk (2) bekezdésében említett feltételek egyaránt teljesülnek, a 16.
cikk (4)–(7) bekezdésében meghatározott eljárás alkalmazandó.
(8)
A Testület biztosítja, hogy a nemzeti szanálási
hatóságok oly módon gyakorolják leírási vagy átalakítási hatáskörüket, ami a
következőket eredményezi:
a)      elsőként az
elsődleges alapvető tőke csökken a veszteséggel arányosan,
veszteségviselő képessége erejéig;
b)      a releváns
tőkeinstrumentumok tőkeösszege leírásra vagy elsődleges
alapvető tőkeinstrumentumokká való átalakításra kerül, vagy
mindkettő megtörténik – a szükséges mértékig és a releváns
tőkeinstrumentumok veszteségviselő képessége erejéig.
(9)
A nemzeti szanálási hatóságok végrehajtják a
Testület utasításait és a 26. cikkel összhangban gyakorolják a
tőkeinstrumentumok leírására vagy átalakítására vonatkozó hatáskörüket.
19. cikk
A szanálási eszközökre vonatkozó általános elvek
(1)
Ha a Testület úgy határoz, hogy a 2. cikkben
említett szervezet esetében szanálási eszközt alkalmaz, és ha a szanálási
intézkedés a hitelezők által viselendő veszteséget vagy követeléseik átalakítását
eredményezné, akkor a Testület a 18. cikk szerinti hatáskörét a szanálási
eszköz alkalmazását közvetlenül megelőzően vagy azzal párhuzamosan
gyakorolja.
(2)
A 16. cikk (5) bekezdésének b) pontjában említett
szanálási eszközök a következők:
a)      vagyonértékesítési
eszköz;
b)      hídbankeszköz;
c)      eszközelkülönítési
eszköz;
d)      belső
feltőkésítési eszköz.
(3)
A 16. cikk (5) bekezdésében említett ajánlás
elfogadása során a Testület a következő tényezőket veszi figyelembe:
a)      a szanálás alá vont
intézmény eszközei és kötelezettségei a 17. cikk szerinti értékelés alapján;
b)      a szanálás alá vont
intézmény likviditási pozíciója;
c)      a szanálás alá vont
intézmény franchise-értékének értékesíthetősége a piacot jellemző
gazdasági és versenyfeltételek fényében;
d)      a rendelkezésre álló
idő.
(4)
Az (5) bekezdésre figyelemmel, a szanálási eszközök
külön vagy együttesen is alkalmazhatók, kivéve az eszközelkülönítési eszközt,
amelyet csak egy másik szanálási eszközzel együttesen lehet alkalmazni.
20. cikk
Szanálási rendszer
A Testület által a 16. cikk (8) bekezdése
szerint elfogadott szanálási rendszer – a Bizottságnak a szanálási
keretről a 16. cikk (6) bekezdése szerint hozott határozatainak és az
állami támogatásról hozott határozatoknak megfelelően, amennyiben lehetséges,
analógia útján – meghatározza azoknak a szanálási eszközöknek a részleteit,
amelyeket a szanálás alá vont intézményekre legalább a 21. cikk (2)
bekezdésére, a 22. cikk (2) bekezdésére, a 23. cikk (2) bekezdésére és a 24.
cikk (1) bekezdésére tekintettel alkalmazni kell, valamint azokat a pontos
összegeket és célokat, amelyek tekintetében sor kerül az Alap igénybevételére.
A szanálási eljárás során a Testület az adott
eset körülményei által indokolt mértékben és a Bizottság által a 16. cikk (6)
bekezdése szerint meghatározott szanálási kereten belül módosíthatja és
naprakésszé teheti a szanálási rendszert.
21. cikk
Vagyonértékesítési eszköz
(1)
A vagyonértékesítési eszköz a Bizottság által
meghatározott keretek között a következők átruházását jelenti valamely,
nem hídbanknak minősülő vevőre:
a)      a szanálás alá vont
intézmény által kibocsátott részvények és egyéb, tulajdonviszonyt
megtestesítő instrumentumok; vagy
b)      a szanálás alá vont
intézmény összes vagy egyes eszközei, jogai és kötelezettségei.
(2)
A vagyonértékesítési eszköz tekintetében a 16. cikk
(8) bekezdésében említett szanálási rendszer különösen a következőket
határozza meg:
a)      a nemzeti szanálási
hatóság által a(z) [ ] irányelv 32. cikke (1) és (7)–(11) bekezdésének
megfelelően átruházandó instrumentumok, eszközök, jogok és
kötelezettségek;
b)      kereskedelmi
feltételek, figyelembe véve a körülményeket, valamint a szanálási eljárás során
felmerült költségeket és kiadásokat, amelyek mellett a nemzeti szanálási
hatóság végrehajtja a(z) [ ] irányelv 32. cikke (2)–(4) bekezdésének
megfelelő átruházást;
c)      annak ismertetése, hogy
az átruházási hatáskört a(z) [ ] irányelv 32. cikke (5) és (6) bekezdésének
megfelelően egynél többször gyakorolhatja-e a nemzeti szanálási hatóság;
d)      az adott
szervezetnek vagy e szervezet instrumentumainak, eszközeinek, jogainak és
kötelezettségeinek a nemzeti szanálási hatóság által a(z) [ ] irányelv 33.
cikke (1) és (2) bekezdésének megfelelő értékesítésére vonatkozó
szabályok;
e)      annak ismertetése,
hogy az értékesítési előírásoknak a nemzeti szanálási hatóság általi
betartása a (3) bekezdés szerint valószínűsíthetően aláássa-e a
szanálási célokat.
(3)
A Testület a (2) bekezdés e) pontjában rögzített
értékesítési követelmények teljesítése nélkül is alkalmazhatja a
vagyonértékesítési eszközt, amennyiben úgy ítéli meg, hogy az e
követelményeknek való megfelelés valószínűleg aláásná egy vagy több
szanálási cél elérését, különösen amennyiben teljesülnek a következő
feltételek:
a)      a szanálási hatóság
úgy ítéli meg, hogy a pénzügyi stabilitást tényleges veszély fenyegeti, amit a
szanálás alá vont intézmény csődje vagy lehetséges csődje okoz vagy
súlyosbít;
b)      a szanálási hatóság
úgy ítéli meg, hogy az említett követelményeknek való megfelelés
valószínűleg aláásná a vagyonértékesítési eszköz hatékonyságát e veszély
elhárítása vagy a 12. cikk (2) bekezdésének b) pontjában meghatározott
szanálási cél elérése terén.
22. cikk
Hídbankeszköz
(1)
A hídbankeszköz a Bizottság által meghatározott
keretek között a következők átruházását jelenti valamely hídbankra:
a)      egy vagy több
szanálás alá vont intézmény által kibocsátott részvények és egyéb,
tulajdonviszonyt megtestesítő instrumentumok;
b)      egy vagy több
szanálás alá vont intézmény összes vagy egyes eszközei, jogai és
kötelezettségei.
(2)
A hídbankeszköz vonatkozásában a 20. cikkben
említett szanálási rendszer különösen a következőket határozza meg:
a)      a nemzeti szanálási
hatóság által a(z) [ ] irányelv 34. cikke (1)–(9) bekezdésének megfelelően
valamely hídbankra átruházandó instrumentumok, eszközök, jogok és kötelezettségek;
b)      a hídbanknak a
nemzeti szanálási hatóságok általi létrehozása, működtetése és
megszüntetése tekintetében hozott szabályok a(z) [ ] irányelv 35. cikkének
(1)–(3) és (5)–(8) bekezdésének megfelelően;
c)      a hídbank vagy a
hídbank eszközeinek és kötelezettségeinek a nemzeti szanálási hatóság által történő,
a(z) [ ] irányelv 35. cikke (4) bekezdésének megfelelő értékesítésére
vonatkozó szabályok.
(3)
A testületnek biztosítania kell, hogy a nemzeti
szanálási hatóság által a hídbankhoz transzferált kötelezettségek összértéke ne
legyen nagyobb a szanálás alá vont intézménytől transzferált vagy más
forrásokból származó jogok és eszközök összértékénél.
23. cikk
Eszközelkülönítési eszköz
(1)
A Bizottság által meghatározott kereten belül az
eszközelkülönítési eszköz egy szanálás alá vont intézmény eszközeinek, jogainak
és kötelezettségeinek egy vagyonkezelő szervezetre történő
átruházásából áll.
A vagyonkezelő szervezetnek olyan jogalanynak
kell lennie, amely az alábbi követelmények mindegyikének megfelel:
a)      részben vagy
egészében egy vagy több állami hatóság tulajdonában van vagy meghatározó
befolyása alatt áll; e hatóságok között lehet a szanálási hatóság vagy a
szanálásfinanszírozási megoldás is;
b)      azzal a céllal
hozták létre, hogy egy vagy több szanálás alá vont intézmény vagy egy hídbank
eszközeinek, jogainak és kötelezettségeinek egy részét vagy összességét
átvegye.
(2)
Az eszközelkülönítési eszköz vonatkozásában a 20.
cikkben említett támogatási rendszer keretében különösen a következők
kerülnek meghatározásra:
a)      a nemzeti szanálási
hatóság által a(z) [ ] irányelv 36. cikkének (1)–(4) és (6)–(10) bekezdésének
megfelelően a vagyonkezelő szervezetre átruházandó instrumentumok,
eszközök, jogok és kötelezettségek;
b)      a nemzeti szanálási
hatóság által a vagyonkezelő szervezetre átruházott eszközök ellenértéke a
17. cikkben meghatározott elveknek megfelelően. Ez a rendelkezés nem zárja
ki azt, hogy az ellenérték a névérték vagy negatív érték legyen.
24. cikk
Belső feltőkésítési eszköz
(1)
A belső feltőkésítési eszköz alkalmazása
a következő célokat szolgálhatja:
a)      a szanálás
feltételeit teljesítő, a 2. cikkben említett szervezet olyan mértékű
feltőkésítése, amely elegendő ahhoz, hogy az intézmény újból képes
legyen megfelelni az engedélyezés feltételeinek, és folytassa azokat a
tevékenységeket, amelyekre a 2013/36/EU vagy a 2004/39/EK irányelv alapján
engedéllyel rendelkezik;
b)      a valamely hídbankra
átruházott követelések vagy hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok
átalakítása saját tőkévé vagy ezek tőkeösszegének csökkentése abból a
célból, hogy a hídbank számára tőkét biztosítsanak.
A Bizottság által meghatározott kereten belül a
belső feltőkésítési eszköz vonatkozásában a támogatási rendszer
különösen a következőket határozza meg:
a)      az aggregált összeg,
amellyel a figyelembe vehető kötelezettségeket a (6) bekezdésnek
megfelelően csökkenteni kell vagy át kell alakítani őket;
b)      azok a
kötelezettségek, amelyeket az (5)–(13) bekezdésnek megfelelően ki lehet
zárni;
c)      a (16) bekezdésnek
megfelelően benyújtandó reorganizációs terv célkitűzései és minimális
tartalma.
(2)
A belső feltőkésítési eszköz csak akkor
alkalmazható az (1) bekezdés a) pontjában említett célra, ha reális kilátások
vannak arra, hogy a belső feltőkésítési eszköznek a (16) bekezdésben
előírt reorganizációs tervvel összhangban hozott intézkedésekkel
összefüggésben történő alkalmazása a vonatkozó szanálási célok
megvalósításán túl visszaállítja a szóban forgó intézmény pénzügyi stabilitását
és hosszú távú életképességét.
Ha az első albekezdésben rögzített feltétel
nem teljesül, a 19. cikk (2) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett
szanálási eszközök valamelyikét, valamint a 19. cikk (2) bekezdésének d)
pontjában említett belső feltőkésítési eszközt alkalmazzák,
megfelelő módon.
(3)
A következő kötelezettségek nem képezhetik
leírás vagy átalakítás tárgyát:
a)      biztosított betétek;
b)      biztosítékkal
fedezett kötelezettségek, ideértve a fedezett kötvényeket is;
c)      minden olyan
kötelezettség, amely vagy azzal összefüggésben keletkezik, hogy a 2. cikkben
említett szervezet ügyfelek vagyonát vagy pénzét kezeli, vagy azzal
összefüggésben, hogy a 2. cikkben említett szervezet (mint vagyonkezelő)
és egy másik személy (mint kedvezményezett) között vagyonkezelői ügylet
jön létre, feltéve, hogy az említett ügyfél vagy kedvezményezett az
alkalmazandó fizetésképtelenségi jog vagy polgári jog alapján védelemben
részesül;
d)      az ugyanazon
csoporthoz tartozó vállalkozások kivételével az intézményekkel szembeni olyan
kötelezettségek, amelyek eredeti esedékessége hét napnál rövidebb;
e)      a 98/26/EK
irányelvvel[23]
összhangban kijelölt rendszerben való részvétellel összefüggésben
keletkező olyan kötelezettségek, amelyek hét napon belül esedékesek;
f)       a
következőkkel szembeni kötelezettségek:
i.        foglalkoztatottak: felhalmozott bérhez,
nyugellátáshoz vagy más rögzített javadalmazáshoz kapcsolódó kötelezettség,
kivéve a javadalmazás változó, jogszabályban vagy kollektív szerződésben
nem szabályozott összetevőit;
ii.       kereskedelmi hitelezők vagy
áruhitelezők: az intézmény vagy az 1. cikk b), c) vagy d) pontjában
említett szervezet mindennapi működése szempontjából kritikus fontosságú
áruk vagy szolgáltatások nyújtásából – ideértve az IT-szolgáltatásokat,
közüzemi ellátásokat, valamint az épületek bérlését, kiszolgálását és
fenntartását – eredő kötelezettségek;
iii.      adóhatóságok és társadalombiztosítási
hatóságok: feltéve, hogy ezek az alkalmazandó fizetésképtelenségi jog vagy
polgári jog értelmében előresorolt kötelezettségek.
(4)
A belső feltőkésítési eszköz (3)
bekezdésben foglalt alkalmazási köre nem akadályozhatja meg, hogy adott esetben
gyakorolják a belső feltőkésítési eszközre vonatkozó hatásköröket a
biztosítékkal fedezett kötelezettségek bármely olyan részével kapcsolatban,
amely meghaladja a fedezetül szolgáló vagyon, kézizálog, jelzálog vagy biztosíték
értékét. A 2009/65/EK irányelv[24]
52. cikkének (4) bekezdésében meghatározott fedezett kötvények adott esetben
mentesülhetnek e rendelkezés alól.
(5)
Kivételes körülmények esetén bizonyos
kötelezettségeket részben vagy egészben ki lehet zárni a leírási és átalakítási
hatáskörök alkalmazásából, amennyiben a következő körülmények bármelyike
fennáll:
a)      az adott
kötelezettséget ésszerű időtartamon belül a jóhiszeműen eljáró
szanálási hatóság erre irányuló erőfeszítései ellenére sem lehet bevonni a
belső feltőkésítésbe; vagy
b)      a kizárás
feltétlenül szükséges ahhoz, és arányos azon célhoz mérten, hogy olyan mértékig
biztosítani lehessen a kritikus funkciók és fő üzletágak folytonosságát,
hogy a szanálás alá vont intézmény továbbra is képes legyen alapvető
tevékenységeinek, szolgáltatásainak és ügyleteinek folytatására; vagy
c)      a kizárás
feltétlenül szükséges ahhoz, és arányos azon célhoz mérten, hogy a széles
körű továbbterjedést meg lehessen akadályozni, ha az olyan súlyos
mértékben megzavarná a pénzügyi piacok működését, hogy súlyos zavart
idézne elő egyes tagállamoknak vagy az Unió egészének gazdaságában; vagy
d)      a belső
feltőkésítési eszköznek az ezekre a kötelezettségekre történő
alkalmazása olyan értékromlást eredményezne, amelynek következtében a többi
hitelező által viselt veszteségek nagyobbak lennének, mint akkor, ha az
említett kötelezettségeket kizárnák a belső feltőkésítési eszköz
alkalmazásából.
Amennyiben egy leírható, illetve átalakítható
kötelezettség vagy az ilyen kötelezettségek bizonyos kategóriái kizárásra vagy
részlegesen kizárásra kerülnek, az egyéb leírható, illetve átalakítható
kötelezettségekre alkalmazott leírás vagy átalakítás szintje növelhető
annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az ilyen kizárásokat, feltéve, ha a más
leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre alkalmazott leírás és
átalakítás szintje tiszteletben tartja a 13. cikk (1) bekezdésének f) pontjában
rögzített elveket.
(6)
Amennyiben egy leírható, illetve átalakítható
kötelezettség vagy az ilyen kötelezettségek bizonyos kategóriái az (5) bekezdés
szerint kizárásra vagy részlegesen kizárásra kerülnek, és azok a veszteségek,
amelyeket az említett kötelezettségek fedeztek volna, nem kerültek részben vagy
egészben áthárításra más hitelezőkre, az Alapból hozzájárulást lehet nyújtani
a szanálás alá vont intézménynek:
a)      minden olyan
veszteség fedezéséhez, amelyeket nem fedeztek nem leírható, illetve nem
átalakítható kötelezettségek, valamint a szanálás alá vont intézmény nettó
eszközértékének az (1) bekezdés a) pontja szerinti nullára csökkentéséhez;
b)      a szanálás alá vont
intézmény részvényeinek vagy tulajdonviszonyt megtestesítő más
instrumentumainak vagy tőkeinstrumentumainak megszerzéséhez, az intézmény
(1) bekezdés b) pontjának megfelelő feltőkésítése érdekében.
(7)
Az Alapból csak akkor nyújtható a (6) bekezdésben
említett hozzájárulás, ha teljesülnek a következő feltételek:
a)      a részvényesek vagy
az egyéb tulajdonviszonyt megtestesítő instrumentumok viselői vagy az
egyéb releváns tőkeinstrumentumok és egyéb leírható, illetve átalakítható
kötelezettségek tulajdonosai leírás, illetve átalakítás révén vagy más módon
hozzájárulást nyújtottak a veszteségelvonáshoz és feltőkésítéshez, és a
hozzájárulás összege legalább a kötelezettségek összértékének 8 %-a,
ideértve a szanálás alá vont intézmény saját szavatolótőkéjét, a 17.
cikkben előírt értékelésnek megfelelő szanálási intézkedés
időpontjától számítva;
b)      az Alapból származó
hozzájárulás a 17. cikkben előírt értékelésnek megfelelő szanálási
intézkedés időpontjában számítva nem haladja meg a szanálás alá vont
intézmény (saját szavatolótőkéjét is tartalmazó) kötelezettségei
összértékének 5 %-át.
(8)
Az Alapból nyújtott hozzájárulás finanszírozása a
következőkből történhet:
a)      az Alap számára
rendelkezésre álló összeg, amely a 2. cikkben említett szervezetek 66. cikk
szerinti hozzájárulásaiból áll;
b)      a 67. cikk szerinti
utólagos hozzájárulások révén három éven belül beszedhető összeg; továbbá
c)      amennyiben az a) és
b) pontban említett összegek nem elegendőek, alternatív finanszírozási
forrásokból származó összegek a 69. cikknek megfelelően.
(9)
Rendkívüli körülmények esetén további, alternatív
forrásokból származó finanszírozásra is sor kerülhet azt követően, hogy:
a)      teljesült a (7)
bekezdés b) pontjában meghatározott 5 %-os határérték; továbbá
b)      a leírható, illetve
átalakítható betétek kivételével valamennyi fedezetlen, előnyben nem
részesített kötelezettség teljes mértékben leírásra vagy átalakításra került.
(10)
E módszer alternatívájaként vagy kiegészítéseként,
amennyiben teljesülnek a (7) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott
feltételek, hozzájárulás nyújtható a 66. cikknek megfelelő, előzetes
hozzájárulásokból származó, fel nem használt forrásokból.
(11)
E rendelet alkalmazásában a(z) [ ] irányelv 38.
cikke (3cab) bekezdésének ötödik albekezdése nem alkalmazandó.
(12)
Az (5) bekezdésben említett határozat meghozatala
során tekintettel kell lenni a következő tényezőkre:
a)      azon elv, miszerint
a veszteségeket először a részvényeseknek kell viselniük, majd ezután –
általánosságban és elsőbbségi sorrendben – a szanálás alá vont intézmény
hitelezőinek;
b)      a szanálás alá vont
intézmény veszteségtűrő képességének fennmaradó szintje abban az
esetben, ha a kötelezettség vagy a kötelezettségkategóriák kizárásra
kerülnének;
c)      annak szükségessége,
hogy a szanálásfinanszírozáshoz megfelelő források maradjanak fenn.
(13)
A Testület egy, a 17. cikkben foglalt
követelményeknek megfelelő értékelés alapján értékeli a következőket:
a)      az az aggregált
összeg, amellyel a leírható, illetve átalakítható kötelezettségeket le kell írni
annak biztosítása érdekében, hogy a szanálás alá vont intézmény nettó
eszközértéke nullával legyen egyenlő;
b)      adott esetben az az
aggregált összeg, amellyel a leírható, illetve átalakítható kötelezettségeket
át kell alakítani részvényekké, annak érdekében, hogy a szanálás alá vont
intézmény vagy a hídbank elsődleges alapvető tőkemegfelelési
mutatója helyreálljon.
Amennyiben elhatározásra kerül a belső
feltőkésítési eszköz alkalmazása az (1) bekezdés a) pontjában említett
célra, az első albekezdésében említett értékelés során meg kell állapítani
azt az összeget, amellyel a leírható, illetve átalakítható kötelezettségeket át
kell alakítani egyrészt a szanálás alá vont intézmény vagy adott esetben a
hídbank elsődleges alapvető tőkemegfelelési mutatójának helyreállítása
érdekében, figyelembe véve a szanálási alapból a 71. cikk (1) bekezdésének d)
pontja alapján nyújtott minden tőkehozzájárulást is, másrészt annak
érdekében, hogy a szanálás alá vont intézmény vagy a hídbank iránti piaci
bizalom elégséges szinten fenntartható legyen, és lehetővé váljon az
intézmény számára, hogy továbbra is megfeleljen az engedélyezési feltételeknek
és folytassa azokat a tevékenységeket, amelyekre a 2013/36/EU vagy a 2004/39/EK
irányelv alapján engedéllyel rendelkezik.
(14)
Az (5) bekezdés szerinti kizárásokat alkalmazni
lehet akár valamely kötelezettségnek a leírásból való teljes kizárása, akár az
adott kötelezettségre alkalmazott leírás mértékének korlátozása céljából.
(15)
A leírási és átalakítási hatáskörök tiszteletben
tartják a követelések 15. cikk szerinti rangsorát.
(16)
A nemzeti szanálási hatóság azonnal továbbítja a
Testületnek a(z) [ ] irányelv 47. cikkének (1) bekezdésével összhangban
kinevezett vagyonfelügyelő által a belső feltőkésítési eszköz
alkalmazását követően a hatósághoz eljuttatott reorganizációs tervet.
A reorganizációs terv benyújtásának
időpontjától számított két héten belül a szanálási hatóság a Testület
rendelkezésére bocsátja a tervre vonatkozó értékelését. A Testület a
reorganizációs terv benyújtásának dátumától számított egy hónapon belül
értékeli annak valószínűségét, hogy a terv végrehajtásával helyreállításra
kerül a 2. cikkben említett szervezet hosszú távú életképessége. Az értékelést
az illetékes hatósággal egyeztetve kell elvégezni.
Amennyiben a Testület meggyőződött
arról, hogy a terv eléri az említett célt, engedélyezi, hogy a nemzeti
szanálási hatóság a(z) [ ] irányelv 47. cikkének (5) bekezdésével összhangban
jóváhagyja a tervet. Amennyiben a Testület nincs meggyőződve arról,
hogy a terv eléri az említett célt, úgy utasítja a nemzeti szanálási hatóságot,
hogy tájékoztassa a vagyonfelügyelőt a Testület aggályairól, továbbá
felkéri a vagyonfelügyelőt, hogy a(z) [ ] irányelv 47. cikkének (6)
bekezdésével összhangban úgy módosítsa a tervet, hogy az orvosolja az említett
aggályokat. Ezt az intézkedést az illetékes hatósággal egyeztetve kell
elvégezni.
A módosított tervet a nemzeti szanálási hatóság
továbbítja a Testület részére. A Testület utasítja a szanálási hatóságot, hogy
egy héten belül tájékoztassa a vagyonfelügyelőt arról, hogy véleménye
szerint a módosított terv orvosolja-e a jelzett aggályokat, vagy további
módosításokra van szükség.
25. cikk
Nyomon követés a Testület által
(1)
A Bizottság szorosan nyomon követi a szanálási
rendszer nemzeti szanálási hatóságok általi végrehajtását. E célból a nemzeti
szanálási hatóságok:
a)      együttműködnek
a Testülettel és segítik a Testületet nyomonkövetési kötelezettségének ellátása
során;
b)      a Testület által
megállapított rendszeres időközönként és a Testület kérésére pontos,
megbízható és teljes körű információkat szolgáltatnak a szanálási rendszer
végrehajtásáról, a szanálási eszközök alkalmazásáról és a szanálási hatáskörök
gyakorlásáról, ideértve a következőket:
i.        a szanálás alá vont intézmény, a
hídbank és a vagyonkezelő szervezet műveleti és pénzügyi helyzete;
ii.       az elbánás, amelyben a részvényesek és
hitelezők a szanálás alá vont intézmény rendes fizetésképtelenségi eljárás
keretében történő felszámolása során részesültek volna;
iii.      a fizetésképtelenné vált intézmény
eszközeinek felszámolásával, a szanálási határozat megtámadásával és a
részvényesek vagy hitelezők által benyújtott kártérítési kérelmekre
vonatkozó értékeléssel kapcsolatos, folyamatban lévő bírósági eljárások;
iv.      az értékelők,
vagyonfelügyelők, könyvelők, ügyvédek és más, a nemzeti szanálási
hatóság munkáját szükség esetén segítő szakemberek kinevezése, elbocsátása
vagy áthelyezése, valamint az említettek feladatainak ellátására vonatkozó
információk;
v.       minden olyan tényállás, amelyre a
Testület hivatkozhat;
vi.      annak mértéke és módja, ahogyan a(z) [ ]
irányelv V. fejezetében a nemzeti szanálási hatóságok tekintetében felsorolt
hatáskörök általuk való gyakorlására sor kerül;
vii.     a 24. cikk (16) bekezdésében előírt
reorganizációs terv gazdasági életképessége, megvalósíthatósága és
végrehajtása.
A nemzeti szanálási hatóságok zárójelentést
nyújtanak be a Testületnek a szanálási rendszer végrehajtásáról.
(2)
A rendelkezésére bocsátott információk alapján a
Testület utasításokat adhat a nemzeti szanálási hatóságoknak a szanálási
rendszer végrehajtásának bármely aspektusával, különösen a 20. cikkben említett
elemekkel, valamint a szanálási hatáskörökkel kapcsolatban.
(3)
A Bizottság – amennyiben ez szükséges a szanálási
célok eléréséhez – a Testület ajánlását követően vagy saját
kezdeményezésére felülvizsgálhatja a szanálási rendszerre vonatkozó határozatát
és módosításokat fogadhat el.
26. cikk
A szanálási határozat végrehajtása
(1)
A nemzeti szanálási hatóságok meghozzák a 16. cikk
(8) bekezdésében említett szanálási határozat végrehajtásához szükséges
intézkedéseket, különösen azáltal, hogy ellenőrzik a 2. cikkben említett
szervezeteket, meghozzák a(z) [ ] irányelv 64. cikkének megfelelő,
szükséges intézkedéseket és biztosítják a(z) [ ] irányelvben meghatározott
biztosítékok alkalmazását. A nemzeti szanálási hatóságok végrehajtják a
Testület valamennyi nekik címzett határozatát.
E célból a nemzeti szanálási hatóságok a nemzeti
jogban meghatározott feltételeknek megfelelően gyakorolják a(z) [ ]
irányelvet átültető nemzeti jogszabályok szerinti hatásköreiket. A nemzeti
szanálási hatóságok teljes körűen tájékoztatják a Testületet az említett
hatáskörök gyakorlásáról. Valamennyi általuk hozott intézkedés megfelel a 16.
cikk (8) bekezdésében említett határozatnak.
(2)
Amennyiben valamely nemzeti szanálási hatóság nem
alkalmazta a 16. cikkben említett határozatot, vagy azt olyan módon alkalmazta,
amely hátráltatja az e rendeletben foglalt szanálási célok elérését, a Testület
jogosult elrendelni, hogy a szanálás alá vont intézmény:
a)      meghatározott
jogokat, eszközöket és kötelezettségeket ruházzon át egy másik személyre;
b)      követelje meg a
hitelviszonyt megtestesítő olyan értékpapírok átalakítását, amelyek
esetében a vonatkozó szerződéses feltételek a 18. cikkben meghatározott
körülmények esetén előírják az átalakítást.
(3)
A szanálás alá vont intézmény megfelel a (2)
bekezdésnek megfelelően hozott valamennyi határozatnak. Ezek a határozatok
elsőbbséget élveznek valamennyi, a nemzeti szanálási hatóságok által
ugyanabban a tárgyban hozott korábbi határozattal szemben.
(4)
A (2) bekezdésnek megfelelően hozott valamely
határozat tárgyát képező kérdésekkel kapcsolatos intézkedések
meghozatalakor a nemzeti hatóságoknak meg kell felelniük az említett
határozatnak.
4. fejezet
Együttműködés
27. cikk
Együttműködési kötelezettség
(1)
A Testület tájékoztatja a Bizottságot minden olyan
intézkedésről, amelyet a szanálás előkészítése érdekében tesz. A
Bizottság tagjaira és a Bizottság személyzetére a Testület által benyújtott
valamennyi információ vonatkozásában a 79. cikkben meghatározott szakmai
titoktartási kötelezettség vonatkozik.
(2)
Az e rendelet szerinti kötelezettségeik ellátása
során a Testület, a Bizottság, az EKB és az illetékes nemzeti hatóságok és
szanálási hatóságok szorosan együttműködnek egymással. Az EKB és az
illetékes nemzeti hatóságok a Testület és a Bizottság rendelkezésére bocsátják
az összes olyan információt, amely azok feladatainak ellátásához szükséges.
(3)
Az e rendelet szerinti hatásköreik gyakorlása során
a Testület, a Bizottság, az EKB és az illetékes nemzeti hatóságok és a
szanálási hatóságok szorosan együttműködnek a szanálási tervezés, a korai
beavatkozás és a szanálás 7–26. cikk szerinti szakaszában. Az EKB és az
illetékes nemzeti hatóságok a Testület és a Bizottság rendelkezésére bocsátják
az összes olyan információt, amely azok feladatainak ellátásához szükséges.
(4)
E rendelet alkalmazásában, amennyiben az EKB
felkéri a Testületet, hogy egy képviselője vegyen részt az EKB a(z) [ ]
tanácsi rendelet 19. cikkének megfelelően létrehozott felügyeleti
tanácsában, a Testület képviselőt nevez ki erre a célra.
(5)
E rendelet alkalmazásában a Testület kijelöl egy
képviselőt, aki részt vesz az Európai Bankhatóság a(z) [ ] irányelv 113.
cikkének értelmében létrehozott szanálási bizottságában.
(6)
A Testület szorosan együttműködik az európai
pénzügyi stabilitási eszközzel (EFSF) és az európai stabilitási mechanizmussal
(ESM), különösen, ha az EFSF vagy az ESM közvetett vagy közvetlen pénzügyi
támogatást nyújtott vagy előreláthatóan ilyen támogatást fog nyújtani a
részt vevő tagállamokban letelepedett szervezeteknek, különösen a 24. cikk
(9) bekezdésében említett rendkívüli körülmények fennállta esetén.
(7)
A Testület és az EKB egyetértési megállapodást köt
egymással, amely meghatározza a (2) bekezdés szerinti együttműködés
általános feltételeit. Az egyetértési megállapodást rendszeresen
felülvizsgálják és – a bizalmas információk megfelelő kezelése mellett –
közzéteszik.
28. cikk
Információcsere az egységes szanálási mechanizmuson belül
(1)
A Testületre és a nemzeti szanálási hatóságokra
egyaránt vonatkozik a jóhiszemű együttműködésre, valamint az
információcserére vonatkozó kötelezettség.
(2)
A Testület a Bizottság rendelkezésére bocsátja az e
rendelet, valamint adott esetben az EUMSZ 107. cikke szerinti feladatok
ellátásához szükséges valamennyi információt.
29. cikk
Együttműködés az egységes szanálási mechanizmuson belül és a csoportok
kezelése
A(z) [ ] irányelv 12. cikkének (4), (5), (6)
és (15) bekezdése, valamint 80–83. cikke nem alkalmazandó a részt vevő
tagállamok nemzeti szanálási hatóságai között fennálló kapcsolatokra. Ehelyett
e rendelet vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni.
30. cikk
Együttműködés a részt nem vevő tagállamokkal
Ha a csoporthoz részt vevő tagállamokban
és részt nem vevő tagállamokban letelepedett szervezetek egyaránt
tartoznak, az e rendelet szerint előírt bármely bizottsági jóváhagyás
sérelme nélkül, a részt nem vevő tagállamokkal való együttműködés
során a Testület képviseli a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási
hatóságait, a(z) [ ] irányelv 7., 8., 11., 12., 15., 50. és a 80–83. cikkének
megfelelően.
31. cikk
Együttműködés a harmadik országok hatóságaival
A Bizottság és a Testület saját hatásköreiken
belül kizárólagos felelősséggel rendelkeznek azért, hogy megkössék a részt
vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságai nevében a(z) [ ] irányelv 88.
cikkének (4) bekezdésében említett, nem kötelező erejű
együttműködési megállapodásokat, valamint az említett cikk (6)
bekezdésének értelmében eleget tegyenek az említett megállapodásokra vonatkozó tájékoztatási
kötelezettségnek.
5. fejezet
Vizsgálati
hatáskör
32. cikk
Információkérés
(1)
A 7., 8., 11., 16. és 17. cikkben említett
feladatok ellátása céljából a Testület akár közvetlenül, akár a nemzeti
szanálási hatóságok révén kötelezheti a következő jogi vagy természetes
személyeket, hogy azok bocsássák a Testület rendelkezésére mindazokat az
információkat, amelyek az e rendelet által a Testületre átruházott feladatok
ellátásához szükségesek:
a)      a 2. cikkben
említett szervezetek;
b)      a 2. cikkben említett
szervezetek alkalmazottai;
c)      azok a harmadik
felek, amelyek a 2. cikkben említett szervezetek kiszervezett feladatait vagy
tevékenységeit látják el.
(2)
A 2. cikkben említett szervezetek és az (1)
bekezdés b) pontjában említett személyek rendelkezésre bocsátják az (1)
bekezdés szerint előírt információkat. A szakmai titoktartásra vonatkozó
rendelkezések nem mentesítik az említett szervezeteket és személyeket az ilyen
információk nyújtása alól. A kért információk nyújtása nem tekinthető a
szakmai titoktartási kötelezettség megszegésének.
(3)
Ha a Testület az információkat közvetlenül az
említett szervezetektől és személyektől szerzi meg, úgy ezeket az
információkat hozzáférhetővé kell tennie az érintett nemzeti szanálási
hatóságok számára.
(4)
A Testület részére a szanálási hatáskörébe tartozó
valamennyi intézmény vonatkozásában folyamatosan biztosítani kell a saját
tőkére, a likviditásra, az eszközökre és kötelezettségekre vonatkozó
összes olyan információ megszerzését, amely szükséges a szanálási célok eléréséhez.

(5)
A Testület, az illetékes hatóságok és a nemzeti
szanálási hatóságok egyetértési megállapodást köthetnek, amely rendelkezéseket
tartalmaz az információcserére alkalmazandó eljárás vonatkozásában.
(6)
A illetékes hatóságok, ideértve adott esetben az
EKB-t is, és a nemzeti szanálási hatóságok együttműködnek a Testülettel
annak érdekében, hogy megállapítsák, időközben rendelkezésre áll-e a kért
információk némelyike vagy teljes köre. Ha az említett információk
rendelkezésre állnak, az illetékes hatóságok, ideértve adott esetben az EKB-t
is, vagy a nemzeti szanálási hatóságok a Testület rendelkezésére bocsátják az
említett információkat.
33. cikk
Általános vizsgálatok
(1)
A 7., 8., 11., 16., és 17. cikkben említett
feladatok ellátása céljából a Testület a vonatkozó uniós jogban foglalt
feltételek fenntartása mellett, bármilyen szükséges vizsgálatot elvégezhet a
32. cikk (1) bekezdésében említett, valamely részt vevő tagállamban
letelepedett vagy ott tartózkodó személy tekintetében.
E célból a Testület az alábbiakra jogosult:
a)      dokumentumok
benyújtásának előírása;
b)      a 32. cikk (1)
bekezdésében említett személyek könyveinek és nyilvántartásainak vizsgálata,
valamint másolatok és kivonatok készítése az ilyen könyvekből és
nyilvántartásokból;
c)      írásbeli vagy
szóbeli nyilatkozat beszerzése a 32. cikk (1) bekezdésében említett bármely
személytől, annak képviselőjétől vagy munkatársától;
d)      bármely más személy
megkérdezése, aki beleegyezését adja a vizsgálat tárgyára vonatkozó
információgyűjtés céljára történő meghallgatáshoz;
(2)
A 32. cikk (1) bekezdésében említett személyek
alávetik magukat a Testület határozata alapján indított vizsgálatoknak.
Ha egy személy akadályozza a vizsgálat
lefolytatását, azon részt vevő tagállam nemzeti szanálási hatóságai,
amelyben a vonatkozó telephelyek találhatók, megadják – a nemzeti jognak
megfelelő – szükséges segítséget ahhoz, hogy a Testület hozzáférjen a 32.
cikk (1) bekezdésében említett jogi személyek telephelyeihez.
34. cikk
Helyszíni ellenőrzések
(1)
A 7., 8., 11., 16., és 17. cikkben említett
feladatok ellátása céljából, és a vonatkozó uniós jogban meghatározott egyéb
feltételek fenntartása mellett a Testület – az érintett nemzeti szanálási
hatóságok előzetes értesítését követően – valamennyi szükséges
helyszíni ellenőrzés lefolytatására jogosult a 32. cikk (1) bekezdésében
említett jogi személyek telephelyein. Ha az ellenőrzés megfelelő
lefolytatása és eredményessége ezt szükségessé teszi, a Testület a helyszíni
ellenőrzést az érintett jogi személyek előzetes értesítése nélkül is
lefolytathatja.
(2)
A Testület által a helyszíni ellenőrzés
végrehajtására felhatalmazott tisztviselők és más személyek egyrészt
jogosultak belépni azon jogi személyek telephelyeire és területeire, amelyek
ellen a Testület 32. cikk (2) bekezdése szerint elfogadott határozata
értelmében vizsgálat indul, másrészt jogosultak a 32. cikk (1) bekezdésében
megállapított valamennyi hatáskör gyakorlására.
(3)
A 32. cikk (1) bekezdésében említett jogi személyek
kötelesek alávetni magukat a Testület határozata alapján indított helyszíni ellenőrzésnek.
(4)
A helyszíni ellenőrzés lefolytatása szerinti
tagállamok nemzeti szanálási hatóságainak tisztviselői, valamint az
említett hatóságok által felhatalmazott vagy kijelölt egyéb kísérő
személyek a Testület felügyelete és koordinációja mellett aktívan segítik a
Testület tisztviselőit és a Testület által felhatalmazott egyéb
személyeket. E célból jogosultak a (2) bekezdésben meghatározott hatáskörök
gyakorlására. Az érintett részt vevő tagállamok nemzeti szanálási
hatóságai is jogosultak a helyszíni vizsgálatokon való részvételre.
(5)
Amennyiben a Testület tisztviselői és más a
Testület által felhatalmazott kísérő személyek megállapítják, hogy
valamely személy ellenszegül az (1) bekezdés értelmében elrendelt
ellenőrzésnek, az érintett részt vevő tagállam nemzeti szanálási
hatóságai – összhangban a nemzeti joggal – segítséget nyújtanak a szükséges
mértékben. E segítségnyújtás – az ellenőrzéshez szükséges mértékig –
magában foglalja a telephelyek, könyvek vagy nyilvántartások lefoglalását is.
Amennyiben az érintett nemzeti szanálási hatóságok nem jogosultak ennek a
hatáskörnek a gyakorlására, úgy az arra vonatkozó hatáskörüket gyakorolják,
hogy a szükséges mértékben segítséget kérjenek más nemzeti szanálási
hatóságoktól.
35. cikk
Az igazságügyi hatóság által adott felhatalmazás
(1)
Ha a 34. cikk (1) és (2) bekezdésében vagy a 34.
cikk (5) bekezdésében előírt helyszíni ellenőrzéshez a nemzeti
jogszabályok értelmében valamely igazságügyi hatóság engedélyére van szükség,
úgy kérelmezni kell ezt az engedélyt.
(2)
Amennyiben sor kerül az (1) bekezdésben említett
engedély kérelmezésére, a nemzeti igazságügyi hatóság ellenőrzi, hogy a
Testület határozata hiteles-e, valamint hogy az előirányzott
kényszerítő intézkedések nem önkényesek, illetve nem túlzottak-e,
figyelemmel a helyszíni ellenőrzés tárgyára. A kényszerítő
intézkedések arányosságának ellenőrzése során a nemzeti igazságügyi
hatóság kérheti a Testület részletes magyarázatát, különös tekintettel azokra
az okokra, amelyek alapján a Testületben az a gyanú merült fel, hogy sor került
a 26. cikkben említett jogi aktusok megsértésére, továbbá a feltételezett
jogsértés súlyosságára és a kényszerítő intézkedések hatálya alá vont
személy részvételére. A nemzeti igazságügyi hatóság azonban nem vizsgálhatja
felül a vizsgálat szükségességét, és nem követelheti meg, hogy bocsássák
rendelkezésére a Testület aktáiban fellelhető információkat. A Testület
határozatának jogszerűségét csak az Európai Unió Bírósága vizsgálhatja
felül.
6. fejezet
Szankcionálási
hatáskör
36. cikk
Pénzbírságok
(1)
Ha a Testület úgy ítéli meg, hogy a 2. cikkben
említett szervezet szándékosan vagy gondatlanul elkövette a (2) bekezdésben
említett kötelezettségszegések valamelyikét, a Testület utasítja az érintett
nemzeti szanálási hatóságot arra, hogy a(z) [ ] irányelvnek megfelelően
szabjon ki bírságot a 2. cikkben említett szervezetre.
Az ilyen szervezet által elkövetett
kötelezettségszegést szándékosan elkövetettnek kell tekinteni, amennyiben
léteznek olyan objektív tényezők, amelyek bizonyítják, hogy a szervezet
vagy annak felső vezetése szándékosan követte el azt.
(2)
A 2. cikkben említett szervezetekre a
következő kötelezettségszegések miatt szabható ki pénzbírság:
a)      amennyiben nem adják
meg a 32. cikknek megfelelően kért információt;
b)      amennyiben nem vetik
alá magukat a 33. cikknek megfelelő általános vizsgálatnak vagy helyszíni
ellenőrzésnek, továbbá nem nyújtják be a 32. cikknek megfelelően kért
információkat;
c)      amennyiben nem
nyújtanak a 66. vagy 67. cikk szerinti hozzájárulást az Alaphoz;
d)      amennyiben nem felelnek
meg a Testület által a 24. cikk szerint nekik címzett határozatnak.
(3)
A nemzeti szanálási hatóságok közzéteszik az (1)
bekezdés alapján kiszabott valamennyi pénzbírságot. Ha a közzététel aránytalan
kárt okozna az érintett feleknek, a nemzeti szanálási hatóság a felek kilétének
felfedése nélkül teszi közzé a szankciókat.
(4)
Tekintettel a következetes, hatékony és eredményes
végrehajtási intézkedések bevezetésére és e rendelet közös, egységes és
következetes alkalmazásának biztosítására, a Testület a pénzbírságok és
kényszerítő bírságok nemzeti szanálási hatóságok általi alkalmazásáról
szóló iránymutatásokat bocsát ki.
37. cikk
Kényszerítő bírságok
(1)
A Tanács utasítja az érintett nemzeti szanálási
hatóságot, hogy a(z) [ ] irányelvnek megfelelően szabjon ki kényszerítő
bírságot a 2. cikkben említett szervezetre annak érdekében, hogy kötelezze
a)      valamely
hitelintézetet a 32. cikknek megfelelően elfogadott határozatnak való
megfelelésre;
b)      a 32. cikk (1)
bekezdésében említett valamely személyt a fenti cikk szerinti határozatban
előírt információk teljes körű benyújtására;
c)      a 33. cikk (1)
bekezdésében említett valamely személyt arra, hogy vesse alá magát a
vizsgálatnak és különösen, hogy hiánytalanul állítsa elő a kért
nyilvántartásokat, adatokat, eljárásokat vagy egyéb anyagokat, és egészítse ki,
illetve javítsa ki az említett cikknek megfelelően hozott határozat által
elrendelt vizsgálat során előírt egyéb információkat;
d)      a 34. cikk (1)
bekezdésében említett valamely személyt arra, hogy vesse alá magát az említett
cikknek megfelelően elrendelt helyszíni ellenőrzésnek.
(2)
A kényszerítő bírságnak hatékonynak és
arányosnak kell lennie. A kényszerítő bírság napi alapon kerül kiszabásra
egészen addig, amíg a hitelintézet vagy az érintett személy megfelel az (1)
bekezdés a)–d) pontjában említett vonatkozó határozatnak.
(3)
A kényszerítő bírságot legfeljebb hat hónapos
időszakra lehet kiszabni.
III. RÉSZ
INTÉZMÉNYI KERET
I. CÍM
A Testület
38. cikk
Jogállás
(1)          Ezennel
létrejön az Egységes Szanálási Testület. A Testület a feladatainak
megfelelő konkrét struktúrával rendelkező európai uniós ügynökség. A
Testület jogi személyiséggel rendelkezik.
(2)          A Testületet
valamennyi tagállamban az a legteljesebb jogképesség illeti meg, amellyel a
nemzeti jog szerint jogi személy rendelkezhet. A Testület jogosult különösen
ingó és ingatlan vagyont szerezni, illetőleg azt elidegeníteni, valamint
bírósági eljárásban félként részt venni.
(3)          A Testületet az
ügyvezető igazgató képviseli.
39. cikk
A Testület összetétele
(1)          A Testület
tagjai:
a)      az ügyvezető
igazgató;
b)      az
ügyvezetőigazgató-helyettes;
c)      egy, a Bizottság
által kinevezett tag;
d)      egy, az EKB által
kinevezett tag;
e)      egy, a részt
vevő tagállamok által kinevezett, az adott nemzeti szanálási hatóságot
képviselő tag.
(2)          Az ügyvezető
igazgató, az ügyvezetőigazgató-helyettes, valamint a Testület Bizottság és
EKB által kinevezett tagjainak hivatali ideje öt évre szól. A hivatali idő
– az 53. cikk (6) bekezdését figyelembe véve – nem hosszabbítható meg.
(3)          A Testület
adminisztratív és igazgatási struktúrája az alábbiakból áll:
a)      a Testület plenáris
ülése, amelyen végrehajtásra kerülnek a 47. cikkben meghatározott feladatok;
b)      a Testület
vezetői ülése, amelyen végrehajtásra kerülnek az 51. cikkben meghatározott
feladatok;
c)      az ügyvezető
igazgató, aki végrehajtja az 53. cikkben meghatározott feladatokat.
40. cikk
Az uniós jogszabályoknak való megfelelés
A Testület az uniós jogszabályoknak, különösen
az e rendelet értelmében hozott bizottsági határozatoknak megfelelően
végzi munkáját.
41. cikk
Elszámoltathatóság
(1)          A Testület a
(2)–(8) bekezdésnek megfelelően e rendelet végrehajtása tekintetében
elszámolással tartozik az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Bizottságnak.
(2)          A Testület
évente nyújt be jelentést az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Bizottságnak
és az Európai Számvevőszéknek az e rendelettel rá ruházott feladatok
végrehajtásáról.
(3)          Az
ügyvezető igazgató a jelentést nyilvánosan terjeszti az Európai Parlament
és a Tanács elé.
(4)          Az Európai
Parlament kérésére az ügyvezető igazgató részt vesz a Parlament illetékes
bizottságai által tartott, a szanálási feladatai végrehajtásáról szóló
meghallgatáson.
(5)          A Tanács
kérésére a Tanács meghallgathatja az ügyvezető igazgatót szanálási
feladatainak végrehajtásáról.
(6)          A Testület
saját eljárásainak megfelelően szóban vagy írásban ad választ az Európai
Parlament vagy a Tanács által hozzá intézett kérdésekre bármely olyan részt
vevő tagállam képviselőinek jelenlétében, amelynek pénzneme nem az
euró.
(7)          Az
ügyvezető igazgató kérésre zárt ajtók mögötti bizalmas, szóbeli
megbeszéléseket tart az Európai Parlament illetékes bizottságának elnökével és
alelnökeivel, amennyiben ezek a megbeszélések szükségesek ahhoz, hogy az
Európai Parlament gyakorolhassa a Szerződésben foglalt hatásköreit. Annak
érdekében, hogy az EKB-ra, mint a kapcsolódó uniós jogszabályok szerinti
illetékes hatóságra rótt titoktartási kötelezettségeknek megfelelően
biztosítható legyen a teljes titoktartás, megállapodást kell kötni az Európai
Parlament és a Testület között e megbeszélések szervezési módjának
részleteiről.
(8)          A Parlament
által folytatott bárminemű vizsgálat során a Testület az EUMSZ-nek
megfelelően együttműködik a Parlamenttel. A Testület és a Parlament
megköti a megfelelő megállapodásokat a demokratikus elszámolási
kötelezettség gyakorlásának és az e rendelettel a Testületre ruházott feladatok
végrehajtása feletti felügyelet gyakorlati részleteiről. E megállapodások
kiterjednek többek között az információhoz való hozzáférésre, a vizsgálatok során
tanúsított együttműködésre és az ügyvezető igazgató kiválasztási
eljárására vonatkozó információkra.
42. cikk
Nemzeti parlamentek
(1)          A Testület
specifikus feladataiból adódóan a részt vevő tagállamok nemzeti
parlamentjei saját eljárásaikon keresztül felkérhetik a Testületet, hogy
írásban válaszoljon az e rendelet értelmében rá ruházott feladatokkal
kapcsolatban a nemzeti parlamentek által hozzá intézett észrevételekre vagy
kérdésekre.
(2)          Valamely részt
vevő tagállam nemzeti parlamentje felkérheti az ügyvezető igazgatót,
hogy a nemzeti szanálási hatóság képviselőjével együtt vegyen részt a
szóban forgó tagállam hitelintézeteinek szanálásával kapcsolatos eszmecserén.
(3)          E rendelet nem
sérti a nemzeti szanálási hatóságoknak a nemzeti parlamentek felé történő
– a nemzeti jogszabályoknak megfelelő – elszámolási kötelezettségét azon
feladatok végrehajtása tekintetében, amelyeket e rendelet nem ruház a
Testületre vagy a Bizottságra.
43. cikk
Függetlenség
(1)          Az e
rendelettel rájuk ruházott feladatok elvégzése során a Testület és a nemzeti
szanálási hatóságok függetlenül és a közérdeknek megfelelően járnak el.
(2)          A Testület 40.
cikk (2) bekezdésében említett tagjai függetlenül és objektíven járnak el az
Unió egésze érdekeinek megfelelően, nem kérhetnek és nem fogadhatnak el
utasítást sem uniós intézményektől vagy szervektől, sem tagállami
kormánytól, sem más köz- vagy magánjogi jogalanytól.
44. cikk
Székhely
A Testület székhelye Brüsszelben, Belgiumban
lesz.
II. CÍM
A Testület plenáris ülése
45. cikk
A plenáris üléseken való részvétel
A Testület valamennyi tagja részt vesz a
plenáris üléseken.
46. cikk
Feladatok
(1)          Plenáris ülésén
a Testület:
a)      a 49. cikk (1)
bekezdésének megfelelően az ügyvezető igazgató által
előterjesztett tervezet alapján minden év november 30-ig elfogadja a
Testület következő évre vonatkozó éves munkaprogramját, és továbbítja azt
az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Bizottságnak és az Európai Központi
Banknak;
b)      az 59. cikk (2)
bekezdésének megfelelően elfogadja a Testület éves költségvetését;
c)      a 68. cikknek
megfelelően döntést hoz a finanszírozási megoldások közötti önkéntes
kölcsönnyújtásról, a 72. cikknek megfelelően a nemzeti finanszírozási
megoldások kölcsönössé tételéről és a 73. cikknek megfelelően a
betétbiztosítási rendszereknek történő hitelezésről;
d)      éves tevékenységi
jelentést fogad el a Testület 42. cikkben említett tevékenységeiről. E
jelentés részletes magyarázatokkal szolgál a költségvetés végrehajtásáról;
e)      a 61. cikknek
megfelelően elfogadja a Testületre alkalmazandó pénzügyi szabályokat;
f)       a csalással
kapcsolatos kockázatokkal arányos csalás elleni stratégiát fogad el, figyelembe
véve a végrehajtandó intézkedések költségeit és előnyeit;
g)      a tagokkal
kapcsolatos összeférhetetlenség megelőzésére és kezelésére vonatkozóan
szabályokat fogad el;
h)      elfogadja eljárási
szabályzatát;
i)       a (2) bekezdésnek
megfelelően a Testület személyzete tekintetében gyakorolja a személyzeti
szabályzat által a kinevező hatóságra, valamint az egyéb alkalmazottakra
vonatkozó feltételek által a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságra
ruházott hatásköröket[25]
(a továbbiakban: kinevezési hatáskörök);
j)       a személyzeti
szabályzat 110. cikkével összhangban megfelelő végrehajtási szabályokat
fogad el a személyzeti szabályzat és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó
feltételek betartására vonatkozóan;
k)      a személyzeti
szabályzatnak és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó feltételeknek
megfelelően kinevez egy, a feladatai ellátását illetően hivatalában
független, számvitelért felelős tisztviselőt;
l)       biztosítja a
különböző, belső vagy külső ellenőrzési jelentésekből
és értékelésekből, valamint az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) által
lefolytatott vizsgálatokból származó megállapítások és ajánlások megfelelő
követését;
m)     elfogadja az összes,
a Testület belső struktúrájának kialakításával összefüggő határozatot
és szükség esetén azok módosításait.
(2)          A Testület
plenáris ülésén a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban a
személyzeti szabályzat 2. cikkének (1) bekezdésén és az egyéb alkalmazottakra
vonatkozó feltételek 6. cikkén alapuló határozatot fogad el a vonatkozó
kinevezési hatásköröknek az ügyvezető igazgatóra történő
átruházásáról, és meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett a
kinevezési hatáskörök felfüggeszthetők. Az ügyvezető igazgatót fel
kell hatalmazni e jogkörök átruházására.
Amennyiben rendkívüli körülmények szükségessé
teszik, a Testület határozat útján plenáris ülésén ideiglenesen felfüggesztheti
az ügyvezető igazgatóra ruházott és ez utóbbi által továbbruházott kinevezési
hatásköröket, és azokat maga gyakorolhatja vagy tagjainak egyikére vagy az
ügyvezető igazgató kivételével valamely másik munkatársra ruházhatja.
47. cikk
A Testület plenáris ülésének ülésnapjai
(1)          A Testület
plenáris üléseit az ügyvezető igazgató hívja össze.
(2)          A Testület
plenáris ülésének keretében évente legalább két rendes ülést tart. Ezenfelül az
ügyvezető igazgató kezdeményezésére, a Bizottság kérésére és a Testület
tagjai legalább egyharmadának kérésére ül össze.
(3)          A Testület
plenáris ülése felkérhet megfigyelőket, hogy ad hoc jelleggel vegyenek
részt az üléseken.
(4)          A Testület
biztosítja a plenáris ülésének titkárságát.
48. cikk
Döntéshozatali folyamat
(1)          A Testület
plenáris ülésén a tagok egyszerű többségével hoz határozatot. A 47. cikk
(1) bekezdésének c) pontjában említett határozatokat azonban tagjainak
kétharmados többségével hozza.
(2)          Az
ügyvezető igazgató részt vesz a szavazáson.
(3)          A Testület
elfogadja és közzéteszi eljárási szabályzatát. Az eljárási szabályzat
részletesen rendelkezik a szavazás szabályairól és különösen arról, hogy egy
tag milyen feltételek mellett járhat el egy másik tag nevében, valamint adott
esetben a határozatképesség feltételeiről.
III. CÍM
A Testület vezetői ülése
49. cikk
A vezetői üléseken való részvétel
(1)          A (2) és (3)
bekezdésre is figyelemmel, a Testület 40. cikk (1) bekezdésének a)–d) pontjában
említett tagjai részt vesznek a Testület vezetői ülésein.
(2)          A csupán
egyetlen részt vevő tagállamban letelepedett, a 2. cikkben említett
szervezetről vagy szervezetcsoportról folytatott tárgyalások esetében az
52. cikk (1) és (3) bekezdésének megfelelően a szóban forgó tagállam által
kinevezett tag is részt vesz a tárgyalásokon és a döntéshozatali folyamatban.
(3)          Egy több
országban tevékenykedő csoportról folytatott tárgyalások esetében a
csoportszintű szanálási hatóság székhelye szerinti tagállam által
kinevezett tag és az összevont alapú felügyelet alá tartozó leányvállalat vagy
szervezet székhelye szerinti tagállamok által kinevezett tagok az 52. cikk (2)
és (3) bekezdésének megfelelően részt vesznek a tárgyalásokon és a
döntéshozatali folyamatban.
50. cikk
Feladatok
(1)          A Testület
plenáris ülésének munkáját a Testület vezetői ülése segíti.
(2)          A Testület a
vezetői ülésén:
a)      előkészíti a
Testület által a plenáris ülésén jóváhagyandó határozatokat;
b)      meghoz minden, e
rendelet végrehajtásához szükséges határozatot.
Ennek keretében:
i.        a lehető leghamarabb a Bizottság
rendelkezésére bocsátja a vonatkozó információkat annak lehetővé tétele
érdekében, hogy a Bizottság elvégezze az értékelést és a 16 cikk (6)
bekezdésének megfelelően indokolással ellátott határozatot hozzon;
ii.       döntést hoz a Testület költségvetésének
II., az Alapra vonatkozó részéről.
(3)          A Testület
szükség esetén – a sürgősség miatt – vezetői ülésén bizonyos
ideiglenes határozatokat hozhat a Testület plenáris ülésének nevében, különösen
igazgatási kérdésekben, ideértve a költségvetési kérdéseket is.
(4)          A Testület az
ügyvezető igazgató kezdeményezésére vagy tagjainak kérésére tart
vezetői ülést.
(5)          A Testület
plenáris ülésén meghatározza a Testület által a vezetői ülés keretében
alkalmazandó eljárási szabályzatot.
51. cikk
Döntéshozatal
(1)          A csak egy
részt vevő tagállamban letelepedett szervezetről vagy csoportról
folytatott tárgyalások esetében a Testület vezető ülésein a részt
vevő tagok egyszerű többségével hozza meg határozatait. Azon
szavazatszám esetén az ügyvezető igazgató szavazata dönt.
(2)          Több országban
tevékenykedő csoportról folytatott tárgyalások esetében a Testület
vezetői ülésein a részt vevő tagok egyszerű többségével hozza
meg határozatait. A Testület 40. cikk (2) bekezdésében említett tagjai és a
csoportszintű szanálási hatóság székhelye szerinti tagállam által
kinevezett tag mind egy-egy szavazattal rendelkeznek. A többi részt vevő
tag egy szavazaton osztozik: mindegyiküknek az egy szavazat annyiad része jut,
ahány nemzeti szanálási hatóság van az összevont alapú felügyelet alá tartozó
leányvállalatok vagy szervezetek székhelye szerinti tagállamokban. Azon
szavazatszám esetén az ügyvezető igazgató szavazata dönt.
(3)          A 65. cikkben
említett célszint eléréséig valamely tagállam által kinevezett tag egyszer
kérheti a Testület általi további megvitatást, amennyiben egy függőben
lévő határozat sérti a szóban forgó tagállam költségvetési hatásköreit.
(4)          A Testület
vezetői ülésén elfogadja és nyilvánosságra hozza a vezetői ülés
keretében alkalmazandó eljárási szabályzatot.
A Testület vezetői ülésének üléseit az
ügyvezető igazgató hívja össze saját kezdeményezésére vagy két tag kérésére,
és azokat az ügyvezető igazgató elnökletével folytatják. A Testület
vezetői üléseire ad hoc jelleggel megfigyelőket hívhat.
IV. CÍM
Az ügyvezető igazgató és az
ügyvezetőigazgató-helyettes
52. cikk
Kinevezés és feladatok
(1)          A Testület
elnöke az állandó ügyvezető igazgató, aki nem lát el egyéb nemzeti
szintű hivatalt.
(2)          Az
ügyvezető igazgató az alábbiakért felel:
a)      a Testület
munkájának előkészítése a plenáris és vezetői ülésekre, valamint az
ülések összehívása és elnöklése;
b)      valamennyi személyzeti
ügy;
c)      a napi
adminisztrációs ügyek elvégzése;
d)      a Testület
költségvetésének az 59. cikk (3) bekezdésével összhangban történő
végrehajtása;
e)      a Testület
irányítása;
f)       a Testület éves
munkaprogramjának végrehajtása;
g)      az ügyvezető
igazgató minden évben jelentéstervezetet készít, amelynek egy szakasza a
Testület szanálási tevékenységeiről, egy másik pedig a pénzügyi és
igazgatási kérdésekről szól.
(3)          Az
ügyvezető igazgató munkáját az ügyvezetőigazgató-helyettes segíti.
Az ügyvezető igazgató távollétében feladatait
az ügyvezetőigazgató-helyettes látja el.
(4)          Az
ügyvezető igazgatót és az ügyvezetőigazgató-helyettest érdemeik,
képességeik, a banki szakértelem, a pénzügyi kérdések ismerete, valamint a
pénzügyi felügyelet és szabályozás szempontjából releváns tapasztalataik
alapján nevezik ki.
(5)          A Testület
plenáris ülésének meghallgatását követően a Bizottság javaslatot tesz a
Tanácsnak az ügyvezető igazgató és az ügyvezetőigazgató-helyettes
kinevezésére alkalmas jelöltekre. A Tanács az Európai Parlament meghallgatását
követően kinevezi az ügyvezető igazgatót és az
ügyvezetőigazgató-helyettest.
(6)          A 40. cikk (2)
bekezdésétől eltérve az e rendelet hatálybalépését követően
kinevezett első ügyvezetőigazgató-helyettes hivatali ideje három évre
szól; e hivatali idő egyszer hosszabbítható meg, ötéves időtartamra.
Az ügyvezető igazgató és az ügyvezetőigazgató-helyettes utódaik
kinevezéséig hivatalban maradnak.
(7)          Az az
ügyvezető igazgató és az ügyvezetőigazgató-helyettes, akinek hivatali
idejét meghosszabbították, a teljes hivatali idő lejártát követően
nem vehet részt az azonos munkakör betöltésére irányuló kiválasztási
eljárásban.
(8)          Amennyiben az
ügyvezető igazgató vagy az ügyvezetőigazgató-helyettes már nem felel
meg a feladataik teljesítéséhez szükséges feltételeknek vagy súlyos
kötelességszegést követett el, a Tanács a Bizottság javaslatára és az Európai
Parlament meghallgatását követően felmentheti megbízatása alól az
ügyvezető igazgatót és az ügyvezetőigazgató-helyettest.
53. cikk
Függetlenség
(1)          Az ügyvezető
igazgató és az ügyvezetőigazgató-helyettes a Bizottság és a Testület
határozatainak megfelelően hajtja végre feladatait.
A Testületen belüli tárgyalásokon és
döntéshozatali folyamatokban való részvétel során az ügyvezető igazgató és
az ügyvezetőigazgató-helyettes nem kérhet és nem fogadhat el utasítást
uniós intézményektől vagy szervektől –saját nézeteit kell kifejeznie
és függetlenül kell szavaznia. A szóban forgó tárgyalásokon és döntéshozatali
folyamatokban az ügyvezetőigazgató-helyettes nem tartozik az
ügyvezető igazgató fennhatósága alá.
(2)          Sem a
tagállamok, sem más köz- vagy magánjogi jogalanyok nem befolyásolhatják az
ügyvezető igazgatót és az ügyvezetőigazgató-helyettest feladataik
végrehajtásában.
(3)          Az
ügyvezető igazgató és az ügyvezetőigazgató-helyettes – a 78. cikk (6)
bekezdésében említett személyzeti szabályzattal összhangban – szolgálati
jogviszonyának megszűnését követően is köteles feddhetetlenül és
tartózkodóan eljárni egyes kinevezések vagy előnyök elfogadásával
kapcsolatban.
V. CÍM
PÉNZÜGYI RENDELKEZÉSEK
1. fejezet
Általános
rendelkezések
54. cikk
Források
A Testület felel az e rendeletben rá ruházott
feladatok ellátásához szükséges anyagi és személyi erőforrások
biztosításáért.
55. cikk
Költségvetés
(1)          A Testület
tervezett bevételeit és kiadásait minden – a naptári évvel egybeeső –
pénzügyi évre vonatkozóan el kell készíteni, és azt a Testület költségvetésében
fel kell tüntetni.
(2)          A Testület
költségvetésének bevételei és kiadásai egyensúlyban vannak.
(3)          A költségvetés
két részből áll: az I. rész a Testület igazgatására, a II. rész a az Alap
kezelésére vonatkozik.
56. cikk
A költségvetés I., a Testület igazgatására vonatkozó része
(1)          A költségvetés
I. részének bevételei a 62. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti, az igazgatási
kiadások fedezéséhez szükséges éves hozzájárulásokból tevődnek össze.
(2)          A költségvetés
I. részének kiadásai tartalmazzák legalább a személyzeti, a díjazással
kapcsolatos, az adminisztratív, az infrastrukturális, valamint a szakmai
képzéssel kapcsolatos és működési költségeket.
57. cikk
A költségvetés II., az Alap kezelésére vonatkozó része
(1)          A költségvetés
II. részének bevételei elsősorban az alábbiakat tartalmazzák:
a)      a részt vevő
tagállamokban létesített intézmények által a 62. cikknek megfelelően
fizetett hozzájárulások, a 62. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett éves
hozzájárulás kivételével;
b)      a 68. cikk (1)
bekezdésének megfelelően a részt nem vevő tagállamokban
működő egyéb szanálásfinanszírozási megoldásokból kapott kölcsön;
c)      a 69. cikknek
megfelelően a pénzügyi intézményektől vagy egyéb harmadik
felektől kapott kölcsön;
d)      a 70. cikknek
megfelelően az Alap tulajdonában lévő összegek befektetéséből
befolyó hozam.
(2)          A költségvetés
II. részének kiadásai elsősorban az alábbiakat tartalmazzák:
a)      a 71. cikkben
feltüntetett célokra fordított kiadások;
b)      a 70. cikknek
megfelelően megvalósított befektetések;
c)      a 68. cikk (1)
bekezdésének megfelelően a részt nem vevő tagállamokban
működő egyéb szanálásfinanszírozási megoldásokból kapott kölcsönre
fizetett kamatok;
d)      a 69. cikknek
megfelelően pénzügyi intézményektől vagy egyéb harmadik felektől
kapott kölcsönre fizetett kamatok.
58. cikk
A költségvetés megállapítása és végrehajtása
(1)          Az
ügyvezető igazgató minden év február 15-éig elkészíti a Testület
következő évre vonatkozó bevételeinek és kiadásainak becslését és
legkésőbb március 31-ig elküldi azt a Testületnek a plenáris ülésen való
jóváhagyás céljából.
(2)          A Testület
költségvetését a költségvetési tervezet alapján a Testület plenáris ülésén
fogadják el. A költségvetést szükség esetén megfelelően ki kell igazítani.
(3)          Az
ügyvezető igazgató végrehajtja a Testület költségvetését.
59. cikk
Audit és ellenőrzés
(1)          A Testületen
belül létre kell hozni a vonatkozó nemzetközi szabványoknak megfelelően
végrehajtandó belső audit feladatkörét. A Testület által kinevezett
belső ellenőr felel a Testület költségvetés-végrehajtási rendszerei
és eljárásai megfelelő működésének ellenőrzéséért.
(2)          A belső
ellenőr az igazgatási és ellenőrzési rendszerek minőségéről
szóló független vélemények kibocsátása, valamint a műveletek végrehajtási
feltételeinek javítását és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás támogatását
célzó ajánlások megfogalmazása révén tanácsot ad a Testületnek a
kockázatkezeléssel kapcsolatban.
(3)          A belső
ellenőr feladatainak ellátására alkalmas belső ellenőrzési
rendszerek és eljárások bevezetéséért a Testület felelős.
60. cikk
Az elszámolás bemutatása és mentesítés
(1)          Az
ügyvezető igazgató engedélyezésre jogosult tisztviselő is egyben.
(2)          A Testület
számvitelért felelős tisztviselője a következő pénzügyi év
március 1-jéig elküldi az előzetes beszámolót az Európai
Számvevőszéknek.
(3)          A Testület
vezetői ülése minden év március 31-ig továbbítja az Európai Parlamentnek,
a Tanácsnak, a Bizottságnak és az Európai Számvevőszéknek a Testület
előző pénzügyi évre vonatkozó előzetes beszámolóját.
(4)          A Testület
előzetes beszámolójára vonatkozó európai számvevőszéki
észrevételeinek kézhezvételét követően az ügyvezető igazgató saját
felelősségére elkészíti a Testület végleges elszámolását, és azt benyújtja
a Testületnek a plenáris ülésen való jóváhagyásra.
(5)          Az
ügyvezető igazgató minden pénzügyi évet követő július 1-jéig megküldi
az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Bizottságnak és az Európai
Számvevőszéknek a végleges elszámolást.
(6)          Az
ügyvezető igazgató szeptember 30-ig válaszol a Számvevőszéknek az
általa tett észrevételekre.
(7)          A végleges
elszámolást a következő év november 15-ig ki kell hirdetni az Európai Unió
Hivatalos Lapjában.
(8)          A Testület
plenáris ülésén mentesítést ad az ügyvezető igazgatónak a költségvetés
végrehajtása tekintetében.
(9)          Az
ügyvezető igazgató az Európai Parlament részére – annak kérésére – megküld
minden, a Testület beszámolójával kapcsolatos tájékoztatást.
61. cikk
Pénzügyi szabályok
A Testület az Európai Számvevőszékkel és
a Bizottsággal folytatott konzultációt követően elfogadja a
költségvetésének megállapítására és végrehajtására vonatkozó eljárást
meghatározó belső pénzügyi rendelkezéseket.
Amennyiben az a Testület sajátos jellegével
összeegyeztethető, a pénzügyi rendelkezések az Unió általános
költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról szóló, 2012. október 25-i
966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet 208. cikkének megfelelően
az EUMSZ értelmében létrehozott szervekre vonatkozóan elfogadott költségvetési
keretrendeleten alapulnak.[26]
62. cikk
Pénzügyi hozzájárulások
(1)          A 2. cikkben
említett szervezetek e rendeletnek és az (5) bekezdés értelmében elfogadott
hozzájárulásokról szóló felhatalmazáson alapuló jogi aktusoknak
megfelelően hozzájárulnak a Testület költségvetéséhez. A hozzájárulások a
következőkből állnak:
a)      az igazgatási
kiadások fedezéséhez szükséges éves hozzájárulások;
b)      az Alap 65. cikkben
meghatározott célszintjének eléréséhez szükséges, a 66. cikknek
megfelelően kiszámított éves előzetes hozzájárulások;
c)      a 67. cikknek
megfelelően kiszámított rendkívüli utólagos hozzájárulások.
(2)          A
hozzájárulások összegét olyan szinten kell rögzíteni, amely biztosítja, hogy a
bevétel alapvetően elegendő a Testület költségvetésének évente
történő kiegyensúlyozásához és az Alap funkcióinak ellátásához.
(3)          A Testület az
(5) bekezdésben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusoknak
megfelelően, az érintett szervezethez intézett határozatban megállapítja a
2. cikkben említett egyes szervezetek által fizetendő hozzájárulások
összegét. A Testület eljárási, beszámolási és egyéb szabályokat alkalmaz annak
biztosítása érdekében, hogy a hozzájárulásokat teljes mértékben és időben
kifizessék.
(4)          Az (1), (2) és
(3) bekezdésnek megfelelően beszedett összegek csak e rendelet céljaira
vehetők igénybe.
(5)          A Bizottság
felhatalmazást kap arra, hogy a 82. cikknek megfelelően felhatalmazáson
alapuló jogi aktusokat fogadjon el a következők részletes meghatározása
céljából:
a)      a hozzájárulások
típusa, azok felhasználási területei, a hozzájárulások összegének kiszámítási
és kifizetési módja;
b)      a (3) bekezdésben
említett, a hozzájárulások teljes mértékben és időben történő
befizetésének biztosítására irányuló nyilvántartási, számviteli, beszámolási és
egyéb szabályok;
c)      az azon
intézményekre vonatkozó hozzájárulási rendszer, amelyek azután is
működhetnek, miután az Alap elérte a célszintet;
d)      a Testület teljes
körű működőképessé válását megelőzően az igazgatási
kiadások fedezéséhez szükséges éves hozzájárulások.
63. cikk
Csalás elleni intézkedések
(1)          A csalás,
korrupció és egyéb jogellenes tevékenységek elleni, az 1073/1999/EK rendelet
szerinti küzdelem megkönnyítése céljából a Testület működésének
megkezdésétől számított hat hónapon belül csatlakozik az Európai Csalás
Elleni Hivatal (OLAF) belső vizsgálatairól szóló,
1999. május 25-i intézményközi megállapodáshoz, és az e megállapodás
mellékletében található minta alapján elfogadja a Testület személyzetére
alkalmazandó megfelelő rendelkezéseket.
(2)          Az Európai
Számvevőszék jogosult dokumentumalapú és helyszíni ellenőrzést
végezni a támogatások kedvezményezettjeinél, valamint a Testületen keresztül
uniós forrásokban részesülő vállalkozóknál és alvállalkozóknál.
(3)          Az OLAF az
1073/1999/EK rendeletben és a 2185/96/Euratom, EK rendeletben meghatározott
rendelkezésekkel és eljárásokkal összhangban vizsgálatokat, többek között
helyszíni ellenőrzést és vizsgálatokat végezhet annak megállapítása céljából,
hogy a Testület által finanszírozott valamely szerződéssel kapcsolatban
történt-e csalás, korrupció vagy egyéb, az Unió pénzügyi érdekeit sértő
jogellenes tevékenység.
2. fejezet
Az Egységes
Bankszanálási Alap
1. szakasz
AZ ALAP LÉTREHOZÁSA
64. cikk
Általános rendelkezések
(1)          Ezúton
létrehozásra kerül az Egységes Szanálási Testület.
(2)          A Testület csak
a II. rész I. címében meghatározott szanálási eszközök és hatáskörök hatékony
végrehajtásának biztosítása céljából, a 12., illetve 13. cikkben meghatározott
szanálási célokkal és a szanálásra vonatkozó elvekkel összhangban veszi igénybe
az Alapot. Az Alap kiadásaiért és veszteségéért az uniós költségvetés semmilyen
körülmények között nem tehető felelőssé.
(3)          Az Alap a
Testület tulajdonában van.
65. cikk
Az Alap célszintje
(1)          Az e rendelet
hatálybalépésétől számított legfeljebb tízéves időszakban az Alap
rendelkezésére álló pénzügyi eszközöknek el kell érniük a részt vevő
tagállamok területén engedélyezett összes hitelintézet azon betétei összegének legalább
1 %-át, mely betétek a 94/19/EK irányelv szerinti betétbiztosítás hatálya
alá tartoznak.
(2)          Az (1)
bekezdésben említett kezdeti időszakban a 66. cikk szerint kiszámított és
a 62. cikk szerint beszedett, az Alapba irányuló hozzájárulásokat a célszint
eléréséig a lehető legegyenletesebben kell elosztani az időszak
során, kivéve, ha – a körülményektől függően – a kedvező piaci
feltételek vagy finanszírozási szükségletek figyelembevételével
előrehozhatók.
(3)          Abban az
esetben, ha az Alap az (1) bekezdésben említett teljes összeg 0,5 %-át
meghaladó kumulált kifizetéseket teljesít, a Testület legfeljebb négy évvel
hosszabbíthatja meg a kezdeti időszakot.
(4)          Amennyiben az
(1) bekezdésben említett kezdeti időszakot követően a rendelkezésre
álló pénzügyi eszközök összege a (1) bekezdésben meghatározott célszint alá
csökken, a célszint eléréséig a 66. cikk szerint kiszámított hozzájárulásokat
kell beszedni. Amennyiben a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök összege nem
éri el a célszint felét, az éves hozzájárulások összege nem lehet alacsonyabb a
célszint egynegyedénél.
(5)          A Bizottság
felhatalmazást kap arra, hogy a 82. cikknek megfelelően
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyek részletesen
meghatározzák a következőket:
a)      az Alapba irányuló,
a (2) bekezdés szerint kiszámított hozzájárulásoknak az időszak során
történő elosztására vonatkozó feltételek;
b)      azon körülmények,
amelyek között a hozzájárulások kifizetését előre lehet hozni a (2)
bekezdésnek megfelelően;
c)      az azon évek
számának meghatározására vonatkozó feltételek, amelyekkel az (1) bekezdésben
említett kezdeti időszak a (3) bekezdés szerint meghosszabbítható;
d)      a (4) bekezdésben
meghatározott éves hozzájárulások megállapítására vonatkozó feltételek.
66. cikk
Előzetes hozzájárulások
(1)          Az egyes
intézmények hozzájárulását legalább évente be kell szedni és az intézmény
biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke nélküli) kötelezettségei
összegének és a részt vevő tagállam területén engedélyezett valamennyi
intézmény aggregált, biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke
nélküli) kötelezettsége összegének az aránya alapján kell megállapítani.
A hozzájárulást az egyes intézmények kockázati
profiljával arányosan a(z) [.] irányelv 94. cikkének (7) bekezdésében említett
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokban meghatározott feltételeknek
megfelelően kell kiigazítani.
(2)          Azon
rendelkezésre álló pénzügyi eszközök, amelyeket a 65. cikkben meghatározott
célszint elérése céljából figyelembe kell venni, magukban foglalhatják azokat a
fizetési kötelezettségvállalásokat is, amelyek harmadik felek jogaival nem
terhelt, alacsony kockázatú eszközök biztosítékával teljes körűen
fedezettek, szabadon értékesíthetők, és a Testület általi kizárólagos
felhasználásra, a 71. cikk (1) bekezdésében meghatározott célokra vannak
kijelölve. A visszavonhatatlan fizetési kötelezettségek aránya nem haladhatja
meg az (1) bekezdésnek megfelelően beszedett hozzájárulás teljes
összegének 30 %-át.
(3)          A Bizottság
felhatalmazást kap arra, hogy a 82. cikknek megfelelően
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyek részletesen
meghatározzák a következőket:
a)      az (1) bekezdésben
említett egyéni hozzájárulások kiszámításának módja;
b)      a (2) bekezdésben
említett fizetési kötelezettségeket fedező biztosíték minősége;
c)      a (2) bekezdésben
említett fizetésikötelezettség-arányok kiszámításának feltételei.
67. cikk
Rendkívüli utólagos hozzájárulások
(1)          Ha a
rendelkezésre álló pénzeszközök nem elegendőek az Alap igénybevétele
kapcsán felmerült veszteségek, költségek vagy egyéb kiadások fedezéséhez, a
hiányzó összegek fedezésére a Testület a 62. cikknek megfelelően
rendkívüli utólagos hozzájárulást szed be a részt vevő tagállamok
területén engedélyezett intézményektől. Ezek a rendkívüli hozzájárulások a
66. cikkben meghatározott szabályoknak megfelelően kerülnek elosztásra az
intézmények között.
(2)          A Testület a
(3) bekezdésben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusoknak
megfelelően részlegesen vagy teljesen mentesíthet egy intézményt a
rendkívüli utólagos hozzájárulások (1) bekezdés szerinti fizetési
kötelezettsége alól, amennyiben a 66. cikkben és e cikk (1) bekezdésében
említett befizetések összege veszélyeztetné más hitelezők vele szembeni
követeléseinek rendezését. Ilyen mentesség legfeljebb 6 hónapos
időtartamra adható, azonban a hitelintézet kérésére megújítható.
(3)          A Bizottság
felhatalmazást kap arra, hogy a 82. cikknek megfelelően felhatalmazáson
alapuló jogi aktusokat fogadjon el azon körülmények és feltételek meghatározása
céljából, amelyeknek megfelelően a 2. cikkben említett szervezet
részlegesen vagy teljesen mentesülhet a (2) bekezdés szerinti utólagos
hozzájárulások alól.
68. cikk
A finanszírozási megoldások közötti önkéntes kölcsönnyújtás
(1)          A Testület
kérelmezhet az Alap számára a részt nem vevő tagállamokon belüli minden
egyéb szanálásfinanszírozási megoldástól történő hitelfelvételt,
amennyiben:
a)      a 66. cikk szerint
beszedett összegek nem elegendőek az Alap igénybevétele kapcsán felmerült
veszteségek, költségek vagy egyéb kiadások fedezésére;
b)      a 67. cikkben
előírt rendkívüli utólagos hozzájárulások nem állnak azonnal
rendelkezésre;
c)      a 69. cikkben
előírt alternatív finanszírozási eszközök nem állnak azonnal, ésszerű
feltételek mellett rendelkezésre.
(2)          E
kérelemről a szanálásfinanszírozási megoldások a(z) [ ] irányelv 97.
cikkével összhangban döntenek. A hitelfeltételekre a szóban forgó [ ] irányelv
97. cikke (3) bekezdésének a), b) és c) pontja alkalmazandó.
69. cikk
Alternatív finanszírozási módok
(1)          Amennyiben a
66. és 67. cikknek megfelelően beszedett összegek nem állnak azonnal
rendelkezésre vagy nem fedezik az Alap igénybevétele során felmerülő
költségeket, a Testület pénzügyi intézményektől vagy egyéb harmadik
felektől kölcsönszerződést köthet vagy más formájú pénzügyi támogatást
vehet igénybe az Alap számára.
(2)          Az (1)
bekezdésben említett kölcsönt, illetve a pénzügyi támogatás egyéb formáit a 62.
cikknek megfelelően a hitel lejárati idején belül teljes egészében vissza
kell fizetni.
(3)          Az (1)
bekezdésben meghatározott kölcsönfelvétel igénybevétele során felmerült
költségeket a Testület viseli, nem pedig az uniós költségvetés vagy a részt
vevő tagállamok.
2. szakasz
az Alap kezelése
70. cikk
Befektetések
(1)          A Testület
kezeli az Alapot és kérheti a Bizottságot, hogy végezzen el bizonyos, az Alap
kezeléséhez kapcsolódó feladatokat.
(2)          A szanálás
alatt álló intézménytől vagy hídbanktól kapott összegek, a kamatok és a
befektetések utáni egyéb jövedelmek, valamint bármely más jövedelem kizárólagos
kedvezményezettje az Alap.
(3)          A Testület az
Alapban tartott összegeket a részt vevő tagállamok vagy a kormányközi
szervezetek által vállalt kötelezettségekbe, elsősorban nagy
hitelképességgel bíró, magas likviditású eszközökbe fekteti be. A
befektetéseknek földrajzilag kellőképp diverzifikáltnak kell lenniük. A
szóban forgó befektetésekből befolyó bevétel az Alaphoz kerül.
(4)          A Bizottság
felhatalmazást kap arra, hogy a 82. cikkben meghatározott eljárásnak
megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az Alap
kezelésére vonatkozó részletes szabályokról.
3. szakasz
Az Alap igénybevétele
71. cikk
Az Alap rendeltetése
(1)          A Bizottság
által létrehozott kereten belül a szanálási eszközöknek a 2. cikkben említett
szervezetekre történő alkalmazása során a Testület az alábbi célokra
veheti igénybe az Alapot:
a)      a szanálás alatt
álló intézmény, annak leányvállalatai, valamely hídbank vagy vagyonkezelő
szervezet eszközeinek és kötelezettségeinek garantálására;
b)      a szanálás alatt
álló intézmény, annak leányvállalatai, valamely hídbank vagy vagyonkezelő
szervezet részére történő hitelnyújtásra;
c)      a szanálás alatt
álló intézmény eszközeinek megvásárlására;
d)      valamely hídbanknak
vagy vagyonkezelő szervezetnek nyújtott tőke-hozzájárulás céljára;
e)      a részvényeseknek
vagy hitelezőknek fizetendő kártérítés céljára, amennyiben a 17. cikk
(5) bekezdése szerinti értékelést követően hiteleik ellenértékeként
kevesebbet kaptak, mint amennyihez a 17. cikk (16) bekezdése szerinti
értékelést követően egy rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében
történő felszámolás révén jutottak volna;
f)       a szanálás alatt
álló intézménybe történő befizetés céljára, amennyiben arra egyes
hitelezők követeléseinek leírása helyett kerül sor, amennyiben a
belső feltőkésítési eszközt alkalmazzák, és a szanálási hatóság úgy
dönt, hogy a 24. cikk (3) bekezdésével összhangban egyes hitelezőket kizár
a belső feltőkésítési eszköz hatálya alól;
g)      az a)–f) pontban
említett intézkedések bármely kombinációjának céljára.
(2)          Az Alap a
vagyonértékesítési eszközzel összefüggésben az a)–g) pontban említett
intézkedésekhez a vásárló tekintetében is igénybe vehető.
(3)          Az Alap
közvetlenül nem vehető igénybe valamely intézmény vagy a 2. cikkben
említett szervezet veszteségeinek fedezésére, illetve valamely intézmény vagy a
2. cikkben említett szervezet feltőkésítésére. Amennyiben a
szanálásfinanszírozási megoldásnak az (1) bekezdésben említett célokra
történő igénybevétele közvetetten azt eredményezi, hogy valamely intézmény
vagy a 2. cikkben említett szervezet veszteségeinek egy része az Alapra hárul,
akkor a 24. cikkben meghatározott, a szanálásfinanszírozási megoldások
igénybevételét szabályozó elvek alkalmazandók.
(4)          A Testület az
(1) bekezdés f) pontjával összhangban nyújtott tőke-hozzájárulást
legfeljebb 5 évig őrizheti meg.
72. cikk
A nemzeti finanszírozási megoldások kölcsönössé tétele a részt nem vevő
tagállamokban lévő intézményeket magában foglaló csoportszintű
szanálás esetében
Az egyrészt egy vagy több részt vevő
tagállamban engedélyezett intézményeket, másrészt egy vagy több részt nem
vevő tagállamban engedélyezett intézményeket magában foglaló
csoportszintű szanálás esetében az Alap a(z) [.] irányelv 98. cikkében
meghatározott rendelkezéseknek megfelelően járul hozzá a
csoportszintű szanálás finanszírozásához.
73. cikk
Betétbiztosítási rendszerek alkalmazása a szanálással összefüggésben
(1)          A részt
vevő tagállamok biztosítják, hogy – amennyiben a Testület szanálási
intézkedést hoz, és feltéve, hogy ezen intézkedések biztosítják, hogy a
betétesek továbbra is hozzáférnek betéteikhez – az intézményhez kapcsolt
betétbiztosítási rendszer felel a(z) [ ] irányelv 99. cikkének (1) és (4)
bekezdésében meghatározott összegekért.
(2)          Azon összeg
meghatározása, mely összeg erejéig a betétbiztosítási rendszer e cikk (1)
bekezdésével összhangban felelős, megfelel a 17. cikkben megállapított
feltételeknek.
(3)          Mielőtt e
cikk (1) bekezdésének megfelelően döntést hozna arról az összegről,
amelyért a betétbiztosítási rendszer a(z) [ ] irányelv 39. cikke (3)
bekezdésének d) pontjában meghatározott feltételeknek megfelelően felel, a
Testület az ügy sürgősségét is figyelembe véve konzultál az érintett
betétbiztosítási rendszerrel.
(4)          Amennyiben a
betétbiztosítási rendszer forrásai nem elegendőek a betéteseknek
fizetendő összegek fedezéséhez, és egyéb források nem állnak azonnal
rendelkezésre az érintett részt vevő tagállamtól, az Alap meghitelezheti a
szükséges forrásokat a szóban forgó betétbiztosítási rendszer számára, feltéve,
hogy a 94/19/EK irányelv 10. cikkében foglalt valamennyi feltétel teljesül.
VI. CÍM
Egyéb rendelkezések
74. cikk
Kiváltságok és mentességek
A Testületre és személyzetére az Európai
Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló
szerződéshez mellékelt, az Európai Unió kiváltságairól és mentességeiről
szóló Jegyzőkönyv (7. sz.) alkalmazandó.
75. cikk
Nyelvek
(1)          A Testületre
alkalmazandó az 1. sz. tanácsi rendelet[27].
(2)          A Testület
határoz a Testület belső nyelvi intézkedéseiről.
(3)          A Testület
határozhat arról, melyik hivatalos nyelvet használja, amikor uniós
intézményeknek vagy szerveknek küld dokumentumokat.
(4)          A Testület
minden egyes nemzeti szanálási hatósággal megállapodhat azon nyelvről vagy
nyelvekről, amelyeken a nemzeti szanálási hatóságok részére, illetve által
küldendő dokumentumokat készítik.
(5)          A Testület
működéséhez szükséges fordítói szolgáltatásokat az Európai Unió Szerveinek
Fordítóközpontja biztosítja.
76. cikk
A Testület személyzete
(1)          A Testület
személyzetére, többek között az ügyvezető igazgatóra és az
ügyvezetőigazgató-helyettesre a személyzeti szabályzat és az egyéb
alkalmazottakra vonatkozó feltételek, valamint az uniós intézmények közötti
megállapodás útján a személyzeti szabályzat és az egyéb alkalmazottakra
vonatkozó feltételek hatálybaléptetése érdekében elfogadott szabályok
alkalmazandók.
(2)          A Testület a
Bizottsággal egyetértésben elfogadja a megfelelő végrehajtási szabályokat
az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzatának és az Európai
Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételeknek a személyzeti
szabályzat 110. cikkével összhangban történő hatályba léptetéséhez.
77. cikk
Személyzetcsere
(1)          A Testület
kirendelt nemzeti szakértőket vagy egyéb, nem a Testület alkalmazásában
lévő személyzetet is foglalkoztathat.
(2)          A Testület
plenáris ülésén elfogadja a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási
hatóságaitól érkező alkalmazottak hatóságok közötti, illetve a hatóságok
és a Testület közötti cseréjére és kirendelésére vonatkozó szabályok
meghatározásáról szóló megfelelő határozatot.
(3)          A Testület a
részt vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságainak alkalmazottaiból álló
belső szanálási csoportokat hozhat létre.
78. cikk
A Testület kötelezettsége
(1)          A Testület
szerződéses kötelezettségeit a szóban forgó szerződésre vonatkozó
jogszabályok szabályozzák.
(2)          A Testület
által megkötött szerződésekben szereplő választottbírósági kikötés
alapján a keletkező jogviták elbírálására az Európai Unió Bírósága
rendelkezik joghatósággal.
(3)          A
szerződésen kívüli felelősséget illetően a Testület a tagállami
állami hatóságok kötelezettségeire vonatkozó jogszabályok közös általános elvei
alapján megtéríti az általa vagy személyzete által kötelezettségeik, különösen
szanálási feladataik teljesítése során – ideértve a külföldi szanálási
eljárásokat támogató cselekedeteiket és mulasztásaikat is – okozott károkat.
(4)          A Testület
kártalanítja a nemzeti szanálási hatóságot azon kártérítésért, amelynek
megfizetésére nemzeti bíróság kötelezte, illetve amelyek kifizetésére a
Testülettel egyetértésben peren kívüli egyezségnek megfelelően
kötelezettséget vállalt, és amely a szóban forgó nemzeti szanálási hatóság
által végrehajtott cselekedetek vagy mulasztások következménye, kivéve, ha az
említett cselekedet vagy mulasztás az uniós jogszabályok, e rendelet, a
Bizottság határozatának vagy a Testület határozatának megsértésével járt,
illetve nyilvánvaló és súlyos mérlegelési hibát jelent.
(5)          Az Európai Unió
Bírósága hatáskörrel rendelkezik a (3) és (4) bekezdéshez kapcsolódó bármely
vita eldöntésére. A szerződésen kívüli felelősségből eredő
ügyekben az eljárás megindításának joga az alapul szolgáló esemény
felmerülésétől számított öt év alatt évül el.
(6)          A Testület
személyzetének a Testülettel szembeni személyes felelősségét a rájuk
alkalmazandó személyzeti szabályzatban vagy alkalmazási feltételekben
megállapított rendelkezések szabályozzák.
79. cikk
Szakmai titoktartás és információcsere
(1)          A Testület
tagjaira, a Testület személyzetére és a részt vevő tagállamok által
kicserélt vagy kirendelt, szanálási tevékenységeket folytató személyzetre –
megbízatásuk lejártát követően is – az EUMSZ 339. cikkében és az uniós
jogszabályok vonatkozó rendelkezéseiben előírt szakmai titoktartási
követelmények alkalmazandók.
(2)          A Testület
biztosítja, hogy azokra a személyekre, akik feladatai ellátásával
összefüggésben közvetlenül vagy közvetett módon, állandó jelleggel vagy
alkalomszerűen bármilyen szolgáltatást nyújtanak, azonos szakmai
titoktartási kötelezettség vonatkozzon.
(3)          Az e rendelet
által rá ruházott feladatok ellátása céljából a Testület számára engedélyezni
kell, hogy az uniós jog vonatkozó jogi aktusaiban megállapított korlátok között
és feltételek szerint információt cseréljen ki nemzeti vagy európai
hatóságokkal és szervekkel, amennyiben az uniós jog lehetővé teszi az illetékes
nemzeti hatóságok számára információk ezen jogalanyokkal való megosztását,
illetve amennyiben az uniós jog értelmében a tagállamok rendelkezhetnek ilyen
közzétételről.
80. cikk
Átláthatóság
(1)          A Testület
birtokában lévő dokumentumokra az 1049/2001/EK európai parlamenti és
tanácsi rendeletet [28]
kell alkalmazni.
(2)          A Testület
első ülésétől számított hat hónapon belül elfogadja az 1049/2001/EK
rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályokat.
(3)          A Testület
által az 1049/2001/EK rendelet 8. cikke értelmében hozott határozatok tárgyában
panasz nyújtható be az ombudsmanhoz vagy a fellebbviteli tanácsnak
megfelelő módon benyújtott fellebbezést követően eljárás indítható az
Európai Unió Bírósága előtt – az EUMSZ 228., illetve 263. cikkében megállapított
feltételekkel összhangban.
(4)          A személyes
adatok Testület általi feldolgozására a 45/2001/EK európai parlamenti és
tanácsi rendelet [29]alkalmazandó.
A személyes adatok nemzeti szanálási hatóságok általi feldolgozására a 95/46/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelv[30]vonatkozik.
81. cikk
A minősített adatokra és a nem minősített érzékeny adatokra vonatkozó
biztonsági szabályok
A Testület alkalmazza az EU-minősített
adatok és a nem minősített érzékeny adatok védelmét szolgáló, a
2001/844/EK, ESZAK, Euratom határozat mellékletében rögzített bizottsági
biztonsági szabályokat. A biztonsági elvek alkalmazása magában foglalja az ezen
információk cseréjére, feldolgozására és tárolására vonatkozó rendelkezéseket.
IV. RÉSZ
VÉGREHAJTÁSI HATÁSKÖRÖK ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
82. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1)          A
felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozóan a Bizottság
részére adott felhatalmazás gyakorlásának feltételeit e cikk határozza meg.
(2)          A felhatalmazás
a 88. cikkben meghatározott időponttól számított, határozatlan
időtartamra szól.
(3)          Az Európai
Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 62. cikk (5) bekezdésében, a
65. cikk (5) bekezdésében, a 66. cikk (3) bekezdésében, a 67. cikk (3)
bekezdésében, valamint a 70. cikk (4) bekezdésében említett felhatalmazást. A
visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban meghatározott
felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való
kihirdetését követő napon vagy a benne megjelölt későbbi
időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő,
felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4)          A Bizottság a
felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és
egyidejűleg értesíti arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot.
(5)          A 62. cikk (5) bekezdése,
a 65. cikk (5) bekezdése, a 66. cikk (3) bekezdése, a 67. cikk (3) bekezdése,
valamint a 70. cikk (4) bekezdése értelmében elfogadott, felhatalmazáson
alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az értesítést követő két
hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt kifogást a
felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen, vagy ha az Európai Parlament és a
Tanács az időtartam leteltét megelőzően egyaránt arról
tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem emel kifogást. Az Európai Parlament vagy a
Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
83. cikk
Felülvizsgálat
(1)          A Bizottság
2016. december 31-ig és ezt követően ötévente jelentést tesz közzé e
rendelet alkalmazásáról, különös hangsúlyt fektetve a belső piac olajozott
működésére gyakorolt potenciális hatás nyomon követésére. E jelentés
értékeli az alábbiakat:
a)      az egységes
szanálási mechanizmus működését és szanálási tevékenységeinek hatását az
Unió egészének érdekeire és a pénzügyi szolgáltatások egységes piacának
koherenciájára és integritására – ezen belül a mechanizmus esetleges hatását az
Unión belüli nemzeti bankrendszerek struktúráira –, továbbá az egységes
szanálási mechanizmuson belül, az egységes szanálási mechanizmus és az egységes
felügyeleti mechanizmus között, valamint az egységes szanálási mechanizmus és a
részt nem vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságai és illetékes nemzeti
hatóságai közötti együttműködés és információcsere kereteinek
hatékonyságát;
b)      a függetlenségre és
az elszámoltathatóságra vonatkozó rendelkezések hatékonyságát;
c)      a Testület és az
Európai Bankhatóság közötti együttműködést;
d)      a Testület és a
részt nem vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságai közötti
együttműködést, valamint az egységes szanálási mechanizmus e tagállamokra
gyakorolt hatását.
(2)          A jelentést a
Bizottság benyújtja az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A Bizottság szükség
szerint kísérő javaslatot terjeszt elő.
84. cikk
Az 1093/2010/EU rendelet módosítása
Az 1093/2010/EU rendelet a
következőképpen módosul:
(1)          A 4. cikk
2. pontjának helyébe a következő szöveg lép:
„2. „illetékes hatóság”:
i.        az 575/2013/EU európai parlamenti és
tanácsi rendelet 4. cikke (1) bekezdésének 40. pontjában és a 2007/64/EK
irányelvben meghatározott, valamint a 2009/110/EK irányelvben említett
illetékes hatóság;
ii.       a 2002/65/EK és a 2005/60/EK irányelv
tekintetében azon illetékes hatóságok, amelyek biztosítják, hogy a
hitelintézetek és pénzügyi intézmények megfeleljenek ezen irányelvek
előírásainak;
iii.      a betétbiztosítási rendszerek
tekintetében a 94/19/EK irányelvnek megfelelően a betétbiztosítási
rendszereket működtető szervek, vagy amennyiben a betétbiztosítási
rendszert egy magántulajdonban álló vállalkozás működteti, az említett
irányelvnek megfelelően az e rendszereket felügyelő hatóság; továbbá
iv.      tekintettel a 62. cikk (5) bekezdésére,
a 65. cikk (5) bekezdésére, a 66. cikk (3) bekezdésére, a 67. cikk (4)
bekezdésére és a 70. cikk (4) bekezdésére, a szóban forgó irányelv 3. cikkében
meghatározott szanálási hatóságok és a(z) .../.../EU európai parlamenti és
tanácsi rendelettel létrehozott Egységes Szanálási Testület.”
(2)          A 25. cikk a
következő bekezdéssel egészül ki:
„(1a.) A Hatóság az eredmények hatékonyságának és
konzisztenciájának erősítése érdekében az információcseréről és az
egységes szanálási mechanizmusról szóló rendeletben említett Testület és az
egységes szanálási mechanizmusban részt nem vevő tagállamok nemzeti
szanálási hatóságainak a határokon átnyúló csoportok szanálása terén végzett
közös tevékenységeiről partneri felülvizsgálatokat szervezhet és végezhet.
E célból a Hatóság az objektív értékelést és összehasonlítást lehetővé
tevő módszereket dolgoz ki.”
(3)          A 40. cikk (6)
bekezdése a következő harmadik albekezdéssel egészül ki:
„A 62. cikk (5) bekezdésének, a 65. cikk (5)
bekezdésének, a 66. cikk (3) bekezdésének, a 67. cikk (4) bekezdésének és a 70.
cikk (4) bekezdésének alkalmazási körében eljárva az Egységes Szanálási
Testület ügyvezető igazgatója a felügyeleti tanácsban megfigyelői
státusszal rendelkezik.”
85. cikk
A nemzeti szanálásfinanszírozási megoldások pótlása
A 88. cikk második albekezdésében említett
alkalmazási időponttól kezdve az Alap a részt vevő tagállamok
szanálásfinanszírozási megoldásának tekintendő a(z) [.] irányelv VII. címe
értelmében.
86. cikk
Székhely-megállapodás és működési feltételek
(1)          A Testület
fogadó tagállambeli elhelyezéséhez szükséges rendelkezéseket, a fogadó tagállam
által rendelkezésre bocsátandó létesítményekre, továbbá a Testület
ügyvezető igazgatójára, a Testület plenáris ülésének tagjaira, valamint a
Testület személyi állományára és családtagjaikra a fogadó tagállamban
alkalmazandó konkrét szabályokat a Testület és a fogadó tagállam által – a
plenáris ülés jóváhagyását követően és legkésőbb 2 évvel e rendelet
hatálybalépését követően – megkötött székhely-megállapodás rögzíti.
(2)          A Testületet
befogadó tagállam a lehető legjobb körülményeket biztosítja a Testület
megfelelő működéséhez, ideértve a többnyelvű, európai
szemléletű iskoláztatás lehetőségét és a megfelelő közlekedési
kapcsolatokat is.
87. cikk
A Testület tevékenységeinek megkezdése
(1)          A Testület
2015. január 1-jén válik teljes mértékben működőképessé.
(2)          A Testület
létrehozásáért és kezdeti működéséért a Bizottság felelős mindaddig,
amíg az előbbi nem rendelkezik a saját költségvetésének végrehajtásához
szükséges operatív kapacitással. E célból:
a)      mindaddig, amíg az
ügyvezető igazgató a Tanács általi, az 53. cikkel összhangban történő
kinevezését követően el nem foglalja hivatalát, a rá ruházott
ügyvezető igazgatói feladatkört – ideiglenes ügyvezető igazgatói
minőségben – a Bizottság egy tisztviselője gyakorolhatja;
b)      a 47. cikk (1)
bekezdésének i) pontjától eltérve és a 47. cikk (2) bekezdésében említett
határozat elfogadásáig az ideiglenes ügyvezető igazgató gyakorolja a
kinevezési hatásköröket;
c)      a Bizottság
segítséget nyújthat a Testületnek, különösen azáltal, hogy bizottsági
tisztviselőket bocsát rendelkezésre az ideiglenes ügyvezető igazgató
vagy az ügyvezető igazgató felelősségi körébe tartozó tevékenységek
végrehajtására;
d)      a Bizottság a
Testület nevében beszedi a 62. cikk (5) bekezdésének d) pontjában említett éves
hozzájárulásokat.
(3)          Az ideiglenes
ügyvezető igazgató engedélyezhet minden, a Testület költségvetésében
rögzített előirányzatok által fedezett kifizetést, és szerződéseket
köthet, ideértve a személyzettel kapcsolatos munkaszerződéseket is.
88. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos
Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
A 7–23. és 25–38. cikkeket 2015. január
1-jétől kell alkalmazni.
A 24. cikk 2018. január 1-jétől
alkalmazandó.
Ez a rendelet teljes egészében
kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
az Európai Parlament részéről                      a
Tanács részéről
az elnök                                                          az
elnök
PÉNZÜGYI KIMUTATÁS
1.           A JAVASLAT/KEZDEMÉNYEZÉS FŐBB
ADATAI
              1.1.    A javaslat/kezdeményezés címe
              1.2.    A
tevékenységalapú irányítás /tevékenységalapú költségvetés-tervezés keretébe
tartozó érintett szakpolitikai terület(ek)
              1.3.    A
javaslat/kezdeményezés típusa
              1.4.    Célkitűzés(ek)
              1.5.    A
javaslat/kezdeményezés indoklása
              1.6.    Az
intézkedés és a pénzügyi hatás időtartama
              1.7.    Tervezett
irányítási módszer(ek)
2.           IRÁNYÍTÁSI INTÉZKEDÉSEK
              2.1.    A
nyomon követésre és a jelentéstételre vonatkozó rendelkezések
              2.2.    Irányítási
és kontrollrendszer
              2.3.    A
csalások és a szabálytalanságok megelőzésére vonatkozó intézkedések
3.           A JAVASLAT/KEZDEMÉNYEZÉS BECSÜLT
PÉNZÜGYI HATÁSA
              3.1.    A többéves pénzügyi keret mely
fejezetét/fejezeteit és a költségvetés mely kiadási tételét/tételeit érintik a
kiadások?
              3.2.    A
kiadásokra gyakorolt becsült hatás
              3.2.1. A kiadásokra
gyakorolt becsült hatás összegzése
              3.2.2. Az operatív
előirányzatokra gyakorolt becsült hatás
              3.2.3. Az igazgatási
előirányzatokra gyakorolt becsült hatás
              3.2.4. A jelenlegi többéves
pénzügyi kerettel való összeegyeztethetőség
              3.2.5. Harmadik felek
részvétele a finanszírozásban
              3.3.    A bevételre gyakorolt becsült
pénzügyi hatás
PÉNZÜGYI
KIMUTATÁS
1.           A JAVASLAT/KEZDEMÉNYEZÉS FŐBB
ADATAI
1.1.        A
javaslat/kezdeményezés címe
Az Európai Parlament és a Tanács rendelete az
egységes szanálási mechanizmus és az Egységes Bankszanálási Alap létrehozásáról
1.2.        A
tevékenységalapú irányítás /tevékenységalapú költségvetés-tervezés keretébe
tartozó érintett szakpolitikai terület(ek)[31]
Belső piac – pénzügyi piacok
1.3.        A
javaslat/kezdeményezés típusa
þ A javaslat/kezdeményezés új
intézkedésre irányul
¨ A javaslat/kezdeményezés kísérleti
projektet/előkészítő intézkedést követő új intézkedésre
irányul[32]
¨ A javaslat/kezdeményezés jelenlegi
intézkedés meghosszabbítására irányul
¨ A javaslat/kezdeményezés új intézkedésnek
megfelelően módosított intézkedésre irányul
1.4.        Célkitűzés(ek)
1.4.1.     A
javaslat/kezdeményezés által érintett többéves bizottsági stratégiai célkitűzés(ek)
·
A banki szolgáltatások belső piacának
erősítése egyenlő versenyfeltételek fenntartása mellett.
·
A pénzügyi stabilitás és a bankokba vetett bizalom
fenntartása, az alapvető pénzügyi szolgáltatások folytonosságának
biztosítása és a problémák továbbterjedésének elkerülése.
·
A társadalom egészét, és különösen az
adófizetőket érő veszteségek minimalizálása, a betétesek védelme és
az erkölcsi kockázat csökkentése.
1.4.2.     Konkrét
célkitűzés(ek) és a tevékenységalapú irányítás/tevékenységalapú
költségvetés-tervezés keretébe tartozó érintett tevékenység(ek)
A fenti általános célkitűzésekre figyelemmel
a következő konkrét célkitűzések fogalmazhatók meg:
Előkészítés, megelőzés:
·
a felügyeleti szervek és bankok válsághelyzetekre
való felkészültségének fokozása, valamint
·
minden egyes bank szanálhatóságának a lehetővé
tétele
Korai beavatkozás:
·
a bankfelügyeleti szervek számára rendelkezésre
álló korai beavatkozási intézkedések javítása.
Bankszanálás:
·
az egységes szanálási mechanizmus hatálya alá
tartozó bankok kellő időben és hatékonyan történő szanálásának
biztosítása;
·
a jogbiztonság biztosítása a bankszanálásban
érdekeltek számára.
Finanszírozás:
·
egységes bankszanálási alap létrehozása, amely
hatékonyan viselni tudja az uniós bankrendszerben jelentkező, földrajzilag
aszimmetrikus veszteségeket;
·
annak biztosítása, hogy a csődközeli helyzetbe
került bankok szanálását teljes mértékben a pénzügyi intézményektől
származó hozzájárulások fedezzék, miután sor került a részvényesek és
hitelezők általi feltőkésítésre.
1.4.3.     Várható
eredmény(ek) és hatás(ok)
·
Az államok és bankjaik közötti negatív
visszacsatolási spirál megszakítása.
·
Igazságos feltételek és a banki finanszírozáshoz
jutás biztosítása a bankunión belül valamennyi vállalkozás számára.
·
A betétesek, kormányok és adófizetők által a
nagy és rendszerszempontból jelentős bankok helyreállítása és szanálása
miatt elszenvedett veszteségek minimalizálása.
1.4.4.     Eredmény-
és hatásmutatók
·
A hosszú lejáratú államkötvények hozamfelárai a
tagállamokban
·
Szanáláson átment bankok száma
·
A bankszanálás költségei, beleértve az egységes
szanálási alapból teljesítendő kifizetéseket is.
·
A bankok leírható adósságainak arányában
bekövetkezett változás.
1.5.        A
javaslat/kezdeményezés indoklása
1.5.1.     Rövid
vagy hosszú távon kielégítendő szükséglet(ek)
„A valódi, szoros gazdasági és monetáris unió
tervezete” című bizottsági közleményben, valamint a négy elnök
jelentésében 2012-ben felvázoltaknak megfelelően az integrált pénzügyi
keret vagy más néven „bankunió” megteremtése létfontosságú része azon
szakpolitikai intézkedéseknek, amelyekkel a döntéshozók Európát a gazdasági
fellendülés és növekedés pályájára kívánják visszahelyezni. A bankcsődök
koordinálatlan nemzeti kezelése felerősítette a belső piac
tagoltságát a hitelnyújtás és finanszírozás terén. Mindez befolyásolja az
egységes monetáris politika közvetítését és a vállalkozásokra, valamint a
fogyasztókra irányuló hitelnyújtást korlátozások veszélyeztetik.
Ez az euróövezeten belül különösen káros. Mivel a
bankszektor problémáinak megoldására szolgáló monetáris eszközök alkalmazásának
csekély a mozgástere, a fizetésképtelenné vált bankok nemzeti költségvetési
forrásokra támaszkodó kezelése továbbra is negatív visszacsatolást eredményez a
bankok és az államháztartás között. Komoly versenyhátrányban vannak azon
tagállamok vállalkozásai, mely tagállamokkal kapcsolatban az a vélekedés alakult
ki, hogy csekély a képességük a támogatásra szoruló bankok megmentésére.
Emellett, ahogy az a válság során nyilvánvalóvá vált, az egyes euróövezeti
tagállamokban felmerülő problémák a bizalmatlanság és pénzügyi kapcsolatok
révén gyorsan átterjednek a piacok által hasonló kockázatoknak kitettnek vélt
más tagállamokra.
Az Európai Tanács 2012. decemberi
következtetéseiben megállapította, hogy „egy olyan rendszerben, melyben a
bankfelügyelet feladatát ténylegesen átveszi az egységes felügyeleti
mechanizmus, szükség lesz egy olyan közös szanálási mechanizmusra, amelynek
megvannak a hatáskörei arra, hogy a megfelelő eszközökkel képes legyen a
mechanizmusban részt vevő tagállamokban lévő bankok bármelyikének
szanálására.”
Az euróövezet pénzügyi stabilitása és a növekedés
biztosítása szempontjából elengedhetetlen, hogy gyors előrehaladás
történjen a bankunió felé. Ennek megfelelően a belső piac 28
tagállamára egyformán érvényes erős szabályozási keretre (egységes
szabálykönyvre) építve az Európai Bizottság inkluzív megközelítést követett és
olyan, különböző eszközökre és lépésekre épülő bankunió ütemtervére
tett javaslatot, amely potenciálisan minden tagállam előtt nyitva áll, de
amelynek az euróövezet jelenlegi 17 tagállama mindenképpen tagja.
Az első lépésként létrehozandó – az
euróövezeti bankokra, valamint a csatlakozni kívánó tagállamok bankjaira
vonatkozó – egységes felügyeleti mechanizmus felhatalmazza az EKB-t arra, hogy
alapvető felügyeleti feladatokat lásson el az említett bankok
tekintetében.
A bankunió másik fő elemét jelentő, a
hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó
keretrendszer létrehozásáról szóló irányelvre (a bankok helyreállításáról és
szanálásáról szóló irányelv) vonatkozó, 2012-ben elfogadott javaslatot jelenleg
tárgyalják a társjogalkotók. A bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló
irányelv szabályokat állapít meg arra vonatkozóan, hogyan kell végrehajtani a
szanálást a belső piacon és a nemzeti szanálási hatóságokat a
bankszanálást lehetővé tevő hatáskörrel, valamint eljárásokkal látja
el.
Az Európai Tanács következtetéseivel összhangban
az uniós banki piacok integrációja az egész euróövezetre kiterjedő szanálási
mechanizmust tesz szükségessé, amely révén kezelhetők a bajba jutott
bankok és csökkenthető a továbbterjedési kockázat az euróövezet pénzügyi
stabilitásának megőrzése érdekében, ami a belső piac egészére nézve
előnyös.
A 2012. évi bizottsági tervezetnek
megfelelően a hosszú távú cél az, hogy olyan bankunió jöjjön létre, amely
valamennyi tagállam bankjaira kiterjed. Az EKB általi közvetlen felügyelet az
egységes bankszanálási mechanizmussal, valamint az összes tagállamban
kialakított hatékony és stabil betétbiztosítási rendszerrel együtt hozzájárul
az Unió tartós stabilitásába vetett bizalom fenntartásához.
1.5.2.     Az uniós
részvételből adódó többletérték
Az EUSZ 5. cikkének (3) bekezdésében megállapított
szubszidiaritás elvének megfelelően azokon a területeken, amelyek nem
tartoznak kizárólagos hatáskörébe, az Unió csak akkor és annyiban jár el,
amikor és amennyiben a tervezett intézkedés céljait a tagállamok sem központi,
sem regionális vagy helyi szinten nem tudják kielégítően megvalósítani, így
azok a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt az Unió szintjén
jobban megvalósíthatók.
Kizárólag európai szintű intézkedéssel
biztosítható, hogy a csődközeli helyzetbe került bankokat
diszkriminációmentes módon és egységes szabályoknak megfelelően szanálják,
a gazdasági és monetáris unió és a belső piac működésének javítása
céljából. Az uniós bankszektor előrehaladott integrációja ellenére a
tagállami szinten hozott szanálási döntések lényeges eltérései elfogadhatatlan
kockázatot jelenthetnek a pénzügyi stabilitás szempontjából.
A közös valuta szükségessé teszi az euróövezeti
bankok egységes felügyeletét és szanálását a káros gazdasági tagoltság
elkerülése érdekében. Az egységes szanálási mechanizmus hatékonyabb lesz a
nemzeti szanálási hatóságok hálózatánál, különösen a több országra
kiterjedő bankcsoportok tekintetében, amelyek esetében a gyorsaság és a
koordináció alapvető fontosságú a költségek minimalizálásához és a bizalom
helyreállításához. A mechanizmus jelentős méretgazdaságossági
előnyöket is eredményez és segítségével megelőzhetők a tisztán
nemzeti szintű döntések esetleges negatív következményei.
1.5.3.     Egyéb
pénzügyi eszközökkel való összeegyeztethetőség és lehetséges szinergia
Az első lépésként létrehozandó – az
euróövezeti bankokra, valamint a csatlakozni kívánó tagállamok bankjaira
vonatkozó – egységes felügyeleti mechanizmus felhatalmazza az EKB-t arra, hogy
alapvető felügyeleti feladatokat lásson el az említett bankok
tekintetében.
A bankunió másik fő elemét jelentő, a
hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó
keretrendszer létrehozásáról szóló irányelvre (a bankok helyreállításáról és
szanálásáról szóló irányelv) vonatkozó, 2012-ben elfogadott javaslatot jelenleg
tárgyalják a társjogalkotók. A bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló
irányelv szabályokat állapít meg arra vonatkozóan, hogyan kell végrehajtani a
szanálást a belső piacon, és a nemzeti szanálási hatóságokat a
bankszanálást lehetővé tevő hatáskörrel, valamint eljárásokkal látja
el.
Az Európai Tanács következtetéseivel összhangban
az uniós banki piacok integrációja az egész euróövezetre kiterjedő
szanálási mechanizmust tesz szükségessé, amely révén kezelhetők a bajba
jutott bankok és csökkenthető a továbbterjedési kockázat az euróövezet
pénzügyi stabilitásának megőrzése érdekében, ami a belső piac
egészére nézve előnyös.
A 2012. évi bizottsági tervezetnek
megfelelően a hosszú távú cél az, hogy olyan bankunió jöjjön létre, amely
valamennyi tagállam bankjaira kiterjed. Az EKB általi közvetlen felügyelet az
egységes bankszanálási mechanizmussal, valamint az összes tagállamban
kialakított hatékony és stabil betétbiztosítási rendszerrel együtt hozzájárul
az Unió tartós stabilitásába vetett bizalom fenntartásához.
1.6.        Az
intézkedés és a pénzügyi hatás időtartama
¨ A javaslat/kezdeményezés határozott
időtartamra vonatkozik
–
¨  A javaslat/kezdeményezés időtartama: ÉÉÉÉ [HH/NN]-tól/-től
ÉÉÉÉ [HH/NN]-ig
–
¨  Pénzügyi hatás: ÉÉÉÉ-tól/-től ÉÉÉÉ-ig
þ A javaslat/kezdeményezés határozatlan
időtartamra vonatkozik
–
Beindítási időszak: 2014-től 2014 végéig
–
azt követően: rendes ütem.
1.7.        Tervezett
irányítási módszer(ek)[33]
¨ Bizottság általi közvetlen irányítás
–
¨ a Bizottság szervezeti egységein keresztül, ideértve az uniós
küldöttségek személyzetét
–
þ  végrehajtó ügynökségen keresztül.
¨ Megosztott irányítás a tagállamokkal
¨ Közvetett irányítás, a végrehajtási feladatokat az alábbiaknak delegálva:
–
¨ harmadik országok vagy az általuk kijelölt szervek
–
¨ nemzetközi szervezetek és ügynökségeik (nevezze meg)
–
¨az EBB és az Európai Beruházási Alap
–
þ a költségvetési rendelet 208. és 209. cikkében említett szervek
–
¨ közjogi szervek
–
¨ magánjog alapján működő, közfeladatot ellátó szervek, olyan
mértékben, amennyiben megfelelő pénzügyi garanciákat nyújtanak;
–
¨ a valamely tagállam magánjoga alapján működő, köz- és
magánszféra közötti partnerség végrehajtásával megbízott és megfelelő
pénzügyi garanciákat nyújtó szervek;
–
¨ az EUSZ V. címének értelmében a KKBP terén konkrét fellépések
végrehajtásával megbízott, és a vonatkozó alap-jogiaktusban meghatározott
személyek.
–
Egynél több irányítási módszer feltüntetése
esetén kérjük, adjon részletes felvilágosítást a „Megjegyzések” rovatban.
Megjegyzések
2.           IRÁNYÍTÁSI INTÉZKEDÉSEK
2.1.        A nyomon
követésre és a jelentéstételre vonatkozó rendelkezések
A rendelet 47. cikke előírja, hogy a Testület
elszámolással tartozik az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Bizottságnak a
rendelet végrehajtása tekintetében és többek között évente jelentést nyújt be
az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Bizottságnak és az Európai
Számvevőszéknek az e rendelettel rá ruházott feladatok végrehajtásáról.
2.2.        Irányítási
és kontrollrendszer
2.2.1.     Felismert
kockázat(ok)
A javaslat nem jelent új kockázatokat a
költségvetési előirányzatok jogszerű, gazdaságos, hatékony és
eredményes felhasználása tekintetében.
A belső kockázatkezelési rendszernek azonban
figyelembe kell vennie a Testület finanszírozási mechanizmusának különleges
jellegét. A Közösségek által létrehozott számos más szervtől eltérően
a Testület által nyújtott szolgáltatások finanszírozása kizárólag pénzügyi
intézmények által történik.
A Testület lesz felelős az Egységes
Bankszanálási Alap irányításának biztosításáért. Ezzel összefüggésben ki kell
dolgozni és meg kell valósítani a belső kontroll eljárásrendszerét.
2.2.2.     A
működő belső kontrollrendszerrel kapcsolatos információk.
A belső kontrollrendszer keretének és
szabályainak követnie kell a Bizottság által létrehozott egyéb hatóságok által
alkalmazott mintát, ez alól kivételt jelent az Egységes Bankszanálási Alap
irányítása, amelyhez külön szabályrendszer létrehozására van szükség.
2.2.3.     Az
ellenőrzések költsége és haszna, a várt hibaarány értékelése
A belső kontrollt be kell illeszteni a
Testület azon eljárásaiba, amelyek hatáskörének ellátása és a rá ruházott
feladatok végrehajtása szempontjából relevánsak. Az említett eljárások költsége
nem haladhatja meg az általuk a lényeges hibák elkerülése terén elérhető
hasznot.
2.3.        A
csalások és a szabálytalanságok megelőzésére vonatkozó intézkedések
Az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) által
lefolytatott vizsgálatokról szóló, 1999. május 25-i 1073/1999/EK európai
parlamenti és tanácsi rendelet előírásai megszorítás nélkül alkalmazandók
a Testületre csalás, vesztegetés és egyéb jogellenes tevékenységek elleni
fellépés céljából.
A Testület csatlakozik az Európai Csaláselleni
Hivatal (OLAF) belső vizsgálatairól szóló, az Európai Parlament, az
Európai Unió Tanácsa és az Európai Közösségek Bizottsága között létrejött,
1999. május 25-i intézményközi megállapodáshoz, és haladéktalanul meghozza a
Testület egész személyzetére vonatkozó megfelelő rendelkezéseket.
A finanszírozási határozatokban és a
megállapodásokban, valamint a belőlük következő végrehajtási
aktusokban kifejezetten ki kell kötni, hogy a Számvevőszék és az OLAF
szükség esetén helyszíni ellenőrzésnek vetheti alá a Testület által
kifizetett pénzösszegek kedvezményezettjeit, valamint a személyzet azon
tagjait, akik az említett pénzösszegek allokációjáért felelnek.
A Testület létrehozására vonatkozó rendelet 58–63.
cikke megállapítja a Testület költségvetésének és az alkalmazandó pénzügyi
szabályoknak a végrehajtására és ellenőrzésére vonatkozó rendelkezéseket.
3.           A JAVASLAT/KEZDEMÉNYEZÉS BECSÜLT
PÉNZÜGYI HATÁSA
Az alábbi elemzés becsléseket tartalmaz a Testület
és igazgatása (a továbbiakban: a Testület) és a Bizottság e javaslatból
eredő általános költségeire vonatkozóan.
A Testület kiadásait teljes mértékben az európai
szanálási mechanizmushoz tartozó pénzügyi intézmények finanszírozzák.
Körülbelül 6000 euróövezeti bank – az Egységes Bankszanálási Alap részére
teljesített éves hozzájárulás mellett – ezen összeg meghatározott hányadát
fizeti be a Testület költségvetési kiadásainak teljes fedezése céljából. A
hozzájárulás mértékét a Testület költségvetésével együtt évente hagyják jóvá. A
Testület finanszírozására szolgáló hozzájárulás mértékét évente kiigazítják,
hogy a Testület költségvetése kiegyensúlyozott legyen.
A Testület végrehajtja a szanálások
előkészítésével és lebonyolításával, valamint a Szanálási Alapba fizetett
hozzájárulásokkal és az Alap irányításával kapcsolatos feladatokat. A
szanálások előkészítése során a Testület szanálási terveket dolgoz ki vagy
vizsgál meg, részt vesz a több tagállamra kiterjedő szanálási
kollégiumokban és előkészíti a tényleges szanálást. Jelentős számú
intézmény vagy csoport esetében a Testületnek az összevont felügyeletet ellátó
szervvel és a nemzeti szanálási hatóságokkal együttműködve szanálási
terveket kell kidolgoznia, amelyek rendelkeznek a szanálási feltételeknek való
megfelelés esetén foganatosítható szanálási intézkedésekről, és legalább
évente felülvizsgálja és adott esetben aktualizálja a terveket. A Testületnek
értékelnie kell az intézmények és csoportok szanálhatóságát, valamint kezelnie
kell a szanálhatóság esetleges jelentős akadályait.
A nemzeti szanálási hatóságoknak a többi
szervezetre és csoportra vonatkozóan is szanálási terveket kell készíteniük,
amelyeket a Testületnek meg kell vizsgálnia. Amennyiben egy csoport nem csak a
részt vevő tagállamokban letelepedett fióktelepeket foglal magában, a
Testület képviseli a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságait a
szanálási kollégiumban. A létrehozott szanálási kollégiumok biztosítják az
együttműködést és a koordinációt a megfelelő hatóságok között és
végrehajtják többek között a szanálási tervek kidolgozásával, a szanálhatóság
értékelésével és a tényleges szanálással összefüggő feladatokat.
Amennyiben a Bizottság úgy határoz, hogy egy
szervezetet szanálás alá von, a Testület ellenőrzi a szanálás lebonyolítását
és megvizsgálja a szervezet reorganizációs tervét.
Ami az Alapot illeti, a Testületnek be kell
szednie az éves hozzájárulásokat közel 6000 intézménytől, és biztosítania
kell, hogy a hozzájárulás alapja az egyes bankok esetében helyesen kerüljön
megállapításra, valamint azt, hogy a hozzájárulásokat időben befizessék és
a be nem fizetett összegeket eredményesen behajtsák. E célból a Testület
elvégzi a banki nyilvántartások vizsgálatát. A beszedendő és
kezelendő összeg meghaladja az éves uniós költségvetés felét. A
Testületnek olyan módon kell kezelnie az Alapot, hogy a kockázat csekély legyen
és a források szükség esetén gyorsan rendelkezésre álljanak a szanálás
finanszírozására. Ez körültekintő, hosszú távú, és a befektetések
jellegét, földrajzi elhelyezkedését és lejáratát figyelembe vevő
befektetési stratégiát jelent. Természetesen a Testület ezen szakfunkcióit alá
kell támasztani a személyzetet segítő funkciókkal, ideértve többek között
az információs és kommunikációs technológiát.
Fő feltételezések
A Testület becsült személyzeti létszáma és
költségszerkezete:
·
A tervek szerint a Testület működése első
évének végére éri el teljes kapacitását, ami azt jelenti, hogy az első év
során szerződtetni kell a teljes személyi állományt: a becslések szerint a
költségvetési hatás a működés első évében 50 %, a második
évtől kezdve pedig 100 %.
·
Mivel nincsenek olyan szanálási hatóságok
Európában, amelyek jelentősebb korábbi tapasztalattal rendelkeznének, a
Testület humánerőforrás-igényének becslése úgy történt, hogy a Testület
feladatait az amerikai Federal Deposit Insurance Corporation (szövetségi
betétbiztosítási társaság – FDIC) feladataival hasonlították össze – lásd az
alábbi 1. táblázatot.
·
A biztosított betétekkel és a szanálási alapok
célszintjével összefüggésben az összegek összehasonlíthatók az Amerikai
Egyesült Államok és az euróövezet tekintetében, bár a szanálási mechanizmus
hatálya alá tartozó banki eszközök állománya az euróövezetben lényegesen
nagyobb, mint az Egyesült Államokban.
·
Az általános költségeket az európai felügyeleti
hatóságok költségeivel hasonlították össze. Tekintettel azonban arra a tényre,
hogy az európai felügyeleti hatóságok esetében az általános költségek nagyobbak
voltak, mint az FDIC költségeivel összehasonlítva készült költségbecslések, az
utóbbiak kerültek felhasználásra, vagyis egy jóval konzervatívabb,
11,5 %-os ráta. Az 1. táblázat az FDIC-vel való összehasonlítással
kapcsolatos további feltételezéseket és azok magyarázatát tartalmazza. 2012-ben
az FDIC személyi állománya teljes munkaidős egyenértékben kifejezve 7 476
volt.
·
Mivel az FDIC megbízatása a Testületénél szélesebb,
az összehasonlításban csak az FDIC megfelelő részlegeit vették figyelembe.

·
Az összehasonlítás alapján a szükséges személyi
állomány létszáma 309. Meg kell jegyezni, hogy az FDIC-nél az ideiglenes
alkalmazottak aránya 21 %. A legóvatosabb becslés alapján – vagyis azt
feltételezve, hogy az FDIC válságmentes helyzetben csak az állandó
alkalmazottakat foglalkoztatja, a Testület alkalmazottainak célzott létszáma
válságmentes helyzetben 75-tel csökkenne, 244-re. Ezért fontos azt biztosítani,
hogy a Testület kellően rugalmas legyen további alkalmazottak felvétele,
illetve a munka kiszervezése terén.
·
A személyi állomány megoszlására vonatkozó javaslat
a következő:
–
80 % ideiglenes alkalmazott (68 % AD és
12 % AST);
–
10 % kirendelt nemzeti szakértő (END);
–
10 % szerződéses alkalmazott (CA).
·
Az uniós intézmények személyzeti szabályzata kerül
alkalmazásra, ami tükröződik az alkalmazott egy főre eső
mértékeknél:
–
az ideiglenes alkalmazottak átlagos éves költsége:
131 000 EUR;
–
az END-k átlagos éves költsége: 78 000 EUR;
–
a CA-k átlagos éves költsége: 70 000 EUR;
A fizetések mellett ez a költség közvetett,
így az épületekkel, képzéssel, informatikával, valamint a szociális és egészségügyi
infrastruktúrával összefüggő költségeket is tartalmaz.
·
Tekintettel arra, hogy a Testület székhelye
jelenleg nem ismert, a fizetésre vonatkozóan alkalmazott korrekciós együttható
1. A Testület székhelyétől függően szükség lehet a költségek átértékelésére.
·
Az egyéb személyzeti, igazgatási és működési
költségek becslése az európai felügyeleti hatóságok jelenlegi
költségstruktúrájával való összehasonlításon alapul.
·
A tervek szerint a működési költségek a
Testület összköltségének 25 %-át teszik ki, és mindenekelőtt a
következőkre terjednek ki: az információs rendszerek fejlesztése és
karbantartása, az európai szanálási mechanizmussal összefüggésben
kapcsolatépítés és egységes felügyeleti kultúra kialakítása a nemzeti szanálási
hatóságokkal, amelynek során szoros és hatékony kapcsolattartásra van szükség a
Testület, valamint azon nemzeti szanálási hatóságok között, amelyek
elsődlegesen részt vesznek a szanálási határozatok végrehajtásában.
·
A Testület becsült költségstruktúrájának
összefoglalója az alábbi 2. táblázatban található.
1. táblázat: A Testület szükséges személyzeti
létszámára vonatkozó becslések a Federal Deposit Insurance Corporation (USA)
szerkezete és személyzeti létszáma alapján
   || FDIC1 || TESTÜLET
   Jellemzők
 Bankok száma || 7 1812 || 6 0083
 Eszközök összesen || 14 451 milliárd USD (2012) || 29 994 milliárd EUR (2011)
 Biztosított betétek összesen || 6027 milliárd USD (2013. március) || 5514 milliárd EUR (2011)
 Az alap célszintje || 81 milliárd USD || 55 milliárd EUR
 Nehéz helyzetben lévő intézmények (2008–2012) || 465 || 904
   Személyzet
 Személyi állomány teljes létszáma (teljes munkaidős egyenértékben (fte) kifejezve, 2012; aránya a központban) || 7 476 (28,6 %) ||
 (a)                    A „szanálás és csődgondnokság” részleg személyi állományának létszáma (fte, 2012) || 1 428 || 82 (becslés)5
 (b)                    A pénzügyi részleg személyi állományának létszáma (fte, 2012) || 176 || 88 (becslés)6
 (c)                    Az összetett intézményekkel foglalkozó iroda személyi állományának létszáma (fte, 2012) || 148 || 74 (becslés)7
 (d)                    A jogi részleg személyi állományának létszáma (fte, 2012 / az összes foglalkoztatott arányában) || 716 / 9,6 % || 30 / 9,6 % (becslés)8
 (e)                    A releváns részlegek alkalmazottainak összlétszáma (fte, 2012) (az a), b), c), d) sor összege) || 2 468 || 274
 (f)                      A személyzetet segítő funkciókban alkalmazottak (informatika, kommunikáció stb.) (létszám / az összes foglalkoztatott arányában) || 863 / 11,5 % || 35 / 11,5 % (becslés)
 (g)                    A Testület alkalmazottainak összlétszáma (az e) és az f) sor összege) ||   || 309 (becslés)
 (h)                    Ideiglenes alkalmazottak (az összes foglalkoztatott arányában, 2012) || 21 %9 || 21 %
 (i)                      A Testület állandó alkalmazottainak összlétszáma ||   || 244 (becslés)
 1               Forrás: www.fdic.gov. 2               A betétbiztosítási alap tagjainak száma, 2012 3               A hitelintézetek száma az EU 17 tagállamában 2013 januárjában. Forrás: EKB 4               Forrás: A „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” című, 2012-ben aktualizált bizottsági szolgálati munkadokumentum. A nehéz helyzetben lévő euróövezeti intézmények tényleges száma magasabb, mivel nem tartoznak bele a fizetésképtelen, de állami támogatásban nem részesülő intézmények. 5               A feltételezések szerint a személyi állomány 20 %-a a szanálás, 80 %-a pedig a csődgondnokság területén tevékenykedik. A Testület csak a szanálásban vesz részt. Az FDIC központi és regionális szintjei közötti felosztás alapján feltételezték, hogy a szanálásban részt vevő alkalmazottak 28,6 %-a központi testületi szinten, 71,4 %-a pedig nemzeti szinten fog dolgozni. Ez óvatos feltételezés, mivel a javaslat azt irányozza elő, hogy a szanáláshoz kapcsolódó valamennyi feladat a Testület szintjén marad, és nemzeti szinten csak a szanálási határozatok végrehajtása történik, amelyet központilag ellenőriznek. 6               Az FDIC pénzügyi részlege által végrehajtott feladatok központi szintre kerülnek. Ez a részleg nemcsak a hozzájárulások beszedésében és az Alap kezelésében vesz részt, hanem általánosabb tevékenységekben is, például az ellenőrzésben, a pénzügyi műveletek végrehajtásában és a pénzügyi tervezésben. Ezért a feltételezések szerint az FDIC pénzügyi részlegénél dolgozó alkalmazottak létszámának 50 %-ára lesz szükség a központi testületi szinten a hozzájárulások és az Alap kezelése céljából. 7               A nagy euróövezeti bankok szanálásának megtervezése a Testület hatáskörébe tartozik. A Testületnek lehetősége van arra, hogy felkérje a nemzeti hatóságokat szanálásiterv-javaslat benyújtására. Ezért a feltételezések szerint a személyi állomány 50 %-a a Testület központi szintjén fog dolgozni. 8               Az FDIC jogi részlege nemcsak a szanálásokkal, csődgondnoksággal és az Alap kezelésével foglalkozik, hanem például részt vesz az FDIC felügyeleti feladatainak ellátásában is. Ezért a jogi részleg alkalmazottainak az alkalmazottak összlétszámához viszonyított arányát használták a Testület szükséges alkalmazotti létszámának becsléséhez. 9               Az ideiglenes alkalmazottak aránya az FDIC alkalmazotti összlétszáma alapján került kiszámításra, mely összlétszám nem tartalmazza a szanálással és csődgondnoksággal foglalkozó részleg alkalmazottait, akik nagyrészt a regionális szintekhez tartoznak.
2. táblázat: A Testület becsült
költségszerkezete 309 alkalmazottra számítva
 millió EUR || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Személyzeti költségek (ideértve a fizetéseket és juttatásokat, valamint a kapcsolódó költségeket, például az épületekkel, bútorokkal, informatikával összefüggő költségek) || 18 || 37 || 38 || 38 || 39 || 40 || 41
 Egyéb humánerőforrás-költségek (munkaerő-felvételi költségek, kiküldetési költségek, külső munkatársakkal összefüggő egyéb költségek (szerződéses alkalmazottak, külső szolgáltatásnyújtók)...) || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3
 Humánerőforrás- és kapcsolódó kiadások részösszege || 22 || 40 || 41 || 42 || 43 || 43 || 44
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Igazgatási kiadások (telekommunikáció, tájékoztatási és kiadványokkal összefüggő költségek, ülések költségei, egyéb) || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
 Az igazgatási kiadások részösszege || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Egyéb kiadások (irányítás, IT-projektek, kapcsolattartás releváns európai és harmadik országbeli hatóságokkal, a nemzeti szanálási hatóságokkal és más megfelelő szervezetekkel végrehajtott közös projektek és műhelytalálkozók) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Egyéb kiadások részösszege || 8 || 16 || 16 || 16 || 16 || 17 || 17
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kiadások összesen || 33 || 61 || 62 || 63 || 64 || 65 || 66
Egységes Bankszanálási Alap
·
Az Egységes Bankszanálási Alap célszintje a részt
vevő tagállamok bankrendszereihez tartozó bankok biztosított betétei
összegének 1 %-ában került megállapításra. A bankokra vonatkozó 2011. évi
adatok alapján az Alap becsült célszintje körülbelül 55 milliárd EUR.
·
A részt vevő bankok az Egységes Bankszanálási
Alaphoz való, a kockázatok alapján kiigazított hozzájárulásukat egy tízéves
időszakon belül fizetik be. Így a szanálási alapok éves növekedése
körülbelül 5,5 milliárd EUR lesz, figyelmen kívül hagyva a számlák hozamát és
az esetleges kiáramlást.
·
Abszolút összegben a legnagyobb bankok fizetik be a
legnagyobb hozzájárulást az Egységes Bankszanálási Alapba. A bankok kockázati
profilját figyelmen kívül hagyva a bizottsági szolgálatok által a 2011. évi
adatok alapján tett becslések nagyjából azt mutatják, hogy a 17 legnagyobb
európai bank adja az Alaphoz való banki hozzájárulások mintegy 40 %-át.
·
Ami az Alap irányítását illeti, meg kell jegyezni,
hogy a Testületre vonatkozó költségbecslések csak a humánerőforrással
kapcsolatos hatásokat tartalmazzák. A feltételezések szerint az egyéb
költségek, például a beruházási költségek közvetlenül levonásra kerülnek az
Alapból.
Pénzügyi hatás a Bizottság szintjén:
·
A becslések szerint a működés első évében
(2014) 15 – humánerőforrással, költségvetéssel, valamint a Testület
létrehozásával összefüggő egyéb adminisztratív feladatokkal
összefüggő – álláshely átmeneti átcsoportosítására lesz szükség bizottsági
szinten, a Testület kezdeti (a becslések alapján 6 hónapig tartó) szakaszának
kialakításához és kíséréséhez. A Testület székhelye a tervek szerint
Brüsszelben lesz. Az alábbi pénzügyi értékelés a Testület választott
székhelyétől függően változhat.
·
A tervek szerint 2015-től 10 álláshelyre lehet
szükség a Bizottságnál a rendeletben rá ruházott feladatok végrehajtásához, mindenekelőtt
a szanálási határozatok elkészítéséhez. Ez az éves költségvetési eljárásra
vonatkozó határozat keretébe tartozik.
3.1.        A
többéves pénzügyi keret mely fejezetét/fejezeteit és a költségvetés mely
kiadási tételét/tételeit érintik a kiadások?
A becslések szerint a működés első
évében (2014) a Bizottság szintjén 15 álláshelyre lesz szükség a Testület
felállításához és kezdeti szakaszának kíséréséhez.
2015-től 10 álláshelyre lesz szükség a
Bizottságnál, a rendeletben rá ruházott feladatok végrehajtásához,
mindenekelőtt a szanálási határozatok elkészítéséhez.
3.2.        A
kiadásokra gyakorolt becsült hatás
3.2.1.     A
kiadásokra gyakorolt becsült hatás összegzése
millió
EUR (három tizedesjegyig)
 A többéves pénzügyi keret fejezete || Szám || [Megnevezés…]
 FŐIGAZGATÓSÁG: <…….> ||   ||   || N. év[34]   || N+1. év || N+2. év || N+3. év || A táblázat a hatás időtartamának megfelelően (vö. 1.6. pont) további évekkel bővíthető || ÖSSZESEN
  Operatív előirányzatok ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Költségvetési tétel száma || Kötelezettségvállalási előirányzatok || (1) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kifizetési előirányzatok || (2) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Költségvetési tétel száma || Kötelezettségvállalási előirányzatok || (1a) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kifizetési előirányzatok || (2 a) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Bizonyos egyedi programok keretéből finanszírozott igazgatási előirányzatok[35]   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Költségvetési tétel száma ||   || (3) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 A[z]<...> Főigazgatósághoz tartozó előirányzatok ÖSSZESEN || Kötelezettségvállalási előirányzatok || =1+1a +3 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kifizetési előirányzatok || =2+2a +3 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Operatív előirányzatok ÖSSZESEN || Kötelezettségvállalási előirányzatok || (4) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kifizetési előirányzatok || (5) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Bizonyos egyedi programok keretéből finanszírozott igazgatási előirányzatok ÖSSZESEN || (6) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 A többéves pénzügyi keret<….> FEJEZETÉHEZ tartozó előirányzatok ÖSSZESEN || Kötelezettségvállalási előirányzatok || =4+6 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kifizetési előirányzatok || =5+6 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 A többéves pénzügyi keret  fejezete || 5 || Igazgatási kiadások
millió
EUR (három tizedesjegyig)
   ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || ÖSSZESEN
 Bizottság ||
  Humánerőforrás || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
  Egyéb igazgatási kiadások – Kiküldetési költségek || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 Bizottság összesen || Előirányzatok || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 A többéves pénzügyi keret 5. FEJEZETÉHEZ tartozó előirányzatok összesen || (Összes kötelezettségvállalási előirányzat = Összes kifizetési előirányzat) || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
millió
EUR (három tizedesjegyig)
   ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || ÖSSZESEN
 A többéves pénzügyi keret 1–5. FJEZETÉHEZ tartozó előirányzatok ÖSSZESEN || Kötelezettségvállalási előirányzatok || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Kifizetési előirányzatok || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
3.2.2.     Az
operatív előirányzatokra gyakorolt becsült hatás
–
¨  A javaslat/kezdeményezés nem vonja maga után operatív
előirányzatok felhasználását
–
¨  A javaslat/kezdeményezés az alábbi operatív előirányzatok
felhasználását vonja maga után:
Kötelezettségvállalási
előirányzatok, millió EUR (három tizedesjegyig)
 Tüntesse fel a célkitűzéseket és a teljesítéseket   ò ||   ||   || N. év || N+1. év || N+2. év || N+3. év || A táblázat a hatás időtartamának megfelelően (vö. 1.6. pont) további évekkel bővíthető || ÖSSZESEN
 TELJESÍTÉSEK
 Típus[36]   || Átlagos költség || Szám || Költség || Szám || Költség || Szám || Költség || Szám || Költség || Szám || Költség || Szám || Költség || Szám || Költség || Összesített szám || Összköltség
 1. KONKRÉT CÉLKITŰZÉS[37]   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 – Teljesítés ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 – Teljesítés ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 – Teljesítés ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 1. konkrét célkitűzés részösszege ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 2. KONKRÉT CÉLKITŰZÉS ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 – Teljesítés ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 2. konkrét célkitűzés részösszege ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 ÖSSZKÖLTSÉG ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
3.2.3.     Az
igazgatási előirányzatokra gyakorolt becsült hatás
3.2.3.1.  Összegzés
–
¨  A javaslat/kezdeményezés nem vonja maga után igazgatási
előirányzatok felhasználását.
–
þ  A javaslat/kezdeményezés az alábbi igazgatási előirányzatok
felhasználását vonja maga után:
millió EUR (három tizedesjegyig)
   || N. év[38]   || N+1. év || N+2. év || N+3. év || A táblázat a hatás időtartamának megfelelően (vö. 1.6. pont) további évekkel bővíthető || ÖSSZESEN
–

   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 ||
 A többéves pénzügyi keret 5. FEJEZETE ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Humánerőforrás || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
 Egyéb igazgatási kiadások || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 A többéves pénzügyi keret 5. FEJEZETÉNEK részösszege || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
–

 A többéves pénzügyi keret 5. FEJEZETÉBE[39] bele nem tartozó előirányzatok   || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A
 Humánerőforrás || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A
 Egyéb igazgatási kiadások || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A
 A többéves pénzügyi keret 5. FEJEZETÉBE bele nem tartozó előirányzatok részösszege || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A || N/A
–

 ÖSSZESEN || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
A humánerőforrással kapcsolatos
előirányzat-igényeket az adott főigazgatóság rendelkezésére álló, az
intézkedés irányításához rendelt előirányzatokkal és/vagy az adott
főigazgatóságon belüli átcsoportosítással kell teljesíteni. A források
adott esetben a költségvetési korlátok betartása mellett kiegészíthetők az
éves elosztási eljárás keretében az irányító főigazgatósághoz rendelt
további juttatásokkal.
3.2.3.2.  Becsült
humánerőforrás-szükségletek
¨         A javaslat/kezdeményezés nem igényel humánerőforrást.
þ         A javaslat/kezdeményezés az alábbi
humánerőforrás-igénnyel jár:
A becsléseket teljes munkaidős egyenértékben kell kifejezni
 ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 ||  A létszámtervben szereplő álláshelyek (tisztviselők és ideiglenes alkalmazottak) ||   ||
 || XX 01 01 01 (a központban és a bizottsági képviseleteken) || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
 || XX 01 01 02 (a küldöttségeknél) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 01 (közvetett kutatás) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 01 (közvetlen kutatás) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Külső munkatársak teljes munkaidős egyenértékben (FTE) kifejezve[40]   ||
 || XX 01 02 01 (AC, END, INT a teljes keretből) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 02 02 (AC, AL, END, INT és JED a küldöttségeknél) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 04 yy[41]   || – a központban   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || – a küldöttségeknél ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 02 (AC, END, INT közvetett kutatásban) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 02 (AC, INT, END közvetlen kutatásban) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || Egyéb költségvetési tétel (kérjük megnevezni) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || ÖSSZESEN || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
XX az érintett szakpolitikai terület vagy
költségvetési cím.
Az elvégzendő feladatok leírása:
 Tisztviselők és ideiglenes alkalmazottak || Lásd a fenti leírást.
 Külső munkatársak ||
3.2.4.     A
jelenlegi többéves pénzügyi kerettel való összeegyeztethetőség
–
¨  A javaslat/kezdeményezés összeegyeztethető a jelenlegi többéves
pénzügyi kerettel.
–
¨  A javaslat/kezdeményezés miatt szükséges a többéves pénzügyi keret
vonatkozó fejezetének átprogramozása.
Fejtse ki, miként kell átprogramozni a pénzügyi
keretet: tüntesse fel az érintett költségvetési tételeket és a megfelelő
összegeket.
–
¨  A javaslat/kezdeményezés miatt szükség van a rugalmassági eszköz
alkalmazására vagy a többéves pénzügyi keret felülvizsgálatára[42].
Fejtse ki a szükségleteket: tüntesse fel az
érintett fejezeteket és költségvetési tételeket és a megfelelő összegeket.
3.2.5.     Harmadik
felek részvétele a finanszírozásban
–
A javaslat/kezdeményezés nem irányoz elő
harmadik felek általi társfinanszírozást.
–
A javaslat/kezdeményezés az alábbi becsült
társfinanszírozást irányozza elő:
előirányzatok,
millió EUR (három tizedesjegyig)
   || N. év || N+1. év || N+2. év || N+3. év || A táblázat a hatás időtartamának megfelelően (vö. 1.6. pont) további évekkel bővíthető || Összesen
 Tüntesse fel a társfinanszírozó szervet ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Társfinanszírozott előirányzatok ÖSSZESEN ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
3.3.        A
bevételre gyakorolt becsült pénzügyi hatás
–
þ  A javaslatnak/kezdeményezésnek nincs pénzügyi hatása a bevételre.
–
¨  A javaslatnak/kezdeményezésnek van pénzügyi hatása – a bevételre
gyakorolt hatása a következő:
–
¨         a javaslat a saját forrásokra gyakorol hatást
–
¨         a javaslat az egyéb bevételekre gyakorol hatást
millió
EUR (három tizedesjegyig)
 Bevételi költségvetési tétel: || Az aktuális költségvetési évben rendelkezésre álló előirányzatok || A javaslat/kezdeményezés hatása[43]
 N. év || N+1. év || N+2. év || N+3. év || A táblázat a hatás időtartamának megfelelően (vö. 1.6. pont) további évekkel bővíthető
 … jogcímcsoport ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
Az egyéb címzett bevételek esetében tüntesse fel
az érintett kiadáshoz tartozó költségvetési tétel(eke)t.
Ismertesse a bevételre gyakorolt hatás
számításának módszerét.
[1]               A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a
Tanácsnak: „Egy Bankunió kiépítését eredményező ütemtervről”,
COM(2012) 510, 2012.9.12.
[2]               A Bizottság közleménye: „A valódi, szoros gazdasági és
monetáris unió tervezete – vitaindító”, COM(2012) 777 final/2, 2012.11.30.
[3]               „A valódi gazdasági és monetáris unió felé” című,
Herman Van Rompuy, az Európai Tanács elnöke által bemutatott jelentés, EUCO
120/12, 2012.6.26.
[4]               COM(2012) 511.
[5]               Javaslat – Az Európai Parlament és a Tanács irányelve a
hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó
keretrendszer létrehozásáról és a 77/91/EGK és 82/891/EK tanácsi irányelv, a
2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK és 2011/35/EU
irányelv, valamint az 1093/2010/EU rendelet módosításáról, COM(2012) 280,
2012.6.6.
[6]               A tőkekövetelményekről szóló rendelet és
irányelv.
(CRR/CRDIV) http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm
[7]               A Parlament és a Tanács között zajló tárgyalások
végső eredményétől függően a belső feltőkésítés teljes
körű hatálybalépésére vonatkozóan további átmenetről is születhet
döntés, mely átmenet a Bizottság javaslatának megfelelően akár 2018-ig is
elhúzódhat.
[8]               Lásd az EU-n belüli pénzügyi stabilitást szolgáló
intézkedések javításáról szóló, 2007. október 9-i tanácsi
következtetéseket        .
http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ecofin/96351.pdf
[9]               Az Európai Parlament és a Tanács
2013. június 26-i 575/2013/EU rendelete a hitelintézetekre és
befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a
648/2012/EU rendelet módosításáról, HL L 176., 2013.6.27.,1. o.
[10]             Az Európai Parlament és Tanács 2013. június 26-i
2013/36/EU irányelve a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről
és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális
felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a
2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről, HL L 176.,
2013.6.27., 338. o.
[11]             HL C …, …, … o.
[12]             HL C …, …, … o.
[13]             Az Európai Parlament és a Tanács irányelve a
hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó
keretrendszer létrehozásáról és a 77/91/EGK és 82/891/EK tanácsi irányelv, a
2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK és 2011/35/EU
irányelv, valamint az 1093/2010/EU rendelet módosításáról (HL C …, …, … o.).
[14]             A Tanács [...] rendelete az Európai Központi Banknak a
hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos
külön feladatokkal történő megbízásáról.
[15]             Az Európai Parlament és a Tanács 1994. március 30-i
94/19/EK irányelve a betétbiztosítási rendszerekről (HL L 135.,
1994.5.31., 5. o.).
[16]             Az Európai Parlament és a Tanács 2013. június 26-i
575/2013/EU rendelete a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra
vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról
(HL L 176., 2013.6.27., 1. o.).
[17]             Az Európai Parlament és a Tanács 2013. június 26.-i
2013/36/EU irányelve a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről
és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális
felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a
2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 176., 2013.6.27.,
338. o.).
[18]             Az Európai Parlament és a Tanács 1994. május 30-i 94/18/EK
irányelve az értékpapírok hivatalos árfolyamjegyzésre történő elfogadásához
kihirdetendő jegyzési adatok megállapítására, vizsgálatára és
terjesztésére vonatkozó követelmények összehangolásáról szóló 80/390/EGK
irányelv módosításáról (HL L 135., 1994.5.31., 1. o.).
[19]             Az Európai Parlament és a Tanács 2013. június 26-i 2013/36/EU
irányelve a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a
hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, a
2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv
hatályon kívül helyezéséről (HL L 176., 2013.6.27., 338. o.).
[20]             Az Európai Parlament és a Tanács 2013. június 26-i
575/2013/EU rendelete a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra
vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet
módosításáról (HL L 176., 2013.6.27., 1. o.).
[21]             Az Európai Parlament és a Tanács 1997. március 3-i 97/9/EK
irányelve a befektetőkártalanítási rendszerekről. (HL L 084.,
1997.3.26., 22. o.).
[22]             A Tanács 2001. március 12-i 2001/23/EK irányelve a
munkavállalók jogainak a vállalkozások, üzletek vagy ezek részeinek átruházása
esetén történő védelmére vonatkozó tagállami jogszabályok
közelítéséről. (HL L 82., 2001.3.22., 16. o.).
[23]             Az Európai Parlament és a Tanács 1998. május 19-i 98/26/EK
irányelve a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások
véglegességéről. (HL L 166., 1998.6.11., 45. o.).
[24]             Az Európai Parlament és a Tanács 2009. július 13-i
2009/65/EK irányelve az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív
befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és
közigazgatási rendelkezések összehangolásáról (HL L 302., 2009.11.17., 32. o.).
[25]
[26]             HL L 298., 2012.10.26., 1. o.
[27]             HL 17., 1958.10.6., 385. o.
[28]             Az Európai Parlament és a Tanács 2001. május 30-i
1049/2001/EK rendelete az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság
dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről, HL L 145., 2001.5.31., 43.
o.
[29]             Az Európai Parlament és a Tanács 2000. december 18-i
45/2001/EK rendelete a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által
történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az
ilyen adatok szabad áramlásáról, HL L 8., 2001.1.12., 1.
o.
[30]             Az Európai Parlament és a Tanács 1995. október 24-i
95/46/EK irányelve a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének
védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, HL L 281., 1995.11.23.,
31. o.
[31]             Tevékenységalapú irányítás: ABM (Activity Based
Management), tevékenységalapú költségvetés-tervezés: ABB (Activity Based
Budgeting).
[32]             A költségvetési rendelet 54. cikke
(2) bekezdésének a) vagy b) pontja szerint.
[33]             Az egyes irányítási módszerek ismertetése, valamint a
költségvetési rendeletben szereplő megfelelő hivatkozások
megtalálhatók a Költségvetési Főigazgatóság honlapján: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html.
[34]             Az N. év a javaslat/kezdeményezés végrehajtásának
első éve.
[35]             Technikai és/vagy igazgatási segítségnyújtás, valamint
uniós programok és/vagy intézkedések végrehajtásához biztosított támogatási
kiadások (korábban: BA-tételek), közvetett kutatás, közvetlen kutatás.
[36]             A teljesítés a nyújtandó termékekre és szolgáltatásokra
vonatkozik (pl. finanszírozott diákcserék száma, épített utak hossza
kilométerben stb.).
[37]             Az 1.4.2. szakaszban („Konkrét célkitűzések...”)
feltüntetett célkitűzés
[38]             Az N. év a javaslat/kezdeményezés végrehajtásának
első éve.
[39]             Technikai és/vagy igazgatási segítségnyújtás, valamint
uniós programok és/vagy intézkedések végrehajtásához biztosított támogatási
kiadások (korábban: BA-tételek), közvetett kutatás, közvetlen kutatás.
[40]             AC= szerződéses alkalmazott; AL = helyi alkalmazott;
END: kirendelt nemzeti szakértő INT=kölcsönmunkaerő (átmeneti
alkalmazott); JED=küldöttségi pályakezdő szakértő.
[41]             Az operatív előirányzatokból finanszírozott külső
munkatársakra vonatkozó részleges felső határérték (korábban: BA-tételek).
[42]             Lásd a 2007–2013-as időszakra szóló intézményközi
megállapodás 19. és 24. pontját.
[43]             A tradicionális saját források (vámok, cukorilletékek)
tekintetében nettó összegeket, vagyis a 25 %-kal (beszedési költségek)
csökkentett bruttó összegeket kell megadni.