				|

		52015PC0155

			Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási megállapodásban szereplő, a vámkedvezmények ideiglenes felfüggesztésére irányuló kijátszásellenes mechanizmus végrehajtásáról /* COM/2015/0155 final - 2015/0080 (COD) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
A javaslat okai és céljai
E javaslat az EU–Grúzia társulási megállapodás
rendelkezéseiben szereplő kijátszásellenes mechanizmusnak az Európai Unió
joganyagába való beépítését célozza.
Háttér-információk
A Grúziával kötött társulási megállapodás ún.
kijátszásellenes mechanizmust foglal magába, amely arról rendelkezik, hogy
lehetőség van a legnagyobb kedvezményes vámtétel visszaállítására,
amennyiben a Grúziából származó egyes olyan mezőgazdasági termékek behozatala
meghalad egy bizonyos határt, és ezek pontos származására nem adnak
megfelelő indoklást.
Az Európai Parlament és a Tanács végrehajtási
rendeletére van szükség ahhoz, hogy az EU belső jogszabályaiba bevezessék
a kijátszásellenes mechanizmus alkalmazásához szükséges eszközt.
2.           AZ ÉRDEKELT FELEKKEL
FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI
E végrehajtási rendeletjavaslat közvetlenül a
Grúziával megtárgyalt megállapodás szövege alapján készült. Következésképpen
nincs szükség újabb, az érdekeltekkel folytatott konzultációra, illetve
hatásvizsgálatra.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
A javaslat összefoglalása
A mellékelt európai parlamenti és tanácsi
rendeletjavaslat a Grúziával kötött megállapodás kijátszásellenes
mechanizmusának végrehajtására szolgáló jogi aktus.
Jogalap
Az Európai Unió működéséről szóló
szerződés 207. cikkének (2) bekezdése.
2015/0080 (COD)
Javaslat
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS
RENDELETE
az egyrészről az Európai Unió, az
Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti
társulási megállapodásban szereplő, a vámkedvezmények ideiglenes
felfüggesztésére irányuló kijátszásellenes mechanizmus végrehajtásáról
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI
UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 207. cikke
(2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti
parlamentek számára való megküldését követően,
rendes jogalkotási eljárás keretében[1],
mivel:
(1)       A Tanács 2010. május 10-én
felhatalmazta a Bizottságot, hogy tárgyalásokat kezdjen Grúziával az Unió és
Grúzia közötti új megállapodás megkötéséről.
(2)       E tárgyalások lezárultak, és
2014. június 27-én aláírták az egyrészről az Európai Unió, az Európai
Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási
megállapodást[2],
amelynek ideiglenes alkalmazása 2014. szeptember 1-jén megkezdődött.
(3)       Szükséges meghatározni azokat
az eljárásokat, amelyek garantálják a megállapodásban szereplő, a
vámkedvezmények ideiglenes felfüggesztésére irányuló kijátszásellenes
mechanizmus hatékony alkalmazását.
(4)       Lehetővé kell tenni a
kedvezményes vámtételek legfeljebb hat hónapos időtartamra való
felfüggesztését abban az esetben, ha egyes mezőgazdasági termékek és
feldolgozott mezőgazdasági termékek behozatala meghaladja az éves
behozatalra vonatkozóan meghatározott behozatali mennyiségeket.
(5)       Az átláthatóság érdekében a
Bizottságnak éves jelentést kell benyújtania az Európai Parlamentnek és a
Tanácsnak a megállapodás végrehajtásáról, valamint a kijátszásellenes
mechanizmus alkalmazásáról.
(6)       A megállapodásban
meghatározott, a vámkedvezmények ideiglenes felfüggesztésére irányuló
kijátszásellenes mechanizmus végrehajtásához egységes feltételekre van szükség.
A jelen rendelet végrehajtásához szükséges egységes feltételek biztosítása
érdekében a Bizottságra végrehajtási hatáskört kell ruházni. Ezt a hatáskört a
182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek[3] megfelelően kell
gyakorolni.
(7)       A végrehajtási jogi aktusok
elfogadásához a tanácsadó-bizottsági eljárás alkalmazandó, tekintettel arra,
hogy e jogi aktusokat a megállapodás II-C. mellékletében felsorolt
termékkategóriákra vonatkozó küszöbérték elérését követően gyorsan végre
kell hajtani, mivel alkalmazásuk időtartama igen korlátozott.
(8)       A behozatal
növekedéséből adódóan az uniós piacot érintő kedvezőtlen hatás
megelőzése érdekében a Bizottságnak azonnal alkalmazandó végrehajtási
aktusokat kell elfogadnia, amennyiben ez rendkívül sürgős okokból
szükséges, azokban a kellően indokolt esetekben, amikor a megállapodásba
foglalt kijátszásellenes mechanizmus értelmében ideiglenesen
felfüggesztendők a preferenciális vámtarifák,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy és hatály
(1)
E rendelet megállapítja az egyrészről az
Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről
Grúzia közötti társulási megállapodásban szereplő, a vámkedvezmények
ideiglenes felfüggesztésére irányuló kijátszásellenes mechanizmus
végrehajtásához szükséges rendelkezéseket.
(2)
E rendelet a Grúziából származó termékekre
vonatkozik.
2. cikk
Az egyes mezőgazdasági termékekre és
feldolgozott mezőgazdasági termékekre vonatkozó kijátszásellenes
mechanizmus
(1)
A megállapodás II–C. mellékletében felsorolt
termékekre vonatkozóan – melyek a megállapodás 27. cikkében meghatározott
kijátszásellenes mechanizmus hatálya alá tartoznak – átlagos éves behozatali
mennyiséget határoztak meg. A megállapodás II-C. mellékletében meghatározott
mennyiséget bármely év január elsejétől számítva elérő egy vagy több
termékkategória behozatali mennyiségével kapcsolatos, kellően indokolt,
rendkívül sürgős esetben, és amennyiben Grúzia nem szolgált megalapozott
indoklással, a Bizottság azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktust fogad el
az ezen rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárás szerint. A
Bizottság úgy határozhat, hogy átmenetileg felfüggeszti az érintett
termék(ek)re vonatkozó preferenciális vámot, vagy úgy, hogy nem alkalmazandó
ilyen felfüggesztés.
(2)
A preferenciális vám felfüggesztésének hatálya
legfeljebb a preferenciális vám felfüggesztésére irányuló határozat
közzétételétől számított hat hónapig tarthat. E hat hónapos időtartam
lejárta előtt, a preferenciális vám felfüggesztésével összefüggő,
kellően indokolt, rendkívül sürgős esetben a Bizottság az ezen
rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárással összhangban
azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktust fogadhat el a preferenciális vám
felfüggesztésének megszüntetéséről, amennyiben megbizonyosodik arról, hogy
az érintett termékkategória esetében a megállapodás II–C. mellékletében
meghatározott mennyiséget meghaladó behozatali mennyiség az adott termék(ek)
tekintetében Grúzia termelési szintjét és exportkapacitását érintő
változás következménye.
3. cikk
Jelentés
(1)
A Bizottság éves jelentést nyújt be az Európai
Parlamentnek és a Tanácsnak a megállapodás IV.
címében és az e rendeletben meghatározott kötelezettségek
alkalmazásáról, végrehajtásáról és teljesítéséről.
(2)
A jelentésnek tartalmaznia kell a Grúziával
folytatott kereskedelemre vonatkozó statisztikák, illetve a kereskedelem
alakulásának az összefoglalóját.
(3)
Az Európai Parlament a Bizottság jelentésének
benyújtását követő egy hónapon belül meghívhatja a Bizottságot illetékes
bizottságának eseti ülésére, hogy ismertessen és megmagyarázzon bármely, az e
rendelet végrehajtásával kapcsolatos kérdést.
(4)
A Bizottság jelentésének az Európai Parlamenthez és
a Tanácshoz történő benyújtását követően legkésőbb három hónapon
belül közzéteszi azt.
4. cikk
Bizottsági eljárás
(1)
A Bizottságot az 1308/2013/EU rendelet 229.
cikkének (1) bekezdésével létrehozott, a mezőgazdasági piacok közös
szervezésével foglalkozó bizottság segíti, a feldolgozott mezőgazdasági
termékek tekintetében pedig a Bizottságot az 510/2014/EU rendelet[4] 44. cikkének (1)
bekezdésével létrehozott, az I. mellékletben nem szereplő feldolgozott
mezőgazdasági termékek kereskedelmét érintő horizontális kérdésekkel
foglalkozó bizottság segíti. Ezek a bizottságok a 182/2011/EU rendelet szerinti
bizottságok.
(2)
Az e bekezdésre való hivatkozások esetében a
182/2011/EU rendelet 8. cikke alkalmazandó, annak 4. cikkével összefüggésben.
5. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában
való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet a megállapodás alkalmazásának
időpontjától kezdődően alkalmazandó a Grúziából származó
behozatalra.
Ez a rendelet teljes egészében
kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
az Európai Parlament részéről                      a
Tanács részéről
az elnök                                                          az
elnök
[1]
[2]               A Tanács 2014/494/EU határozata (2014. június 16.) az
egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és
tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási megállapodásnak az
Európai Unió nevében történő aláírásáról és ideiglenes alkalmazásáról
(HL L 261., 2014.8.30., 4. o.).
[3]               Az Európai Parlament és a Tanács 182/2011/EU rendelete
(2011. február 16.) a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására
vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános
elveinek megállapításáról (HL L
55., 2011.2.28., 13. o.).
[4]               Az Európai Parlament és a Tanács 2014. április 16-i
510/2014/EU rendelete a mezőgazdasági termékek feldolgozásával előállított
egyes árucikkekre alkalmazandó kereskedelmi szabályokról és az 1216/2009/EK,
valamint a 614/2009/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L
150., 2014.5.20., 1. o.).


|

52010PC0375

Javaslat: AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a 2001/18/EK irányelvnek a tagállamoknak a területükön történő GMO-termesztés korlátozására, illetve megtiltására biztosított lehetőség tekintetében történő módosításáról  /* COM/2010/0375 végleges - COD 2010/0208 */

	[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |Brüsszel, 2010.7.13.COM(2010) 375 végleges2010/0208 (COD)Javaslat:AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETEa 2001/18/EK irányelvnek a tagállamoknak a területükön történő GMO-termesztés korlátozására, illetve megtiltására biztosított lehetőség tekintetében történő módosításáról{COM(2010) 380 végleges}INDOKOLÁS1. A javaslat háttereAz Európai Unió (EU) átfogó jogi keretet fogadott el a géntechnológiával módosított szervezeteket (GMO-k) tartalmazó vagy azokból származó termékek engedélyezésére. Az engedélyezési eljárás a következőkre terjed ki: a GMO-k élelmiszerként és takarmányként történő felhasználása, ipari feldolgozása és termesztése, valamint az azokból származó termékek élelmiszerként és takarmányként történő felhasználása.Az Európai Unió engedélyezési rendszerének célja a GMO-k emberi és állati egészségre, valamint környezetre gyakorolt káros hatásának elkerülése, ezzel együtt pedig e termékek belső piacának megteremtése. Két jogszabály – nevezetesen a GMO-k környezetbe történő kibocsátásáról szóló 2001/18/EK irányelv[1] és a géntechnológiával módosított élelmiszerekről és takarmányokról szóló 1829/2003/EK rendelet[2] – is rendelkezik a GMO-k forgalomba hozatalát megelőző engedélyezésről. Mindkettő tudományos alapú szabványokat állapít meg az emberi és állati egészségre és a környezetre jelentett lehetséges kockázatok értékelésére, valamint a címkézési követelményekre. Az 1830/2003/EK rendelet[3] ezenfelül szabályokat ír elő a GMO-k nyomon követhetőségére és címkézésére, valamint a GMO-kból származó élelmiszerek és takarmányok nyomon követhetőségére.A Tanács 2008. decemberi következtetéseiben átfogónak ítélte a GMO-kra vonatkozó jelenlegi jogi keretet, és kiemelte a meglévő, különösen a termesztést érintő rendelkezések hatékonyabb végrehajtásának szükségét. Szükségesnek tartotta továbbá, hogy a kérelmeket indokolatlan késedelem nélkül dolgozzák fel. 2009 márciusában a Tanács elutasította a Bizottság azon javaslatait, hogy kérje fel Ausztriát és Magyarországot nemzeti védintézkedéseik hatályon kívül helyezésére, mivel az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (a továbbiakban: EFSA) szerint e javaslatok nem rendelkeztek az uniós joganyagban előírt szükséges tudományos bizonyítékokkal. Ezt követően 13 tagállam[4] olyan javaslatok kidolgozására szólította fel a Bizottságot, melyek szabadkezet adnának a tagállamoknak a GMO-k termesztésének engedélyezése tekintetében[5].A Barroso elnök által az újonnan felállt Bizottság számára megfogalmazott, 2009. szeptemberi politikai iránymutatásokban hivatkozás szerepelt a szubszidiaritás elvének a GMO-k terén való alkalmazására, mintegy példaként arra, hogy nem mindig lehet tökéletes egyensúlyt biztosítani az EU keretei és annak szükségessége között, hogy valamennyi 27 uniós tagállam különbözőségeit egyszerre figyelembe vegyék. Az iránymutatások szerint lehetővé kellene tenni, hogy a GMO-kra vonatkozó, tudományos alapokon nyugvó, európai uniós engedélyezési rendszer összeegyeztethető legyen a tagállamok azon lehetőségével, hogy szabadon dönthessenek arról, hogy területükön kívánnak-e termeszteni géntechnológiával módosított növényeket.A javasolt rendelet célja az említett iránymutatások végrehajtása; a rendelet ehhez a GMO-kra vonatkozó uniós jogszabályi kereteken belül olyan jogalapot biztosítana, amely a tagállamok számára lehetővé tenné, hogy területük egészén vagy egy részén korlátozzák vagy megtiltsák az uniós szinten engedélyezett GMO-k termesztését. E tiltások vagy korlátozások alapjául az uniós engedélyezési rendszer keretén belül végzett környezeti vagy egészségügyi kockázatértékeléstől eltérő indokok kell, hogy szolgáljanak.2. Az előnyben részesített megoldás és hatásainak értékelése2.1. Az uniós jogszabályi keret módosításának más megoldásokkal szembeni előnyben részesítésének indokaiA. A jelenlegi jogszabályi keret nem veszi figyelembe teljes mértékben annak a szükségességét, hogy a tagállamok nagyobb szabadsággal rendelkezhessenek a GMO-k termesztése tekintetében, mivel nem biztosít számukra megfelelő rugalmasságot arra nézve, hogy szabadon dönthessenek az EU-ban engedélyezett GMO-k termesztéséről.Az együtt-termesztésről szóló ajánlás[6] helyébe lépő, a nemzeti intézkedések kidolgozására vonatkozó iránymutatásokról szóló ajánlás, melynek célja a GMO-k hagyományos és biogazdálkodással termesztett növényekben való nem szándékos előfordulásának elkerülése, egy további lépés a tagállamok az irányú szükségletének elismerése felé, hogy nagyobb rugalmassággal rendelkezve figyelembe vehessék területük egyedi mezőgazdasági sajátosságait. Ugyanakkor az új ajánlás hatálya, melyet a 2001/18/EK irányelv 26a. cikke[7] tükröz, csak olyan intézkedésekre terjedhet ki, melyek célja a GMO-k más növényekben való nem szándékos előfordulásának elkerülése, ami a tagállamoknak szűkebb döntési mozgásteret biztosít, mint egy átfogó jogszabály-módosítás.Néhány további, a GMO-k engedélyezésére vonatkozó uniós jogszabályi kerethez kapcsolódó szempont nagyobb mozgásteret biztosíthatna a tagállamoknak területi mezőgazdasági sajátosságaik figyelembevételére. Ezek a következők lehetnének: (i) regionális szempontok figyelembevétele a kockázatértékelésnél és az engedélyezési feltételek között vagy (ii) más indokolt tényezők figyelembevétele a rendelet keretében. Ugyanakkor ezek a megoldások kizárólag az engedélyek uniós szintű elfogadásának mikéntjére lennének hatással. Továbbá az a keret, amelyen belül e szempontokat alkalmaznák, túl korlátozónak tűnik. Így nem illenének abba az alapkoncepcióba, hogy a tagállamok egyedi sajátosságaik figyelembevételével dönthessenek a GMO-k termesztéséről.Az a tény, hogy a tagállamoknak jelenleg nincs mérlegelési jogkörük az engedélyezett GMO-k termesztését illetően, több esetben is azt eredményezte, hogy egyes tagállamok nem tudományos indokokra alapozva szavaztak. Néhány tagállam továbbá meglévő védzáradékokra is hivatkozott, vagy a Szerződésben szereplő különleges értesítési eljáráshoz folyamodott a belső piac keretében annak érdekében, hogy nemzeti szinten megtiltsa a GMO-k termesztését.B. Ezért a meglévő uniós jogszabályi keretet ki kellene igazítani a döntéshozatal megkönnyítése, valamint valamennyi vonatkozó tényező figyelembevétele érdekében. Ennek következtében a tagállamok várhatóan ritkábban folyamodnának védintézkedésekhez, amelyeknek az új jogszabály értelmében kizárólag a GMO-k egészségi és környezeti szempontból végzett biztonsági értékelésére vonatkozó új vagy kiegészítő tudományos bizonyítékokon kellene alapulniuk. Ezáltal csökkennének a Bizottság és az EFSA intézményi terhei. A tagállamok továbbá nem alkalmaznák az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz.) 114. cikkének (5) bekezdésében szereplő eljárást annak érdekében, hogy területükön egészség- és környezetvédelmi indokoktól eltérő megfontolásokból korlátozzák vagy megtiltsák a GMO-k termesztését. A javasolt módosítás ezenkívül jogbiztonságot biztosítana azoknak a tagállamoknak, amelyek korlátozni vagy megtiltani kívánják a GMO-k termesztését. Végül pedig egyértelműbb képet nyújtana az érintettek számára (pl. a GMO-termelők, biotermelők, hagyományos termelők, vetőmagtermelők/-exportőrök/-importőrök, állattenyésztők, takarmányfeldolgozók- és felhasználók, valamint biotechnológiai vállalatok) a GMO-k termesztéséről az EU-ban, és feltehetőleg kiszámíthatóbbá tenné a döntéshozatali folyamatot is.2.2. A javaslat gazdasági, társadalmi és környezeti hatásaiAz EU-ban eddig igen korlátozott mértékben termesztettek GMO-kat. Ezért előzetesen nehéz pontosan számszerűsíteni, milyen gazdasági, társadalmi és környezeti hatása van annak, ha a tagállamok szabadon dönthetnek a GMO-termesztés korlátozásáról/tiltásáról.2.2.1. Gazdasági hatásokA javaslat nem érinti a GMO-k uniós engedélyezési eljárását, és a Bizottság a termesztési kérelmeket továbbra is a meglévő szabályok szerint fogja kezelni. Ezért a javaslatnak nincs közvetlen hatása a kérelmezőkre. Ez 17, jelenleg folyamatban lévő (főként kukoricára vonatkozó) engedélyezési vagy újraengedélyezési kérelmet érint[8].A. A jelenlegi tendencia folytatódása – géntechnológiával módosított növények és vetőmagvak előállítása az EU-ban.A termesztésre vonatkozó, jelenleg korlátozott uniós tapasztalatok alapján várható, hogy a jövőben azon tagállamok fognak az EU-ban géntechnológiával módosított vetőmagvakat előállítani, illetve GMO-kat termeszteni, amelyeknek már van ezirányú tapasztalata. Az, hogy milyen gyors léptekkel haladhat előre a GMO-termesztés az EU-ban, a meglévő jogszabályi keret alapján felvázolt, különböző forgatókönyvek szerint nem világos[9]. A GMO-k fogadtatása a mezőgazdasági termelők körében egyrészt a várható termelékenységnövekedés, a piaci lehetőségek, másrészt pedig olyan lehetséges hátrányok mérlegelésétől fog függeni, mint például a géntechnológiával módosított vetőmagvakért fizetendő magasabb árak, a géntechnológiával nem módosított termékek kitüntetése, a piac esetleges elutasító hozzáállása[10] vagy a nemzeti együtt-termesztési és felelőségre irányuló intézkedések költségei. A különválasztás sokkal nehezebben valósítható meg olyan területeken, ahol a hagyományos vetőmag-termesztés mellett a géntechnológiával módosított vetőmag-előállítás, illetve növénytermesztés aránya magasabb.B. Géntechnológiával módosított vetőmagvak forgalmazásaE javaslat kizárólag a tagállamok azon lehetőségére vonatkozik, miszerint szabadon dönthetnek a géntechnológiával módosított növényfajták termesztésének megtiltásáról/korlátozásról; nem vonatkozik azonban az uniós szinten már engedélyezett, géntechnológiával módosított vetőmagvak EU-n belüli szabad forgalmazására vagy az ilyen vetőmagvak harmadik országokból történő behozatalára.C. Más előállítási módokra és az ellátási lánc szereplőire / fogyasztókra gyakorolt hatásokMás előállítási módokat illetően megjegyzendő, hogy a GMO-k bizonyos területekről való kizárásának a lehetősége, valamint a különböző előállítási láncok összekapcsolása feltehetőleg előnyére válik mind a hagyományos- és biotermékekkel foglalkozó gazdasági szereplőknek, mind pedig a fogyasztóknak, és a különválasztás költségeinek csökkenését eredményezi. Nehéz megítélni, mindez hogyan befolyásolja a végső fogyasztói árakat. Ugyanakkor várható, hogy a gazdasági szereplők és a fogyasztók nagyobb választási lehetőséggel rendelkeznek majd a három különböző típusú termék – a bio, a hagyományos, illetve a géntechnológiával módosított – között.D. Az igazgatási költségekre gyakorolt hatásE lehetőség révén várhatóan csökken a nemzeti védintézkedések száma, ezzel párhuzamosan pedig csökkennek a tagállamok, az EFSA, illetve a Bizottság adminisztratív terhei, valamint a vonatkozó eljárások terhei. Ugyanakkor növekedhetnek a GMO-termesztés korlátozását vagy tiltását biztosító intézkedésekre fordított tagállami igazgatási költségek. A jelenlegi helyzethez hasonlóan, azokban a tagállamokban, ahol GMO-kat termesztenek, az ellenőrző látogatásokhoz, az ellenőrzésekhez és a felügyelethez – főként a termőföldek tekintetében – külön forrásokra lesz szükség annak biztosítására, hogy a forgalomba hozatalt követő követelményeket megfelelően teljesítsék.2.2.2. Társadalmi hatásokMivel a jelenlegi javaslat keretében a megművelt területek nagysága várhatóan nem változik, a javaslat valószínűleg nem lesz jelentősebb kihatással a munkahelyekre.A GMO-termesztés inkább nemzeti vagy regionális megközelítéséből adódóan várható továbbá, hogy nő a nyilvánosság nemzeti és regionális döntéshozatalban való részvétele, és a tagállamok több forrást és időt szentelnek majd polgáraik döntéshozatalba való bevonására. Várhatóan fel fognak vetődni bizonyos társadalmi, gazdasági és erkölcsi szempontok is, és alapjául fognak szolgálni a nemzeti, regionális és helyi szintű döntéshozataloknak.2.2.3. Környezeti hatásokAz egyes GMO-k lehetséges egészségügyi és környezeti kockázatát uniós szinten továbbra is az EFSA fogja értékelni eseti alapon. Figyelembe véve a nemzeti illetékes hatóságok – különösen regionális szempontokat illető – tudományos hozzájárulásait, az EFSA az egyes kérdésekben véleményt fog kiadni.A jelenlegi helyzethez hasonlóan, azokon a területeken, ahol GMO-kat fognak termeszteni, a vonatkozó kockázatértékelésen alapuló kockázatkezelésre és a lehetséges környezeti hatások megfigyelésére lehet szükség. A lehető leghatékonyabb eredmények elérése érdekében szükség lehet a nemzeti/regionális és egyéb (pl. termelői vagy tudományos)hálózatok aktív bevonására.2.3. KövetkeztetésA Bizottság úgy véli, hogy szükség van a jogszabály módosítására ahhoz, hogy megfelelő egyensúly jöjjön létre az egészségügyi és környezeti kockázatok tudományos értékelésén nyugvó, uniós engedélyezési rendszer további fenntartása, valamint annak az igénye között, hogy a tagállamok szabadon dönthessenek egyes, a GMO-termesztést érintő nemzeti vagy helyi kérdésekben. E megközelítés – a GMO-k engedélyezésére szolgáló uniós rendszer, valamint a géntechnológiával módosított élelmiszerek, takarmányok és vetőmagvak szabad kereskedelmének és behozatalának fenntartása mellett – várhatóan több tagállam igényeire is válasz ad, és a nyilvánosság támogatását is élvezni fogja. E javaslat lehetséges gazdasági és társadalmi előnyei továbbá valószínűleg jelentősebbek lesznek az esetleges hátrányoknál.A tagállamok számára feltehetőleg egyszerűsödik a hatásvizsgálatok elvégzése, ami a területükön történő GMO-termesztéssel kapcsolatos nemzeti, regionális vagy helyi szintű döntéseik alátámasztására szolgál.3. A javaslat jogi elemei3.1. A javaslat tartalmaA javaslat akképpen módosítja a 2001/18/EK irányelvet, hogy egy új cikket vezet be, mely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy területük egy részén vagy egészén korlátozzák vagy megtiltsák az engedélyezett GMO-k termesztését, mégpedig az uniós engedélyezési rendszer keretén belül végzett környezeti vagy egészségügyi kockázatértékeléstől, illetve azoktól az indokoktól eltérő indokok alapján, amelyek olyan intézkedésekhez kapcsolódnak, melyek a GMO-k egyéb termékekben való nem szándékos előfordulásának elkerülését szolgálják.E módosítás a 2001/18/EK irányelv vagy az 1829/2003/EK rendelet szerint termesztésre engedélyezett GMO-kra alkalmazandó; utóbbi jogszabály olyan GMO-k termesztési kérelmére is vonatkozik, amelyeket kiindulási anyagnak szánnak élelmiszerként vagy takarmányként történő további feldolgozásra. Ezenkívül a vonatkozó uniós jogszabályoknak[11] megfelelően forgalomba hozott vetőmagvak és növényi szaporítóanyagok valamennyi fajtájára is alkalmazandó.A tagállamokra ruházott döntési szabadság kizárólag a GMO-termesztésre terjed ki, nem érinti azonban az engedélyezett, géntechnológiával módosított vetőmagvak forgalomba hozatalát és behozatalát; ezekre továbbra is a belső piac és az Unió vonatkozó nemzetközi kötelezettségeit érintő jogszabályi keret hatálya vonatkozik. A javaslat két feltételt határoz meg, melyek teljesítése mellett a tagállamok intézkedéseket foganatosíthatnak:1. Mivel a GMO-knak az emberi/állati egészség és a környezet szempontjából végzendő biztonsági értékelése uniós szinten történik, a tagállamoknak a jelenlegi jogi keret alapján lehetőségük van arra, hogy a 2001/18/EK irányelv (23. cikk) védzáradékában szereplő különleges eljáráshoz vagy az 1829/2003/EK rendeletben (34. cikk) szereplő sürgősségi intézkedéshez folyamodjanak abban az esetben, ha alapos indokuk van annak feltételezésére, hogy az engedélyezett termék valószínűleg komoly kockázatot jelent az egészségre és a környezetre. Ebből következően a javaslat előírja, hogy a tagállamok nem hivatkozhatnak az egészség és a környezet védelmére, hogy a fenti különleges eljárásokon túl ezzel indokolják a GMO-termesztés nemzeti szintű tiltását. E feltétel az uniós jogszabályokban lefektetett, tudományos alapokon nyugvó engedélyezési rendszer megőrzésére irányul.2. Ezzel a tagállamok különböző (az uniós engedélyezési rendszer keretén belül végzett környezeti kockázatértékeléstől eltérő) indokokra hivatkozhatnak a GMO-termesztés területükön való korlátozása vagy tiltása érdekében. A tagállamok által hozott intézkedéseknek összeegyeztethetőnek kell lenniük az Európai Unióról szóló szerződéssel (EUSz.) és az Európai Unió működéséről szóló szerződéssel (EUMSz.), különösen ami a nemzeti és nem nemzeti termékek közötti megkülönböztetésmentesség elvét és a tagállamok közötti kereskedelmen belüli mennyiségi korlátozásra vonatkozó rendelkezéseket (EUMSz. 24. és 36. cikke) illeti. Végül összhangban kell lenniük az EU nemzetközi kötelezettségeivel is, különösen pedig a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) keretében vállalt kötelezettségekkel.3.2. Az eszköz kiválasztásaA javaslat formája rendelet, noha irányelvet módosít.E választást az indokolja, hogy a javaslat általánosan alkalmazandó, teljes egészében kötelező érvényű és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. A javaslat ezenkívül nem tartalmaz olyan lényegi rendelkezéseket, amelyek átültetés szükségét eszközölnék, mivel a tagállamoknak kizárólag intézkedéseik meghozatalához szolgál alapul.3.3. A szubszidiaritás és az arányosság elve3.3.1. A javaslat és a szubszidiaritás elve közötti összeegyeztethetőség.Az EUSz. 5. cikkének (3) bekezdése értelmében, a szubszidiaritás elvének megfelelően azokon a területeken, amelyek nem tartoznak kizárólagos hatáskörébe, az Unió csak akkor és annyiban jár el, amikor és amennyiben a tervezett intézkedés céljait a tagállamok sem központi, sem regionális vagy helyi szinten nem tudják kielégítően megvalósítani, így azok a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt az Unió szintjén jobban megvalósíthatók.Az EUMSz. 2. cikkének (2) bekezdése értelmében ha egy meghatározott területen a Szerződések a tagállamokkal megosztott hatáskört ruháznak az Unióra, e területen mind az Unió, mind pedig a tagállamok alkothatnak és elfogadhatnak kötelező erejű jogi aktusokat. E rendelkezés utolsó mondatának megfelelően a tagállamok olyan mértékben gyakorolhatják újra a hatáskörüket, amilyen mértékben az Unió úgy határozott, hogy lemond hatáskörének gyakorlásárólA jelenlegi uniós jogi keret teljes mértékben harmonizálja a GMO-termesztést. E szerint a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy indokolt korlátozó vagy tiltó intézkedéseket fogadjanak el a GMO-termesztésre vonatkozóan. Erre azonban kizárólag az említett jogi keretben meghatározott feltételek mellett kerülhet sor (különösen a védzáradékok és a sürgősségi intézkedések alkalmazása révén, amennyiben komoly egészségügyi és környezeti kockázat tényét állapították meg, valamint a 2001/18/EK irányelv 26a. cikke alapján az engedélyezett GMO-k egyéb termékekben való előfordulásának elkerülése érdekében).Az eddigi tapasztalatok ugyanakkor azt mutatják, hogy a GMO-termesztés kérdésével a tagállamok – központi, regionális vagy helyi szinten – intenzíven foglalkoznak. E kérdéskör szorosan összefügg ugyanis a földhasználattal és a helyi mezőgazdasági szerkezetek adottságaival, a különválasztott előállítási láncokkal és a fogyasztói kereslettel. Ellentétben a GMO-k biztonsági értékelésével, amelyre uniós szintű, közös elvek vonatkoznak, valamint a GMO-k behozatalával és forgalmazásával összefüggő kérdésekkel, amelyeket továbbra is uniós szinten szabályoznának, a GMO-termesztést jelentős helyi/regionális dimenzióval rendelkező kérdésnek tekintik. Ennek következtében a nemzeti, regionális vagy helyi szintű döntéshozatal a legmegfelelőbb keret a GMO-termesztés sajátosságainak figyelembevételére.A szubszidiaritás elvével összhangban és az EUSz. 5. cikke (3) bekezdésének utolsó mondata alkalmazásában a tagállamoknak meg kell adni azt a lehetőséget, hogy szabályokat fogadjanak el azoknak a GMO-knak a saját területükön való termesztéséről, amelyeket az EU piacán már hivatalosan forgalomba hoztak, feltéve, hogy ezek az intézkedések nem befolyásolják e GMO-k forgalomba hozatalát és behozatalát, valamint hogy összhangban vannak a Szerződésekkel és az EU nemzetközi kötelezettségeivel, különösen pedig a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) keretében vállalt kötelezettségekkel.3.3.2. A javaslat és az arányosság elve közötti összeegyeztethetőségAz EUSz. 5. cikke (4) bekezdése értelmében az arányosság elvének megfelelően az uniós intézkedés sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon a mértéken, ami a Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges.A javasolt uniós intézkedés tartalmilag arra korlátozódik, hogy lehetővé tegye a tagállamok számára indokolt intézkedések bevezetését a GMO-termesztés vonatkozásában. A javaslat által előirányzott korlátok között (melyek értelmében a tagállamok nemzeti intézkedései nem az uniós engedélyezési rendszer keretén belül végzett környezeti kockázatértékelésen alapulnak, és tiszteletben tartják a Szerződéseket, valamint a nemzetközi kötelezettségeket) várhatóan nem akadályozza az EU-t abban, hogy a Szerződésben foglalt célkitűzéseit megvalósítsa. A tagállamok által elfogadott intézkedések kizárólag a GMO-k termesztésére, és nem pedig a géntechnológiával módosított vetőmagvak és szaporítóanyagok – önálló termékként, más termékek összetevőjeként, valamint terméseikből készített termékekként történő – szabad kereskedelmére és behozatalára vonatkozik.Az intézkedés eredményeként az érintetteknek (például biotechnológiai vállalatok vagy mezőgazdasági termelők) és a fogyasztóknak a jelenlegi helyzethez képest várhatóan nem kell további költségekkel szembesülniük. Néhány tagállamnak feltehetőleg valamivel több forrást kell rendelkezésre bocsátania az esetlegesen fokozott felügyeleti és ellenőrzési igények fedezésére; e költségek ugyanakkor várhatóan nem lesznek túl magasak vagy indokolatlanok. A további gazdasági, társadalmi és környezeti hatások fentiekben vázolt hatásai arra engednek következtetni, hogy a jelenlegi helyzethez képest nem hárulnak majd túlzott terhek, költségek vagy hátrányok a gazdasági szereplőkre, a fogyasztókra vagy bármely más félre.4. Költségvetési vonzatokEnnek az európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatnak nincsenek az uniós költségvetést érintő vonzatai.A javaslat a jelenlegi helyzetben meglévőkhöz képest nem fog más hatást gyakorolni a kis- és középvállalkozásokra.2010/0208 (COD)Javaslat:AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETEa 2001/18/EK irányelvnek a tagállamoknak a területükön történő GMO-termesztés korlátozására, illetve megtiltására biztosított lehetőség tekintetében történő módosításáról(EGT-vonatkozású szöveg)AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre, és különösen annak 114.[…] cikkére,tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[12],tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[13],a javaslat nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,rendes jogalkotási eljárás[14] keretében,mivel:(1) A géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról és a 90/220/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2001. március 12-i európai parlamenti és tanácsi irányelv[15] és a géntechnológiával módosított élelmiszerekről és takarmányokról szóló, 2003. szeptember 22-i európai parlamenti és tanácsi rendelet[16] átfogó jogi keretet hoz létre a géntechnológiával módosított szervezetek (GMO-k) engedélyezésére, amely teljes egészében alkalmazandó a vetőmagként vagy más növényszaporító anyagként termesztési céllal hasznosítandó GMO-kra (a továbbiakban: termesztési célú GMO-k) az egész EU-ban.(2) E jogszabályok értelmében a termesztési célú GMO-kat külön kockázatértékelésnek kell alávetni, mielőtt forgalmazásukat engedélyeznék az Unió piacán. Az engedélyezési eljárás célja, hogy biztosítsa az emberi élet és egészség, az állati egészség és jóllét, valamint a környezet és a fogyasztói érdekek magas szintű védelmét, mindemellett pedig garantálja a belső piac hatékony működését.(3) A forgalomba hozatal engedélyezés mellett a géntechnológiával módosított fajtáknak meg kell felelniük a vetőmagvakra és növényszaporító anyagokra vonatkozó uniós jogszabályokban elsőrsorban pedig a a takarmánynövény-vetőmagok forgalmazásáról szóló, 1966. június 14-I 66/401/EGK tanácsi irányelvben[17], a a gabonavetőmagok forgalmazásáról szóló, 1966. június 14-I 66/402/EGK tanácsi irányelvben, a mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékéről szóló, 2002. június 13-I 2002/53/EK tanácsi irányelvben[18], a répavetőmag forgalmazásáról szóló, 2002. június 13-i 2002/54/EK tanácsi irányelvben[19], a zöldségvetőmagok forgalmazásáról szóló, 2002, június 13-I 2002/55%EK tanácsi irányelvben[20], a vetőburgonya forgalmazásáról szóló, 2002. június 13-I 2002/56/EK irányelvben[21], az olaj- és rostnövények vetőmagjának forgalmazásáról szóló, 2002. június 13-I 2002/57/EK irányelvben[22], a vegetatív szőlő-szaporítóanyagok forgalmazásáról szóló, 1968. április 9-i 68/193/EGK tanácsi irányelvben[23], a dísznövények szaporítóanyagainak forgalmazásáról szóló, 1998. július 20-I 98/56/EK tanácsi irányelvben[24], az erdészeti szaporítóanyagok forgalmazásáról szóló, 1999. December 22-i 99/105/EK tanácsi irányelvben[25], valamint a gyümölcstermő növények szaporítóanyagai, illetve a gyümölcstermesztésre szánt gyümölcstermő növények forgalmazásáról szóló, 2008. szeptember 29-i 2008/90/EK tanácsi irányelvben[26] előírt követelményeknek. Az említett irányelvek közül a 2002/53/EK és a 2002/55/EK irányelv tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy bizonyos, pontosan meghatározott feltételek mellett területük egészén vagy egyes részein megtiltsák egyes fajták használatát, vagy megfelelő feltételeket határozzanak meg egyes fajták termesztéséhez.(4) Amint valamely GMO-t a GMO-kra vonatkozó uniós jogi keretnek megfelelően termesztési céllal engedélyeztek, és az a forgalomba hozni kívánt fajtát tekintve megfelel a vetőmagvak és a növényszaporító anyagok forgalmazásáról szóló uniós jogszabályokban foglalt követelményeknek, a tagállamok – kivéve az uniós jogszabályokban előírt feltételek mellett – területükön nem tilthatják, korlátozhatják vagy akadályozhatják annak szabad kereskedelmét.(5) Az eddigi tapasztalatok azt mutatják, hogy a GMO-termesztés kérdése a tagállamokat – központi, regionális vagy helyi szinten – intenzíven foglalkoztatja. A GMO-k forgalomba hozatalával és behozatalával összefüggő kérdésekkel ellentétben, amelyeket továbbra is uniós szinten szabályoznának, a GMO-termesztést jelentős helyi/regionális dimenzióval rendelkező kérdésnek tekintik. Az EUMSz. 2. cikke (2) bekezdésének megfelelően a tagállamoknak meg kell adni azt a lehetőséget, hogy szabályokat fogadjanak el azoknak a GMO-knak a saját területükön való termesztéséről, amelyeket az EU piacán már hivatalosan forgalomba hoztak.(6) Mindezeket figyelembe véve, a szubszidiaritás elvének megfelelően indokoltnak tűnik nagyobb döntési szabadságot biztosítani a tagállamok számára abban a kérdésben, hogy kívánnak-e géntechnológiával módosított növényeket termeszteni területükön anélkül, hogy a GMO-kra vonatkozó engedélyezési rendszer módosulna, valamint függetlenül azoktól az intézkedésektől, amelyeket a tagállamok a 2001/18/EK irányelv 26a. cikkének alkalmazásában annak érdekében hozhatnak, hogy kiküszöböljék a GMO-k egyéb termékekben való nem szándékos előfordulását.(7) Engedélyezni kell tehát a tagállamoknak, hogy korlátozó vagy tiltó intézkedéseket fogadjanak el valamennyi GMO vagy egyes GMO-fajták területük egy részén vagy egészén történő termesztésére, és ezeket az intézkedéseket – amennyiben azt indokoltnak tartják – az érintett GMO-k engedélyezésének, újraengedélyezésének vagy a forgalomból való kivonásának valamennyi szakaszában módosítsák. Ugyanez lenne érvényes a vetőmagvak és növényszaporító anyagok géntechnológiával módosított fajtáira is, amelyeket a vetőmagvak és növényszaporító anyagok forgalmazására vonatkozó jogszabályoknak, kiváltképpen a 2002/53/EK és 2002/53/EK irányelvnek megfelelően hoztak forgalomba. Az intézkedések kizárólag a GMO-k termesztésére, és nem pedig a géntechnológiával módosított vetőmagvak és szaporítóanyagok – önálló termékként, más termékek összetevőjeként, valamint terméseikből készült termékként történő – szabad kereskedelmére és behozatalára vonatkoznának. Hasonlóképpen nem vonatkoznának a vetőmagvak és növényszaporító anyagok nem géntechnológiával módosított azon fajtáinak termesztésére, amelyekben az EU-ban engedélyezett GMO-k véletlen vagy technikailag elkerülhetetlen előfordulását észlelték.(8) A GMO-k engedélyezésére vonatkozó jogszabályi keretnek megfelelően az emberi/állati egészségnek és a környezetnek az Unióban előírt védelmi szintjét egy tagállam sem változtathatja meg, és ez a továbbiakban sem történhet másként. A tagállamok ugyanakkor korlátozó vagy tiltó intézkedéseket fogadhatnak el valamennyi, vagy bizonyos GMO-k területük egy részén vagy egészén történő termesztésére, amennyiben ezen intézkedéseket a közérdekkel összefüggő, azonban a már harmonizált, olyan uniós szabályoktól eltérő indokokra alapozzák, amelyek különböző eljárásokat írnak elő azoknak a kockázatoknak a figyelembe vételére, amelyeket a termesztésre szánt GMO-k jelenthetnek az egészségre és a környezetre. Ezeknek az intézkedéseknek továbbá összhangban kell lenniük a Szerződésekkel, különösen a nemzeti és nem nemzeti termékek közötti megkülönböztetésmentesség elvével és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 34. és 36. cikkével, valamint az Unió vonatkozó nemzetközi – különösen a Kereskedelmi Világszervezet keretében vállalt – kötelezettségeivel.(9) A szubszidiaritás elve alapján e javaslat célja nem a tagállamokban alkalmazandó termesztési feltételek harmonizálása, hanem a tagállamok arra irányuló szabad döntésének biztosítása, hogy az egészségügyi vagy környezeti tudományos kockázatértékelésben megállapítottaktól eltérő indokok alapján megtilthassák területükön a GMO-k termesztését. Ezen túlmenően a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1998. június 22-i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[27] egyik célkitűzése – miszerint a Bizottság mérlegelheti uniós szintű, kötelező érvényű jogi aktusok elfogadását – a tagállamoknak az említett irányelv alapján tett intézkedéseiről szóló rendszeres értesítései révén nem teljesülne. Továbbá miután azok az intézkedések, amelyeket a tagállamok e rendelet alapján elfogadhatnak, nem vonatkozhatnak a GMO-k forgalomba hozatalára, ezáltal tehát nem módosulnak a jelenlegi jogszabályok szerint engedélyezett GMO-k forgalomba hozatalára vonatkozó feltételek, a 98/34/EK irányelvben előírt értesítési eljárás a Bizottság számára nem tűnik a legmegfelelőbb információs csatornának. Ennek következtében, ettől eltérve, a 98/34/EK irányelv nem alkalmazandó. A Bizottság úgy véli, hogy a tagállami intézkedésekről – még elfogadásuk előtt – való tájékoztatás biztosítására egy egyszerűbb értesítési rendszer tűnik alkalmasabbnak. A tagállamok által elfogadni kívánt intézkedéseket ezért indoklásaikkal együtt, elfogadásukat megelőzően egy hónappal tájékoztatás céljából el kell juttatni a Bizottsághoz és a többi tagállamhoz.(10) Az 1829/2003/EK rendelet 7. cikkének (8) bekezdése és 19. cikkének (8) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a 2001/18/EK irányelv A. és D. részében annak C. része alapján engedélyezett GMO-kra tett utalásokat egyben az említett rendelet alapján engedélyezett GMO-kra egyaránt alkalmazandónak kell tekinteni. Ennek megfelelően a tagállamoknak a szóban forgó rendeletnek megfelelően elfogadott intézkedéseit az 1829/2003/EK rendelet alapján engedélyezett GMO-kra is alkalmazni kell.(11) A 2001/18/EK irányelvet ennek megfelelően módosítani kell,ELFOGADTA EZT A RENDELETET:1. cikk A 2001/18/EK irányelv módosításaA 2001/18/EK irányelv e rendelet hatálybalépésének napjától kezdődő hatállyal a következő cikkel egészül ki:„26b. cikk TermesztésA tagállamok korlátozó vagy tiltó intézkedéseket fogadhatnak el ezen irányelv C. része vagy az 1829/2003/EK rendelet alapján engedélyezett, a vetőmagvakra és növényszaporító anyagokra vonatkozó uniós jogszabályoknak megfelelően forgalomba hozott, géntechnológiával módosított fajtákból álló valamennyi GMO vagy bizonyos GMO-k területük egy részén vagy egészén való termesztésére vonatkozóan, feltéve, hogy ezek az intézkedések:a) az egészségre és a környezetre gyakorolt kedvezőtlen hatásokra vonatkozó értékelésben megállapítottaktól eltérő indokokon alapulnak, és e hatások a GMO-k szándékos kibocsátásának vagy forgalomba hozatalának következményeiből erednek.valamintb) összhangban vannak a Szerződésekkel.A 98/34/EK irányelvtől eltérve azok a tagállamok, amelyek e cikk értelmében kívánnak indokolt intézkedéseket elfogadni, ezekről az intézkedésekről elfogadásukat megelőzően egy hónappal tájékoztatás céljából értesítik a Bizottságot és a többi tagállamot.”2. cikk HatálybalépésEz a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő [...] napon lép hatályba.Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban a Szerződéseknek megfelelően.Kelt Brüsszelben, …-án/-én.az Európai Parlament részéről a Tanács részérőlaz elnök az elnök [1] HL L 106., 2001.4.17., 1. o.[2] HL L 268., 2003.10.18., 1. o.[3] HL L 268., 2003.10.18., 24. o.[4] AT, BG, IE, EL, CY, LV, LT, HU, LU, MT, NL, PL és SI.[5] E témában a Tanács 2009. március 2-i, 23-i és 2009. június 25-i ülésein folytak megbeszélések.[6] A Bizottság ajánlása (2003. július 23.) a géntechnológiával módosított növények és a hagyományos és biogazdálkodás együttes jelenlétének biztosítására szolgáló nemzeti stratégiák és legjobb gyakorlatok kidolgozására vonatkozó iránymutatásokról.[7] A 2001/18/EK irányelv 26a. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok megfelelő intézkedéseket tehetnek, hogy elkerüljék a GMO-k nem szándékos előfordulását az egyéb termékekben.[8] 14 a kukoricára, egy a szójababra, egy a cukorrépára, egy pedig a burgonyára vonatkozik.[9] "The economics of adventitious presence thresholds in the EU seed market", Kalaitzandonakes, Magnier; munkadokumentum, 2007. június.[10] Az 1829/2003/EK rendelet végrehajtásáról szóló 2006. évi bizottsági jelentés szerint a címkével ellátott, géntechnológiával módosított élelmiszerek és takarmányok piaci részesedése tekintetében különbségek tapasztalhatók. Címkével ellátott, géntechnológiával módosított takarmány sokkal többször kerül forgalomba, mint ugyanilyen élelmiszerek. Ez a helyzet főként olyan tényezőkre vezethető vissza, amelyek a jogszabályi keretrendszerhez mint ilyenhez nem kapcsolódnak; ilyenek például a fogyasztói igények, az egyes áruk világpiaci viszonylagos hozzáférhetősége és költsége, valamint az élelmiszergyártók és kiskereskedők üzletpolitikája.[11] A 2002/53/EK és a 2002/55/EK irányelv.[12] HL C […], […], […] o.[13] HL C […], […], […] o.[14] HL C […], […], […] o.[15] HL L 106., 2001.4.17., 1. o.[16] HL L 268., 2003.10.18., 1. o.[17] HL L 125., 1966.7.11., 2298. o.[18] HL L 268., 2003.10.18., 1. o.[19] HL L 193., 2002.7.20. 12. o.[20] HL L 193., 2002.7.20., 33. o.[21] HL L 193., 2002.7.20., 60. o.[22] HL L 193., 2002.7.20., 74. o.[23] HL L 93., 1968.4.17., 15. o.[24] HL L 226., 1998.8.13., 16. o.[25] HL L 11., 2000.8.18., 17. o.[26] HL L 267., 2008.1.8., 8. o.[27] HL L 204., 1998.7.21., 37. o.


				|

		52014PC0614

			Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a közönséges tőkehal, a hering és a spratt balti-tengeri állományaira és a halászatukra vonatkozó többéves terv létrehozásáról, a 2187/2005/EK rendelet módosításáról és az 1098/2007/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről /* COM/2014/0614 final - 2014/0285 (COD) */

			   	INDOKOLÁS
1.           1.       A javaslat háttere
·
A javaslat okai és céljai
A közönséges tőkehal, a hering és a
spratt halászata kiemelkedően fontos tevékenység a Balti-tengeren. A
Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES[1])
tudományos szakvéleménye szerint e fajok némely állománya esetében a kiaknázás
jelenlegi mértéke nincs összhangban a maximális fenntartható hozam elérésére
irányuló törekvésekkel. A balti-tengeri tőkehalállományokra vonatkozóan
2007 óta[2] gazdálkodási terv van érvényben, de a hering- és sprattállományok még
nem tartoznak gazdálkodási terv hatálya alá. Ez akadályozza az említett
állományokra irányuló halászat fenntartható kezelését, valamint nem biztosít
stabil halászati lehetőségeket az ilyen halászatban részt vevő
halászok számára.
Amellett, hogy a balti-tengeri halászat
alapját képezik, a közönséges tőkehal, a hering és a spratt egyúttal a
balti-tengeri ökoszisztéma fontos alkotóelemei, és erős biológiai
kölcsönhatások figyelhetők meg közöttük. A közönséges tőkehal
sprattal és heringgel is táplálkozik, ami annyit jelent, hogy a
tőkehalállomány mérete befolyásolja a hering- és sprattállományok méretét
és fordítva. A szóban forgó balti-tengeri fajokon belüli, illetve e fajok
közötti biológiai kölcsönhatásokból egyes tudományos elemzések azt a következtetést
vonják le, hogy a jelenleg javasolt halászati terhelésnél nagyobb terhelés is
fenntartható lenne. A Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság
(HTMGB)[3] szakvéleménye szerint[4] azonban az intenzívebb halászattal járó kockázatok megértése több tudományos
munkát igényel.
A balti-tengeri állományok – különösen a
közönséges tőkehal és a spratt – produktivitását nagymértékben
befolyásolják a Balti-tenger környezeti feltételei. A közönséges tőkehal a
Balti-tenger mély vizeiben ívik, ahol a mélyebben lévő víztömeg sótartalma
kellően magas ahhoz, hogy az ikrák megtermékenyülhessenek és a
megtermékenyített ikrák lebegni kezdjenek. Az óceán vize csak kis mértékben
áramlik az Északi-tengerből a Balti-tengerbe, így ezekben a mélyebb, nagy
sótartalmú vizekben az 1980-as évek közepétől megfogyatkozott az oxigén
mennyisége, aminek következtében a közönséges tőkehal csak a déli
ívóhelyeken tud szaporodni. A tőkehalállomány sokkal nagyobb ütemben tudna
pótlódni, ha az Északi-tengerből elegendő víz áramlana a Balti-tenger
keleti részébe. A spratt esetében összefüggés van az állománypótlódás és a
hőmérséklet között, mivel melegebb viszonyok között az állomány több
fiatal hallal egészül ki. Ez az összefüggés azt jelenti, hogy két egymást
követő kemény tél komoly következményekkel járhat a sprattállományra
nézve.
Tekintettel arra, hogy a biológiai
kölcsönhatások és a környezeti hatások jelentős mértékben befolyásolják a
közönséges tőkehal, a hering és a spratt balti-tengeri állományait,
kívánatos, hogy ezen állományok esetében ki lehessen igazítani a kitermelés
mértékét és a halászat mikéntjét az említett interakciók és a környezeti
feltételekben kialakult változások tudományos megértése terén elért eredmények
fényében. Egy ilyen megközelítés összhangban lenne a halászati gazdálkodás
ökoszisztéma-alapú szemléletével. Az adaptív gazdálkodás irányába tett
első lépés az lenne, hogy minden kulcsfontosságú állomány egyetlen gazdálkodási
terv hatálya alá kerüljön. Ennek keretében minden egyes állomány tekintetében meghatározásra
kerülne a halászati mortalitás célértékének tartománya, amely az adott állományokra
vonatkozó éves teljes kifogható mennyiségek megállapításának alapja lenne. A
kiigazítás ezután az egyes állományok tekintetében a halászati mortalitás és az
állományméret referenciaértékének naprakésszé tétele alapján történne abban az
esetben, ha a tudományos szakvélemények szerint az helyénvaló.
A javaslatnak az a célja, hogy a közönséges
tőkehal, a hering és a spratt balti-tengeri állományai vonatkozásában
gazdálkodási tervet hozzon létre. A terv biztosítja az említett állományok
fenntartható kiaknázását és megteremti a halászati lehetőségek stabilitását,
biztosítva egyúttal azt, hogy a halászati gazdálkodás az állományokon belüli,
illetve az állományok között zajló kölcsönhatásokra vonatkozó legfrissebb
tudományos adatok alapján, valamint az ökoszisztéma és a környezet más
szempontjainak figyelembevételével történjen. A kezdeményezés azt a konkrét
célkitűzést hivatott biztosítani, hogy a balti-tengeri tőkehal-,
hering- és sprattállományok fenntartható halászata a maximális fenntartható
hozamnak és a halászati gazdálkodás ökoszisztéma-alapú szemléletének
megfelelően történjen. Ennek érdekében az említett állományok halászatát a
maximális fenntartható hozamot eredményező szinten kell tartani.
A közönséges tőkehal és a nyíltvízi fajok
halászata során járulékos lepényhalfogások is előfordulnak, vagyis
kifognak sima lepényhalat, érdes lepényhalat, nagy rombuszhalat és sima
rombuszhalat is. A tőkehal- és nyíltvízi állományok kiaknázása nem
veszélyeztetheti a Balti-tengerben élő lepényhalak állományának
fenntarthatóságát.
A terv a Balti-tengeren halászó valamennyi
uniós hajóra vonatkozik, függetlenül azok teljes hosszától, mivel ez
összhangban van a KHP szabályaival és a hajók által az érintett halállományokra
gyakorolt hatással.
·
Háttér-információk
1.           A közönséges tőkehalnak
a Balti-tenger keleti, illetve nyugati részében élő állományai külön
állományoknak tekinthetők. A Balti-tengerben számos különféle
heringállomány található, a fő állomány a tenger keleti medencéjében él. A
Botteni-tengerben és a Botteni-öbölben, a Rigai-öbölben és a Balti-tenger
nyugati részében több kisebb állomány is előfordul. Az utóbbi állomány a
Balti-tenger nyugati részében ívik, majd a Skagerrakba és az Északi-tenger
keleti részébe vándorol táplálkozás céljából. E területeken keveredik az
északi-tengeri heringállománnyal, és ott vegyes állományokra irányuló halászat
keretében fogják ki. A Balti-tengerben egyetlen sprattállomány található.
2.           Jelenleg a két balti-tengeri
tőkehalállomány tartozik gazdálkodási terv2 hatálya alá. A
halászatukat érintő gazdálkodási intézkedések magukban foglalják az éves
teljes kifogható mennyiségek, a halászati erőkifejtésre vonatkozó
korlátozások és a technikai intézkedések megállapítását, beleértve a legkisebb
megengedett szembőség, a fogás összetételére vonatkozó szabályok, a
legkisebb kirakodási méret, valamint a halászati tilalom hatálya alá tartozó
övezetek és időszakok meghatározását. A hering- és spratthalászatra
vonatkozó jelenlegi gazdálkodási intézkedések közé tartoznak többek között az
éves teljes kifogható mennyiségek és a technikai intézkedések, beleértve a
szembőségre és a fogások összetételére vonatkozó szabályokat.
3.           A Botteni-öböl
heringállományáról az ICES szerint nem áll rendelkezésre elegendő adat,
ezért jelenleg nincs lehetőség az állomány állapotának teljes körű
értékelésére, amely a javasolt fogásmennyiségre vonatkozó szakvélemény alapját
képezi. Emiatt a terv erre az állományra vonatkozóan nem ír elő fogási
szabályokat. Figyelembe véve az állomány kis méretét és a rá irányuló
halászatot, aránytalan intézkedés lenne külön teljes kifogható mennyiséget
megállapítani vele kapcsolatban. Ehelyett a javaslat olyan rendelkezést
tartalmaz, amelynek értelmében az ebből az állományból származó fogások a
Botteni-öblöt és -tengert magában foglaló terület tekintetében a heringre
vonatkozóan előírt teljes kifogható mennyiség részét képeznék.
4.           A közös halászati politikáról
szóló, 2014. január 1-jétől alkalmazandó 2013. december 11-i 1380/2013/EU
európai parlamenti és tanácsi rendelet előírja a közös halászati politika
szabályait, többek között a többéves tervekre vonatkozó rendelkezéseket és a
teljes kifogható mennyiségre vonatkozó korlátozás hatálya alá tartozó
állományokra alkalmazandó kirakodási kötelezettséget. A 9. és 10. cikk
felsorolja a többéves tervekre vonatkozó elveket és célkitűzéseket,
valamint előírja a tervek tartalmát. A 15. cikk értelmében a
Balti-tengeren érvényes kirakodási kötelezettség 2015-től a nyílt tengeri
fajokra, a lazacra és a halászatot meghatározó halfajokra alkalmazandó, 2017.
január 1-jétől pedig az összes egyéb olyan fajra, amely a teljes kifogható
mennyiségre vonatkozó korlátozás hatálya alá tartozik.
5.           A maximális fenntartható
hozamnak megfelelő célértékek az ICES által javasolt értéktartományként
kerültek feltüntetésre. Ezek a tartományok az érintett állományok tekintetében
lehetővé teszik a maximális fenntartható hozamon alapuló gazdálkodást, és
úgy tűnik, hogy a tudományos szakvélemények változása esetén a
módosításokat is lehetővé teszik mindamellett, hogy a nagyfokú
kiszámíthatóság megmarad. Ezeket a célértékeket egy védelmi referenciaponthoz
kapcsolódó védintézkedések egészítik ki. Az érintett állományok esetében ezek a
referenciapontok a szaporodóképes állomány biomasszájaként kerültek
meghatározásra. Az értékek az ICES legfrissebb összehasonlító értékeléséből
származnak. A szaporodóképes biomassza szintjére vonatkozó szakvélemény
hiányában a referenciapont az a szint, amelynek elérésekor a tudományos
szakvélemények szerint az állomány fenyegetve van.
6.           Az 1380/2013/EU rendelet 15.
cikke szerint – a visszadobási tilalom betartásához való hozzájárulás érdekében
– a terv olyan kirakodási kötelezettséget tartalmaz, amely értelmében a
tőkehal, hering és spratt halászata során ejtett összes tőkehal-,
hering-, spratt- és lepényhalfogást ki kell rakni, kivéve, ha bizonyítható a
halak magas túlélési aránya. Az 1380/2013/EU rendelet 16. cikkének (7)
bekezdése értelmében a tagállamoknak a teljes kifogható mennyiségeket a
lobogójuk alatt közlekedő hajók között a feltételezhető fogási
összetétel és az összes fogás kirakodására vonatkozó kötelezettség
figyelembevételével kell kiosztaniuk. Ennek érdekében a tagállamok olyan
nemzeti intézkedéseket fogadhatnak el, mint például a rendelkezésre álló
nemzeti TAC tekintetében egy meghatározott tartalék képzésére vonatkozó kötelezettség
előírása vagy a más tagállamokkal való kvótacsere.
7.           A terv – a HTMGB4
tudományos szakvéleményével összhangban – a halászati erőkifejtés
tekintetében nem állapít meg éves korlátozást.
8.           Az 1380/2013/EU rendelet 18.
cikke szerint amennyiben a Bizottságot hatáskörrel ruházták fel arra, hogy
végrehajtási jogi aktusokat vagy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat
fogadjon el, a közvetlen gazdálkodási érdekkel bíró tagállamok – a többéves
terv célkitűzéseinek elérése érdekében – többek között bizonyos
intézkedések elfogadására irányuló közös ajánlásokat nyújthatnak be. A terv
ennek érdekében a technikai intézkedések, a kirakodási kötelezettségre
vonatkozó rendelkezések, valamint az érintett állományok halászata során
előforduló járulékos halfogásokra vonatkozó konkrét védelmi intézkedések
elfogadása tekintetében regionális együttműködést alakít ki.
9.           A közös halászati politikának
(KHP) a halászati erőforrások védelmére vonatkozó átfogó törekvésével
összhangban és különös tekintettel az 1380/2013/EU rendelet többéves tervek
kidolgozását előíró 9. és 10. cikkére, a terv fő elemei a
következők:
–
célok és célértékek (a maximális fenntartható hozam
elvével összhangban álló halászati mortalitás elérése),
–
a szaporodóképes állomány biomasszájának szintjeként
meghatározott védelmi referenciapontok és konkrét védelmi intézkedések;
–
a kirakodási kötelezettséggel kapcsolatos
rendelkezések;
–
a technikai intézkedések keretrendszere;
–
a terv tudományos szakvéleményen alapuló
időszakos értékelése.
·
Meglévő uniós rendelkezések a javaslat
által érintett területen
A közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK
és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a
639/2004/EK tanácsi rendelet és a 2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül
helyezéséről szóló, 2013. december 11-i 1380/2013/EU európai parlamenti és
tanácsi rendelet[5] megállapítja a KHP általános keretét és meghatározza azokat a
helyzeteket, amikor a Tanácsnak többéves terveket kell elfogadnia.
A balti-tengeri tőkehalállományokra és az
ezen állományok halászatára vonatkozó többéves terv létrehozásáról, a
2847/93/EGK rendelet módosításáról és a 779/97/EK rendelet hatályon kívül
helyezéséről szóló 2007. szeptember 18-i 1098/2007/EK tanácsi rendelet
megállapítja a balti-tengeri tőkehalállományok fenntartható kiaknázására
vonatkozó szabályokat.
A Balti-tenger, a Bæltek és az Øresund halászati
erőforrásainak technikai intézkedések révén történő védelméről,
az 1434/98/EK rendelet módosításáról és a 88/98/EK rendelet hatályon kívül
helyezéséről szóló 2005. december 21-i 2187/05/EK tanácsi rendelet
technikai védelmi intézkedéseket határoz meg, vagyis előírja a fogás
összetételére, a legkisebb megengedett szembőségre és a legkisebb
kirakodási méretre vonatkozó szabályokat, valamint a lazachalászat tekintetében
meghatározza a halászati tilalom hatálya alá tartozó övezeteket és
időszakokat. A rendelet előírja az eresztőhálós halászat
balti-tengeri tilalmát is.
Az éves tanácsi rendelet, amely egyes
halállományok és halállománycsoportok tekintetében meghatározza a
Balti-tengeren alkalmazandó halászati lehetőségeket és a kapcsolódó
feltételeket, megállapítja az érintett állományokra (közönséges tőkehal,
hering és spratt), valamint a sima lepényhalra vonatkozó TAC-szinteket (2014-re
vonatkozóan például az egyes halállományok és halállománycsoportok tekintetében
a Balti-tengeren alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2014. évre
történő meghatározásáról szóló, 2013. november 19-i 1180/2013/EU tanácsi
rendelet).
A közös halászati politika szabályainak betartását
biztosító közösségi ellenőrző rendszer létrehozásáról, a 847/96/EK, a
2371/2002/EK, a 811/2004/EK, a 768/2005/EK, a 2115/2005/EK, a 2166/2005/EK, a
388/2006/EK, az 509/2007/EK, a 676/2007/EK, az 1098/2007/EK, az 1300/2008/EK és
az 1342/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2847/93/EGK, az 1627/94/EK
és az 1966/2006/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 1224/2009/EK
tanácsi rendelet megállapítja a halászatra vonatkozó általános ellenőrzési
követelményeket, valamint a többéves tervekre vonatkozó egyedi ellenőrzési
követelményeket.
·
Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és
célkitűzéseivel
A javaslat és annak célkitűzései
összhangban állnak más uniós szakpolitikákkal, különösen a környezetvédelmi,
szociális, piaci és kereskedelmi politikákkal.
2.           AZ ÉRDEKELT FELEKKEL
FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK
·
Konzultáció az érdekeltekkel
A konzultáció módja, a legfontosabb
célterületek és a válaszadók köre
Mivel a balti-tengeri tőkehal-, hering-,
spratt- és lepényhalállományok a kereskedelmi halászat szempontjából a
legfontosabbak, a konzultáció főképpen a balti-tengeri tanácsadó testület
(BSAC) és a balti-tengeri tagállamok halászati hatóságainak bevonásával
zajlott. A BSAC a halászati ágazat és más, a közös halászati politika által
érintett érdekcsoportok képviselőiből áll. A halászati ágazat magában
foglalja a halászati szervezeteket, a termelői szervezeteket, a
feldolgozókat és a piaci szervezeteket. Más érdekcsoportok közé sorolhatók a
környezetvédelemmel foglalkozó nem kormányzati szervezetek, a fogyasztók, a
női hálózatok, a sporthorgászok és a megélhetési halászok.
Az ehhez a kezdeményezéshez kapcsolódó
konzultációs és fejlesztési folyamat a Halászati és Tengerügyi
Főigazgatóságnak (DG MARE) a hosszú távú gazdálkodási tervek fejlesztésére
és értékelésére vonatkozó, bevett eljárása szerint zajlott. Az eljárás két
szakaszból áll. Az első szakasz egy visszamenőleges értékelés, vagyis
egy létező gazdálkodási terv múltbeli teljesítményének áttekintése. Ezt szükség
esetén a várható jövőbeli helyzet értékelése követi, vagyis egyfajta
előretekintés a jelenlegi tervek helyébe lépő lehetséges többéves
tervekre és potenciális hatásaikra. A Halászati Tudományos, Műszaki és
Gazdasági Bizottság (HTMGB) szakértői csoportjai valamennyi szakaszban
többször is üléseztek. Ezeket a találkozókat a Halászati és Tengerügyi
Főigazgatóság által meghatározott feltételek megvitatása érdekében
szervezik. Minden ilyen ülésen részt vehetnek a tanácsadó testületek és a
tagállamok képviselői, akik észrevételeket tehetnek, illetve kérdéseket
vethetnek fel az általuk relevánsnak tartott ügyekkel kapcsolatban. Ebben az
esetben a HTMGB értékelési folyamatának lezárulta után a balti-tengeri
tanácsadó testülettel és a tagállamokkal további konzultációra is sor került a
terv konkrét elemeiről.
Érintett tudományterületek/szakterületek
Ahogy a fentiekben ismertettük, a HTMGB
szakértői az értékelési folyamat egésze alatt szaktanácsadást nyújtottak.
Észrevételeket tehettek a halászati kutatók, de egyúttal más tudományterületek,
többek között a közgazdaság és a társadalomtudományok területén dolgozó kutatók
is. Az ICES is kibocsátott tudományos szakvéleményt.
Az észrevételek és felhasználásuk rövid
ismertetése
A nyíltvízi állományokra vonatkozó
gazdálkodási terv előretekintő értékelését[6], valamint a
balti-tengeri tőkehalra vonatkozó meglévő terv visszamenőleges[7] és
előretekintő értékelését[8]
követően 2011 júniusában megszületett az a döntés, miszerint a
balti-tengeri tőkehal-, hering- és sprattállomány tekintetében egy több
fajra vonatkozó tervet kell készíteni. A döntést a felek a tagállamokkal és az
érdekeltekkel egyeztetve a BALTFISH elnevezésű regionális fórum ülésén
hozták meg. A döntést ezt követően a Halászati Tanács 2011 októberi
ülésén[9]
hivatalos formába öntötték. A döntés annak keretében született meg, hogy a
közös halászati politika reformja során felmerült az az igény, hogy a
gazdálkodási terveknek lehetőség szerint több állományra kell
kiterjedniük.
A balti-tengeri állományok tekintetében egy
több fajt érintő terv elkészítésére vonatkozó döntés a HTMGB-ülések újabb
sorozatát tette szükségessé. A Halászati és Tengerügyi Főigazgatóság az
előretekintő értékelés alapjának megteremtése céljából számos
szakértői ülést szervezett, melyek többségét a HTMGB-vel és az ICES-szel
közösen tartották. Az ülések az érdekelt felek számára is nyilvánosak, és a BSAC
tagjai minden ilyen ülésen részt vettek. Az ülések megszervezésére az alábbiak
szerint került sor:
A HTMGB többéves gazdálkodási tervekkel
foglalkozó szakértői munkacsoportjának az alkalmazási kört meghatározó
ülése Edinburghban (Egyesült Királyság) 2011. november 28. és 2011. december 2.
között[10].

Az ICES balti-tengeri halászatra vonatkozó
integrált/több fajt érintő szakvéleménnyel foglalkozó
műhelytalálkozója, melyet a
dániai Charlottenlundban tartottak 2012. március 6–8. között[11].
A HTMGB többéves gazdálkodási tervekkel
foglalkozó szakértői munkacsoportjának ülése Rostockban (Németország)
2012. március 26–30. között[12].

A HTMGB a fentiekben összefoglalt
üléssorozatot követően olyan szakvéleményt adott ki, miszerint egy, a
jelenlegi, egy fajra vonatkozó, maximális fenntartható hozamnak megfelelő
célértékeken alapuló gazdálkodási terv megfelelne a hosszú távon magas hozam
biztosítására vonatkozó kritériumnak, amellett, hogy az az állományra nézve
minimális kockázatot jelent. Röviden egy ilyen terv összhangban lenne a
maximális fenntartható hozam elvével. A HTMGB ezenkívül megjegyezte, hogy a
több fajt érintő megközelítés kiterjesztése egyes állományok esetében a halászati
mortalitást illetően magasabb célértékeket tehet lehetővé, ugyanakkor
az említett megközelítéssel összefüggő kockázatok értékeléséhez még több
tudományos munkára volna szükség. Erre a szakvéleményre tekintettel egy
vitaanyag készült, amely ismertette ezt a két lehetőséget és azok
vonzatait. A vitaanyagról a BATFISH ülésén egyeztetés folyt a tagállamokkal,
valamint a BSAC-vel. Az egyeztetésekre 2012. június közepén került sor.
A közös halászati politika reformjáról szóló
rendelet 2013. évi elfogadásával, valamint az Európai Parlament és a Tanács
által létrehozott, többéves tervekkel foglalkozó munkacsoport végleges
jelentésének 2014. áprilisi közzétételét[13]
követően a BSAC érdekelt feleivel és a tagállamok kormányaival a BALTFISH
keretében 2014 márciusa és júniusa között további konzultációkra került sor.
A szakértői vélemények
nyilvánosságának biztosítása
A HTMGB vonatkozó szakértői
értekezleteiről szóló beszámolók a HTMGB weboldalán érhetők el: https://stecf.jrc.ec.europa.eu/.
Ezenkívül a konzultációs folyamat során az
érdekelt felek a kezdeményezés további alakulásának valamennyi szakaszában
aktívan részt vettek.
·
Hatásvizsgálat
·
A többéves terv elkészítését megelőzően
széles körű hatásvizsgálat elvégzésére került sor. A hatásvizsgálat során
a Bizottság biológiai, környezeti és társadalmi-gazdasági szempontból három
lehetőséget vizsgált meg. A többéves terv a legkedvezőbb hatásokkal
járó lehetőség alapján készült. Ha gondoskodunk arról, hogy az érintett
állományok halászata 2015-re a maximális fenntartható hozam szintjén folyjon,
egyúttal biológiai és környezeti előnyökhöz jutunk. Mivel a halászati
erőkifejtés összességében véve várhatóan csökken, a hajómotorokból
származó kibocsátás is csökkenhet.
·
A társadalmi-gazdasági hatásokat illetően a
hering- és sprattállományokra vonatkozó gazdálkodási tervek készítése
szisztematikus alapot biztosíthat az éves teljes kifogható mennyiségek
megállapításához, melynek révén a nyíltvízi halászattal foglalkozó ágazat számára
kiszámíthatóvá válnak a fogások, ami javítja az üzleti tervek alátámasztását és
a készletek stabilitását. Ezenkívül többletértéket is teremt, mivel a
gazdálkodási tervek megléte, például, általában a Tengergazdálkodási Tanács
által kiadott tanúsítvány megszerzésének előfeltétele. Az ilyen
tanúsítvánnyal rendelkező halászterületen kifogott halak a piacon magasabb
áron értékesíthetők.
·
A halászati lehetőségek korlátozása kis
mértékben csökkentheti a halászok, valamint a feldolgozóipar nyereségét és
rövid távon kedvezőtlen hatást gyakorolhat a fogyasztókra, ugyanakkor a
halállományok állapotának helyreállítása a nyereség és a fenntartható halászat
szempontjából hosszú távú előnyöket biztosít. A kvóták átmeneti
csökkentése ezenkívül általában a szóban forgó állományok árának emelkedését
eredményezi.
·
A halászati erőkifejtés rendszerének
megszüntetése és az egyetlen területen való halászatra vonatkozó előírás
eltörlése egyszerűsíti a jogi keretet és csökkenti a tagállamokra,
valamint az iparágra háruló adminisztratív terheket.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
·
Jogalap
Az Európai Unió működéséről szóló
szerződés 43. cikkének (2) bekezdése.
·
A szubszidiaritás elve
A javaslat rendelkezései a tengeri biológiai
erőforrások megőrzésével kapcsolatosak, és ezek az intézkedések az
Unió kizárólagos hatáskörébe tartoznak. A szubszidiaritás elve ezért nem
alkalmazandó.
·
Az arányosság elve
A javasolt intézkedések megfelelnek az
arányosság elvének, mivel megfelelőek, szükségesek, és semmilyen egyéb,
kevésbé korlátozó intézkedés nem áll rendelkezésre a kívánt szakpolitikai célok
megvalósítására.
·
A jogi aktus típusának megválasztása
Javasolt aktus: európai parlamenti és tanácsi
rendelet.
4.           KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK
Nincsenek költségvetési hatások.
2014/0285 (COD)
Javaslat
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS
RENDELETE
a közönséges tőkehal, a hering és a
spratt balti-tengeri állományaira és a halászatukra vonatkozó többéves terv
létrehozásáról, a 2187/2005/EK rendelet módosításáról és az 1098/2007/EK
rendelet hatályon kívül helyezéséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI
UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 43. cikke (2)
bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális
Bizottság véleményére[14],
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[15],
a javaslat nemzeti parlamenteknek való
megküldését követően,
rendes jogalkotási eljárás keretében,
mivel:
(1)       Az Egyesült Nemzetek
Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezménye[16] –
amelynek az Unió részes fele – rendelkezik állományvédelmi
kötelezettségekről, beleértve azt a kötelezettséget is, hogy a halászott
fajok állományméretét a maximális fenntartható hozamot eredményező szinten
kell fenntartani vagy arra a szintre kell helyreállítani.
(2)       A fenntartható fejlődéssel
foglalkozó 2002. évi johannesburgi csúcstalálkozón az Európai Unió és
tagállamai elkötelezték magukat amellett, hogy fellépnek a halállományok
folyamatos csökkenése ellen. Ezért a Balti-tengerben élő tőkehal-,
hering- és sprattállományok kiaknázásának mértékét ki kell igazítani annak
érdekében, hogy a kiaknázás helyreállítsa és olyan szinten tartsa az említett
állományokat, amely meghaladja a maximális fenntartható hozamot
előállítani képes szintet.
(3)       A közös halászati politikának
hozzá kell járulnia a tengeri környezet védelméhez, a gazdaságilag hasznosított
valamennyi faj esetében folytatott fenntartható gazdálkodáshoz és különösen a
2008/56/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv[17] 1. cikkének (1)
bekezdésében megjelölt, 2020-ig elérendő jó környezeti állapot eléréséhez.
(4)       Az 1380/2013/EU európai
parlamenti és tanácsi rendelet az Unió nemzetközi kötelezettségeivel
összhangban előírja a közös halászati politika (KHP) szabályait. A közös
halászati politika célja többek között annak biztosítása, hogy a halászati és
az akvakultúra-tevékenységek környezetvédelmi szempontból hosszú távon
fenntarthatóak legyenek, valamint hogy a halászati gazdálkodás vonatkozásában
elővigyázatossági megközelítést és ökoszisztéma-alapú megközelítést
alkalmazzanak.
(5)       A Nemzetközi Tengerkutatási
Tanács (ICES) és a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság
(HTMGB) nemrégiben kibocsátott tudományos szakvéleményében jelezték, hogy a
tőkehal- és sprattállományok, valamint a heringállományok némelyikének
kiaknázási mértéke meghaladja a maximális fenntartható hozam eléréséhez
szükséges szintet.
(6)       A tőkehalállományok
tekintetében 2007 óta van érvényben gazdálkodási terv[18],
a hering- és sprattállományok azonban még nem tartoznak hasonló tervek hatálya
alá. A tőkehalállományok és a nyíltvízi állományok között fennálló
erős biológiai kölcsönhatások következtében a tőkehalállományok
mérete befolyásolhatja a hering- és sprattállományok méretét és fordítva.
Ezenkívül a tagállamok és az érdekeltek támogatásukat fejezték ki a
kulcsfontosságú balti-tengeri állományokra vonatkozó gazdálkodási tervek
fejlesztése és végrehajtása iránt.
(7)       Az e rendeletben előírt
többéves tervnek – az 1380/2013/EU rendelet 9. és 10. cikkében foglaltaknak
megfelelően – tudományos, műszaki és gazdasági szakvéleményeken kell
alapulnia és célkitűzéseket, egyértelmű időkeretbe foglalt
mennyiségi célokat, védelmi referenciapontokat, valamint biztosítékokat kell
tartalmaznia.
(8)       A tőkehal-, hering- és
sprattállományok közötti dinamika, valamint az említett állományok halászata
során ejtett járulékos fogásokban előforduló fajok, nevezetesen a
Balti-tengerben élő sima lepényhal, sima rombuszhal, érdes lepényhal és
nagy rombuszhal állományainak figyelembevételével több fajra vonatkozó
halászati terveket kell készíteni. Az említett terv célja az érintett
állományok tekintetében a maximális fenntartható hozam elérése és fenntartása.
(9)       A tőkehalállományok és
nyíltvízi állományok kiaknázása nem veszélyeztetheti az említett fajok
halászata során járulékos fogásként ejtett halállományok, nevezetesen a
Balti-tengerben élő sima lepényhal, sima rombuszhal, érdes lepényhal és
nagy rombuszhal állományainak fenntarthatóságát. A tervnek ezért a járulékos
fogásként ejtett állományok megóvását is biztosítania kell oly módon, hogy a
biomassza az elővigyázatossági megközelítésnek megfelelő szint felett
maradjon.
(10)     Ezenkívül mivel az
1380/2013/EU rendelet 15. cikke kirakodási kötelezettséget vezetett be minden
olyan fajt illetően, amely a teljes kifogható mennyiségre vonatkozó
korlátozás hatálya alá tartozik, a tervnek törekednie kell arra, hogy
hozzájáruljon a tőkehalra, heringre, sprattra és sima lepényhalra
vonatkozó kirakodási kötelezettség betartásához.
(11)     Az 1380/2013/EU rendelet 16.
cikkének (4) bekezdése előírja, hogy a halászati lehetőségeket a
többéves tervekben meghatározott célértékeknek megfelelően kell
megállapítani.
(12)     Ezeket a célértékeket ezért a
tudományos szakvélemények[19]
alapján a halászati mortalitás arányszámaiként kell meghatározni és kifejezni.
(13)     Védelmi referenciapontokat
kell meghatározni annak érdekében, hogy még elővigyázatosabban lehessen
eljárni olyan esetekben, amikor az állomány mérete egy meghatározott kritikus,
komoly kockázatot jelentő szint alá csökken. Ezeket a védelmi
referenciapontokat egy állományt illetően a szaporodóképes biomassza
legalacsonyabb szintjén kell megállapítani, amely összhangban van a teljes
szaporodási kapacitással. Korrekciós intézkedéseket kell előírni arra az
esetre, ha az állomány mérete a szaporodóképes biomassza legalacsonyabb szintje
alá esik.
(14)     A járulékos fogásként ejtett
halállományok esetében – a szaporodóképes biomassza legalacsonyabb szintjére
vonatkozó szakvélemény hiányában – célirányos védelmi intézkedéseket kell
elfogadni, ha az állomány a tudományos szakvélemények szerint fenyegetettségnek
van kitéve.
(15)     A kísérleti halászati utak
során megerősítést nyert, hogy a csapdahálókkal, csapdákkal és varsákkal
folytatott halászat keretében kifogott halak túlélési aránya igen magas, mivel
az említett halászeszközök nem tesznek kárt a halakban. Az 1380/2013/EU
rendelet 15. cikke (4) bekezdésének a)–c) pontjában előírt eseteken
túlmenően ezért a kirakodási kötelezettség alól mentesíteni kell az
említett halászati tevékenység során ejtett tőkehal-, hering-, sima
lepényhal- és sprattfogásokat.
(16)     Az 1380/2013/EU rendelet 15.
cikkének (1) bekezdésében foglalt kirakodási kötelezettség teljesítése
érdekében a tervnek – a 15. cikk (4) bekezdésének a)–c) pontjában foglaltak
szerint – egyéb gazdálkodási intézkedéseket is elő kell írnia. Ezeket az
intézkedéseket felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén kell meghatározni.
(17)     A tervnek felhatalmazáson
alapuló jogi aktusok révén elfogadott kísérő technikai
intézkedésekről is rendelkeznie kell annak érdekében, hogy hozzájáruljon a
terv célkitűzéseinek eléréséhez, különösen a fiatal egyedek, illetve az
ívó halak védelméhez. A 2187/2005/EK tanácsi
rendelet[20]
felülvizsgálatáig szem előtt kell tartani, hogy ezek az intézkedések a
rendelet egyes nem lényegi elemétől eltérhetnek, amennyiben az a terv
célkitűzéseinek eléréséhez szükséges.
(18)     A műszaki és a tudományos
fejlődéshez való, kellő időben és arányos módon történő
alkalmazkodás céljából, a rugalmasság biztosítására és egyes intézkedések
alakításának lehetővé tétele érdekében a Bizottságot fel kell hatalmazni
arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290.
cikkének megfelelően e rendelet kiegészítéseként a sima lepényhalat, az
érdes lepényhalat, a nagy rombuszhalat és a sima rombuszhalat érintő
korrekciós intézkedések, a kirakodási kötelezettség végrehajtása, valamint
technikai intézkedések vonatkozásában jogi aktusokat fogadjon el. Különösen
fontos, hogy a Bizottság előkészítő munkája során – többek között
szakértői szinten – megfelelő konzultációkat folytasson. A
Bizottságnak a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítése és
megfogalmazása során biztosítania kell, hogy a megfelelő dokumentumokat
egyidejűleg, a kellő időben és megfelelő módon eljuttassák
az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz is.
(19)     Az 1380/2013/EU rendelet 18.
cikkének megfelelően amennyiben a Bizottság felhatalmazást kapott arra,
hogy a tervben foglaltak szerint egyes védelmi intézkedések vonatkozásában
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, a balti-tengeri halászatban
közvetlen gazdálkodási érdekkel bíró tagállamoknak lehetőséget kell
biztosítani arra, hogy ilyen intézkedésekre irányuló közös ajánlásokat
nyújthassanak be annak érdekében, hogy az említett intézkedések kidolgozása
megfeleljen a Balti-tenger és az ott folytatott halászat sajátosságainak. A
rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében előírtak szerint meg kell határozni
az említett ajánlások benyújtásának határidejét.
(20)     Az ebben a rendeletben foglalt
intézkedéseknek való megfelelés biztosítása érdekében az 1993. november 12-i
1224/2009/EK tanácsi rendeletben[21]
foglaltakon túl egyedi ellenőrzési intézkedéseket is el kell fogadni.
(21)     Mivel a Balti-tenger
viszonylag kisméretű halászati terület, ahol főleg kisebb halászhajók
tesznek rövid halászati utakat, az 1224/2009/EK rendelet 17. cikkében
előírt előzetes értesítés használatát ki kell terjeszteni valamennyi,
legalább 8 méter teljes hosszúságú halászhajóra, valamint indokolt
előírni, hogy az előzetes értesítéseket a hajók a kikötőbe való
érkezés várható időpontja előtt legalább egy órával elküldjék.
Ugyanakkor figyelembe véve a kevés halat ejtő halászati utaknak az
érintett állományokra gyakorolt hatását és az azokhoz kapcsolódó előzetes
értesítésekkel járó adminisztratív terheket, az előzetes értesítésekre
vonatkozóan küszöbértéket kell meghatározni, amennyiben ezek a hajók legalább
300 kg tőkehalat vagy két tonna nyíltvízi állományból származó halat
tartanak a fedélzeten.
(22)     A tőkehal-, hering- és
sprattállományokra vonatkozóan indokolt megállapítani egy olyan küszöbértéket,
amely felett az adott halászhajó az 1224/2009/EK rendelet 43. cikke alapján
köteles egy kijelölt kikötőben vagy egy parthoz közeli helyen kirakodni. A
tagállamoknak ezenkívül az említett kikötők vagy parthoz közeli helyek
kijelölésekor a rendelet 43. cikkének (5) bekezdésében foglalt kritériumokat
oly módon kell alkalmazniuk, hogy biztosítsák e rendelet hatálya alá tartozó
állományok hatékony ellenőrzését.
(23)     Az 1380/2013/EU rendelet 10.
cikkének (3) bekezdésében foglaltak szerint rendelkezni kell arról, hogy a
Bizottság időszakosan értékelje e rendelet alkalmazásának
megfelelőségét és hatékonyságát. Ezeket az értékeléseket az ICES által az
érintett állományok vonatkozásában készített összehasonlító értékeléseket
követve és azok alapján kell végezni.
(24)     Az 1380/2013/EU rendelet 9.
cikkének (4) bekezdése alapján a terv elkészítése előtt meg kell vizsgálni
az intézkedések valószínűsíthető gazdasági és társadalmi hatásait[22].
(25)     Az időkeretet
illetően a maximális fenntartható hozamot az érintett állományok
vonatkozásában várhatóan 2015-re kell elérni. Attól kezdődően pedig
azt fenn kell tartani.
(26)     Halászati erőkifejtési
rendszer hiányában a Rigai-öbölre alkalmazandó különleges halászati engedélyre,
valamint a hajó- és motorcserére vonatkozó különös rendelkezéseket el kell
hagyni. A 2187/2005/EK tanácsi rendeletet ennek megfelelően módosítani
kell.
(27)     Az 1098/2007/EK tanácsi
rendeletet[23]
hatályon kívül kell helyezni.
ELFOGADTÁK EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
TÁRGY, HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
1. cikk
Tárgy
és hatály
(1) Ez a rendelet többéves tervet (a
továbbiakban: a terv) hoz létre a következő balti-tengeri állományokra (a
továbbiakban: az érintett állományok) és az érintett állományokra irányuló
halászati tevékenységekre vonatkozóan:
a) közönséges tőkehal (Gadus morhua)
az ICES 22–24 alkörzetben (tőkehal, a Balti-tenger nyugati része);
b) közönséges tőkehal (Gadus morhua)
az ICES 25–32 alkörzetben (tőkehal, a Balti-tenger keleti része);
c) hering (Clupea harengus) az ICES 25,
26, 27, 28.2, 29 és 32 alkörzetben (hering, a Balti-tenger középső része);

d) hering (Clupea harengus) az ICES
28.1 alkörzetben (hering, Rigai-öböl);
e) hering (Clupea harengus) az ICES 30
alkörzetben (hering, Botteni-tenger);
f) hering (Clupea harengus) az ICES 31
alkörzetben (hering, Botteni-öböl);
g) hering (Clupea harengus) az ICES
22–24 alkörzetben (hering, a Balti-tenger nyugati része);
h) spratt (Sprattus sprattus) az ICES
22–32 alkörzetben.
(2) A terv az ICES 22–32 alkörzetben az
érintett állományok halászata során kifogott sima lepényhalra, érdes
lepényhalra, nagy rombuszhalra és sima rombuszhalra is alkalmazandó.
2. cikk
Fogalommeghatározások
Az 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi
rendelet 4. cikkében, az 1224/2009/EK tanácsi rendelet 4. cikkében és a
2187/2005/EK tanácsi rendelet 2. cikkében megállapított fogalommeghatározásokon
túlmenően e rendelet alkalmazásában:
a) „nyíltvízi állományok”: az e rendelet 1.
cikk c)–h) pontjában felsorolt állományok vagy azok bármilyen kombinációja;
b) „csapdaháló”: nagyméretű, rögzített,
cölöpökre erősített vagy alkalmanként lebegő háló, amely felül
nyitott, és fel van szerelve a halak terelésére és megtartására szolgáló
különféle eszközökkel. Az ilyen hálók belseje általában a léhés alján zárt
kamrákra oszlik;
c) „csapdák és kosarak”: rákfélék és halak
fogására tervezett, ketrec vagy kosár formájú, különböző anyagokból
készült, a tengerfenéken egyesével vagy sorban elhelyezett kis csapdák,
amelyeket kötéllel (bójazsinórral) rögzítenek az elhelyezkedésüket jelző
felszíni bójákhoz, és amelyek egy vagy több nyílással vagy bemenettel
rendelkeznek;
d) „érintett tagállamok”: Dánia, Észtország,
Finnország, Lengyelország, Lettország, Litvánia, Németország és Svédország.
II. FEJEZET
CÉLKITŰZÉSEK ÉS CÉLÉRTÉKEK
3. cikk
Célkitűzések
(1) A terv célja az, hogy hozzájáruljon a
közös halászati politika 1380/2013/EU rendelet 2. cikkében felsorolt
célkitűzéseihez és különösen az alábbi célokhoz:
a)           az érintett állományok
vonatkozásában a maximális fenntartható hozam elérése és fenntartása, és
b)           az elővigyázatossági
megközelítéssel összhangban a sima lepényhal, sima rombuszhal, érdes lepényhal
és nagy rombuszhal állományai megóvásának biztosítása.
(2) A terv célja, hogy hozzájáruljon az
1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (1) bekezdése által az érintett állományokra
és a sima lepényhalra vonatkozóan előírt kirakodási kötelezettség
teljesítéséhez.
4. cikk
Célkitűzések

(1) A halászati mortalitás célértékét az
érintett állományok vonatkozásában 2015-ig kell elérni és azt követően
fenntartani az alábbi tartományokban:
 Állomány || Halászati mortalitás célértékének tartománya
 Tőkehal, Balti-tenger Ny || 0,23–0,29
 Tőkehal, Balti-tenger K || 0,41–0,51
 Hering, a Balti-t. középső része || 0,23–0,29
 Hering, Rigai-öböl || 0,32–0,39
 Hering, Botteni-tenger || 0,13–0,17
 Hering, Botteni-öböl || Nincs meghatározva
 Hering, Balti-tenger Ny || 0,25–0,31
 Spratt, Balti-tenger || 0,26–0,32
(2) Az 1380/2013/EU rendelet 16. cikkének (4) bekezdése alapján a
halászati lehetőségeknek meg kell felelniük az (1) bekezdésben foglalt
célértékekkel.
III. FEJEZET
Védelmi referenciapontok
5. cikk
A
szaporodóképes biomassza legalacsonyabb szintje
(1) A szaporodóképes biomassza legalacsonyabb
szintjeként kifejezett védelmi referenciapont, amely összhangban van a teljes
szaporodási kapacitással, az érintett állományok esetében a
következőképpen alakul:
               Állomány ||               A szaporodóképes biomassza megengedett legalacsonyabb szintje (tonna)
               Tőkehal, Balti-tenger Ny ||               36 400
               Tőkehal, Balti-tenger K ||               88 200
               Hering, a Balti-tenger középső része ||               600 000
               Hering, Rigai-öböl ||               Nincs meghatározva
               Hering, Botteni-tenger ||               Nincs meghatározva
               Hering, Botteni-öböl ||               Nincs meghatározva
               Hering, Balti-tenger Ny ||               110 000
               Spratt, Balti-tenger ||               570 000
(2) Amennyiben bármely érintett állomány
szaporodóképes biomasszája egy adott évben a szaporodóképes biomassza (1)
bekezdésben meghatározott legalacsonyabb szintje alatt van, megfelelő
korrekciós intézkedéseket kell elfogadni annak biztosítására, hogy az érintett
állomány szintje mihamarabb visszaálljon az elővigyázatossági szintre.
Mindenekelőtt a halászati lehetőségeket – a rendelet 4. cikkének (2)
bekezdésétől eltérve és az 1380/2013/EU rendelet 16. cikkének (4)
bekezdése alapján – az alatt a szint alatt kell megállapítani, amely a
halászati mortalitás 4. cikk (1) bekezdésében felsorolt célértékének
tartományát eredményezi. Ezek a korrekciós intézkedések adott esetben magukban
foglalhatják a Bizottság által előterjesztett jogalkotási javaslatok
benyújtását és az 1380/2013/EU rendelet 12. cikke szerinti szükséghelyzeti
intézkedések Bizottság általi elfogadását is.
IV. FEJEZET
A sima lepényhalra, érdes lepényhalra, nagy
rombuszhalra és sima rombuszhalra vonatkozó konkrét védelmi intézkedések
6. cikk
A
sima lepényhalat, az érdes lepényhalat, a nagy rombuszhalat és a sima
rombuszhalat fenyegető veszély esetén végrehajtandó intézkedések
(1) Amennyiben a tudományos szakvélemények
szerint a sima lepényhal, az érdes lepényhal, a nagy rombuszhal vagy a sima
rombuszhal balti-tengeri állományainak megóvását veszély fenyegeti, a
Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy a 15. cikk alapján a fenyegetett
állományt illetően konkrét védelmi intézkedésre és az alábbi intézkedések
bármelyikére irányuló, felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el:
a)           a)       a halászati kapacitás és a halászati erőkifejtés
kiigazítása;
b)           b)       technikai intézkedések,
beleértve:
(1)
a halászeszközök jellemzői, különösen a
szembőség, fonalvastagság és a halászeszközök mérete;
(2)
a halászeszközök használata, különösen az eszközök
merítési ideje és merítési mélysége;
(3)
halászati korlátozások vagy tilalmak bizonyos
területeken;
(4)
halászati korlátozások vagy tilalmak bizonyos
időszakokban;
(5)
minimális védelmi referenciaméret.
(2) Az (1) bekezdésben említett intézkedések a
3. cikk (1) bekezdésének b) pontjában foglalt célkitűzések elérésére
irányulnak és tudományos szakvéleményeken alapulnak.
(3) Az érintett tagállamok az 1380/2013/EU
rendelet 18. cikkének (1) bekezdése alapján az (1) bekezdésben említett konkrét
védelmi intézkedések elfogadására közös ajánlásokat nyújthatnak be.
V. FEJEZET
KIRAKODÁSI KÖTELEZETTSÉG
7. cikk
Eltérés
csapdahálók, csapdák és varsák használata esetén
Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (1)
bekezdésétől eltérve a kirakodási kötelezettséget az érintett állományokra
és a sima lepényhalra nem kell alkalmazni, amennyiben a halászatot a
következő eszközökkel folytatják: csapdahálók, csapdák és varsák.
8. cikk
A kirakodási kötelezettség végrehajtása
(1)        A Bizottságot fel kell hatalmazni,
hogy a 15. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat
fogadjon el a következő intézkedésekre vonatkozóan:
a) halászati tilalom hatálya alá tartozó fajok
jegyzéke az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (4) bekezdésének a) pontjában
foglalt kirakodási kötelezettség alól való mentesítés céljából;
b) az 1380/2013/EU
rendelet 15. cikke (4) bekezdésének a) pontjában foglalt kirakodási
kötelezettség alól mentesített azon fajok, amelyek vonatkozásában a tudományos
bizonyítékok – a halászeszközök, a halászati gyakorlatok és az ökoszisztéma
jellemzőit figyelembe véve – magas túlélési arányokat jeleznek; és
c) az 1380/2013/EU
rendelet 15. cikke (4) bekezdésének c) pontjában említett de minimis
kivételek.
(2) Az (1) bekezdésben említett intézkedések a
3. cikk (2) bekezdésében foglalt célkitűzések elérésére irányulnak és
adott esetben tudományos szakvéleményeken alapulnak. A de minimis
kivételek megfelelnek az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (5) bekezdésének
c) pontjában foglaltaknak.
(3) Az érintett tagállamok az 1380/2013/EU
rendelet 18. cikkének (1) bekezdése alapján az (1) bekezdésben említett
intézkedések elfogadására közös ajánlásokat nyújthatnak be.
VI. FEJEZET
TECHNIKAI INTÉZKEDÉSEK
9. cikk
A technikai intézkedések keretrendszere
(1) A
Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 15. cikknek megfelelően
felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a következő technikai
intézkedésekre vonatkozóan:
a) a halászeszközök
jellemzőire vonatkozó előírások és a halászeszközök használatára irányadó
szabályok;
b) a halászeszközök
módosítására vagy a további eszközökre vonatkozó előírások;
c) bizonyos halászeszközök
használatára és halászati tevékenységekre vonatkozó korlátozások vagy tilalmak
bizonyos területeken vagy időszakokban;
d) minimális védelmi
referenciaméret e rendelet hatálya alá tartozó bármely állományra vonatkozóan.
(2) Az
(1) bekezdésben említett intézkedések a 3. cikkben foglalt célkitűzések
elérésére, különösen a fiatal egyedek, illetve az ívó halak védelmére
irányulnak.
(3) Az (1) bekezdésben említett,
felhatalmazáson alapuló jogi aktusok – amennyiben a (2) bekezdésben foglalt
célkitűzések eléréséhez szükséges – eltérhetnek a 2187/2005/EK rendelet
alábbi rendelkezéseitől:
a) a 2187/2005/EK rendelet 3. és 4. cikkében
említett II. és III. mellékletben foglalt célfajokra és szembőségre
vonatkozó előírások;
b) az aktív halászfelszerelések szerkezete,
jellemzői és használatára vonatkozó, a rendelet 5. cikkének (2), (3) és
(4) bekezdésében, valamint 6. cikkében foglalt szabályok;
c) a passzív halászfelszerelések szerkezete,
jellemzői és használatára vonatkozó, a rendelet 8. cikkében foglalt
szabályok;
d) a rendelet 16. cikkében meghatározott tiltott
területek koordinátái és a tilalmi időszakok;
e) a rendelet 18a. cikke (1) bekezdésében meghatározott földrajzi területeken és
időszakokban, bizonyos állományok halászatára alkalmazandó korlátozások, valamint
a rendelet 18a. cikke (2) bekezdésében megállapított eltérések technikai
részletei;
f) a rendelet 22. cikke
szerinti, vonóhálóval végzett halászat tilalma a Rigai-öbölben;
(4) Az
érintett tagállamok az 1380/2013/EU rendelet 18. cikkének (1) bekezdése alapján
közös ajánlásokat nyújthatnak be az (1) bekezdésben említett intézkedések
elfogadására.
VII. FEJEZET
REGIONALIZÁCIÓ
10. cikk
Regionális
együttműködés
(1) Az e fejezet szerinti intézkedésekre az
1380/2013/EU rendelet 18. cikkének (1)–(6) bekezdését kell alkalmazni.
(2) Az érintett tagállamok az 1380/2013/EU
rendelet 18. cikkének (1) bekezdése alapján az alábbi határidőn belül
közös ajánlásokat nyújthatnak be:
a)         a 6. cikk (1) bekezdése szerinti, egy
adott naptári évre vonatkozó intézkedések tekintetében legkésőbb az
előző év szeptember 1-jéig;
b)         a 8. és 9. cikk (1) bekezdése szerinti intézkedések vonatkozásában első
alkalommal legkésőbb az e rendelet
hatálybalépésétől számított hat hónapon belül, azt követően pedig – a
14. cikk alapján – a terv értékelésének minden egyes benyújtását követő
hat hónapon belül.
VIII. FEJEZET
ELLENŐRZÉS ÉS VÉGREHAJTÁS
11. cikk
Kapcsolat
az 1224/2009/EK tanácsi rendelettel
E fejezet eltérő rendelkezéseinek
hiányában az e fejezetben előírt ellenőrzési intézkedéseket az
1224/2009/EK tanácsi rendeletben előírtakon felül kell alkalmazni.
12. cikk
Előzetes
értesítések
(1) Az 1224/2009/EK rendelet 17. cikkének (1)
bekezdésétől eltérve az említett cikk szerinti előzetes értesítési
kötelezettség a legalább nyolc méter teljes hosszúságú olyan uniós halászhajók
parancsnokaira vonatkozik, amelyek legalább 300 kg tőkehalat vagy két
tonna, nyíltvízi állományból származó halat tartanak a fedélzeten.
(2) Az 1224/2009/EK rendelet 17. cikkének (1)
bekezdésétől eltérve az említett cikkben foglalt előzetes értesítést
a kikötőbe érkezés becsült idejét megelőzően legalább egy órával
kell elküldeni.
13. cikk
Kijelölt kikötők
A többéves terv hatálya alá tartozó fajok
élőtömegére alkalmazandó küszöb, amely felett a halászhajóknak a fogást az
1224/2009/EK rendelet 43. cikkében foglaltak szerint egy kijelölt
kikötőben vagy egy parthoz közeli helyen kell kirakodniuk, a
következőképpen alakul:
a) 750 kilogramm közönséges tőkehal;
b) 5 tonna, nyíltvízi állományból származó
hal.
IX. FEJEZET
NYOMON KÖVETÉS
14. cikk
A
terv értékelése
A Bizottság gondoskodik arról, hogy a tervnek
az e rendelet hatálya alá tartozó állományokra, valamint az ezen állományok
halászatára gyakorolt hatásáról – különösen a tudományos szakvélemények
változásának figyelembevétele érdekében – a terv hatálybalépése utáni hatodik
évben, majd azt követően minden hatodik évben értékelés készüljön. A
Bizottság az említett értékelések eredményeit benyújtja az Európai Parlamentnek
és a Tanácsnak.
X. FEJEZET
ELJÁRÁSI RENDELKEZÉSEK
15. cikk
A
felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott
feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus
elfogadására.
(2) A 6., 8. és 9. cikkben említett
felhatalmazás a Bizottságot e rendelet hatálybalépésétől határozatlan
időre illeti meg.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács a 6.,
8. és 9. cikkben említett felhatalmazást bármikor visszavonhatja. A
visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban meghatározott
felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való
kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi
időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő,
felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi
aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti
arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot.
(5) A 6., 8. és 9. cikk alapján elfogadott, felhatalmazáson alapuló
jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az értesítést követő két hónapos
időtartam leteltéig sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt
kifogást a felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen, vagy ha az Európai
Parlament és a Tanács az időtartam leteltét megelőzően egyaránt
arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem emel kifogást. Az Európai
Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére az említett időtartam két
hónappal meghosszabbodik.
XI. FEJEZET
MÓDOSÍTÁSOK
16. cikk
A
2187/2005/EK tanácsi rendelet módosításai
A 2187/2005/EK rendelet 20. és 21. cikkét el
kell hagyni.
XII. FEJEZET
HATÁLYON KÍVÜL HELYEZÉS
17. cikk
Az
1098/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezése
Az 1098/2007/EK rendelet hatályát veszti. A hatályon kívül helyezett rendeletre való
hivatkozásokat az e rendeletre való hivatkozásként kell értelmezni.

XIII. FEJEZET
Záró rendelkezések
18. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos
Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2015. január
1-jétől kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében
kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
Az Európai Parlament részéről                      a
Tanács részéről
az elnök                                                          az
elnök
[1]               http://www.ices.dk/aboutus/aboutus.asp
[2]               A Tanács 2007. szeptember 18-i 1098/2007/EK rendelete a
balti-tengeri tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára
vonatkozó többéves terv létrehozásáról, a 2847/93/EGK rendelet módosításáról és
a 779/97/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 248., 2007.9.22.).
[3]               A Bizottság 2005. augusztus 26-i
2005/629/EK határozata a halászati tudományos, műszaki és gazdasági
bizottság létrehozásáról.
[4]               A HTMGB szakértői csoportjának üléséről
készült jelentés: a Balti-tengerre vonatkozó, több fajt érintő
gazdálkodási tervek (STECF-12-06).
[5]               HL L 354., 2013.12.28., 22. o.
[6]               MRAG, 2009 szeptember: A Balti-tengeren folytatott
nyíltvízi halászatra vonatkozó többéves gazdálkodási tervek javasolt
forgatókönyveinek gazdasági és társadalmi hatásai, FISH/2006/09
— 4. tétel.
[7]               A HTMGB gazdálkodási célkitűzésekkel és
stratégiákkal foglalkozó alcsoportjának jelentése (STECF SGMOS 10-06). e) rész:
A balti-tengeri tőkehalra vonatkozó többéves terv értékelése.
[8]               A HTMGB szakértői csoportjának üléséről
készült jelentés: A balti-tengeri tőkehalra vonatkozó többéves tervek
hatásvizsgálata (STECF 11-05).
[9]               Az
Európai Unió Tanácsa, 16684/11 ADD 1. számú dokumentum
http://register.consilium.europa.eu/doc/srv?l=HU&f=ST%2016684%202011%20ADD%201
[10]             A HTMGB szakértői csoportjának üléséről készült
jelentés: A Balti-tengerben élő több fajt, valamint a Kattegatban, az
Északi-tengerben, a Skóciától nyugatra fekvő területen és az Ír-tengerben
élő tőkehalat érintő többéves tervekre vonatkozó hatásvizsgálat
hatályának meghatározása (STECF-12-05).
[11]             A balti-tengeri halászatra vonatkozó integrált/több fajt
érintő szakvéleménnyel foglalkozó, a dániai Charlottenlundban 2012.
március 6–8. között tartott műhelytalálkozóról (WKMULTBAL) készült jelentés
ICES CM 2012/ACOM:43.
[12]             A HTMGB szakértői csoportjának üléséről készült
jelentés: a Balti-tengerre vonatkozó, több fajt érintő gazdálkodási tervek
(STECF-12-06).
[13]             http://www.europarl.europa.eu/meetdocs/2009_2014/documents/pech/dv/taskfor/taskforce.pdf

[14]             HL C […], […], […] o.
[15]             HL C […], […], […] o.
[16]             HL L 179., 1998.6.23., 3. o.
[17]             Az Európai
Parlament és a Tanács 2013. december 11-i 1380/2013/EU rendelete a közös
halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet
módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet és a
2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 354.,
2013.12.28., 22. o.).
[18]             A Tanács 2007. szeptember 18-i 1098/2007/EK rendelete a
balti-tengeri tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára
vonatkozó többéves terv létrehozásáról, a 2847/93/EGK rendelet módosításáról és
a 779/97/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 248., 2007.9.22.,
1. o.).
[19]             ICES technikai szolgálat, 2014 szeptember:
http://www.ices.dk/sites/pub/Publication%20Reports/Advice/2014/Special%20Requests/EU_Fmsy_range_for_Baltic_cod_and_pelagic_stocks.pdf
[20]             A Tanács 2005. december 21-i 2187/2005/EK rendelete a
Balti-tenger, a Bæltek és az Øresund halászati erőforrásainak technikai
intézkedések révén történő védelméről, az 1434/98/EK rendelet
módosításáról és a 88/98/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről
(HL L 349., 2005.12.31., 1. o.).
[21]             A Tanács 2009. november 20-i 1224/2009/EK rendelete a
közös halászati politika szabályainak betartását biztosító közösségi
ellenőrző rendszer létrehozásáról (HL L 343., 2009.12.22.,
1. o.).
[22]             A hatásvizsgálatot ...-án/-én tették közzé
(kiegészítendő).
[23]             A Tanács 2007. szeptember 18-i 1098/2007/EK rendelete a
balti-tengeri tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára
vonatkozó többéves terv létrehozásáról, a 2847/93/EGK rendelet módosításáról és
a 779/97/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 248., 2007.9.22.,
1. o.).