				|

		52014PC0721

			Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA Ausztria, Belgium és Lengyelország arra való felhatalmazásáról, hogy a Belvízi Árufuvarozási Szerződésről szóló Budapesti Egyezményt (CMNI) megerősítsék vagy ahhoz csatlakozzanak /* COM/2014/0721 final - 2014/0345 (NLE) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
A Bizottság javaslatot tesz arra, hogy a
Tanács hatalmazza fel Ausztriát, Belgiumot és Lengyelországot a Belvízi
Árufuvarozási Szerződésről szóló Budapesti Egyezmény (CMNI, a
továbbiakban: a Budapesti Egyezmény) megerősítésére vagy az ahhoz való
csatlakozásra. A Budapesti Egyezményt a Rajnai Hajózási Központi Bizottság, a
Duna Bizottság, valamint az ENSZ Európai Gazdasági Bizottságának közös
szervezésében tartott diplomáciai konferencián fogadták el.
A 2005. április 1-jén hatályba lépett
Budapesti Egyezmény nagyon sikeresnek bizonyult, és hozzájárul a közlekedés
területén a belső piachoz. Az Egyezmény célja a szerződéses és
belvízi hajózási követelmények harmonizálása az európai országok között. Az
Unió tizenegy tagállama – Belgium[1],
Bulgária, Horvátország, a Cseh Köztársaság, Franciaország, Németország,
Magyarország, Luxemburg, Hollandia, Románia és Szlovákia – már ezen Egyezmény
szerződő felei. Ciprus, Dánia, Észtország, Finnország, Görögország,
Írország, Olaszország, Lettország, Litvánia, Málta, Portugália, Szlovénia,
Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság jelezte a Bizottság felé,
hogy nem rendelkeznek a Budapesti Egyezmény alkalmazási területe alá tartozó
belvizekkel.
Ausztria és Lengyelország több alkalommal is
kifejezte érdeklődését arra, hogy az Egyezmény szerződő felévé
váljon; részvételük előmozdítaná e jogi eszköz széles körű
alkalmazását, előnyöket biztosítva a polgárok és vállalkozások számára.
2.           AZ ÉRDEKELT FELEKKEL
FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI
Ausztria és Lengyelország Budapesti
Egyezményhez való csatlakozásának kérdését a polgári jogi munkacsoport
(általános kérdések) ülésein több alkalommal megvitatták.
Még azon tagállamok is támogatták a Bizottság
arra irányuló kezdeményezését, hogy Ausztria és Lengyelország
megerősíthesse a Budapesti Egyezményt vagy csatlakozhasson ahhoz,
amelyeknek nem áll szándékukban csatlakozni az Egyezményhez.
A jelen javaslatot a belvízi hajózási ágazatot
képviselő európai szervezetek (Európai Hajózási Szövetség és az IVR – Az
európai belvízi hajózási ágazat és biztosítási szektor közös érdekeinek
képviseletére, valamint az európai hajóregiszterek vezetésére alapított
nemzetközi szervezet) is határozottan támogatták.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
A Budapesti Egyezmény 29. cikke rendelkezik az
Egyezmény hatálya alá eső fuvarozási szerződésekre irányadó jogról.
Ezek a rendelkezések kihatnak a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó
jogról szóló 593/2008/EK rendeletben[2]
(Róma I.) foglalt szabályokra. Ezért a Budapesti Egyezmény olyan megállapodás,
amely kizárólagos uniós hatáskörbe tartozik. A tagállamok uniós felhatalmazás
nélkül nem erősíthetik meg vagy nem csatlakozhatnak hozzá (EUMSZ 2. cikk
(1) bekezdés.
A Bizottság észrevételezi, hogy Belgium a Budapesti
Egyezményt 2008. augusztus 5-én, a Róma I. rendelet elfogadását és 2008. július
24-i hatálybalépését követően erősítette meg. Ezért az uniós
felhatalmazást Belgiumnak is címezni kell annak érdekében, hogy a jelenlegi
jogellenes helyzetet orvosolni lehessen.
A Bizottság azt is megjegyzi továbbá, hogy
csak néhány tagállam mutatott érdeklődést aziránt, hogy az Egyezmény
szerződő államává váljon. Más tagállamok nem tartják magukat
érintettnek, mivel úgy vélik, hogy nem rendelkeznek olyan belvizekkel, amelyekre
a Budapesti Egyezmény alkalmazási területe kiterjed. Ezen túlmenően az
Egyezmény nem biztosít lehetőséget arra, hogy az Unió szerződő
féllé váljon, és a Bizottság e szakaszban nem tervez javaslattételt arra nézve,
hogy az Uniót az Egyezmény más módon kötelezze.
Az uniós jogalkotás nem tartalmaz belvízi
szállítás tekintetében egységes fogalommeghatározást a belvizekre. A vízi
útvonalakra vonatkozó egyes irányelvek vagy rendeletek alkalmazási körét
mindegyik jogi aktus eltérően szabályozza. Például a belvízi hajókra
vonatkozó műszaki követelmények megállapításáról szóló 2006/87/EK irányelv[3] felsorolja azon vízi
útvonalak listáját, amelyekre az irányelv alkalmazandó (I. melléklet). Ezt a
listát azon tagállamoktól kapott értesítések alapján állították össze, amelyek
nyilatkozatot tesznek, hogy területükön az irányelv hol alkalmazandó.
Ugyanakkor a Közösségen belüli belvízi árufuvarozásra és személyszállításra
vonatkozó nemzeti hajóvezetői bizonyítvány megszerzési feltételeinek
összehangolásáról szóló 96/50/EK irányelv[4]
eltérő rendszerrel határozza meg az irányelv alkalmazási területe által
lefedett vízi utakat. Főszabály szerint az irányelv valamennyi, az EU
területén található vízi útra vonatkozik, a Rajna és a 91/672/EGK irányelv II.
mellékletében szereplő más vízi utak kivételével.
Az Unió kivételesen felhatalmazhat egy vagy
több tagállamot arra, hogy az Egyezmény részes felévé váljon. Ebben az esetben
a kizárólagos hatáskör egyetlen rendelkezésre vonatkozik, és a felhatalmazás
nem jelenti az Unió polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi
együttműködésére vonatkozó külső politikája végrehajtásának
akadályát. Ausztria és Lengyelország kérése különösen indokolt, mivel más
tagállamok az 593/2008/EK rendelet elfogadása előtt váltak az Egyezményben
részes féllé. A felhatalmazás az Unió kizárólagos hatáskörének sérelme nélküli
és egy adott, különleges helyzetre vonatkozik.
A tanácsi határozat címzettje ezért csak
Ausztria, Belgium és Lengyelország.
A Budapesti Egyezmény 30. cikke szerint a
szerződő államoknak lehetőségük van arra, hogy az Egyezmény
alkalmazási területére nézve nyilatkozatot tegyenek. Az érintett tagállamoknak
lehetőségük van arra, hogy az Egyezményhez való csatlakozáskor az
egyezmény rendelkezéseivel összhangban megtegyék valamennyi általuk
szükségesnek tartott nyilatkozatot. Az ilyen nyilatkozatok szövegét csatolni
kell a tanácsi határozathoz. […]
2014/0345 (NLE)
Javaslat
A TANÁCS HATÁROZATA
Ausztria, Belgium és Lengyelország arra való
felhatalmazásáról, hogy a Belvízi Árufuvarozási Szerződésről szóló
Budapesti Egyezményt (CMNI) megerősítsék vagy ahhoz csatlakozzanak
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 218. cikke (6)
bekezdésének a) pontjával együtt értelmezett 2 cikk (1) bekezdésére és 81. cikk
(2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Parlament egyetértésére[5],
mivel:
(1)       Az Unió egy, a bírósági határozatok kölcsönös elismerésének
elvén alapuló közös igazságügyi térség létrehozására törekszik.
(2)       A Belvízi Árufuvarozási
Szerződésről szóló Budapesti Egyezmény (CMNI, a továbbiakban: a
Budapesti Egyezmény) értékes eszköz az európai belvízi hajózás
előmozdításához.
(3)       Az Uniónak legalábbis a
Belvízi Árufuvarozási Szerződésről szóló Budapesti Egyezmény (CMNI)
29. cikkére tekintettel kizárólagos hatásköre van, amennyiben az ebben foglalt
rendelkezések kihatnak a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról
szóló 593/2008/EK rendeletben[6]
(Róma I.) foglalt szabályokra.
(4)       A Budapesti Egyezményhez
regionális gazdasági integrációs szervezetek nem csatlakozhatnak. Ennek
következtében az Unió nem válhat a Budapesti Egyezmény szerződő
felévé.
(5)       Ezért azon tagállamoknak,
amelyek a Budapesti Egyezmény alkalmazási területére tartozó hajózható
belvizekkel rendelkeznek, felhatalmazásra van szükségük az Egyezmény
megerősítéséhez vagy az ahhoz való csatlakozáshoz.
(6)       Az Unió tizenegy tagállama –
Belgium, Bulgária, Horvátország, a Cseh Köztársaság, Franciaország,
Németország, Magyarország, Luxemburg, Hollandia, Románia és Szlovákia – ezen
Egyezmény szerződő felei.
(7)       Belgium 2008. augusztus 5-én
– tehát a Róma I. rendelet elfogadása után – erősítette meg az Egyezményt.
Ezért szükséges, hogy a Tanács utólagosan felhatalmazza Belgiumot a Budapesti
Egyezmény megerősítésére.
(8)       Ausztria és Lengyelország,
amelyek rendelkeznek a Budapesti Egyezmény alkalmazási területére tartozó
hajózható belvizekkel, kifejezték érdeklődésüket arra nézve, hogy szerződő
felek legyenek.
(9)       Az Unió többi tagállama azt
jelezte, hogy nem rendelkeznek a Budapesti Egyezmény alkalmazási területére
tartozó hajózható belvizekkel, így nem áll érdekükben az Egyezmény
megerősítése vagy az ahhoz való csatlakozás.
(10)      A Budapesti Egyezmény
lehetőséget biztosít a szerződő államoknak arra, hogy az
Egyezmény alkalmazási területe tekintetében nyilatkozatot tegyenek.
Következésképpen Ausztria és Lengyelország számára lehetőséget kell
biztosítani arra, hogy az Egyezményhez való csatlakozáskor az egyezmény
rendelkezéseivel összhangban megtegyék az általuk szükségesnek tartott
nyilatkozatokat. Az ilyen nyilatkozatok szövegét csatolni kell ehhez a
határozathoz.
(11)     A szerződéses
kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17-i 593/2008/EK
rendelet (Róma I.) az Egyesült Királyságra és Írországra nézve kötelező,
így részt vesznek e határozat elfogadásában.
(12)     Az Európai Unióról szóló
szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló
szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv 1.
és 2. cikke értelmében Dánia nem vesz részt ennek a határozatnak az
elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
1. A Tanács felhatalmazza Ausztriát, Belgiumot
és Lengyelországot, hogy megerősítsék a Belvízi Árufuvarozási
Szerződésről (CMNI) szóló Budapesti Egyezményt vagy csatlakozzanak
ahhoz, a 2. cikkben meghatározott feltételek mellett.
2. Az egyezmény szövege ezen határozat I.
mellékletében szerepel.
2. cikk
A Tanács felhatalmazza Ausztriát és
Lengyelországot, hogy az Egyezmény rendelkezéseinek megfelelően megtegyék
a megfelelő nyilatkozatokat a Budapesti Egyezmény megerősítésekor
vagy az ahhoz való csatlakozáskor.
E határozat címzettje Ausztria, Belgium és
Lengyelország.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               Az ENSZ-EGB honlapja szerint Belgium 2008. augusztus
5-én, így a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló
593/2008/EK rendelet (Róma I.) hatálybalépése után ratifikálta a Budapesti Egyezményt.
[2]               HL L 177., 2008.7.4., 6. o.
[3]               HL L 389., 2006.12.30., 1–260. o.
[4]               HL L 235., 1996.9.17., 31–38. o.
[5]               HL C […], […], […].. o.
[6]               HL L 177., 2008.7.4., 6. o.
Budapesti Egyezmény a Belvízi
Árufuvarozási Szerződésről (CMNI)
A Rajnai
Hajózási Központi Bizottság (CCNR), a Duna Bizottság, valamint az ENSZ-EGB
közös szervezésében, 2000. szeptember 25. és október 3. között, Budapesten
tartott diplomáciai konferencián került elfogadásra.
Az ebben az Egyezményben
Részes Államok,
figyelemmel az
Európai Biztonsági és Együttműködési Értekezlet 1975. augusztus 1. napján
kelt záróokmányában foglalt, a jogi szabályozások olyan harmonizálására
vonatkozó ajánlásokra, amelyek a szállításnak a Rajnai Hajózási Központi
Bizottság és a Duna Bizottság tagállamai által, az Egyesült Nemzetek Európai
Gazdasági Bizottságával együttműködésben történő fejlesztésére
irányul,
felismerve a
belvízi árufuvarozási szerződésekre vonatkozó bizonyos egységes szabályok
megállapodás útján történő létrehozásának szükséges és kívánatos voltát,
úgy határoztak,
hogy e célból Egyezményt kötnek és az alábbiakban állapodtak meg:
I. FEJEZET – ÁLTALÁNOS
RENDELKEZÉSEK
1. cikk –
Fogalommeghatározások
Ebben az Egyezményben
(1)
a „Fuvarozási szerződés” elnevezésétől
függetlenül, bármely olyan szerződést jelent, amely alapján a fuvarozó
fuvardíj ellenében az áru belvízi utakon való továbbítását vállalja;
(2)
a „Fuvarozó” bármely olyan személyt jelent, aki a
feladóval szerződést kötött, vagy akinek a nevében a feladóval
szerződést kötöttek belvízi fuvarozásra;
(3)
a „További fuvarozó” bármely olyan személyt jelent,
aki a fuvarozónak nem alkalmazottja vagy ügynöke, és akire a fuvarozó a belvízi
fuvarozás, vagy a fuvarozás egy részének elvégzését bízta;
(4)
a „Feladó” bármely olyan személyt jelent, aki a
fuvarozóval szerződést kötött, vagy akinek a nevében belvízi fuvarozásra a
fuvarozóval szerződést kötöttek;
(5)
a „Címzett” az áru átvételére jogosult személyt
jelenti;
(6)
a „Fuvarokmány” a belvízi fuvarozási
szerződést és az áru fuvarozó általi átvételét vagy berakását bizonyító,
hajórakjegyként vagy fuvarlevélként, illetve bármilyen egyéb, a kereskedelmi
gyakorlatban használt dokumentumként kiállított okmányt jelenti;
(7)
az „Áru” sem a vontatott, sem a tolt hajókat nem
foglalja magában, továbbá nem foglalja magában az utasok poggyászát és
járműveit; amennyiben az árut konténerben, raklapon, vagy hasonló
szállítási eszközben vagy eszközön szállítják gyűjtőrakományként,
illetve ha az áru csomagolt, az „áru” magában foglalja ezeket a szállítási
eszközöket, illetve csomagolást, amennyiben azokat a feladó bocsátja
rendelkezésre;
(8)
az „Írásban” kifejezés, amennyiben a felek
eltérően nem állapodtak meg, magában foglalja az információ elektronikus,
optikai vagy hasonló hírközlési eszközön történő továbbítását, beleértve –
de nem csak ezekre korlátozva – a táviratot, telefaxot, telexet, elektronikus
postát, illetve az elektronikus adatátvitelt (EDI), azzal a feltétellel, hogy
ez az információ hivatkozásként történő felhasználás céljából a
későbbiekben is hozzáférhető marad.
(9)
Az Állam ennek az Egyezménynek megfelelően
alkalmazandó joga az adott államban hatályos azon jogszabályokat jelenti,
amelyek nem nemzetközi magánjogi szabályai.
2. cikk – Alkalmazási terület
(1)
Ez az Egyezmény bármely olyan belvízi fuvarozási
szerződésre alkalmazandó, amelynél az áru szerződésben kikötött
berakásának vagy átvételének kikötője és kirakó vagy kiszolgáltatási
kikötője két olyan különböző államban található, amelyeknek legalább egyike
ebben az Egyezményben Részes Állam. Amennyiben a szerződés több kirakó
vagy kiszolgáltatási kikötő között választási lehetőséget állapít
meg, a kirakó, illetve kiszolgáltatási kikötő az, ahová az árut a
választás folytán ténylegesen elfuvarozták.
(2)
Amennyiben a belvízi fuvarozási szerződés
célja az átrakás nélküli árufuvarozás úgy belvízi utakon, mind pedig olyan
vizeken, amelyekre a tengeri szabályok vonatkoznak, az (1) bekezdésben
meghatározott feltételekkel ugyancsak ez az Egyezmény alkalmazandó, kivéve
azokat az eseteket, amikor:
a)
az irányadó tengeri jognak megfelelően tengeri
hajórakjegyet állítottak ki, vagy
b)
a megteendő távolság az olyan vizeken a
nagyobb, amelyekre a tengeri szabályok vonatkoznak.
(3)
Ez az Egyezmény a hajó állami hovatartozására, lajstromozásának
helyére vagy honi kikötőjére, illetve arra való tekintet nélkül
alkalmazandó, hogy belvízi vagy tengeri hajóról van-e szó, továbbá tekintet
nélkül a fuvarozó, a feladó vagy a címzett állampolgárságára, lakhelyére,
székhelyére vagy tartózkodási helyére.
II. FEJEZET – A SZERZŐDŐ FELEK JOGAI ÉS
KÖTELEZETTSÉGEI
3. cikk – Az áru átvétele, fuvarozása és kiszolgáltatása
(1)
A fuvarozó köteles a kikötött határidőn belül
az árut rendeltetési helyére továbbítani és azt a címzettnek olyan állapotban
kiszolgáltatni, amilyenben azt átvette.
(2)
Eltérő megállapodás hiányában, az áru átvétele
és kiszolgáltatása a hajón történik.
(3)
A fuvarozó dönti el, hogy melyik hajót fogja
használni. Köteles előzetesen, valamint az út megkezdése előtt
kellő gondosságot tanúsítani ahhoz, hogy figyelemmel a fuvarozandó áru
természetére, a hajó berakodásra alkalmas legyen, hajózásra alkalmas legyen és
rendelkezzék a hatályos szabályokban előírt megfelelő személyzettel
és felszerelésekkel, továbbá rendelkezzék az adott áru fuvarozásához szükséges
nemzeti és nemzetközi engedélyekkel.
(4)
Amennyiben abban állapodtak meg, hogy a fuvarozást
meghatározott hajóval vagy hajótípussal végzik, a fuvarozó a feladó
hozzájárulása nélkül az árut teljesen vagy részben más hajóra csak az alábbi
esetekben rakhatja át:
a)
olyan körülmények felmerülése esetén, mint az
alacsony vízállás vagy összeütközés, illetve egyéb hajózási akadályok, amelyek
a fuvarozási szerződés megkötésekor nem voltak előre láthatók, és
amelyek a fuvarozási szerződés teljesítése érdekében megkövetelik a
rakodást, illetve az átrakást, amennyiben megfelelő időn belül a
fuvarozó nem kaphat a feladótól utasítást, vagy
b)
ha ez megfelel azon kikötő gyakorlatának,
amelyben a hajó tartózkodik.
(5)
A feladóra háruló kötelezettségekre is figyelemmel,
a fuvarozó köteles biztosítani, hogy az áru berakása, elrendezése és rögzítése
a hajó biztonságát ne befolyásolja.
6. A fuvarozó csak akkor jogosult az árut
fedélzeten vagy nyitott rakterekben fuvarozni, ha erről a feladóval
megállapodott, vagy ha az összhangban van az adott kereskedelmi ágazat
gyakorlatával, illetve ezt a hatályos jogszabályok megkövetelik.
4. cikk – További
fuvarozó
(1)
Az 1. cikk (1) bekezdésében foglalt
fogalommeghatározásnak megfelelő, a fuvarozó és a további fuvarozó között
kötött szerződés ennek az Egyezménynek az értelmében fuvarozási
szerződés. Az ilyen szerződés tekintetében ennek az Egyezménynek a
feladóra vonatkozó rendelkezéseit a fuvarozóra, a fuvarozóra vonatkozó
rendelkezéseket pedig a további fuvarozóra kell alkalmazni.
(2)
Amennyiben a fuvarozó a fuvarozást vagy a fuvarozás
egy részének elvégzését további fuvarozóra bízta, függetlenül attól, hogy erre
a fuvarozási szerződés alapján jogosult-e a teljes fuvarozásért ezen
Egyezmény rendelkezéseinek megfelelően továbbra is a fuvarozó felel. Ennek
az Egyezménynek a fuvarozó felelősségét szabályozó minden rendelkezése az
általa elvégzett fuvarozás tekintetében a további fuvarozó felelősségére
is vonatkozik.
(3)
A fuvarozónak a feladót minden olyan esetben
tájékoztatnia kell, amikor a fuvarozással vagy a fuvarozás egy részének
elvégzésével további fuvarozót bíz meg.
(4)
A feladóval vagy a címzettel kötött bármely olyan
megállapodás, amely a fuvarozó felelősségét az Egyezmény rendelkezéseinek
megfelelően kiterjeszti, a további fuvarozóra csak annyiban hatályos,
amennyiben a további fuvarozó azt kifejezetten és írásban elfogadta. A további
fuvarozó hivatkozhat mindazokra a kifogásokra, amelyekkel a fuvarozási
szerződés alapján a fuvarozó élhet.
(5)
Akkor és annyiban, amennyiben mind a fuvarozó, mind
a további fuvarozó felelősséggel tartozik, felelősségük egyetemleges.
Ennek a cikknek egyetlen rendelkezése sem érinti az egymással szembeni
visszkereseti jogukat.
5. cikk – A
kiszolgáltatás határideje
A fuvarozó köteles a fuvarozási
szerződésben kikötött határidőre az árut kiszolgáltatni, illetve, ha
ilyen határidőben nem állapodtak meg, akkor olyan határidőn belül,
amely a hajóút körülményeinek figyelembevételével és akadálytalan hajózás
esetén a gondosan eljáró fuvarozótól ésszerűen elvárható.
6. cikk – A feladó
kötelezettségei
(1)
A feladó köteles megfizetni a fuvarozási
szerződés alapján esedékes összegeket.
(2)
A feladó köteles a fuvarozóval a továbbítandó árura
vonatkozóan az áru átadása előtt írásban közölni írásban közölni a
továbbítandó áru alábbi adatait: az áru méretei, darabszáma, vagy súlya és
fajlagos rakodási térfogata;
a)
az áru azonosításához szükséges jelölések;
b)
az áru természete, jellegzetességei és
tulajdonságai;
c)
az áru vám- vagy egyéb hatósági kezelésére
vonatkozó utasítások;
d)
a fuvarokmányban feltüntetni szükséges, egyéb
adatok.
e)
Ezen túlmenően az áru átadásakor a feladó
köteles a fuvarozónak minden szükséges kísérő okmányt is átadni.
(3)
Ha az áru természete ezt igényli, a feladó –
figyelembe véve a kikötött szállítási műveleteket – köteles az árut úgy
csomagolni, hogy annak elveszését vagy megsérülését a fuvarozó a fuvarozó által
történő átvételtől kiszolgáltatásáig megelőzze, és hogy az a
hajóban vagy más áruban ne okozzon kárt. Attól függően, hogy a fuvarozásra
vonatkozóan miben állapodtak meg, a feladó köteles továbbá gondoskodni megfelelő
megjelölésről az irányadó nemzetközi vagy nemzeti előírások szerint,
vagy ilyen előírások hiányában a belvízi hajózásban általánosan elfogadott
szabályoknak és gyakorlatnak megfelelően.
(4)
A fuvarozóra háruló kötelezettségekre is
figyelemmel, a feladó köteles az árut a belvízi hajózási gyakorlatnak
megfelelően berakni, elrendezni és rögzíteni, ha a fuvarozási
szerződés másként nem rendelkezik.
7. cikk – Veszélyes és
környezetszennyező áru
(1)
Ha veszélyes vagy környezetszennyező árut kell
fuvarozni, a feladó köteles az áru átadása előtt a 6. cikk (2)
bekezdésében foglalt adatok kiegészítéseként a fuvarozót írásban,
egyértelműen tájékoztatni az áruban rejlő veszélyről és a
szennyezési kockázatokról, továbbá a foganatosítandó óvintézkedésekről.
(2)
Amennyiben a veszélyes vagy környezetszennyező
áru szállításához engedély szükséges, a feladó a szükséges hivatalos okmányokat
legkésőbb az áru átadásakor adja át.
(3)
Amennyiben a veszélyes vagy környezetszennyező
áru fuvarozásának folytatása, annak kirakása vagy kiszolgáltatása hatósági
engedély hiányában lehetetlen, a feladót terhelik az árunak a berakodási
kikötőbe vagy egy közelebbi olyan helyre történő visszaszállításával
összefüggésben felmerült költségek, ahol az árut ki lehet rakni és ki lehet
szolgáltatni, vagy meg lehet semmisíteni.
(4)
Életet, vagyont vagy a környezetet közvetlenül
fenyegető veszély esetén a fuvarozó jogosult az árut kirakni,
ártalmatlanítani, vagy – feltéve, hogy egy ilyen intézkedés nem aránytalan az
áruban rejlő veszélyhez képest – megsemmisíteni még akkor is, ha az áru
átvétele előtt tájékoztatták, vagy más módon tudomása volt az áruban
rejlő veszély vagy szennyezési kockázatok természetéről.
(5)
Amennyiben a fuvarozó jogosult megtenni a (3) és
(4) bekezdésben foglalt intézkedéseket, igényelheti felmerült kárának
megtérítését.
8. cikk – A feladó
felelőssége
(1)
A feladó vétkességétől függetlenül felel a
fuvarozónál vagy a további fuvarozónál azon tény folytán felmerülő
valamennyi kárért és költségért, hogy:
a)
a 6. cikk (2) bekezdésében, vagy a 7. cikk (1) bekezdésében
említett adatok vagy tájékoztatás hiányzik, pontatlan vagy nem teljes;
b)
a veszélyes vagy a környezetszennyező árut nem
az irányadó nemzetközi vagy nemzeti előírásoknak megfelelően jelölték
meg vagy címkézték fel, vagy ilyen előírások hiányában nem a belvízi
hajózásban általánosan elismert szabályoknak és gyakorlatnak megfelelően
jártak el;
c)
a szükséges kísérő okmányok hiányoznak,
pontatlanok vagy nem teljesek.
A fuvarozó nem hivatkozhat a feladó
felelősségére, amennyiben bizonyítást nyer, hogy a vétkes magatartás neki
magának, alkalmazottainak vagy megbízottjainak róható fel. Ugyanez a szabály
vonatkozik a további fuvarozóra is.
(2)
A feladó azon személyek cselekedeteiért és
mulasztásaiért, akiknek szolgálatát a 6. és 7. cikkben említett feladatok elvégzéséhez
és kötelezettségek teljesítéséhez igénybe veszi, úgy felel, mint saját
cselekedeteiért és mulasztásaiért, amennyiben ezek a személyek feladataik
teljesítése körében járnak el.
9. cikk – A fuvarozó elállása a fuvarozási
szerződéstől
(1)
A fuvarozó a fuvarozási szerződéstől
elállhat, ha a feladó nem teljesítette a 6. cikk (2) bekezdésében vagy a 7.
cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott kötelezettségeit.
(2)
Amennyiben a fuvarozó él a szerződéstől
való elállás jogával, az árut a feladó költségére kirakhatja, és választása
szerint az alábbi összegek valamelyikének megfizetését követelheti:
a)
a kikötött fuvardíj egyharmadát; vagy
b)
a várakozási díjon felül a felmerült költségei és
az okozott veszteség összegével megegyező térítést, továbbá amennyiben a
hajóút már megkezdődött, az út már megtett részéért arányosan járó
fuvardíjat.
10. cikk – Az áruk
kiszolgáltatása
(1)
Nem érintve a feladónak a 6. cikk (1) bekezdése
szerinti kötelezettségeit, az a címzett, aki az árunak a rendeltetési helyre
történt megérkezése után annak kiszolgáltatását kéri, a fuvarozási
szerződésnek megfelelően felel a fuvardíj és az árut terhelő
egyéb követelések megfizetéséért, továbbá közös hajókár esetén hozzájárulásáért.
Fuvarokmány hiányában, vagy ha azt nem mutatták be, a címzett a feladóval
megállapodott fuvardíjért felel, amennyiben az a piaci gyakorlatnak megfelel.
(2)
Az árunak a címzett rendelkezésére bocsátása a
fuvarozási szerződésnek vagy az adott kereskedelmi ágazat szokásainak vagy
a kirakási kikötőben érvényben lévő előírásoknak
megfelelően, kiszolgáltatásnak minősül. Az áru kötelezően
előírt átadása valamely hatóságnak vagy harmadik félnek ugyancsak
kiszolgáltatásnak minősül.
III. FEJEZET –
FUVAROKMÁNYOK
11. cikk – Természete és
tartalma
(1)
A fuvarozó az Egyezmény hatálya alá tartozó minden
fuvarozáshoz köteles fuvarokmányt kiállítani; hajórakjegyet csak akkor köteles
kiállítani, ha a feladó azt kéri, és ha ebben még azelőtt megállapodtak,
mielőtt az árut berakták, vagy mielőtt azt fuvarozásra átvették. A
fuvarokmány hiánya vagy annak hiányos volta nem érinti a fuvarozási
szerződés érvényességét.
(2)
A fuvarokmány eredeti példányát a fuvarozónak vagy
a hajóparancsnoknak, vagy a fuvarozó által felhatalmazott személynek alá kell
írnia. A fuvarozó követelheti, hogy a feladó az eredeti példányt, illetve a
másolatot ellenjegyezze. Az aláírás történhet kézírással, faximile
nyomtatással, perforálással, bélyegzővel, szimbólumok formájában vagy
bármely egyéb mechanikus vagy elektronikus eszközzel, amennyiben ezt nem tiltja
azon állam joga, ahol a fuvarokmányt kiállítják.
(3)
A fuvarokmány az ellenkező bizonyításáig
bizonyítja a fuvarozási szerződés létrejöttét és tartalmát, továbbá az
árunak a fuvarozó általi átvételét. Megalapozza különösen azt a vélelmet, hogy
az árut úgy vették át fuvarozásra, mint az a fuvarokmányban le van írva.
(4)
Amennyiben a fuvarokmány hajórakjegy, egyedül az
határozza meg a fuvarozó és a címzett közötti viszonyokat. A fuvarozó és a
feladó közötti jogviszonyt továbbra is a fuvarozási szerződés feltételei
határozzák meg.
(5)
A megnevezésen túlmenően a fuvarokmány az
alábbi adatokat tartalmazza:
a)
a fuvarozó és a feladó nevét, címét, székhelyét
vagy lakhelyét;
b)
az áru címzettjét;
c)
a hajó nevét vagy számát, amennyiben az árut a hajó
fedélzetére rakták, vagy a fuvarokmányban azt a bejegyzést, hogy az árut a
fuvarozó átvette, de azt a hajóra még nem rakták be;
d)     a berakodási kikötőt vagy az áru átvételének a helyét, valamint a
kirakodási kikötőt vagy az áru kiszolgáltatásának a helyét;
e)
az árufajta szokásos megnevezését és a csomagolás
módját, valamint veszélyes vagy szennyező áru esetén annak a hatályos
előírások szerinti megnevezését, vagy ilyen megnevezés hiányában annak
általános megnevezését;
f)
a hajóra berakott vagy fuvarozásra átvett áru méretét,
darabszámát vagy súlyát, valamint azonosító jelzését;
g)
adott esetben arra vonatkozó megjegyzést, hogy az
árut a fedélzeten, vagy nyitott rakterekben kell vagy lehet szállítani;
h)
a megállapodás szerinti, fuvardíjra vonatkozó
rendelkezéseket;
i)
fuvarlevél esetében annak megjelölését, hogy
eredeti vagy másolati példányról van-e szó; hajórakjegy esetében pedig az
eredeti példányok számát;
j)
a kiállítás helyét és keltét.
Az ebben a bekezdésben említett egy vagy több
adat hiánya nem hat ki a jelen Egyezmény 1. cikke (6) bekezdésének értelmében
vett fuvarokmány jogi természetére.
12. cikk – Fenntartások
a fuvarokmányokban
(1)
A fuvarozó jogosult a fuvarokmányba fenntartásokat
bejegyezni/felvenni:
a)
az áru mérete, darabszáma vagy súlya tekintetében,
ha oka van feltételezni, hogy a feladó által megadott adatok pontatlanok, vagy
ha nem állt rendelkezésére megfelelő eszköz ezen adatok
ellenőrzésére, különösen mivel az árut nem a fuvarozó jelenlétében
számolták meg, mérték meg vagy mérlegelték le, vagy ha kifejezett megállapodás
hiányában a méretet vagy a súlyt a hajó köbözés szerinti merülése alapján
állapították meg;
b)
az azonosító jelzések tekintetében, amelyeket nem
rögzítettek jól kivehetően és tartósan magára az árura, vagy göngyöleg
esetén a tartályokra vagy a csomagolásra;
c)
az áru külsődleges állapota tekintetében.
(2)
Ha a fuvarozó elmulasztja bejegyezni az áru
külsődleges állapotát, vagy e tekintetben nem él fenntartással, úgy kell
tekinteni, mint aki a fuvarokmányba azt jegyezte be, hogy az áru
külsődlegesen jó állapotban van.
(3)
Ha a fuvarokmányban foglaltaknak megfelelően
az árut olyan konténerben vagy a hajó olyan raktereiben helyezték el, amelyeket
nem a fuvarozó, alkalmazottai vagy megbízottai plombáltak le, és ha sem a
konténer, sem a plombák nem sérültek meg a kirakodási kikötő vagy a
kiszolgáltatás helyének eléréséig, akkor vélelmezni kell, hogy az áruban a
veszteség vagy a kár nem a fuvarozás közben következett be.
13. cikk – Hajórakjegy
(1)
A hajórakjegy eredeti példányai a címzett nevére,
rendeletre vagy bemutatóra kiállított értékpapírok.
(2)
A kiszolgáltatás helyén az árut csak a hajórakjegy
elsőként bemutatott eredeti példányának átvétele ellenében szolgáltatják
ki; ezt követően kiszolgáltatás a többi eredeti példány ellenében már nem
követelhető.
(3)
Ha az árut a fuvarozó vette át, a hajórakjegy
átadása egy olyan személynek, aki ezáltal az áru átvételére jogosulttá válik,
az árura vonatkozó jogok megszerzése tekintetében ugyanolyan joghatással jár,
mint az árunak az átadása.
(4)
Ha a hajórakjegyet egy olyan harmadik félre
ruházták át, beleértve a címzettet, aki az árunak a hajórakjegyben foglalt
leírására hagyatkozva jóhiszeműen járt el, vele szemben nincs helye a 11.
cikk (3) bekezdésében és a 12. cikk (2) bekezdésében foglalt vélelmet
megdöntő ellenbizonyításnak.
IV. FEJEZET – AZ ÁRUVAL
VALÓ RENDELKEZÉS JOGA
14. cikk – A rendelkezési
jog jogosultja
(1)
A feladó jogosult az áruval rendelkezni; különösen
követelheti, hogy a fuvarozó az áru fuvarozását szakítsa meg, a kiszolgáltatás
helyét változtassa meg, vagy az árut a fuvarozási szerződésben
megjelölttől eltérően más címzettnek szolgáltassa ki.
(2)
A feladó rendelkezési joga megszűnik, mihelyt
a címzett az árunak a kikötött kiszolgáltatási helyre való megérkezését
követően az áru kiszolgáltatását kérte, és
a)
fuvarlevéllel történő fuvarozás esetén,
mihelyt az eredeti példányt a címzettnek átadták;
b)
hajórakjeggyel történő fuvarozás esetén,
mihelyt a feladó a birtokában lévő valamennyi eredeti példánytól megvált,
átadva azokat egy másik személynek.
(3)
A feladó a fuvarlevél kiállításakor, erre vonatkozó
bejegyzéssel lemondhat rendelkezési jogáról a címzett javára.
15. cikk – A rendelkezési jog gyakorlásának feltételei
A feladó, illetve a 14. cikk (2) és (3)
bekezdése esetében a címzett, ha gyakorolni kívánja rendelkezési jogát köteles:
a)
 hajórakjegy alkalmazása esetén, valamennyi eredeti
példányt bemutatni az árunak a kikötött kiszolgáltatási helyre történő
megérkezését megelőzően;
b)
a hajórakjegytől eltérő fuvarokmány
alkalmazása esetén, bemutatni ezt a fuvarokmányt, amelynek tartalmaznia kell a
fuvarozónak adott új utasításokat;
c)
megtéríteni a fuvarozónak az utasítások
végrehajtása során felmerült valamennyi költségét és kárát;
d)
megfizetni a megállapodás szerinti teljes
fuvardíjat az árunak a kikötött kiszolgáltatási helyre történő megérkezést
megelőző kirakodása esetén, ha a fuvarozási szerződés másként
nem rendelkezik.
V. FEJEZET – A FUVAROZÓ
FELELŐSSÉGE
16. cikk – Kárért való
felelősség
(1)
A fuvarozó felel az áruban a fuvarozásra való
átvételétől a kiszolgáltatásáig bekövetkezett veszteségből vagy
kárból, vagy a kiszolgáltatás késedelméből eredő kárért, kivéve, ha
bizonyítja, hogy a kár olyan körülmények miatt következett be, amelyeket a
kellő gondossággal eljáró fuvarozó nem tudott volna elkerülni, és azok
következményeit nem tudta volna elhárítani.
(2)
A fuvarozónak az áruban a hajóra történő
berakását megelőző időszakban vagy a hajóról történő
kirakását követően bekövetkezett veszteségből vagy kárból eredő
kárért való felelősségét az adott állam fuvarozási szerződésre
irányadó joga állapítja meg.
17. cikk – Alkalmazottak
és megbízottak
(1)
A fuvarozó azon alkalmazottai és megbízottai
cselekedeteiért és mulasztásaiért, akiknek szolgálatát a fuvarozási
szerződés teljesítése során igénybe veszi, úgy felel, mint saját
cselekedeteiért vagy mulasztásaiért, amennyiben ezek a személyek feladataik
teljesítése körében járnak el.
(2)
Ha a fuvarozást a 4. cikknek megfelelően
további fuvarozó végzi, a fuvarozó felel a további fuvarozó, valamint a további
fuvarozó alkalmazottainak és megbízottainak a cselekedeteiért és mulasztásaiért
is, amennyiben ezek a személyek feladataik teljesítése körében járnak el.
(3)
Ha keresetet indítanak a fuvarozó vagy a további
fuvarozó alkalmazottai és megbízottai ellen, az ilyen személyek, amennyiben
bizonyítják, hogy feladataik teljesítése körében jártak el, jogosultak
ugyanazon felelősség alóli mentesülésre és felelősségkorlátozásra
hivatkozni, mint amelyekre a fuvarozó vagy a további fuvarozó az Egyezmény
értelmében hivatkozhat. Az olyan révkalauz, akit a hatóság jelöl ki, és aki nem
választható ki szabadon, nem tekinthető az (1) bekezdés értelmében
alkalmazottnak vagy megbízottnak.
18. cikk – A
felelősség alóli mentesülés különös esetei
(1)
A fuvarozó és a további fuvarozó mentesül a
felelősség alól, amennyiben a veszteséget, a kárt vagy a késedelmet az
alábbiakban felsorolt körülmények vagy kockázatok valamelyike eredményezte:
a)
a feladó, a címzett vagy az áruval rendelkezni
jogosult személy cselekedetei vagy mulasztásai;
b)
az áru kezelése, berakása, elrendezése vagy
kirakása a feladó, a címzett, illetve a feladó vagy a címzett nevében eljáró
harmadik felek által;
c)
az áru fedélzeten vagy nyitott rakterekben
történő fuvarozása, ha a fuvarozás ilyen módjában a feladóval
megállapodtak, vagy ha ez az adott kereskedelmi ágazat gyakorlatának megfelel,
vagy ha ezt az érvényben lévő rendelkezések teszik kötelezővé;
d)
az áru természete, amelynél fogva az áru teljes
vagy részleges veszteségnek vagy kárnak van kitéve, különösen törés,
rozsdásodás, bomlás, beszáradás, elfolyás, természetes veszteség (térfogatban
vagy súlyban), vagy kártékony rovarok, illetve rágcsálók tevékenysége következtében;
e)
a csomagolás hiánya vagy nem megfelelő volta
olyan áru esetében, amely természeténél fogva veszteségnek vagy kárnak van
kitéve, ha a csomagolás hiányos vagy nem megfelelő;
f)
az áru azonosító jelzéseinek hiányos vagy nem
megfelelő volta;
g)
végbevitt vagy megkísérelt segítségnyújtási vagy
mentési műveletek belvízi utakon;
h)
élő állatok fuvarozása, kivéve, ha a fuvarozó
nem tette meg azokat az intézkedéseket vagy nem követte azokat az utasításokat,
amelyekben a fuvarozási szerződésben megállapodtak.
(2)
Ha az eset körülményeire tekintettel a kár ennek a
cikknek az (1) bekezdésében felsorolt körülmények vagy kockázatok valamelyike
folytán következhetett be, vélelmezni kell, hogy a kár ennek a körülménynek
vagy ennek a kockázatnak folytán következett be. Ez a vélelem megdől, ha a
károsult fél bizonyítja, hogy a kára nem vagy nem kizárólag az ennek a cikknek
az (1) bekezdésében felsorolt körülmények vagy kockázatok valamelyike folytán
következett be.
19. cikk – A kártérítés
számítása
(1)
Amennyiben a fuvarozó az áru teljes elveszéséért
felel, az általa fizetendő kártérítés az árunak a fuvarozási
szerződés szerinti kiszolgáltatási helyén és napján érvényes értékével
egyenlő. Az árunak a jogosultakon kívüli más személynek történő
kiszolgáltatását is elveszésnek kell tekinteni.
(2)
Az áruban bekövetkezett részleges veszteség vagy
kár esetén a fuvarozó csak az értékvesztés mértékéig felel.
(3)
Az áru értékét a tőzsdei ár, ennek hiányában a
piaci ár alapján, mindkettő hiányában azonos fajtájú és minőségű
árunak a kiszolgáltatás helyén érvényes közönséges ára szerint kell
megállapítani.
(4)
Annak az árunak a tekintetében, amely természeténél
fogva ki van téve fuvarozás alatti veszteségnek, a fuvarozó a fuvarozás
időtartamától függetlenül a veszteségnek csak a fuvarozási
szerződésben a felek által, ennek hiányában a rendeltetési helyen érvényes
előírások vagy kialakult gyakorlat által meghatározott természetes
veszteséget (térfogat vagy súly szerint) meghaladó részéért felel.
(5)
Az ebben a cikkben foglalt rendelkezések nem
érintik a fuvarozónak a fuvardíjra vonatkozó jogát, amelyről a fuvarozási
szerződés, vagy ebben való külön megállapodás hiányában az irányadó
nemzeti előírások vagy gyakorlat rendelkezik.
20. cikk – A
felelősség maximális korlátai
(1)
A 21. cikkre és az e cikk (4) bekezdésére is
figyelemmel, és tekintet nélkül a fuvarozó ellen indított keresettől, a
fuvarozó semmi esetre sem felelős a csomagonként vagy egyéb
rakományegységenként 666.67 elszámolási egységet vagy az elveszett vagy
megsérült árunak a fuvarokmányban meghatározott súlyának minden egyes
kilogrammjakénti 2 elszámolási egységet meghaladó összegért, aszerint, hogy
melyik összeg a magasabb. Amennyiben a csomag vagy az egyéb rakományegység
konténer, és a fuvarokmányban nem tüntetnek fel a konténerbe csomagolt csomagot
vagy egyéb rakományegységet, a 666.67 elszámolási egység összege helyébe 1500
elszámolási egység összege lép a konténerért, a benne elhelyezett áru nélkül,
továbbá ezen felül 25.000 elszámolási egység összege a konténerben elhelyezett
áruért.
(2)
Amennyiben az áru egyesítésére konténert, raklapot
vagy hasonló szállítóeszközt alkalmaznak, csomagokat vagy egyéb
rakományegységeket, amelyeket a fuvarokmányban az ilyen eszközben vagy azon
elhelyezettként tüntetnek fel, csomagoknak vagy rakományegységeknek kell
tekinteni. Egyéb esetekben az ilyen eszközben vagy azon elhelyezett árut egy
rakományegységnek kell tekinteni. Abban az esetben, ha maga a szállítóeszköz
veszett el vagy sérült meg, ezt a szállítóeszközt, amennyiben az nem a fuvarozó
tulajdona vagy azt nem a fuvarozó bocsátotta egyébként rendelkezésre, egy külön
rakományegységnek kell tekinteni.
(3)
A kiszolgáltatási késedelem miatt bekövetkezett kár
esetén a fuvarozó csupán a fuvardíj összegének erejéig felel. Mindazonáltal az
(1) bekezdés és az e bekezdés első mondata alapján járó kártérítés teljes
összege nem haladhatja meg azt a határértéket, amelyet az (1) bekezdés
értelmében annak az árunak a teljes elveszése esetén állapítanának meg, amely
tekintetében az ilyen felelősség felmerült.
a)
A felelősség mértékének az (1) bekezdésben foglalt
felső határai nem alkalmazhatóak:
b)
amennyiben az áru vagy a szállítóeszköz természetét
és magasabb értékét a fuvarokmány kifejezetten feltünteti, és a fuvarozó ezeket
az adatokat nem cáfolta meg;
(4)
amennyiben a felek kifejezetten megállapodtak a
felelősség mértékének magasabb felső határaiban.
(5)
A fuvarozótól, a további fuvarozótól, valamint az
alkalmazottaiktól és a megbízottjaiktól ugyanazon kárért igényelhető
kártérítés teljes összege nem haladhatja meg a felelősség mértékének ebben
a cikkben foglalt felső határait.
21. cikk – A
felelősség korlátozásához való jog elvesztése
(1)
A fuvarozó vagy a további fuvarozó nem hivatkozhat
az ebben az Egyezményben vagy a fuvarozási szerződésben foglalt
felelősség alóli mentesülésekre és felelősségkorlátozásokra, ha bizonyítást
nyer, hogy a kárt cselekedetével vagy mulasztásával maga idézte elő, akár
ilyen kár okozására irányuló szándékkal, akár gondatlanul és annak tudatában,
hogy ebből valószínűleg ilyen kár származik.
(2)
Hasonlóképpen, a fuvarozó vagy a további fuvarozó megbízásából
eljáró alkalmazottak és megbízottak sem hivatkozhatnak az ebben az Egyezményben
vagy a fuvarozási szerződésben foglalt felelősség alóli
mentesülésekre és felelősségkorlátozásokra, ha bizonyítást nyer, hogy a
kárt maguk idézték elő az (1) bekezdésben leírt módon.
22. cikk – A felelősség alóli mentesülések és a
felelősségkorlátozások alkalmazása
Az ebben az Egyezményben vagy a fuvarozási
szerződésben foglalt felelősség alóli mentesülések és
felelősségkorlátozások a fuvarozási szerződés tárgyát képező áru
elveszése, megsérülése vagy késedelmes kiszolgáltatása tekintetében indított
valamennyi keresetre irányadóak, akár szerződésszegéses (kontraktuális)
vagy szerződésen kívüli (deliktuális) felelősségen, akár bármely
egyéb jogcímen alapul a kereset.
VI. FEJEZET – AZ IGÉNY
ÉRVÉNYESÍTÉSÉRE IRÁNYADÓ HATÁRIDŐ
23. cikk – Kárbejelentés
(1)
Az árunak a címzett által fenntartás nélkül
történő elfogadása megalapozza azt a vélelmet, hogy a fuvarozó az árut
ugyanolyan állapotban és mennyiségben szolgáltatta ki, mint ahogyan azt neki
fuvarozásra átadták.
(2)
A fuvarozó és a címzett követelheti az áru
kiszolgáltatásakor az áru állapotának és mennyiségének mindkét fél jelenlétében
történő ellenőrzését.
(3)
Ha az áruban keletkezett veszteség vagy kár
felismerhető, bármely fenntartást a címzett részéről legkésőbb
az áru kiszolgáltatásakor írásba kell foglalni, megjelölve a kár általános
természetét, kivéve, ha a címzett és a fuvarozó közösen ellenőrizték az
áru állapotát.
(4)
Ha az áruban keletkezett veszteség vagy kár nem
felismerhető, bármely fenntartást a címzett részéről legkésőbb
az áru kiszolgáltatásának időpontjától számított egymást követő 7
napon belül írásba kell foglalni, megjelölve a kár általános természetét; ilyen
esetben a károsult fél köteles bizonyítani, hogy a kár akkor keletkezett,
amikor az áru felett a fuvarozó rendelkezett.
(5)
Nem jár kártérítés a késedelmes kiszolgáltatás
miatt keletkezett kárért, kivéve, ha a címzett bizonyítani tudja, hogy a
késedelemről a fuvarozót az áru kiszolgáltatásától számított 21 egymást
követő napon belül értesítette, továbbá, hogy ezt az értesítést a fuvarozó
megkapta.
24. cikk – Elévülés
(1)
Az ezen Egyezménynek hatálya alá tartozó
szerződésből eredő valamennyi igény attól a naptól számított egy
év elteltével évül el, amikor az árut a címzettnek kiszolgáltatták vagy ki
kellett volna szolgáltatni. Az elévülési idő kezdőnapja ebbe az
időtartamba nem számít bele.
(2)
Az a személy, aki ellen keresetet indítottak, az
elévülési idő alatt bármikor meghosszabbíthatja ezt a határidőt a
károsult félhez intézett írásbeli nyilatkozattal. Egy vagy több további
nyilatkozattal ez a határidő ismételten is meghosszabbítható.
(3)
Az elévülés nyugvását és megszakadását annak az
államnak a joga szabályozza, amelynek a joga a fuvarozási szerződésre is
irányadó. A kármegosztási eljárás során történő igényérvényesítés, amely a
felelősségkorlátozásnak a károkozó eseményből eredő valamennyi
igényre történő alkalmazására irányul, az elévülést megszakítja.
(4)
Az ennek az Egyezménynek az értelmében
felelősséggel tartozó személy visszkeresetet indíthat még az e cikk (1) és
(2) bekezdésében megállapított elévülési idő elteltével is, ha ezt az
eljárást attól a naptól számított 90 napon belül indítja meg, amelyen a
visszkeresetet indító személy a követelést kielégítette vagy az ellene indított
keresetet számára kézbesítették, vagy ha az eljárást a megindítás helye
szerinti állam jogában előírt hosszabb határidőn belül indítják.
(5)
Elévült igényeket nem lehet érvényesíteni
viszontkereset vagy beszámítás útján.
VII. FEJEZET – A
SZERZŐDÉSI SZABADSÁG KORLÁTAI
25. cikk –
Szerződési kikötések
(1)
Semmis minden olyan szerződéses kikötés, amely
a fuvarozó, a további fuvarozó vagy azok alkalmazottai vagy megbízottai ezen
Egyezmény szerinti felelősségének kizárására vagy korlátozására, vagy a
20. cikk (4) bekezdésében foglalt rendelkezésekre is figyelemmel, a
felelősség fokozására, a bizonyítási teher áthárítására vagy a 23. és a
24. cikkben említett igényérvényesítési vagy elévülési idő megrövidítésére
irányul. Semmis továbbá minden olyan kikötés, amely az áru biztosításából
eredő követeléseknek a fuvarozóra történő engedményezésére irányul.
(2)
Az e cikk (1) bekezdésében foglalt rendelkezések
ellenére és a 21. cikk sérelme nélkül, a szerződésben jogszerűen
kiköthető, hogy a fuvarozó vagy a további fuvarozó az alábbiak miatt
bekövetkező károkért nem felel:
a)
a hajón, a tolóhajón vagy a vontatóhajón
szolgálatot teljesítő hajóparancsnok, révkalauz vagy bármely más személy
által a hajózás közben vagy a tolt vagy vontatott hajókötelék összeállítása
vagy felbontása során elkövetett cselekedet vagy mulasztás, feltéve, hogy a
fuvarozó teljesítette a 3. cikk (3) bekezdésében a személyzet tekintetében
előírt kötelezettségeit, kivéve, ha a cselekedetet vagy mulasztást kár
okozására irányuló szándékkal, vagy gondatlanul és annak tudatában követték el,
hogy ebből valószínűleg ilyen kár származik;
b)
a hajón bekövetkezett tűz vagy robbanás, ha
nem bizonyítható, hogy a tűz vagy robbanás a fuvarozó vagy a további
fuvarozó, vagy azok alkalmazottainak vagy megbízottainak hibájából, vagy a hajó
fogyatékossága miatt következett be;
c)
a saját hajónak, vagy a haszonbérbe vagy bérbe vett
hajónak az utat megelőzően már meglévő fogyatékosságai, ha
bizonyítani tudja, hogy az ilyen fogyatékosságokat kellő gondosság
tanúsítása mellett sem lehetett az út megkezdése előtt észlelni.
VIII. FEJEZET –
KIEGÉSZÍTŐ RENDELKEZÉSEK
26. cikk – Közös hajókár
Ez az Egyezmény nem érinti a fuvarozási
szerződés vagy a belső jog közös hajókár esetén fizetendő
kártérítés és hozzájárulás számítására vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazását.
27. cikk – Egyéb irányadó rendelkezések és nukleáris kár
(1)
Ez az Egyezmény nem módosítja a fuvarozónak a
belvízi vagy tengeri hajók tulajdonosai felelősségének korlátozására
vonatkozó nemzetközi egyezményekben vagy belső jogi rendelkezésekben
megállapított jogait és kötelezettségeit.
(2)
A fuvarozó mentesül az Egyezmény alapján fennálló
felelősség alól, ha a kárt nukleáris baleset okozta, és ezért a kárért
valamely államnak a nukleáris energia területén fennálló felelősségre
vonatkozó jogszabályai vagy előírásai értelmében a nukleáris berendezés
üzemben tartója vagy erre felhatalmazott más személy felel.
28. cikk – Elszámolási
egység
Az ennek az Egyezménynek a 20. cikkében
említett elszámolási egység a különleges lehívási jog, amint azt a Nemzetközi
Valutaalap meghatározza. A 20. cikkben említett összegeket az ilyen valutának
az ítélethozatal napján vagy a felek általi megállapodás szerinti napon
érvényes árfolyamon kell átszámítani valamely állam nemzeti valutájára.
Valamely Részes Állam nemzeti valutájának a különleges lehívási jogban
kifejezett értékét a Nemzetközi Valutaalap által a saját műveleteire és
ügyleteire a kérdéses napon ténylegesen alkalmazott értékelési módszerrel kell
kiszámítani.
29. cikk – Járulékos
nemzeti rendelkezések
(1)
Az ebben az Egyezményben nem szabályozott esetekben
a fuvarozási szerződésre annak az államnak a joga az irányadó, amelyben a
felek megállapodtak.
(2)
Ilyen megállapodás hiányában annak az államnak a
jogát kell alkalmazni, amelyhez a fuvarozási szerződés legszorosabban
kapcsolódik.
(3)
Vélelmezni kell, hogy a fuvarozási szerződés
legszorosabban ahhoz az államhoz kapcsolódik, amelyben a szerződéskötés
időpontjában a fuvarozó központi telephelye van, amennyiben ugyancsak
ebben az államban van a berakodási kikötő vagy az áru (feletti
rendelkezés) átvételének helye, illetve a kirakodási kikötő vagy a
kiszolgáltatás helye vagy a feladó központi telephelye. Amennyiben a
fuvarozónak a szárazföldön nincs telephelye és a fuvarozási szerződést a
hajóján köti meg, vélelmezni kell, hogy a fuvarozási szerződés
legszorosabban ahhoz az államhoz kapcsolódik, amelyben a hajót lajstromozták
vagy amelynek lobogója alatt a hajó közlekedik, amennyiben a berakodási
kikötő vagy az áru (feletti rendelkezés) átvételének helye, illetve a
kirakodási kikötő vagy a kiszolgáltatás helye vagy a feladó központi
telephelye ugyancsak ebben az államban van.
(4)
A fuvarozót a 10. cikk (1) bekezdés alapján
fennálló követeléseinek fejében megillető dologi jogi biztosítékra annak
az államnak a joga irányadó, amelyben az áru található.
IX. FEJEZET – AZ ALKALMAZÁSI KÖRRE VONATKOZÓ NYILATKOZATOK
30. cikk – Meghatározott belvízi utakon történő fuvarozás
(1)
Ezen Egyezmény aláírásakor, megerősítésekor,
elfogadásakor, jóváhagyásakor vagy az ahhoz történő csatlakozáskor bármely
Állam kinyilváníthatja, hogy ezt az Egyezményt nem alkalmazza a területén
található egyes olyan belvízi utakon végzett fuvarozásra vonatkozó
szerződésekre, amelyek nem állnak nemzetközi hajózási szabályok hatálya
alatt és nem képeznek összeköttetést az ilyen nemzetközi vízi utak között. Ez a
nyilatkozat azonban nem jelölheti meg az adott állam valamennyi fő vízi
útját.
(2)
Amennyiben a fuvarozási szerződés tárgya az
árunak mind az ennek a cikknek (1) bekezdésében említett nyilatkozatban meg nem
jelölt belvízi utakon, mind pedig az ebben a nyilatkozatban megjelölt belvízi
utakon átrakás nélkül történő fuvarozása, ez az Egyezmény erre a
szerződésre is irányadó, kivéve, ha az utóbbi vízi utakon megteendő
távolság a nagyobb.
(3)
Amennyiben az (1) bekezdés szerinti nyilatkozat
tételére került sor, bármely más szerződő Állam kinyilváníthatja,
hogy ugyancsak nem alkalmazza ennek az Egyezménynek a rendelkezéseit az ebben a
nyilatkozatban megjelölt szerződésekre. Az ennek a bekezdésnek
megfelelően tett nyilatkozat ennek az Egyezménynek azon állam
vonatkozásában történő hatálybalépésekor lép hatályba, amely az (1)
bekezdés szerinti nyilatkozatot tett, legkorábban azonban ennek az Egyezménynek
azon állam vonatkozásában történő hatálybalépésekor, amely az ennek a bekezdésnek
megfelelő nyilatkozatot tett.
(4)
Az ennek a cikknek (1) és (3) bekezdésében említett
nyilatkozatokat teljes egészében vagy részben bármikor vissza lehet vonni a
letéteményeshez intézett ilyen hatályú értesítés útján, megjelölve a
hatályvesztésük időpontját. Ezeknek a nyilatkozatoknak a visszavonása a
már megkötött szerződések hatályát nem érinti.
31. cikk – Belföldi vagy térítésmentes fuvarozás
Ennek az Egyezménynek aláírásakor,
megerősítésekor, elfogadásakor, jóváhagyásakor, az ahhoz történő
csatlakozáskor vagy azt követően bármikor bármely Állam kinyilváníthatja,
hogy ezt az Egyezményt ugyancsak alkalmazza:
a)
azokra a fuvarozási szerződésekre, amelyek
értelmében a berakodási kikötő vagy az áru (feletti rendelkezés)
átvételének helye, valamint a kirakodási kikötő vagy a kiszolgáltatás
helye a saját területén található;
b)
az 1. cikk (1) bekezdésétől eltérően, a
térítésmentes fuvarozásra.
32. cikk – Felelősségre vonatkozó regionális
rendelkezések
(1)
Ennek az Egyezménynek aláírásakor,
megerősítésekor, elfogadásakor, jóváhagyásakor, vagy az ahhoz történő
csatlakozáskor vagy azt követően bármikor bármely szerződő Állam
kinyilváníthatja, hogy a berakodási kikötő vagy az áru (feletti
rendelkezés) átvételének helye, valamint a kirakodási kikötő vagy a
kiszolgáltatás helye közötti árufuvarozás tekintetében, amennyiben vagy mind a
kettő a saját területén található, vagy az egyik a saját területén, a
másik pedig annak az államnak a területén, amely ugyanolyan nyilatkozatot tett,
a fuvarozó nem felel az olyan kárért, amelyet a hajón, a tolóhajón vagy a
vontatóhajón szolgálatot teljesítő hajóparancsnok, révkalauz vagy bármely
más személy által a hajózás közben vagy a tolt vagy vontatott hajókötelék
összeállítása vagy felbontása során elkövetett cselekedet vagy mulasztás
okozott, feltéve, hogy a fuvarozó teljesítette a 3. cikk (3) bekezdésében a
személyzet tekintetében előírt kötelezettségeit, kivéve, ha a cselekedetet
vagy mulasztást kár okozására irányuló szándékkal, vagy gondatlanul és annak
tudatában követték el, hogy ebből valószínűleg ilyen kár származik.
(2)
Az (1) bekezdésben meghatározott felelősségre
vonatkozó rendelkezés két szerződő állam közötti viszonylatban akkor
lép hatályba, amikor az Egyezmény hatályba lép a második államban, amely
ugyanilyen nyilatkozatot tett. Ha valamely állam ezt a nyilatkozatot az
Egyezménynek reá nézve történő hatálybalépését követően tette meg, az
(1) bekezdésben említett felelősségre vonatkozó rendelkezés a
letéteményesnek a nyilatkozatról történő értesítésétől számított
három hónapos időszak elteltét követő hónap első napján lép
hatályba. A felelősségre vonatkozó rendelkezés csak azokra a fuvarozási
szerződésekre vonatkozik, amelyeket a hatálybalépését követően
kötöttek.
(3)
Az (1) bekezdés szerint tett nyilatkozat a
letéteményeshez intézett értesítéssel bármikor visszavonható. Visszavonás
esetén az (1) bekezdés szerinti felelősségre vonatkozó rendelkezések az
értesítést követő hónap első napján vagy az értesítésben megjelölt
valamely későbbi időpontban hatályukat vesztik. A visszavonás nem
vonatkozik a felelősségre vonatkozó rendelkezések hatályának
megszűnését megelőzően kötött fuvarozási szerződésekre.
X. FEJEZET – ZÁRÓ
RENDELKEZÉSEK
33. cikk – Aláírás, megerősítés, elfogadás, jóváhagyás,
csatlakozás
(1)
Ez az Egyezmény valamennyi állam számára egy évig
áll aláírásra nyitva a letéteményes székhelyén. Az aláírási időszak azon a
napon kezdődik, amikor a letéteményes megállapítja, hogy az Egyezmény
valamennyi hiteles szövege rendelkezésre áll.
(2)
Bármely állam az Egyezményben részes féllé válhat:
a)
megerősítésre, elfogadásra vagy jóváhagyásra
vonatkozó fenntartás nélkül történő aláírással;
b)
megerősítésre, elfogadásra vagy jóváhagyásra
vonatkozó fenntartással történő aláírással, majd azt követően
megerősítéssel, elfogadással vagy jóváhagyással;
(3)
az aláírásra nyitva álló határidő lejárta után
csatlakozással.
(4)
A megerősítésről, elfogadásról,
jóváhagyásról vagy csatlakozásról szóló okiratot a letéteményesnél kell letétbe
helyezni.
34. cikk – Hatálybalépés
(1)
Ez az Egyezmény attól a naptól számított három
hónapos időszak elteltét követő hónap első napján lép hatályba,
amikor ezt az Egyezményt öt állam megerősítésre, elfogadásra vagy
jóváhagyásra vonatkozó fenntartás nélkül aláírta vagy a letéteményesnél letétbe
helyezte a megerősítésről, elfogadásról, jóváhagyásról vagy
csatlakozásról szóló okiratát.
(2)
Mindazon állam vonatkozásában, amely ezt az
Egyezményt annak hatálybalépését követően írja alá megerősítésre,
elfogadásra vagy jóváhagyásra vonatkozó fenntartás nélkül, vagy helyezi letétbe
a megerősítésről, elfogadásról, jóváhagyásról vagy csatlakozásról
szóló okiratát a letéteményesnél, az Egyezmény a megerősítésre,
elfogadásra vagy jóváhagyásra vonatkozó fenntartás nélkül történő
aláírásnak vagy a megerősítésről, elfogadásról, jóváhagyásról vagy
csatlakozásról szóló okirat letéteményesnél történő letétbe helyezésének
napjától számított három hónapos időszak elteltét követő hónap
első napján lép hatályba.
35. cikk – Felmondás
(1)
Ezt az Egyezményt bármely részes állam attól a
naptól számított egyéves időszak elteltével mondhatja fel, amikor az
Egyezmény ennek az államnak a vonatkozásában hatályba lépett.
(2)
A felmondásról szóló értesítést a letéteményesnél
kell letétbe helyezni.
(3)
A felmondás a felmondásról szóló értesítés letétbe
helyezésének napjától számított egyéves időszak vagy az okiratban meghatározott
hosszabb időszak elteltét követő hónap első napján lép hatályba.
36. cikk –
Felülvizsgálat és módosítások
Az ebben az Egyezményben részes
szerződő államok legalább egyharmadának a kérésére a letéteményes
összehívja a szerződő államok konferenciáját az Egyezmény
felülvizsgálata vagy módosítása céljából.
37. cikk – A felelősség felső összeghatárainak és az
elszámolási egység felülvizsgálata
(1)
A 36. cikk rendelkezéseinek ellenére, ha a 20. cikk
(1) bekezdésében megállapított összegek felülvizsgálatára vagy a 28. cikkben
meghatározott egységnek egy másik egységgel történő felváltására tesznek
javaslatot, a letéteményes az Egyezményben részes felek legalább egynegyedének
kérésére a javaslatot az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottsága, a Rajnai
Hajózási Központi Bizottsága és a Duna Bizottság tagállamai, továbbá valamennyi
szerződő állam elé terjeszti és konferenciát hív össze, amelynek
egyetlen célja a 20. cikk (1) bekezdésében megállapított összegek
felülvizsgálata, illetve a 28. cikkben meghatározott egységnek egy másik
egységgel történő felváltása.
(2)
A konferenciát legkorábban a javaslat benyújtásának
napját követő hat hónap elteltével kell összehívni.
(3)
Valamennyi szerződő állam jogosult részt
venni a konferencián, függetlenül attól, hogy tagja-e az (1) bekezdésben
említett szervezeteknek.
(4)
A módosításokat az Egyezményben részes azon
szerződő államok kétharmados többségével fogadják el, amelyek a
konferencián képviseltetik magukat és a szavazásban részt vesznek, feltéve,
hogy a szavazásnál az egyezményben részes szerződő államoknak
legalább a fele képviselteti magát.
(5)
A 20. cikk (1) bekezdésében megállapított összegek
felülvizsgálatára vonatkozó egyeztetés során a konferencia figyelembe veszi a
kárt előidéző események tapasztalatait, különösen az azokból származó
kár mértékét, a pénzben kifejezett értékben bekövetkezett változásokat,
valamint a javasolt módosításnak a biztosítási költségekre gyakorolt hatását.
(6)

a)
Az összegek e cikknek megfelelő módosítására
legkorábban az Egyezmény aláírásra való megnyitásának napjától számított öt év
elteltével és legkorábban az ezt megelőzően e cikk alapján elfogadott
módosítás hatálybalépésének napjától számított öt év elteltével kerülhet sor.
b)
Az összeg nem növelhető olyan mértékben, hogy
meghaladná a felelősségnek az Egyezményben megállapított felső
határának megfelelő összeget, amelyet a kamatos kamat elvének
megfelelően számított évi 6 százalékkal kell növelni az Egyezmény
aláírásra való megnyitásának napjától kezdődően.
c)
Valamely összeg nem növelhető olyan mértékben,
hogy meghaladná a felelősségnek az Egyezményben megállapított felső
határa háromszorosának megfelelő összeget.
(7)
A letéteményes valamennyi szerződő
államot értesíti a (4) bekezdésnek megfelelően elfogadott bármely
módosításról. A módosítás az értesítés napját követő tizennyolc hónap
elteltével tekinthető elfogadottnak, kivéve, ha ezen időszak alatt
legalább négy olyan állam, amely a módosításra vonatkozó döntéshozatal
időpontjában szerződő állam volt, a letéteményest arról tájékoztatta,
hogy nem fogadja el ezt a módosítást; ebben az esetben a módosítás
elutasítottnak számít és nem lép hatályba.
(8)
Az a módosítás, amelyet a (7) bekezdésnek
megfelelően elfogadottnak kell tekinteni, az elfogadását követő
tizennyolc hónap elteltével lép hatályba.
(9)
A módosítás valamennyi szerződő államot
köti, kivéve, ha azok a 35. cikknek megfelelően felmondják ezt az
Egyezményt legkésőbb hat hónappal a módosítás hatálybalépése előtt. A
felmondás a módosítás hatálybalépésének napján lép hatályba.
(10)
Amennyiben határoztak valamely módosításról, de az
elfogadására előírt tizennyolc hónapos határidő még nem járt le, azt
az államot, amely ezen időszak alatt szerződő állammá vált, köti
a módosítás, amennyiben hatályba lép. Azt az államot, amely ennek a
határidőnek a lejárta után válik szerződő állammá, köti az olyan
módosítás, amelyet a (7) bekezdésnek megfelelően fogadtak el. Az ebben a
bekezdésben említett esetekben egy államot valamely módosítás köti a módosítás
hatálybalépésétől kezdve vagy attól kezdve, hogy ez az egyezmény hatályba
lép az adott állam vonatkozásában, amennyiben erre később kerül sor.
38. cikk – A
letéteményes
(1)
Ez az Egyezmény a Magyar Köztársaság Kormányánál
kerül letétbe helyezésre.
(2)
A letéteményes:
a)
megküldi valamennyi államnak, amely részt vett a
belvízi árufuvarozási szerződésről szóló Budapesti Egyezmény
elfogadására összehívott Diplomáciai Konferencián, ennek az Egyezménynek
hivatalos nyelvű változatát, amely a Konferencia idején nem állt még
rendelkezésre, e változat átvizsgálása céljából;
b)
tájékoztatja az a) pontban említett valamennyi
államot az a) pontnak megfelelően megküldött szöveg módosítására irányuló
bármely javaslatról;
c)
megállapítja azt a napot, amikorra az Egyezmény
valamennyi hivatalos nyelvű szövegének egymással összhangba hozatala
megtörtént és amelyen ezek hitelesnek tekinthetőek;
d)
tájékoztatja az a) pontban említett valamennyi
államot a c) pontnak megfelelően megállapított időpontról;
e)
megküldi az Egyezmény hitelesített másolatát
valamennyi államnak, amely meghívást kapott a belvízi árufuvarozási
szerződésről szóló Budapesti Egyezmény elfogadására összehívott
Diplomáciai Konferenciára, valamint azoknak, amelyek ezt az Egyezményt aláírták
vagy ahhoz csatlakoztak;
f)
 tájékoztatja valamennyi államot, amely aláírta ezt
az Egyezményt vagy ahhoz csatlakozott:

i.
bármely új aláírásról, értesítésről vagy
nyilatkozatról, megjelölve az aláírás, értesítés vagy nyilatkozat keltét;

ii.
ezen Egyezmény hatálybalépésének időpontjáról;

iii.
ennek az Egyezménynek bármely felmondásáról,
megjelölve a felmondás hatálybalépésének időpontját;

iv.
az Egyezménynek a 36. és 37. cikknek
megfelelően elfogadott bármely módosításáról, megjelölve a módosítás
hatálybalépésének időpontját;

v.
ennek az Egyezménynek valamennyi rendelkezése
értelmében szükséges bármely értesítésről.
(3)
Ennek az Egyezménynek a hatálybalépését
követően a letéteményes nyilvántartásba vétel és közzététel céljából
megküldi az Egyesült Nemzetek Titkárságának az Egyezmény hitelesített másolatát
az Egyesült Nemzetek Alapokmánya 102. cikkének megfelelően.
Készült Budapesten, 2001. június 22-én, egy
eredeti példányban, melynek angol, francia, holland, német és orosz nyelvű
szövege egyaránt hiteles.
AMELYNEK HITELÉÜL alulírott, a kormányaik
által erre kellően felhatalmazott teljhatalmú megbízottak aláírták ezt az
Egyezményt.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2016.4.8.
            COM(2016) 193 final
            2016/0098(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            az Európai Unió és a Mikronéziai Szövetségi Államok közötti, a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről szóló megállapodás megkötéséről

               INDOKOLÁS

               1.A JAVASLAT HÁTTERE

               Az 539/2001/EK tanácsi rendelet
                  1
                felsorolja azon harmadik országokat, amelyek állampolgárai a tagállamok külső határainak átlépésekor vízumkötelezettség alá esnek, illetve azokat, amelyek állampolgárai e kötelezettség alól mentesülnek. Az 539/2001/EK rendeletet Írország és az Egyesült Királyság kivételével valamennyi tagállam alkalmazza.

               Az 509/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet
                  2
                azzal módosította az 539/2001/EK rendeletet, hogy 19 országot átsoroltak a vízumkötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országait felsoroló II. mellékletbe. Ezek az országok a következők: Dominika, Egyesült Arab Emírségek, Grenada, Kelet-Timor, Kiribati, Kolumbia, Marshall-szigetek, Mikronézia, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent és Grenadine-szigetek, Salamon-szigetek, Szamoa, Tonga, Trinidad és Tobago, Tuvalu és Vanuatu. A II. mellékletben felsorolt fenti országok mindegyikének megemlítését lábjegyzet kíséri, miszerint „a vízumkötelezettség alóli mentességet az Európai Unióval kötendő vízummentességi megállapodás hatálybalépésének időpontjától kell alkalmazni”.

               Az 509/2014/EU rendeletet 2014. május 20-án fogadták el, és 2014. június 9-én lépett hatályba. 2014 júliusában a Bizottság ajánlást terjesztett elő a Tanácsnak a vízummentességi megállapodásról szóló tárgyalások megkezdésére adandó felhatalmazásról a következő 17 ország tekintetében: Dominika, Egyesült Arab Emírségek, Grenada, Kelet-Timor, Kiribati, Marshall-szigetek, Mikronézia, Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint Vincent és Grenadine-szigetek, Salamon-szigetek, Szamoa, Tonga, Trinidad és Tobago, Tuvalu és Vanuatu
                  3
               . 2014. október 9-én a Bizottság megkapta a Tanácstól a tárgyalási irányelveket.

               Vízummentességi megállapodásokat írtak alá 2015. május 6-án (Egyesült Arab Emírségek), 2015. május 26-án (Kelet-Timor) és 2015. május 28-án (Dominika, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent és Grenadine-szigetek, Szamoa, Trinidad és Tobago, Vanuatu), és ezeket a megállapodásokat aláírásuk napjától hatálybalépésükig ideiglenesen alkalmazzák. A Tanács felhatalmazást adott a vízummentességi megállapodások második sorozatának aláírására Tongával (az aláírás időpontja 2015. november 20.), Kolumbiával (az aláírás időpontja 2015. december 2.), Kiribatival (az aláírás időpontját később határozzák meg) és Palauval (az aláírás időpontja 2015. december 7.). E négy megállapodást aláírásuk napjától hatálybalépésükig ideiglenesen alkalmazzák.

               A Mikronéziával folytatott tárgyalások 2014. december 17-én kezdődtek és levélváltás formájában zajlottak. További levélváltások során valamennyi kérdésről megállapodás született. A főtárgyalók 2015. december 16-i (Mikronézia) és 2016. január 13-i (az Unió) levélváltása útján parafálták a megállapodást. A tagállamokat a tanácsi vízummunkacsoport 2016. január 18-i ülésén értesítették a fejleményekről.

               2.JOGALAP

               Az Unió részéről a megállapodás jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 77. cikke (2) bekezdésének a) pontja, összefüggésben 218. cikkével.

               A mellékelt javaslat képezi a megállapodás megkötésének jogi eszközét. A Tanács a megállapodásnak a Tanács elnöksége által kijelölt személy általi, az Európai Parlamentnek az EUMSZ 218. cikke (6) bekezdése második albekezdésének a) pontja szerinti egyetértését követő, Unió nevében történő aláírása után minősített többséggel fog határozni.

               3.A TÁRGYALÁSOK KIMENETELE

               A Bizottság úgy véli, hogy a Tanács tárgyalási irányelveiben rögzített célkitűzések teljesültek, és a vízummentességi megállapodás tervezete elfogadható az Unió számára.

               A megállapodástervezet végleges tartalma a következőképpen összegezhető:

               Cél

               A megállapodás vízummentes utazást biztosít az Európai Unió polgárai, illetve Mikronézia állampolgárai számára bármely 180 napos időszakon belül legfeljebb 90 napig tartó, a másik Szerződő Fél területére történő utazás esetén.

               Az uniós polgároknak biztosítandó egyenlő bánásmód érdekében a megállapodást egy olyan rendelkezéssel egészítették ki, amely szerint Mikronézia csakis az Európai Unió összes tagállamával szemben függesztheti fel vagy szüntetheti meg a megállapodást, és ugyanígy az Unió is csak az összes tagállamára vonatkozóan függesztheti fel vagy szüntetheti meg a megállapodást.

               Az Egyesült Királyság és Írország különleges helyzetét a preambulum említi.

               Alkalmazási kör

               A vízummentesség a személyek minden kategóriájára (magán-, diplomata-, szolgálati/hivatalos és különleges útlevelek tulajdonosaira egyaránt) és bármilyen célú utazásra vonatkozik, a kereső tevékenység folytatásán kívül. Ez utóbbi kategóriára vonatkozóan a hatályos uniós vagy nemzeti jogszabályokkal összhangban valamennyi tagállam, valamint Mikronézia is szabadon bevezetheti a vízumkötelezettséget a másik Fél állampolgáraival szemben. Az összehangolt végrehajtás biztosítása érdekében a megállapodáshoz együttes nyilatkozatot csatolnak a kereső tevékenység folytatása céljából utazó személyek kategóriájának értelmezéséről.

               A tartózkodás időtartama

               A megállapodás vízummentes utazást biztosít az Európai Unió polgárai, illetve Mikronézia állampolgárai számára bármely 180 napos időszakon belül legfeljebb 90 napig tartó, a másik Szerződő Fél területére történő utazás esetén. A megállapodáshoz együttes nyilatkozatot csatolnak a bármely 180 napos időszakon belüli legfeljebb 90 napos időtartam értelmezéséről.

               A megállapodás figyelembe veszi a schengeni vívmányokat még nem teljes körűen alkalmazó tagállamok helyzetét. Mindaddig, amíg ezek a tagállamok nem részei a belső határok nélküli schengeni térségnek, a vízummentesség lehetővé teszi Mikronézia állampolgárai számára, hogy e tagállamok (jelenleg Bulgária, Ciprus, Horvátország és Románia) mindegyikének területén – a schengeni térség egészére számított időtartamtól függetlenül – bármely 180 napos időszakban 90 napot eltölthessenek.

               Területi hatály

               A megállapodás rendelkezéseket tartalmaz területi hatályával kapcsolatban: Franciaország és Hollandia esetében Mikronézia állampolgárainak vízummentessége az említett tagállamok európai területén történő tartózkodásra korlátozódik.

               Nyilatkozatok

               A fent említett együttes nyilatkozatokon kívül további két együttes nyilatkozatot csatolnak a megállapodáshoz:

               –Norvégiának, Izlandnak, Svájcnak és Liechtensteinnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és továbbfejlesztésére irányuló társulásáról,

               –a vízummentességi megállapodás tartalmával és következményeivel, valamint a kapcsolódó kérdésekkel – például a beutazási feltételekkel – kapcsolatos információk teljes körű terjesztéséről.

               4.KÖVETKEZTETÉS

               A fenti eredmények fényében a Bizottság javasolja, hogy a Tanács – az Európai Parlament egyetértésének elnyerését követően – hagyja jóvá az Európai Unió és a Mikronéziai Szövetségi Államok közötti, a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről szóló megállapodást.

               2016/0098 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               az Európai Unió és a Mikronéziai Szövetségi Államok közötti, a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről szóló megállapodás megkötéséről

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 77. cikke (2) bekezdésének a) pontjára, összefüggésben 218. cikke (6) bekezdése második albekezdésének a) pontjának v. alpontjával,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               tekintettel az Európai Parlament egyetértésére
                  4
               ,

               mivel:

               (1)A Bizottság az Európai Unió nevében tárgyalásokat folytatott a Mikronéziai Szövetségi Államokkal a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről szóló megállapodásról (a továbbiakban: a megállapodás).

               (2)Az (EU) 2015/… tanácsi határozattal összhangban a megállapodást aláírták és …-tól/-től kezdve ideiglenesen alkalmazzák.

               (3)A megállapodás vegyes bizottságot hoz létre a megállapodás igazgatására. Az említett vegyes bizottságban az Uniót a Bizottság képviseli, amelynek munkáját a tagállamok képviselői segítik.

               (4)Ez a határozat a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyekben az Egyesült Királyság a 2000/365/EK tanácsi határozatnak
                  5
                megfelelően nem vesz részt; Ennélfogva az Egyesült Királyság nem vesz részt ennek a határozatnak az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

               (5)Ez a határozat a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyekben Írország a 2002/192/EK tanácsi határozatnak
                  6
                megfelelően nem vesz részt; Írország ezért nem vesz részt e határozat elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó,

               (6)A megállapodást jóvá kell hagyni,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               Az Európai Unió és a Mikronéziai Szövetségi Államok közötti, a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről szóló megállapodást a Tanács az Unió nevében jóváhagyja.

               2. cikk

               A megállapodás
                  7
                8. cikkének (1)bekezdésében előírt értesítést az Unió nevében a Tanács elnöke teszi meg.

               3. cikk

               Az Uniót a tagállamok képviselőinek támogatásával a Bizottság képviseli a megállapodás 6. cikke által létrehozott szakértői vegyes bizottságban.

               4. cikk

               Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)
                  A Tanács 2001. március 15-i 539/2001/EK rendelete a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról, HL L 81., 2001.03.21., 1. o.

                     (2)
                  Az Európai Parlament és a Tanács 2014. május 15-i 509/2014/EU rendelete a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról szóló 539/2001/EK tanácsi rendelet módosításáról, HL L 149., 2014.5.20., 67. o.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 2014.7.17.

                     (4)
                  Egyetértés kelte […]

                     (5)
                  A Tanács 2000. május 29-i 2000/365/EK határozata Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának a schengeni vívmányok egyes rendelkezéseinek alkalmazásában való részvételére vonatkozó kéréséről (HL L 131., 2000.6.1., 43. o.).

                     (6)
                  A Tanács 2002. február 28-i 2002/192/EK határozata Írországnak a schengeni vívmányok egyes rendelkezései alkalmazásában való részvételére vonatkozó kéréséről (HL L 64., 2002.3.7., 20. o.).

                     (7)
                  A megállapodás hatálybalépésének időpontját az Európai Unió Hivatalos Lapjában a Tanács Főtitkársága teszi közzé.

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2016.4.8.
            COM(2016) 193 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            Javaslat A Tanács határozata
            az Európai Unió és a Mikronéziai Szövetségi Államok között a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről szóló megállapodás megkötéséről

               MELLÉKLET

               a következőhöz:

               Javaslat
                  A Tanács határozata

               az Európai Unió és a Mikronéziai Szövetségi Államok között a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről szóló megállapodás megkötéséről

               MEGÁLLAPODÁS

               az Európai Unió és a Mikronéziai Szövetségi Államok között a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok alóli mentességről

               AZ EURÓPAI UNIÓ, a továbbiakban: az Unió, és

               A MIKRONÉZIAI SZÖVETTSÉGI ÁLLAMOK, a továbbiakban: Mikronézia,

               a továbbiakban együtt: a Szerződő Felek,

               ABBÓL A CÉLBÓL, hogy továbbfejlesszék a Szerződő Felek közötti baráti kapcsolatokat, valamint azzal az óhajjal, hogy vízummentes beutazás és rövid távú tartózkodás biztosításával megkönnyítsék az utazást polgáraik számára;

               TEKINTETTEL a 2014. május 15-i 509/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre, amely többek között azzal módosította a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról szóló 539/2001/EK tanácsi rendeletet
                  1
               , hogy 19 harmadik országot – köztük Mikronéziát – átsorolt azon harmadik országok listájára, amelyek állampolgárai a tagállamokban való rövid távú tartózkodás esetén mentesülnek a vízumkötelezettség alól;

               SZEM ELŐTT TARTVA, hogy az 509/2014/EU rendelet 1. cikke kimondja, hogy a vízumkötelezettség alóli mentesség e 19 országra az Unió és az érintett ország között kötendő vízummentességi megállapodás hatálybalépésének időpontjától alkalmazandó;

               AZZAL AZ ÓHAJJAL, hogy megőrizzék minden uniós polgár egyenlő bánásmódban részesítésének elvét;

               FIGYELEMMEL arra, hogy e megállapodás nem vonatkozik azon személyekre, akik rövid távú tartózkodásuk ideje alatt kereső tevékenységet kívánnak folytatni, ezért erre a kategóriára – a vízumkötelezettség vagy -mentesség és a munkavállalás tekintetében – továbbra is a vonatkozó uniós jogszabályok és a tagállamok vonatkozó nemzeti jogszabályai, valamint Mikronézia nemzeti jogszabályai alkalmazandók,

               FIGYELEMMEL az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló jegyzőkönyvre, valamint az Európai Unió keretébe beillesztett schengeni vívmányokról szóló jegyzőkönyvre, és megerősítve, hogy e megállapodás rendelkezései az Egyesült Királyságra és Írországra nem alkalmazandók,

               A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:

               1. CIKK

               Cél

               A megállapodás vízummentes utazásról rendelkezik az Unió polgárai, illetve Mikronézia állampolgárai számára bármely 180 napos időszakon belül legfeljebb 90 napig tartó, a másik Szerződő Fél területére történő utazás esetén.

               2. CIKK

               Fogalommeghatározások

               E megállapodás alkalmazásában:

               (a)
                     „tagállam”: az Unió bármely tagállama, az Egyesült Királyság és Írország kivételével;

               (b)
                     „az Unió polgára” az a) pontban meghatározott tagállam állampolgára;

               (c)
                     „Mikronézia állampolgára”: Mikronézia állampolgárságával rendelkező bármely személy;

               (d)
                     „schengeni térség”: a schengeni vívmányokat teljeskörűen alkalmazó, az a) pontban meghatározott tagállamok területéből álló, belső határok nélküli térség.

               3. CIKK

               Hatály

               1.
                     Az Unió azon polgárai, akik egy tagállam által kiállított, érvényes magán-, diplomata-, szolgálati, hivatalos vagy különleges útlevéllel rendelkeznek, vízum nélkül beléphetnek Mikronézia területére és ott tartózkodhatnak a 4. cikk (1) bekezdésében meghatározott időtartam alatt.

               Mikronézia azon polgárai, akik Mikronézia által kiállított, érvényes magán-, diplomata-, szolgálati, hivatalos vagy különleges útlevéllel rendelkeznek, vízum nélkül beléphetnek a tagállamok területére és ott tartózkodhatnak a 4. cikk (2) bekezdésében meghatározott időtartam alatt.

               2.
                     E cikk (1) bekezdése a kereső tevékenység folytatása céljából beutazó személyekre nem alkalmazandó.

               A személyek e kategóriájára vonatkozóan az 539/2001/EK tanácsi rendelet
                  2
                4. cikke (3) bekezdésének értelmében minden tagállam egyénileg határozhat arról, hogy Mikronézia állampolgáraira vízumkötelezettséget vet-e ki, avagy visszavonja azt.

               A személyek e kategóriájára vonatkozóan Mikronézia minden egyes tagállam állampolgárai esetében egyénileg határozhat a vízumkötelezettségről vagy a vízummentességről nemzeti jogának megfelelően.

               3.
                     Az e megállapodás által biztosított vízummentesség a Szerződő Felek beutazásra és rövid távú tartózkodásra vonatkozó feltételekkel kapcsolatos jogszabályainak sérelme nélkül alkalmazandó. A tagállamok és Mikronézia fenntartják a jogot a beutazás vagy a rövid távú tartózkodás megtagadására, ha a szóban forgó feltételek közül egy vagy több nem teljesül.

               4.
                     A vízummentesség a Szerződő Felek határain való átkelésre használt közlekedési módra való tekintet nélkül érvényes.

               5.
                     Az e megállapodás által nem szabályozott kérdésekben az uniós jog, a tagállamok nemzeti joga, illetve Mikronézia nemzeti joga az irányadó.

               4. CIKK

               A tartózkodás időtartama

               1.
                     Az Unió polgárai bármely 180 napos időszakon belül legfeljebb 90 napig tartózkodhatnak Mikronézia területén.

               2.
                     Mikronézia állampolgárai bármely 180 napos időszakon belül legfeljebb 90 napig tartózkodhatnak a schengeni vívmányokat teljes körűen alkalmazó tagállamok területén. Ezen időtartam a schengeni vívmányokat még nem teljes körűen alkalmazó tagállamok területén történő tartózkodástól függetlenül számítandó.

               Mikronézia állampolgárai bármely 180 napos időszakon belül legfeljebb 90 napig tartózkodhatnak minden egyes, a schengeni vívmányokat még nem teljes körűen alkalmazó tagállam területén, a schengeni vívmányokat teljes körűen alkalmazó tagállamok területén való tartózkodásra számított időtartamtól függetlenül.

               3.
                     E megállapodás nem érinti Mikronézia, valamint a tagállamok azon lehetőségét, hogy a vonatkozó nemzeti joguknak és az uniós jognak megfelelően a tartózkodást 90 napot meghaladó időtartamra meghosszabbítsák.

               5. CIKK

               Területi hatály

               1.
                     A Francia Köztársaság tekintetében e megállapodás csak a Francia Köztársaság európai területére vonatkozik.

               2.
                     A Holland Királyság tekintetében e megállapodás csak a Holland Királyság európai területére vonatkozik.

               6. CIKK

               A megállapodás igazgatására felállított vegyes bizottság

               1.
                     A Szerződő Felek az Unió képviselőiből és Mikronézia képviselőiből álló szakértői vegyes bizottságot (a továbbiakban: a bizottság) hoznak létre. Az Uniót az Európai Bizottság képviseli.

               2.
                     A bizottság többek között az alábbi feladatokat látja el:

               (a)
                     felügyeli e megállapodás végrehajtását;

               (b)
                     javaslatot tesz e megállapodás módosítására vagy kiegészítésére;

               (c)
                     rendezi az e megállapodás értelmezésével vagy alkalmazásával kapcsolatos vitákat.

               3.
                     A bizottság szükség szerint bármikor, a Szerződő Felek valamelyikének kérésére ülésezik.

               4.
                     A bizottság létrehozza eljárási szabályzatát.

               7. CIKK

               E megállapodás kapcsolata a tagállamok és
                  Mikronézia közötti meglévő kétoldalú vízummentességi megállapodásokkal

               E megállapodás elsőbbséget élvez az egyes tagállamok és Mikronézia közötti bármely kétoldalú megállapodással vagy megegyezéssel szemben, amennyiben azok e megállapodás hatálya alá tartozó kérdésekre vonatkoznak.

               8. CIKK

               Záró rendelkezések

               1.
                     E megállapodást a Szerződő Felek belső eljárásaikkal összhangban megerősítik vagy jóváhagyják; e megállapodás azon értesítés időpontját követő második hónap első napján lép hatályba, amely a Szerződő Felek által egymásnak küldött, az említett eljárások befejezéséről szóló értesítések közül a későbbi.

               E megállapodás az aláírása napját követő naptól kezdve ideiglenesen alkalmazandó.

               2.
                     E megállapodást határozatlan időre jön létre, azzal, hogy az az (5) bekezdéssel összhangban felmondható.

               3.
                     Ez a megállapodás a Szerződő Felek írásbeli megállapodása útján módosítható. A módosítások azt követően lépnek hatályba, hogy a Szerződő Felek értesítették egymást az ehhez szükséges belső eljárásaik befejezéséről.

               4.
                     E megállapodást részben vagy egészben bármelyik Szerződő Fél felfüggesztheti, különösen a közrenddel, a nemzetbiztonság védelmével, a közegészség védelmével vagy az illegális bevándorlással összefüggő okokból, vagy a vízumkötelezettség bármelyik Szerződő Fél általi újbóli bevezetésekor. A felfüggesztési határozatról legalább két hónappal annak tervezett hatálybalépése előtt értesíteni kell a másik Szerződő Felet. Az e megállapodás alkalmazását felfüggesztő Szerződő Fél haladéktalanul tájékoztatja a másik Szerződő Felet, amennyiben a felfüggesztés okai megszűntek, valamint megszünteti a felfüggesztést.

               5.
                     E megállapodást bármelyik Szerződő Fél felmondhatja a másik Félhez intézett írásbeli értesítés útján. E megállapodás az ezt követő 90 nap elteltével hatályát veszti.

               6.
                     Mikronézia csakis az összes tagállammal szemben függesztheti fel vagy mondhatja fel e megállapodást.

               7.
                     Az Unió csakis az összes tagállamára vonatkozóan függesztheti fel vagy mondhatja fel e megállapodást.

               Készült két-két eredeti példányban angol, bolgár, cseh, dán, észt, finn, francia, görög, holland, horvát, lengyel, lett, litván, magyar, máltai, német, olasz, portugál, román, spanyol, svéd, szlovák, valamint szlovén nyelven, amely szövegek mindegyike egyaránt hiteles.

               EGYÜTTES NYILATKOZAT IZLANDRA, NORVÉGIÁRA, SVÁJCRA ÉS
                  LIECHTENSTEINRE VONATKOZÓAN

               A Szerződő Felek tudomásul veszik az Európai Unió, valamint Norvégia, Izland, Svájc és Liechtenstein között fennálló szoros kapcsolatot, különös tekintettel az említett országoknak a schengeni vívmányok végrehajtásához, alkalmazásához és továbbfejlesztéséhez történő társulásáról szóló, 1999. május 18-i és 2004. október 26-i megállapodásra.

               Ilyen körülmények között kívánatos, hogy egyfelől Norvégia, Izland, Svájc és Liechtenstein, másfelől Mikronézia hatóságai az e megállapodáséhoz hasonló feltételekkel haladéktalanul kétoldalú megállapodásokat kössenek a rövid távú tartózkodásra vonatkozó vízumok alóli mentességről.

               EGYÜTTES NYILATKOZAT AZ E MEGÁLLAPODÁS 3. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSÉBEN MEGHATÁROZOTT, KERESŐ TEVÉKENYSÉG FOLYTATÁSA CÉLJÁBÓL UTAZÓ SZEMÉLYEK KATEGÓRIÁJÁNAK
                  ÉRTELMEZÉSÉRŐL

               Az egységes értelmezés biztosítása érdekében a Szerződő Felek megállapodnak, hogy e megállapodás alkalmazásában a kereső tevékenységet folytató személyek kategóriájába azon személyek tartoznak, akik a célból lépnek be a másik Szerződő Fél területére, hogy ott alkalmazottként vagy szolgáltatóként jövedelemszerző munkát vagy díjazással járó tevékenységet folytassanak.

               E kategória nem terjed ki az alábbiakra:

               –
                     üzletemberek, tehát üzleti célból utazó (de a másik Szerződő Fél országában alkalmazásban nem álló) személyek,

               –
                     sportolók vagy művészek, akik alkalmi jelleggel folytatnak valamilyen tevékenységet,

               –
                     újságírók, akiket a lakóhelyük szerinti ország médiája küldött ki, valamint

               –
                     vállalaton belüli gyakornokok.

               E nyilatkozat végrehajtását az e megállapodás 6. cikkében foglalt feladatkörén belül a vegyes bizottság felügyeli, és módosításokat javasolhat, ha a Szerződő Felek tapasztalatai alapján azt szükségesnek ítéli.

               AZ E MEGÁLLAPODÁS 4. CIKKÉBEN RÖGZÍTETT, BÁRMELY 180 NAPOS IDŐSZAKON BELÜLI
                  LEGFELJEBB 90 NAPOS IDŐTARTAM ÉRTELMEZÉSÉRŐL

               A Szerződő Felek egyetértenek abban, hogy az e megállapodás 4. cikkében rögzített, bármely 180 napos időszakon belül legfeljebb 90 napos időtartam folyamatos tartózkodást vagy több egymást követő látogatást jelent, amelyek teljes időtartama bármely 180 napos időszakon belül nem haladja meg a 90 napot.

               A „bármely” kifejezés folyamatosan aktualizált 180 napos referencia-időszak alkalmazására utal: a tartózkodás minden napján a megelőző 180 napos időszakra tekintenek vissza annak ellenőrzése céljából, hogy továbbra is teljesül-e a bármely 180 napos időszakon belüli 90 napra vonatkozó követelmény. Ez többek között azt jelenti, hogy egy megszakítás nélküli 90 napos távollét legfeljebb 90 napos újabb tartózkodást tesz lehetővé.

               EGYÜTTES NYILATKOZAT A POLGÁROK VÍZUMMENTESSÉGI
                  MEGÁLLAPODÁSRÓL TÖRTÉNŐ TÁJÉKOZTATÁSÁRÓL

               Elismerve az átláthatóság jelentőségét az Európai Unió és Mikronézia állampolgárai számára, a Szerződő Felek megállapodnak abban, hogy a vízummentességi megállapodás tartalmáról és következményeiről, valamint a kapcsolódó kérdésekről – így például a beutazási feltételekről – teljes körű tájékoztatást biztosítanak.

               _________________

                     (1)
                  EUHL L 149., 2014.5.20, 67. o.

                     (2)
                  A Tanács 2001. március 15-i 539/2001/EK rendelete a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról (EUHL L 81., 2001.3.21., 1. o.).