                              EURÓPAI
                              BIZOTTSÁG
                                                     Brüsszel, 2015.6.22.
                                                     COM(2015) 305 final
                                                     2015/0136 (NLE)
                                           Javaslat
                                 A TANÁCS HATÁROZATA
       a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos felelősségről és
   kártérítésről szóló nemzetközi egyezményhez csatolt 2010. évi jegyzőkönyvnek a polgári
    jogi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés tekintetében a tagállamok által az
            Unió nevében történő megerősítéséről és az ahhoz való csatlakozásról
HU                                                                                HU
 ---pagebreak---                                         INDOKOLÁS
   1.   A JAVASLAT HÁTTERE
   1.1. Bevezetés
        A bizonyos típusú tengeri szállítási tevékenységekkel kapcsolatos felelősséget és a
        károk megtérítését nemzetközi szinten a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet
        (International Maritime Organisation, a továbbiakban: IMO) több egyezménye
        szabályozza, amelyek ugyanazokon a főbb elveken alapulnak. Ezek az elvek a
        következők: a hajótulajdonos objektív felelőssége, a harmadik félnek okozott kár
        fedezetére szolgáló kötelező biztosítás, a sérülést szenvedett személyek azon joga,
        hogy közvetlenül a biztosítóhoz nyújtsák be igényüket, a kártérítési felelősség
        korlátozása, valamint olaj, illetve veszélyes és ártalmas anyagok (Hazardous and
        Noxious Substances, HNS) esetében egy külön kompenzációs alap, amelyből a
        hajótulajdonos felelősségi korlátait meghaladó károk esetén lehet kártérítést fizetni.
        A veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos felelősségről és
        kártérítésről szóló, 1996. évi nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: az 1996. évi
        HNS-egyezmény) a felelősség kérdésével foglalkozó IMO-egyezmények közül az
        utolsó, amelynek hatályba lépéséhez még hiányoznak az állami megerősítések. Ez az
        egyezmény a nemzetközi tengerészeti felelősségi rendszer fontos része, különösen
        azért, mert a veszélyes és ártalmas anyagok – beleértve a cseppfolyósított földgázt
        (LNG) és a cseppfolyós propán-bután gázt (LPG) is – tengeri szállítása fellendülőben
        van és aránya a tengeri szállítási ágazatban jelentős.
        Az 1996. évi HNS-egyezmény 2010. évi jegyzőkönyve (a továbbiakban: 2010. évi
        jegyzőkönyv) az 1996. évi HNS-egyezmény által feltárt problémák megoldása
        érdekében szükséges módosításokat tartalmazott. A 2010. évi jegyzőkönyvet és a
        jegyzőkönyvvel módosított egyezmény rendelkezéseit a jegyzőkönyv 2. és 18. cikke
        értelmében egységes eszközként kell olvasni, értelmezni és alkalmazni. A
        jegyzőkönyv egységes szerkezetbe foglalt szövegét az IMO Főtitkársága készítette,
        majd az IMO 2011-ben, Jogi Bizottságának 98. ülésén fogadta el, és a 2010. évi
        HNS-egyezményként kell rá hivatkozni. A 2010. évi HNS-egyezmény, mint az
        egyezmény egységes szerkezetbe foglalt eszköze, akkor lép életbe, amikor a 2010.
        évi jegyzőkönyv hatályba lép.
        A jegyzőkönyv 20. cikkének (8) bekezdése (a 2010. évi HNS-egyezmény 45.
        cikkének (8) bekezdése) értelmében a 2010. évi jegyzőkönyv egy adott állam általi
        aláírása, megerősítése vagy elfogadása semmissé teszi az 1996. évi HNS-egyezmény
        ugyanezen állam általi aláírását vagy megerősítését.
        Sem az 1996. évi HNS-egyezmény, sem pedig a HNS-egyezményhez csatolt 2010.
        évi jegyzőkönyv nem lépett hatályba. Ez utóbbinak a mai napig nincsenek szerződő
        felei.
        Fontos megjegyezni, hogy a 2010. évi jegyzőkönyv kötelezőnek való elismerésével
        egyidejűleg annak 20. cikke (4) bekezdése értelmében adatokat kell szolgáltatni az
        előző naptári évben fogadott, veszélyes és ártalmas anyagokat tartalmazó,
        járulékalapot képező rakomány teljes mennyiségéről (a 2010. évi HNS-egyezmény
        45. cikkének (4) bekezdése). Ez az előfeltétel a legfőbb oka annak, hogy még egy
        állam sem erősítette meg az egyezményt.
        A HNS-egyezményhez csatolt 2010. évi jegyzőkönyv IMO általi elfogadását
        követően néhány állam a Nemzetközi Olajszennyezési Kompenzációs Alap
HU                                             2                                               HU
 ---pagebreak---           (International Oil Pollution Compensation Funds, a továbbiakban: IOPC-alap)
          titkárságának segítségével iránymutatásokat dolgozott ki a veszélyes és ártalmas
          anyagokat tartalmazó, járulékalapot képező rakományok jelentéséhez. Ezeket az
          iránymutatásokat az IMO jogi bizottsága 2013. április 19-i 100. ülésén1 elfogadta, és
          ezáltal kezelte az egyezmény megerősítésével kapcsolatos legfőbb gyakorlati
          nehézséget.
          A megerősítési folyamat előkészítése érdekében 101. ülésén az IMO Jogi Bizottsága
          létrehozott egy HNS kapcsolattartó csoportot, amelynek feladata, hogy segítséget
          nyújtson az államoknak az egyezmény végrehajtásához szükséges eljárások
          létrehozásában, különösen a járulékalapot képező veszélyes és ártalmas anyagok
          jelentésével kapcsolatban. Számos uniós tagállam és az Európai Bizottság is tagja
          ennek a csoportnak.
   1.2.   Az EU illetékessége és annak következményei
        Az Unió külső hatáskörére vonatkozó, az Európai Unió működéséről szóló szerződés
        (EUMSZ) 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt szabályokkal összhangban a 2010. évi
        jegyzőkönyv és a jövőben a 2010. évi HNS-egyezmény az Unió kizárólagos
        hatáskörébe tartozik, mivel az uniós közös szabályokat érinti és megváltoztatja azok
        hatályát.
        Az ezen indokolás 1.4. pontjában leírtaknak megfelelően az egyezményhez csatolt
        2010. évi jegyzőkönyv hatással lenne a környezeti károk megelőzése és felszámolása
        tekintetében a környezeti felelősségről szóló 2004/35/EK irányelv2 hatályára és a
        benne foglalt szabályokra. Ezenkívül az 1.5. pontban részletezett okok miatt a 2010.
        évi jegyzőkönyv megkötése hatással lenne a polgári és kereskedelmi ügyekben a
        joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló
        1215/2012/EU rendeletben (átdolgozott Brüsszel I. rendelet)3 foglalt szabályokra.
        A módosított egyezmény rendelkezései, valamint a polgári és kereskedelmi ügyekben
        megvalósuló igazságügyi együttműködés tekintetében meghatározott uniós szabályok
        közötti ezen átfedés alkotja a tagállamoknak a Közösség érdekében történő, az 1996-
        os, a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos károk iránti
        felelősségről és kártérítésről szóló nemzetközi egyezmény (HNS-egyezmény)
        megerősítésére, illetve az ahhoz való csatlakozásra vonatkozó felhatalmazásáról szóló
        2002/971/EK tanácsi határozat4 jogalapját. Azonban, mint az a Bevezetőben is
        szerepel, a 2010. évi jegyzőkönyv módosította az 1996. évi HNS-egyezményt, és a
        2010. évi HNS-egyezmény az e módosítás nyomán létrejött egységes szerkezetbe
        foglalt eszköz. Ezért a 2010. évi HNS-egyezmény uniós jogra gyakorolt hatását az
        Unió jogrendszerében a 2002/971/EK tanácsi határozat elfogadása óta történt
        fejlemények fényében kell értékelni.
        Az Unió maga önálló jogalanyként nem gyakorolhatja a 2010. évi jegyzőkönyv
        megkötésére vonatkozó kizárólagos hatáskörét, mivel sem az egyezmény, sem a
   1
        IMO LEG 100. ülés, LEG 100/14, „Jelentés a Jogi Bizottság századik ülésének munkájáról”, 5–6. o.;
        LEG 100/3, Kanada beadványa „A 2010. évi HNS-jegyzőkönyv végrehajtásának nyomon követéséről”,
        2. melléklet: „Bejelentési iránymutatások a veszélyes és ártalmas anyagokat tartalmazó, járulékalapot
        képező rakományok jelentéséhez.”
   2
        HL L 143., 2004.4.30., 56. o.      .
   3
        HL L 351., 2012.12.20., 1. o.      .
   4
        A Tanács 2002. november 18-i 2002/971/EK határozata a tagállamoknak a Közösség érdekében történő,
        az 1996-os, a veszélyes és káros anyagok tengeri szállításával kapcsolatos károk iránti felelősségről és
        kártérítésről szóló nemzetközi egyezmény (HNS-egyezmény) megerősítésére, illetve az ahhoz való
        csatlakozásra vonatkozó felhatalmazásáról, HL L 337., 2002.12.13., 55. o.
HU                                                   3                                                           HU
 ---pagebreak---           jegyzőkönyv szövege nem tartalmaz a regionális gazdasági integrációs szervezetekről
          szóló (Regional Economic Integration Organisation, REIO) záradékot. Ennek
          következtében a tagállamok kötelezettsége, hogy e nemzetközi megállapodást az Unió
          nevében megkössék. Mivel a 2010. évi jegyzőkönyv az EU kizárólagos hatáskörébe
          tartozó kérdéskörökre vonatkozik, a tagállamok nem dönthetnek önállóan a
          jegyzőkönyv aláírásáról és megerősítéséről. Az EUMSZ 218. cikke (6) bekezdésének
          a) pontjával összhangban ezt az Unió nevében kizárólag a Bizottság javaslata alapján
          hozott tanácsi felhatalmazás és európai parlamenti hozzájárulás után tehetik meg.
   1.3.     Az egyezmény részletei
          A 2010. évi jegyzőkönyv – és így az egységes szerkezetbe foglalt 2010. évi HNS-
          egyezmény is – 18 hónappal azután lép hatályba, hogy legalább 12 állam, köztük 4,
          egyenként legalább 2 millió bruttó tonnatartalommal rendelkező, megerősítette azt, és
          a járulékalapot képező rakományokra vonatkozó megfelelő adatokat továbbították az
          IMO főtitkárának, és ezen adatok szerint az érintett államok az előző év során
          összesen legalább 40 millió tonnányi, a veszélyes és ártalmas anyagok általános
          elszámolásába beleszámító rakományt fogadtak. Hatálybalépés feltételei ugyanezek
          voltak az 1996. évi HNS-egyezményben.
          Az 1996. évi HNS-egyezményhez képest a 2010. évi HNS-egyezményben a főbb
   változások a következők:
            a)    a csomagolt formában szállított veszélyes és ártalmas anyagok kizárása a HNS-
                  alapban járulékalapot képező rakomány meghatározásából, miközben az ezen
                  anyagok által okozott kár továbbra is az egyezményben (a 2010. évi HNS-
                  egyezmény 1. cikkének (10) bekezdése) létrehozott kétszintű kártérítési
                  rendszer hatálya alá tartozik;
            b)    a hajótulajdonos felelősségi korlátainak megemelése a veszélyes és ártalmas
                  anyagokat csomagolt formában szállító hajók esetében, hogy a korlátok jobban
                  tükrözzék azt, hogy a csomagolt formában szállított veszélyes és ártalmas
                  anyagok ki vannak zárva a HNS-alapban járulékalapot képező rakományok
                  közül (a 2010. évi HNS-egyezmény 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja);
            c)    az LNG-t átvevő fizikai személy lesz a felelős fél a megfelelő hozzájárulásnak
                  a HNS-alapba való befizetéséért, kivéve, ha a tulajdonos és az átvevő között
                  ettől eltérő megállapodás van érvényben (a 2010. évi HNS-egyezmény 19.
                  cikkének (1bis) bekezdése);
            d)    biztosítás által fedezett baleset esetén a HNS-alap csak azzal a feltétellel fizet
                  kártérítést, ha az érintett állam a balesetet megelőző minden évben eleget tett a
                  járulékalapot képező rakományokra vonatkozó jelentési kötelezettségének (a
                  2010. évi HNS-egyezmény 21bis. cikkének (2) bekezdése).
          Ezek a változások elhárítják az 1996. évi HNS-egyezmény megerősítési folyamatát
          elakasztó fő akadályokat.
          Hatály: A 2010. évi HNS-egyezmény a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri
          szállításából eredő károkhoz kapcsolódó igényekre vonatkozik, kivéve az áru- vagy
          személyszállításra vonatkozó szerződések keretében felmerülő igényeket. Az
          egyezmény hatálya alá tartozó károk magukban foglalják a részes államok területét –
          beleértve a parti tengert is – ért károkat, a részes államok kizárólagos gazdasági
          övezetében keletkezett környezeti károkat, egy részes államban lajtromozott hajó által
          az adott részes állam területén vagy parti tengerén kívül okozott bármilyen – nem
          környezeti – károkat, valamint az előzőekben említett károk csökkentését szolgáló
HU                                                  4                                                HU
 ---pagebreak---    megelőző intézkedéseket. A hadihajók és az egyéb, állami tulajdonban lévő, vagy
   állami üzemeltetésű, nem kereskedelmi célokra használt hajók ki vannak zárva az
   egyezmény hatálya alól, kivéve, ha az érintett állam másképp határoz. A tagállamok
   kizárhatják továbbá az egyezmény hatálya alól azon 200 bruttó tonna alatti hajókat,
   amelyek veszélyes és ártalmas anyagokat kizárólag csomagolt formában szállítanak,
   amennyiben ezek a kérdéses állam kikötői vagy létesítményei között közlekednek. Az
   utóbbi mentesség két szomszédos állam között is alkalmazható, ha a két állam
   kifejezetten megállapodott erről. Az ilyen, egy államot vagy két szomszédos államot
   érintő mentességekről szükség szerint értesíteni kell a Nemzetközi Tengerészeti
   Szervezetet (IMO) is.
   A felelősség és a kártérítés fő szempontjai: A 2010. évi HNS-egyezmény
   megállapítja a veszélyes és ártalmas anyagokat szállító hajó tulajdonosának objektív
   felelősségét a kérdéses hajó fedélzetén szállított veszélyes és ártalmas anyagokkal
   összefüggő eseményből adódó bármilyen kárért. A tulajdonos objektív felelőssége alól
   van néhány korlátozott számú kivétel: ezekkel kapcsolatban a bizonyítás terhe a
   tulajdonosra hárul.
   Az objektív felelősség együtt jár a tulajdonos azon kötelezettségével, hogy az
   egyezmény hatálya alá tartozó károkkal kapcsolatos felelőssége fedezetére
   biztosítással vagy más pénzügyi biztosítékkal rendelkezzen. Az egyezmény szerint a
   részes feleknek igazolniuk kell az ilyen biztosítás vagy pénzügyi biztosíték meglétét.
   Annak érdekében, hogy az iparág is támogassa az objektív felelősségre és a kötelező
   biztosításra vonatkozó követelményeket, az egyezmény lehetővé teszi, hogy a
   tulajdonos felelőssége az ömlesztett formában szállított veszélyes és ártalmas anyagok
   esetében 100 millió elszámolási egységre, a csomagolt formában szállított veszélyes és
   ártalmas anyagok pedig 115 millió elszámolási egységre korlátozódjon. Továbbá, mint
   minden tengeri felelősségre vonatkozó egyezményben, ebben is szerepel egy olyan
   záradék, amely szerint a 2010. évi HNS-egyezmény hatálya alá tartozó káresetekben
   hajótulajdonossal szemben „kizárólag ezen egyezménnyel összhangban” lehet
   fellépni.
   A tengeri szállítási tevékenységek és különösen a veszélyes és ártalmas anyagok
   tengeri kereskedelme által okozott balesetekkel kapcsolatos felelősséget és kártérítést
   szabályozó nemzetközi rendszer szempontjából ez az egyezmény elsősorban azért
   fontos, mert létrehoz egy speciális kompenzációs alapot. A HNS-alap célja, hogy
   kártérítést fizessen minden olyan személynek, aki olyan mértékű kárt szenved a
   veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításából eredően, hogy nem kaphat teljes és
   megfelelő kártérítést a hajó tulajdonosától és annak biztosítójától. A teljes kártérítés
   elmaradása különböző körülményekből eredhet: fennállhat a hajótulajdonos
   felelősségének hiánya, előfordulhat, hogy a hajótulajdonos és biztosítója pénzügyileg
   képtelen fedezni a kárigényeket, vagy a kár meghaladja a hajótulajdonos pénzügyi
   felelősségének korlátját.
   Az e kétszintű rendszerben rendelkezésre álló teljes kártérítésre fordítható összeg 250
   millió elszámolási egység (a mai átváltási árfolyamokon ez mintegy 310 millió euró).
   Annak érdekében, hogy ez az összeg rendelkezésre álljon, a 2010. évi HNS-
   egyezmény részletes rendszert hoz létre, amelynek keretében az egyes részes
   államokban veszélyes és ártalmas anyagokat átvevő személyek hozzájárulást fizetnek
   a HNS-alapba. A részes államok felelősek a HNS-alapban járulékalapot képező
   rakományról szóló jelentés pontosságáért, időbeni megtörténtéért és rendszerességéért;
HU                                         5                                                HU
 ---pagebreak---         azonban az egyes államok dönthetnek úgy is, hogy az alaphoz való hozzájárulásokat a
        veszélyes és ártalmas anyagok átvevői helyett maguk fizetik be.
        Kárigények és keresetek a részes államok bíróságai előtt: A 2010. évi HNS-
        egyezmény a részes államok bíróságainak joghatóságára vonatkozó szabályokat is
        tartalmaz olyan esetekre, amikor az egyezmény hatálya alá tartozó kárt szenvedett
        személyek lépnek fel kárigénnyel a hajótulajdonossal vagy annak biztosítójával,
        illetve a HNS-alappal szemben. Az egyezmény kitér a részes államok bíróságai által
        hozott határozatok elismerésére és végrehajtására is. Ezek az elemek – melyek az
        1996. évi HNS-egyezményhez képest nem változtak – azt a célt szolgálják, hogy az
        egyezmény hatálya alá tartozó balesetek esetén a károsultak számára világosak
        legyenek az eljárási szabályok és jogbiztonságot élvezzenek, és ezáltal
        eredményesebben tudják érvényesíteni kárigényeiket.
   1.4.   A 2004/35/EK irányelvet érintő következmények
        A tagállamok joghatósága alá tartozó területeken és parti tengereken okozott
        környezeti        károk      megelőzésével        és    felszámolásával        kapcsolatban  a
        keresőtevékenységek – így a tengeri szállítás – végzőit terhelő felelősség tekintetében
        az EU-ban 2004 óta a 2004/35/EK irányelv az alkalmazandó jogszabály.
        Mind az 1996. évi, mind a 2010. évi HNS-egyezmény hatálya átfedéseket tartalmaz az
        irányelvvel a következők tekintetében: i. egy részes állam területén – beleértve a parti
        tengert is – keletkezett károk (a 2010. évi HNS-egyezmény 3. cikkének a) pontja), ii.
        egy részes állam kizárólagos gazdasági övezetében vagy azzal egyenértékű területén
        (a partvonaltól számított 200 tengeri mérföldön belül) a környezet szennyezése által
        keletkezett károk (a 2010. évi HNS-egyezmény 3. cikkének b) pontja), valamint iii.
        „az ilyen károk megelőzése vagy minimálisra csökkentése érdekében bárhol tett
        megelőző intézkedések” (a 2010. évi HNS-egyezmény 3. cikkének d) pontja). Az
        irányelvben ezeknek a rendelkezéseknek 2. cikken belül a „környezeti kár”
        fogalommeghatározását tartalmazó 1. pont és a az azt „megelőző intézkedések”
        fogalommeghatározását tartalmazó 10. pont felel meg, összefüggésben a tengeri
        környezetvédelmi politika területén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról
        szóló 2008/56/EK irányelv5 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjával, a madarakról
        szóló 79/409/EGK irányelv6 1. cikkének (1) bekezdésével, valamint a természetes
        élőhelyekről szóló 92/43/EGK irányelv7 2. cikke (1) bekezdésével, amint az az
        „Iránymutatás a tengeri környezetben a Natura 2000 hálózat létrehozásáról – Az
        élőhelyvédelmi és a madárvédelmi irányelvek alkalmazása” 8című dokumentumban is
        szerepel. Noha a „környezeti kár” fogalmának az egyezményben és a 2004/35/EK
        irányelvben történő meghatározása között jelentős átfedések vannak, ezek nem
        azonosak. A gyakorlatban azonban az az elvárás, hogy a környezeti károk
        felszámolása tekintetében az Egyezménynek is olyan szigorú követelményeket kell
        tartalmaznia, mint az irányelv.
        A 2004/35/EK irányelv és a 2010. évi HNS-egyezmény hatálya közötti átfedés miatt
        egyértelmű, hogy az 1996. évi HNS-egyezményt módosító és új jogi szöveget (vagyis
        a 2010. évi HNS-egyezményt) létrehozó 2010. évi jegyzőkönyv megkötése hatást
        gyakorol a meglévő uniós jogszabályokra.
   5
        HL L 164., 2008.6.25., 19. o.
   6
        A Tanács 79/409/EGK irányelve a vadon élő madarak védelméről (HL L 103., 1979.4.25., 1. o.).
   7
        A Tanács 92/43/EGK irányelve a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények
        védelméről, HL L 206., 1992.7.22., 7. o.
   8
        http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf
HU                                                    6                                                HU
 ---pagebreak---         Konkrétan a 2004/35/EK irányelv kifejezetten hivatkozik az 1996. évi HNS-
        egyezményre, és minden, az egyezmény – és annak későbbi módosításai – hatálya alá
        tartozó eseményből eredő kárt kizár az irányelv hatálya alól, feltéve, hogy az
        egyezmény az érintett tagállamban érvényben van (a 2004/35/EK irányelv 4. cikkének
        (2) bekezdése és IV. melléklete). Ez azért van így, hogy lehetővé tegye az egyes
        keresőtevékenységek tekintetében fennálló polgári jogi felelősségre vonatkozó
        specializált nemzetközi rendszerek elsőbbségét az irányelvvel szemben, mivel azok
        hatékonyabbnak bizonyultak a környezeti károkra adott gyors és megfelelő kártérítés
        tekintetében, valamint jobban megfelelnek az ilyen tevékenységek jellegének. A 2010.
        évi jegyzőkönyv az 1996. évi HNS-egyezmény módosítása, és mint ilyen a
        2004/35/EK irányelv e mentességének hatálya alá tartozik; ezért egyértelmű, hogy az
        egyezmény megerősítése vagy az ahhoz való csatlakozás befolyásolja a meglévő uniós
        szabályok hatályát.
        Az egyezmény és az irányelv szabályai közötti jelentős átfedésen túl van még egy
        olyan jelentős konfliktus is, amely meghatározza az egyezmény uniós jogra gyakorolt
        hatását. A HNS-egyezmény 7. cikkének (4) bekezdése (közös mind az 1996. évi, mind
        a 2010. évi egyezmény szövegében) a hajó tulajdonosával szemben az egyezményen
        kívül bármely más módon – vagy fórumon – érvényesíthető kárigényt kizár. Ez azt
        jelenti, hogy az irányelv nem alkalmazható az egyezmény mellett a hajótulajdonos
        HNS-károkkal kapcsolatos felelőssége vonatkozásában; ezért az irányelv hatályát az
        egyezmény korlátozza, ami a 2010. évi jegyzőkönyv tagállamok általi elfogadása
        szempontjából releváns.
   1.5.   Az 1215/2012/EU rendeletet (a 44/2001/EK rendelet átdolgozása – „Brüsszel I”)
          érintő következmények
        A 2010. évi HNS-egyezmény IV. fejezete meghatározza a részes államok bíróságai
        előtt az egyezmény hatálya alá tartozó követelésekre és keresetekre alkalmazandó
        eljárási szabályokat. Különösen az egyezmény 38., 39. és 40. cikke állapít meg a
        bírósági joghatóságra, valamint az e bíróságok határozatainak elismerésére és
        végrehajtására vonatkozó szabályokat. E cikkek azonosak az 1996. évi HNS-
        egyezmény 38., 39. és 40. cikkeivel, amelyek a 2002/971/EK tanácsi határozatot
        indokló kizárólagos közösségi hatáskör jogalapját képezték.
        Az 1215/2012/EU rendelet szabályokat állapít meg a joghatóságról, valamint a polgári
        és kereskedelmi ügyekben hozott bírósági határozatok uniós tagállamok közötti
        elismeréséről és végrehajtásáról; az egyezmény hatálybalépése esetén annak fent
        említett rendelkezései hatással lennének a rendelet szabályaira. A „Javaslat – A
        Tanács határozata a tagállamoknak a Közösség érdekében történő, az 1996-os, a
        veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos károk iránti
        felelősségről és kártérítésről szóló nemzetközi egyezmény (HNS-egyezmény)
        megerősítésére vonatkozó felhatalmazásáról”, COM (2001) 674 final9 dokumentum
        részletes áttekintését tartalmaz az egyezmény IV. fejezete és a Brüsszel I. rendelet
        (44/2001/EK rendelet)10 közötti átfedésekről.
        A fentieken túlmenően a 2010. évi HNS-egyezmény IV. fejezetének 37., 41. és 42.
        cikkei kiegészítő jellegűek, és mint ilyenek, nem állhatnak önmagukban és nem
        alkalmazhatók az egyezmény egyéb rendelkezéseitől függetlenül. Az Unió kizárólagos
        hatásköre ezért az egyezmény IV. fejezetének egészére vonatkozik.
   9
        HL C 51E, 2002.2.26., 370. o.
   10
        HL L 12., 2001.1.16., 1. o.
HU                                             7                                             HU
 ---pagebreak---         Az egyezmény IV. fejezete tekintetében Dánia különleges helyzetét külön kell kezelni
        a Szerződésekhez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyvvel11 összhangban.
        Dánia mentesül az EUMSZ harmadik része V. címének alkalmazása alól, és ennek
        megfelelően a polgári jogi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés
        tekintetében a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos károk
        iránti felelősségről és kártérítésről szóló nemzetközi egyezményhez csatolt 2010. évi
        jegyzőkönyvnek a tagállamok által az Unió nevében történő megerősítéséről és az
        ahhoz való csatlakozásról szóló javasolt tanácsi határozat elfogadásában nem vesz
        részt.
   1.6.   Következtetések
        A veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításából eredő, szerződésen kívüli
        kártérítési felelősségre vonatkozó nemzetközi szabályok elfogadása és hatálybalépése
        alapvető fontosságú, mivel a veszélyes és ártalmas anyagokat tartalmazó rakományok
        jelentős részét teszik ki a tengeri áruszállításnak világszerte.
        A más tengeri szállítási tevékenységekkel, például a tartályhajókkal való
        olajszállítással kapcsolatos kártérítési felelősséget szabályozó hasonló nemzetközi
        rendszerekkel kapcsolatban szerzett tapasztalatok alapján az IMO elfogadta – és a
        2010. évi HNS-jegyzőkönyvvel módosította – ezt a nemzetközi megállapodást, hogy a
        tengeri felelősségre vonatkozó egyezmények rendszerét egy olyan speciális eszközzel
        egészítse ki, amely egy új kártérítési alapot is létrehoz a veszélyes és ártalmas
        anyagokkal kapcsolatos károk kezelésére.
        A 2002/971/EK tanácsi határozat alapján a tagállamok felhatalmazást kaptak arra,
        hogy megerősítsék az 1996. évi HNS-egyezményt. A Szerződésekkel összhangban és
        figyelembe véve az uniós jogban 2002 óta bekövetkezett fejleményeket, az
        egyezményt módosító 2010. évi jegyzőkönyvnek is új tanácsi határozat tárgyát kell
        képeznie. A 2010. évi jegyzőkönyv egy új nemzetközi megállapodást hoz létre (lásd
        különösen az egységes szerkezetbe foglalt 2010. évi HNS-egyezmény 45. cikkének (8)
        bekezdését). Következésképpen a 2010. évi jegyzőkönyv megerősítése vagy az ahhoz
        való csatlakozás által az Unió felhatalmazza tagállamait, hogy a 2010. évi HNS-
        egyezményt ne csak a jegyzőkönyv hatálya alá tartozó kérdésekben alkalmazzák,
        hanem a 2010. évi HNS-egyezmény hatálya alá tartozó minden egyéb kérdésben is.
        Annak érdekében, hogy a Szerződéseknek a 2004/35/EK irányelvben és az
        1215/2012/EU rendeletben foglalt célkitűzései megvalósuljanak, és a 22. jegyzőkönyv
        rendelkezései is érvényesüljenek, a fentiekre tekintettel a Bizottság két külön tanácsi
        határozat elfogadását javasolja, egyet a 2010. évi jegyzőkönyvnek a tagállamok által
        az Unió nevében történő megerősítéséről és egy másikat az ahhoz való csatlakozásról.
        A fent említett rendelettel kapcsolatban, és különösen a tagállami bíróságok által
        hozott határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozóan a tagállamoknak a
        2010. évi jegyzőkönyv megerősítésekor, illetve az ahhoz való csatlakozáskor a
        javasolt tanácsi határozat mellékletében meghatározott megfelelő nyilatkozatot kell
        tenniük, mivel egy adott tagállam bírósága által hozott határozatnak egy másik
        tagállamban való elismerése és végrehajtása tekintetében így biztosítható a bírósági
        határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó 1215/2012/EU rendelet további
        alkalmazása. A nyilatkozatnak ki kell terjednie az egyéb vonatkozó uniós szabályokra,
   11
        HL C 326., 2002.10.26., 299. o.
HU                                                8                                             HU
 ---pagebreak---       különösen a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok
      elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2007. október 30-i Luganói Egyezményre12.
   2.   AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A
        HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI
      A folyamat e szakaszában nincs szükség formális hatásvizsgálatra, mivel az EU
      intézkedéseinek körét a nemzetközi okmány megkötéséről folyó tárgyalások már eleve
      korlátozzák.
      Azonban több lehetőséget is megvizsgáltak és értékeltek:
        (1)    Nincs intézkedés
      Jelenleg, mivel a HNS-egyezmény még nem lépett hatályba, az EU-ban tengeri úton
      veszélyes és ártalmas anyagokat szállító hajók által okozott balesetekkel kapcsolatos
      környezeti felelősség vonatkozásában a 2004/35/EK irányelvet kell alkalmazni. Ez azt
      jelenti, hogy a környezeti károknak az irányelv szerinti meghatározása alkalmazandó,
      továbbá érvényesül a hajótulajdonosok azon joga, hogy a – módosított – 1976. évi, a
      tengeri követelésekkel összefüggő felelősség korlátozásáról szóló egyezmény
      (International Convention on Limitation of Liability for Maritime Claims,
      továbbiakban: LLMC) szerint korlátozzák felelősségüket, amint az az irányelv 4.
      cikkének (3) bekezdésében szerepel. A hajótulajdonos azon joga alól, hogy
      felelősségét az LLMC által megállapított általános korlátokig terjedően korlátozza,
      csupán néhány kivétel van, nevezetesen az ilyen kár szándékos okozása vagy a
      gondatlanság. A felelősség LLMC szerinti korlátjai alacsonyabbak a 2010. évi HNS-
      egyezmény 9. cikkében meghatározottaknál. A 2010. évi HNS-egyezmény III.
      fejezetében létrehozotthoz hasonló kártérítési alap hiányában jelenleg az irányelv
      hatálya alatt a hajótulajdonos felelősségi határán felül semmi nem nyújt kártérítést a
      tengeri HNS-szennyezés elszenvedőinek (például halászok, helyi közösségek).
      Továbbá a jelenlegi jogi keretből hiányzik a kötelező biztosításra vonatkozó
      követelmény, míg a 2010. évi HNS-egyezmény 12. cikke kifejezetten előírja ezt a
      kötelezettséget a hajótulajdonosoknak, és ahhoz a kárigénnyel fellépők azon jogát
      társítja, hogy közvetlenül a biztosítóval szemben léphessenek fel (12. cikk (8)
      bekezdés). Végül a 2004/35/EK irányelvben az uniós társjogalkotók úgy döntöttek,
      hogy a hajózási tevékenységek nemzetközi felelősségi rendszerére vonatkozó
      valamennyi egyezmény – így a HNS-egyezmény – javára mentességről rendelkeznek,
      és a nemzetközi egyezmények hatálya alá tartozó eseményeket mentesítik az irányelv
      hatálya alól. Ha nem történnek uniós szintű intézkedések annak érdekében, hogy a
      tagállamok megerősítsék a 2010. évi jegyzőkönyvet, vagy ahhoz csatlakozzanak, és
      ezáltal az IMO legutóbbi felelősségről szóló egyezménye hatályba léphessen, a tengeri
      szállításra vonatkozó nemzetközi és uniós felelősségi rendszer közötti eltérés miatt
      sérül a jogbiztonság és – többek között a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri
      szállításából eredő károkra vonatkozóan – nem lesznek egységesek a szabályok.
        (2)    A HNS-egyezmény hozzáigazítása az uniós vívmányokhoz
      A környezeti kár fogalmára vonatkozóan a 2004/35/EK irányelv és a 2010. évi HNS-
      egyezmény nem teljesen fedik egymást. Nevezetesen az irányelvben található
      fogalommeghatározás tágabb, és a felszámolás több típusát foglalja magában, mint
      például a károsodott környezeti erőforrások eredeti állapotba történő visszaállítását, és
      ezen belül szükség esetén, ha az erőforrásokat nem lehet eredeti állapotukba
   12
      HL L 339., 2007.12.21., 3. o.
HU                                            9                                                 HU
 ---pagebreak---    visszaállítani, kiegészítő és kompenzációs intézkedések végrehajtását, illetve az
   erőforrásokban keletkezett átmeneti veszteségek kompenzálását (ezek az intézkedések
   sosem anyagi természetű kártérítést jelentenek, hanem a károsult helyszín vagy egy
   ahhoz közeli hely természeti erőforrásait javító intézkedéseket). Ezért szorgalmazni
   lehetne az egyezmény esetleges módosítását, hogy az megfeleljen az irányelv
   rendelkezéseinek.
   Nagyon valószínűtlen azonban, hogy ez elegendő támogatást kapjon az IMO részes
   államai körében, különös tekintettel azokra a nehézségekre, amelyeket az egyezmény
   jelenlegi változatáról való megállapodás előtt kellett leküzdeni. Ezenkívül a
   szennyezés okozta kár fogalmát igen gondosan határozták meg az egyezményben,
   hogy az összhangban legyen a különböző típusú hajózási tevékenységekből eredő
   tengeri balesetek esetén fennálló felelősségről szóló egyéb, már létező rendszerekkel
   (például az olajszennyezéssel okozott károkkal kapcsolatos polgári jogi felelősségről
   szóló 1992. évi egyezménnyel, vagy a bunkerolaj-szennyezéssel okozott károkkal
   kapcsolatos polgári jogi felelősségről szóló, 2001. évi nemzetközi egyezménnyel). A
   2010. évi HNS-egyezmény ezen fogalommeghatározásának módosítása jelentősen
   megzavarná a különböző hajózási ágazatok közötti egyensúlyt, és széles körű
   ellenállást váltana ki az IMO részéről.
     (3)   Egy „jogalkalmazási záradék” (disconnection-clause) beillesztése a HNS-
           egyezménybe és a 2004/35/EK irányelv kapcsolódó módosítása
   Elvileg meg lehetne vizsgálni annak a lehetőségét, hogy az egyezmény egy
   „jogalkalmazási záradékkal” egészüljön ki, amely biztosítaná, hogy amikor a
   tagállamok az egyezmény részes feleivé válnak, továbbra is az uniós jog határozza
   meg az EU és tagállamai közötti különleges viszonyt. Harmadik államok
   viszonylatában az egyezmény szerinti kötelezettségek változatlanok maradnának.
   Egy ilyen „jogalkalmazási záradék” elfogadásával az egyezményhez csatlakozott
   valamennyi részes fél (ideértve a nem uniós országokat is) beleegyezne abba, hogy az
   EU és a tagállamok egymás közötti kapcsolataikban az uniós jogot alkalmazzák, mivel
   az egyezmény tárgyát az is szabályozza. A fent leírt okfejtés azonban erre a
   lehetőségre is vonatkozik, ami azt jelenti, hogy ez nem egy reális lehetőség, amelyet a
   tagállamok az Unió nevében képviselhetnének az IMO felé.
   Ezen túlmenően egy ilyen rendelkezés a 2004/35/EK irányelv olyan módosítását tenné
   szükségessé, amelynek értelmében megszűnne az irányelv hatálya alóli azon
   mentességet, amely a HNS-egyezmény hatálya alá tartozó eseményekből eredő
   károkra vonatkozik. Az irányelv azonban valamennyi, a IV. mellékletében felsorolt
   tengeri felelősségi egyezményt egyenrangúként kezel. Ezért az egyik egyezményre
   vonatkozóan egy eltérő rendszer bevezetése ellentétes lenne magának az irányelvnek a
   szellemével, különösen azért, mert minden IMO felelősségi egyezmény azonos elvek
   szerint épül föl, hogy szigorú felelősségi keretet határozzon meg a hajótulajdonos
   részére, ehhez kötelező biztosítás és elegendő forrás álljon rendelkezésre egy
   hajóbalesetből eredő, szennyezéssel okozott kár megtérítésére.
     (4)   A 2010. évi HNS-jegyzőkönyv megerősítése
   A HNS-egyezményhez csatolt 2010. évi jegyzőkönyv megkötése biztosítani fogja az
   EU-ban tengeri úton veszélyes és ártalmas anyagokat szállító hajók által okozott
   balesetekkel kapcsolatos felelősségre és kártérítésre vonatkozó szabályok egységes
   alkalmazását. Emellett biztosítani fogja, hogy elegendő forrás álljon rendelkezésre az
   ilyen balesetek károsultjainak kártalanításához. A hajózás globális jellegéből
HU                                         10                                              HU
 ---pagebreak---       kifolyólag és tekintettel az ilyen balesetek általában határokon átívelő hatására,
      regionális megoldások helyett célszerűbb nemzetközi rendszert alkalmazni.
      Ezért a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a legmegfelelőbb eljárás ez a
      határozattervezet, amely felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy erősítsék meg a
      2010. évi HNS-jegyzőkönyvet, és így a 2010. évi HNS-egyezmény egységes
      szerkezetbe foglalt szövegét magukra nézve kötelezőnek ismerjék el.
   3.   A JAVASLAT JOGI ELEMEI
      Amint már a bevezetőben említettük, a 2010. évi jegyzőkönyvnek az egyes államok
      általi aláírása, megerősítése vagy elfogadása semmissé teszi az 1996. évi HNS-
      egyezmény ugyanezen állam általi aláírását vagy megerősítését. A jegyzőkönyvet
      megerősítő államok kifejezik beleegyezésüket, hogy a 2010. évi HNS-egyezmény
      szövegét, mint az egyezmény egységes szerkezetbe foglalt eszközét, amely a 2010. évi
      jegyzőkönyv hatálybalépésével lép életbe, magukra nézve kötelezőnek ismerjék el.
      A javasolt tanácsi határozatok ezért felhatalmazzák a tagállamokat, hogy az Unió
      nevében megerősítsék a 2010. évi HNS-jegyzőkönyvet, vagy csatlakozzanak ahhoz, és
      következésképpen kössék őket a 2010. évi HNS-egyezmény szabályai.
      A javasolt tanácsi határozatok jogalapja az EUMSZ 218. cikkének (6) bekezdése,
      összefüggésben egyrészt az EUMSZ 81. cikkével, amely a 2010. évi HNS-egyezmény
      IV. fejezetének hatálya alá tartozó kárigényekre és intézkedésekre alkalmazandó
      eljárási szabályok szempontjából releváns, a polgári jogi ügyekben folytatott
      igazságügyi együttműködésre vonatkozó uniós jogszabályok fő jogalapját képezi,
      másrészt az EUMSZ 192. cikkével, amely a környezetvédelemre vonatkozó uniós
      jogszabályok fő jogalapját képezi.
      A 2010. évi HNS-egyezmény olyan célkitűzéseket követ, amelyek elválaszthatatlanul
      kapcsolódnak egymáshoz anélkül, hogy az egyik a másikhoz képest másodlagos vagy
      közvetett lenne. Egyetlen határozat kettős jogalappal történő elfogadására nincs mód
      abban az esetben, ha a két jogalap esetében előírt eljárások egymással nem
      összeegyeztethetők13. A jelen esetben ez a helyzet áll fenn, mivel a polgári jogi
      ügyekben folytatott igazságügyi együttműködéshez kapcsolódó rendelkezések Dániára
      nézve nem kötelező érvényűek, ami eltérő szavazati jogokat eredményez a Tanácsban.
      Következésképpen két külön tanácsi határozat elfogadása szükséges.
      A két határozat hasonló felépítésű. Az 1. cikk felhatalmazza a tagállamokat, hogy az
      Unió nevében erősítsék meg a HNS-egyezményhez csatolt 2010. évi jegyzőkönyvet,
      vagy az Unió nevében csatlakozzanak ahhoz, mivel az Európai Unió nem válhat egy
      ilyen egyezmény részes felévé.
      A közös 2. cikk arra kötelezi a tagállamokat, hogy e határozat hatálybalépésétől
      számított két éven belül ismerjék el magukra nézve kötelezőnek a 2010. évi
      jegyzőkönyvet. Ha az összes uniós tagállam mihamarabb csatlakozik a 2010. évi
      jegyzőkönyvhöz, az lehetővé teszi a hatályba lépéshez szükséges határ elérését mind
      az IMO tagállamok száma, mind a hajók összesített száma tekintetében (12 állam,
      amelyek közül 4 egyenként legalább 2 millió bruttó tonnatartalommal rendelkezik).
      Ennél is fontosabb, hogy ha meghatározott időn belül sor kerül a megerősítésre, azzal
      elkerülhető, hogy az olyan tagállamok versenyelőnyhöz jussanak, amelyek a 2010. évi
      jegyzőkönyvhöz, és ezáltal a 2010. évi HNS-egyezményhez való csatlakozásukat
   13
      Ld. a Bíróság 2014. június 11-i ítéletét a C-377/12 sz. ügyben, 34. pont.
HU                                                   11                                     HU
 ---pagebreak---       szándékosan késleltetnék, és ezáltal a HNS-el kapcsolatos tengeri események
      károsultjai számára nem állnának rendelkezésre azonos jogorvoslati lehetőségek. A
      megerősítési és csatlakozási folyamat során különösen fontos lesz az információk és a
      bevált gyakorlatok cseréje, mindenekelőtt a járulékalapot képező rakománynak az
      egyezmény keretében történő jelentése tekintetében.
      Azon javasolt tanácsi határozat, amely bizonyos, a polgári jogi ügyekben folytatott
      igazságügyi együttműködéshez kapcsolódó szempontokra nem terjed ki, 3. cikkében
      előírja a tagállamok számára, hogy a 2010. évi jegyzőkönyv megerősítését vagy az
      ahhoz való csatlakozásukat kifejező okiratuk letétbe helyezésekor írásban
      hivatkozzanak mindkét tanácsi határozatra.
      Azon javasolt tanácsi határozat, amely a polgári ügyekben folytatott igazságügyi
      együttműködéssel kapcsolatos kérdésekre vonatkozik, 3. cikkében hivatkozik arra a
      nyilatkozatra, amelyet a tagállamoknak – az Uniót e területen megillető kizárólagos
      hatásköre miatt – a határozatok elismerése és végrehajtása tárgyában kell tenniük, ha
      magukra nézve kötelezőnek ismerik el a 2010. évi jegyzőkönyvet. A nyilatkozat
      hasonló a 2002/971/EK tanácsi határozat 2. cikkében foglalt nyilatkozathoz.
      A közös 4. cikk meghatározza a javasolt tanácsi határozatok hatálybalépésének
      időpontját.
      A közös 5. cikkből egyértelműen kiderül, hogy mivel a határozatok célja a tagállamok
      arra való felhatalmazása, hogy a 2010. évi jegyzőkönyvet az Unió nevében magukra
      nézve kötelezőnek ismerjék el, a Szerződéseknek megfelelően ők a határozatok
      címzettjei.
   4.   KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK
      Nincsenek
HU                                          12                                              HU
 ---pagebreak---                                                                 2015/0136 (NLE)
                                                     Javaslat
                                       A TANÁCS HATÁROZATA
        a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos felelősségről és
    kártérítésről szóló nemzetközi egyezményhez csatolt 2010. évi jegyzőkönyvnek a polgári
     jogi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés tekintetében a tagállamok által az
               Unió nevében történő megerősítéséről és az ahhoz való csatlakozásról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (EUMSZ) és különösen annak 81.
   cikkére, összefüggésben 218. cikke (6) bekezdése a) pontjának v. alpontjával,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament egyetértésére14,
   mivel:
   (1)     A veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos felelősségről és
           kártérítésről szóló,1996. évi nemzetközi egyezmény (a továbbiakban „az 1996 évi
           HNS-egyezmény”) célja azoknak a személyeknek a megfelelő, azonnali és hatékony
           kártalanítása volt, akik tengeren szállított veszélyes és ártalmas anyagok kiömlése
           következtében kárt szenvednek. Az 1996 évi HNS-egyezmény jelentős joghézagot
           szüntetett meg a tengeri környezet szennyezésére vonatkozó felelősség nemzetközi
           szabályozásában.
   (2)     2002-ben a Tanács elfogadta a 2002/971/EK tanácsi határozatot15, amely
           felhatalmazza a tagállamokat, hogy a Közösség érdekében megerősítsék az 1996. évi
           HNS-egyezményt, vagy csatlakozzanak hozzá. A 2002/971/EK határozat arra
           kötelezte a tagállamokat, hogy tegyék meg a szükséges lépéseket annak érdekében,
           hogy 2006. június 30. előtt megerősítsék az 1996. évi HNS-egyezményt, vagy
           csatlakozzanak hozzá. Ezt követően négy tagállam erősítette meg az egyezményt. Az
           1996. évi HNS-egyezmény soha nem lépett hatályba.
   (3)     Az 1996. évi HNS-egyezményt a 2010. évi jegyzőkönyv módosította. A 2010. évi
           jegyzőkönyv 2. cikke és 18. cikkének (1) bekezdése szerint a 2010. évi jegyzőkönyvet
           és az 1996. évi HNS-egyezményt együtt, a 2010. évi jegyzőkönyv részes feleinek
           egységes eszközeként kell olvasni, értelmezni és alkalmazni.
   (4)     A Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (International Maritime Organisation, IMO)
           Titkársága elkészítette a 2010. évi jegyzőkönyv és az 1996. évi HNS-egyezmény
           egységes szerkezetbe foglalt szövegét (a továbbiakban: 2010. évi HNS-egyezmény),
           melyet az IMO Jogi Bizottsága 98. ülésén jóváhagyott. A 2010. évi HNS-egyezményt
   14
           HL C 326., 2012.10.26., 47. o.
   15
           A Tanács 2002. november 18-i 2002/971/EK határozata a tagállamoknak a Közösség érdekében történő,
           az 1996-os, a veszélyes és káros anyagok tengeri szállításával kapcsolatos károk iránti felelősségről és
           kártérítésről szóló nemzetközi egyezmény (HNS-egyezmény) megerősítésére, illetve az ahhoz való
           csatlakozásra vonatkozó felhatalmazásáról (HL L 337., 2002.12.13., 55. o.).
HU                                                     13                                                           HU
 ---pagebreak---         nem lehet aláírni vagy megerősíteni. A 2010. évi HNS-egyezmény akkor lép életbe,
        amikor a 2010. évi jegyzőkönyv a tagállamokban hatályba lép.
   (5)  A jegyzőkönyv 20. cikkének (8) bekezdése (a 2010. évi HNS-egyezmény 45. cikkének
        (8) bekezdése) értelmében a 2010. évi jegyzőkönyvnek egy adott állam által magára
        nézve kötelezőnek való elismerése semmissé teszi az 1996. évi HNS-egyezmény
        ugyanezen állam által kötelezőként való elismerését. Ennek eredményeként, a 2010.
        évi jegyzőkönyv 20. cikke és különösen annak (2), (3) és (4) bekezdése szerint azok az
        államok, amelyek részes felei az 1996. évi HNS-egyezménynek, abban a pillanatban
        megszűnnek azok lenni, amikor a 2010. évi jegyzőkönyvet magukra nézve
        kötelezőnek ismerik el.
   (6)  A 2010. évi HNS-egyezmény, akárcsak elődje, különösen fontos az Európai Unió és
        tagállamai számára, mivel – a tengeri környezet szennyezésére vonatkozó felelősséget
        szabályozó nemzetközi jog alapján, összhangban az Egyesült Nemzetek Szervezetének
        a tengerjogról szóló 1982. évi egyezményével – fokozott védelmet biztosít a környezet
        és a veszélyes és ártalmas anyagok okozta tengeri szennyezésből eredő károk
        elszenvedői részére.
   (7)  Annak érdekében, hogy az államok a 2010. évi jegyzőkönyv, és ezáltal a 2010. évi
        HNS-egyezmény részes felévé váljanak, az egyezmény magukra nézve kötelezőnek
        való elismerését kifejező okirattal egyidejűleg az egyezmény 20. cikkének (4)
        bekezdése szerint releváns adatokat is kell szolgáltatniuk az IMO főtitkára részére az
        előző naptári évben fogadott, a 2010. évi HNS-egyezmény hatálya alá tartozó,
        járulékalapot képező rakományok teljes mennyiségéről. E célból az államoknak –
        mielőtt a 2010. évi jegyzőkönyvet magukra nézve kötelezőnek ismernék el – létre kell
        hozniuk egy rendszert a járulékalapot képező rakományok jelentésére.
   (8)  A 2010. évi HNS-egyezmény 38., 39. és 40. cikke hatással van a polgári és
        kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és
        végrehajtásáról szóló, az 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben16
        (átdolgozott Brüsszel I. rendelet) meghatározott másodlagos uniós jogra.
   (9)  Ezért az Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a 2010. évi HNS-egyezmény 38.,
        39., és 40. cikke tekintetében, amennyiben az egyezmény érinti az 1215/2012/EU
        rendeletben megállapított szabályokat. Ezenfelül a 2010. évi HNS-egyezmény IV.
        fejezetének 37., 41. és 42. cikkei az egyezmény anyagi jogi szabályaihoz képest
        kiegészítő jellegűek, és mint ilyenek, nem állhatnak önmagukban és nem választhatók
        el az egyezmény egyéb rendelkezéseitől. Az Unió kizárólagos hatásköre ezért az
        egyezmény IV. fejezetének egészére vonatkozik.
   (10) A 2010. évi jegyzőkönyv megerősítéséhez, illetve az ahhoz való csatlakozáshoz vezető
        eljárásokra vonatkozó információk és bevált módszerek tagállamok közötti cseréje
        elősegítheti a 2010. évi HNS-egyezmény hatálya alá tartozó, a veszélyes és ártalmas
        anyagokat tartalmazó, járulékalapot képező rakományok jelentésére szolgáló működő
        rendszer létrehozására irányuló tagállami erőfeszítéseket.
   (11) Mint már az 1996. évi HNS-egyezmény esetében is, egy regionális gazdasági
        integrációs szervezetekről szóló (Regional Economic Integration Organisation, REIO)
        záradék hiányában a 2010. évi jegyzőkönyvnek is csak szuverén államok lehetnek
        részes felei. Ezért jelenleg nem lehetséges, hogy az Unió a 2010. évi jegyzőkönyvet
   16
        Az Európai Parlament és a Tanács 1215/2012/EU rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a
        joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról (átdolgozás), (HL L 351.,
        2012.12.20., 1. o.)
HU                                                 14                                                    HU
 ---pagebreak---           megerősítse vagy ahhoz – és ezáltal a 2010. évi HNS-egyezményhez – csatlakozzon.
          A lojális együttműködés elve azonban a Szerződések alapján kötelezi a tagállamokat
          és az Uniót a környezetvédelemre és a polgári ügyekben folytatott igazságügyi
          együttműködésre vonatkozó uniós célkitűzések megvalósítására. Ebben az esetben ez
          azt jelenti, hogy a tagállamoknak törekedniük kell arra, és minden erőfeszítést meg
          kell tenniük annak érdekében, hogy az Unió csatlakozzon ezen egyezményhez.
   (12)   Ha a 2010. évi jegyzőkönyvet meghatározott időn belül minden tagállam megerősíti,
          az a 2010. évi HNS-egyezmény alkalmazása tekintetében egyenlő versenyfeltételeket
          biztosít valamennyi érintett fél számára, és megakadályozza, hogy a csatlakozás
          késleltetése által egyesek versenyelőnyhöz jussanak.
   (13)   A tagállamok számára ezért engedélyezni kell – a polgári ügyekben való igazságügyi
          együttműködésre vonatkozó szempontok tekintetében – a 2010. évi jegyzőkönyv
          megerősítését, illetve az ahhoz való csatlakozást. Az egyezménynek az Unióra
          ruházott hatáskörbe tartozó, de a polgári ügyekben való igazságügyi együttműködéstől
          eltérő rendelkezéseiről egy e határozattal párhuzamosan elfogadott határozat17 fog
          rendelkezni.
   (14)   A 2010. évi jegyzőkönyv megerősítésekor, illetve az ahhoz való csatlakozáskor a
          tagállamoknak nyilatkozatot kell tenniük a 2010. évi HNS-egyezmény hatálya alá
          tartozó ítéletek elismerésére és végrehajtására vonatkozóan.
   (15)   Az Egyesült Királyságot és Írországot köti az 1215/2012/EK rendelet, ezért teljes
          mértékben részt vesznek e határozat elfogadásában és alkalmazásában.
   (16)   Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló
          szerződéshez mellékelt, Dánia álláspontjáról szóló jegyzőkönyv18 1. és 2. cikkével
          összhangban Dánia nem vesz részt e határozat elfogadásában, e határozat rá nézve
          nem kötelező és nem alkalmazandó,
   ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
                                                    1. cikk
   A tagállamok ezennel felhatalmazást kapnak arra, hogy az e határozat 2., 3. és 4. cikkében
   meghatározott feltételek szerint az Unió nevében vagy megerősítsék a 2010. évi
   jegyzőkönyvet, vagy adott esetben csatlakozzanak ahhoz a polgári ügyekben való igazságügyi
   együttműködésre vonatkozó szempontok tekintetében.
                                                    2. cikk
   (1)      A tagállamok haladéktalanul – de mindenképpen legkésőbb két évvel e határozat
            hatálybalépését követően – megteszik a 2010. évi jegyzőkönyv megerősítésére,
            illetve az ahhoz való csatlakozásra vonatkozó okiratuk letétbe helyezéséhez
            szükséges lépéseket.
   (2)      A tagállamok e határozat hatálybalépésétől számított egy éven belül tájékoztatják a
            Tanácsot és a Bizottságot megerősítő vagy csatlakozási eljárásaik véglegesítésének
            várható időpontjáról.
   17
          HL L
   18
          A Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv, (HL C 326., 2012.10.26., 299. o.).
HU                                                    15                                        HU
 ---pagebreak---    (3)      A tagállamok törekednek a megerősítési vagy csatlakozási eljárásaik helyzetére –
            különösen a 2010. jegyzőkönyv keretében a járulékalapot képező rakományok
            jelentésére szolgáló rendszer létrehozására – vonatkozó információk cseréjére.
                                                3. cikk
   A 2010. évi jegyzőkönyv megerősítésekor, illetve az ahhoz való csatlakozáskor a
   tagállamoknak az e határozat mellékletében szereplő nyilatkozatot is letétbe kell helyezniük.
                                                4. cikk
   Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép
   hatályba.
                                                5. cikk
   Ennek a határozatnak a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.
   Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                a Tanács részéről
                                                az elnök
HU                                                16                                             HU
 ---documentbreak---                               EURÓPAI
                              BIZOTTSÁG
                                                     Brüsszel, 2015.6.22.
                                                     COM(2015) 305 final
                                                     ANNEX 1
                                        MELLÉKLET
                                       a következőhöz:
                                           Javaslat
                                     a Tanács határozata
       a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos felelősségről és
   kártérítésről szóló nemzetközi egyezményhez csatolt 2010. évi jegyzőkönyvnek a polgári
    jogi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés tekintetében a tagállamok által az
            Unió nevében történő megerősítéséről és az ahhoz való csatlakozásról
HU                                                                                HU
 ---pagebreak---                                                  MELLÉKLET
                                                a következőhöz:
                                                     Javaslat
                                              a Tanács határozata
         a veszélyes és ártalmas anyagok tengeri szállításával kapcsolatos felelősségről és
    kártérítésről szóló nemzetközi egyezményhez csatolt 2010. évi jegyzőkönyvnek a polgári
     jogi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés tekintetében a tagállamok által az
                Unió nevében történő megerősítéséről és az ahhoz való csatlakozásról
   A tagállamok által a tanácsi határozat 3. cikke értelmében a 2010. évi jegyzőkönyv
   megerősítésével, illetve az ahhoz való csatlakozással egyidejűleg letétbe helyezendő
   nyilatkozat:
   „A 2010. évi jegyzőkönyv által módisított egyezmény hatálya alá tartozó ügyekre vonatkozó
   ítéleteket, ha azokat [..1.] bírósága hozza meg, el kell ismerni és végre kell hajtani [..2.]-ban/-
   ben, a tárggyal kapcsolatos vonatkozó európai uniós szabályok szerint3.
   A 2010. évi jegyzőkönyv által módosított egyezményben szabályozott kérdésekben hozott
   azon határozatokat, amelyeket a Dán Királyság bíróságai hoznak, [..4.]-ban/-ben az Európai
   Közösség és a Dán Királyság közötti, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról,
   valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 2005. évi megállapodással5
   összhangban kell elismerni és végrehajtani.
   A 2010. évi jegyzőkönyv által módosított egyezményben szabályozott kérdésekben hozott
   azon határozatokat, amelyeket a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a
   határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 2007. október 30-i Luganói Egyezményt6
   aláíró harmadik országok bíróságai hoznak, [..7.]-ban/-ben az említett egyezménnyel
   összhangban kell elismerni és végrehajtani.”
   1
            Az Európai Unió minden tagállama, kivéve a nyilatkozatot tevő tagállamot és Dániát.
   2
            A nyilatkozatot tevő tagállam.
   3
            Jelenleg ezeket a szabályokat a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a
            határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 1215/2012/EU rendelet határozza meg (HL L 351.,
            2012.12.20., 1. o.).
   4
            A nyilatkozatot tevő tagállam.
   5
            HL L 299., 2005.11.16., 62. o.
   6
            HL L 339., 2007.12.21., 3. o.
   7
            A nyilatkozatot tevő tagállam.
HU                                                        2                                                    HU


title: Javaslat a Tanács határozata a tagállamokban az adatgyűjtés folyamán felmerülő kiadásokra, és a közös halászati politika kivitelezéséhez szükséges tanulmányok és kísérleti projektek finanszírozására nyújtott közösségi pénzügyi hozzájárulásról szóló, 2000. június 29-i 439/2000/EK határozat módosításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

52004PC0618

Javaslat a tanács határozata a tagállamokban az adatgyűjtés folyamán felmerülő kiadásokra, és a közös halászati politika kivitelezéséhez szükséges tanulmányok és kísérleti projektek finanszírozására nyújtott közösségi pénzügyi hozzájárulásról szóló, 2000. június 29-i 439/2000/EK határozat módosításáról  /* COM/2004/0618 végleges - CNS 2004/0213 */

	Brüsszel, 29.9.2004COM(2004) 618 végleges2004/0213 (COD)JavaslatA TANÁCS HATÁROZATAa tagállamokban az adatgyűjtés folyamán felmerülő kiadásokra, és a közös halászati politika kivitelezéséhez szükséges tanulmányok és kísérleti projektek finanszírozására nyújtott közösségi pénzügyi hozzájárulásról szóló, 2000. június 29-i 439/2000/EK határozat módosításáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKLÁSE határozat célja a tagállamokban az adatgyűjtés folyamán felmerülő kiadásokra és a közös halászati politika kivitelezéséhez szükséges tanulmányok és kísérleti projektek finanszírozására nyújtott közösségi pénzügyi hozzájárulásról szóló, 2000. június 29-i 439/2000/EK határozat[1] végrehajtási időszakának módosítása.A 439/2000/EK határozat a 2000-től 2005-ig terjedő időszakot fedi le. Szorosan kapcsolódik a közös halászati politika irányításához szükséges adatok gyűjtésére és kezelésére vonatkozó közösségi keret létrehozataláról szóló, 2000. június 29-i 1543/2000/EK rendelethez[2], amely leszögezi, hogy minden tagállam hat évre szóló nemzeti programot dolgoz ki. Az első programidőszak azonban kivételesen a 2002-től 2006-ig terjedő évekre vonatkozik, a 2006. évet is beleértve, míg 2001-ben az adatok összegyűjtését és kezelését a 439/2000/EK határozatnak megfelelően ajánlatkérések és pályázati felhívások útján szervezték.Azoknak a tagállamoknak, amelyek pénzügyi támogatást szeretnének kapni a felmerülő kiadásaikhoz a 2002. január 1. és 2006. december 31. közötti programidőszakban, legkésőbb 2001. május 31-ig be kellett volna nyújtaniuk a Bizottságnak az erre az időszakra vonatkozó költség-előirányzatukat, amelyet minden év május 31-ig frissítettek volna. A Bizottság minden évben ezen információ alapján döntött volna a költség-előirányzat megfelelő voltáról, és arról, hogy a Közösség milyen összegű pénzügyi támogatást adjon a következő évre. Így a 2002-től 2006-ig terjedő évekre vonatkozó, társfinanszírozásról szóló nemzeti programok és a megfelelő bizottsági határozat előkészítésére az azok végrehajtását megelőző évben került volna sor.A tagállamok azonban az 1543/2000/EK rendelet végrehajtási szabályainak késői elfogadása miatt 2001 májusa helyett csak 2001 őszén nyújtották be nemzeti programjukat és költség-előirányzatukat. Egyrészt ez a késői benyújtás, másrészt a fentiek áttanulmányozásának (külső szakértők bevonásával történő) hosszadalmas eljárása lehetetlenné tette az első végrehajtási évre (2002-re) vonatkozó előirányzatok elkészítését az azt megelőző (2001-es) évben. Ehelyett a költségvetés elkészítése a végrehajtás évében, 2002-ben történt meg. Ugyanez a jelenség, azaz az igazgatási és pénzügyi ciklus elhalasztása volt megfigyelhető 2003-ban és 2004-ben. Következésképpen a 2006-os kiadásokra szánt közösségi pénzügyi hozzájárulás összegéről szóló bizottsági határozat előkészítése és elfogadása csupán 2006-ban zajlik le 2005 helyett.Így a javaslat az, hogy az 1. cikk (2) bekezdésében megállapított referencia-időszak 2000–2005 helyett 2001–2006 legyen.A 439/2000/EK határozat 1. cikkében megállapított referenciaösszeg már nem tükrözi a korábbi évekre valósnak bizonyult tényleges szükségleteket és a következő évekre vonatkozó frissített becsléseket. Továbbá nem veszi figyelembe az új tagállamok szükségleteit. Ezért a referenciaösszeget a frissített becslésekhez kell igazítani.2004/0213 (COD)JavaslatA TANÁCS HATÁROZATAa tagállamokban az adatgyűjtés folyamán felmerülő kiadásokra, és a közös halászati politika kivitelezéséhez szükséges tanulmányok és kísérleti projektek finanszírozására nyújtott közösségi pénzügyi hozzájárulásról szóló, 2000. június 29-i 439/2000/EK határozat módosításárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 37. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára[3],tekintettel az Európai Parlament véleményére[4],mivel,(1) a 439/2000/EK tanácsi határozat[5] előírja, hogy a Közösség a 1543/2000/EK tanácsi rendeletben[6] megállapított közösségi kereten belül a tagállamokban az adatgyűjtés folyamán felmerülő kiadásokra közösségi pénzügyi hozzájárulást nyújthat a 2002-től 2006. végéig tartó időszakra.(2) 2001-ben az adatok összegyűjtését és kezelését a 439/2000/EK rendeletnek megfelelően ajánlatkérések és pályázati felhívások útján szervezték.(3) A 2002 és 2006 közötti időszakban egyes tagállamokban felmerülő kiadások pénzügyi támogatásának tekintetében azok társfinanszírozásáról szóló nemzeti programok és megfelelő bizottsági határozat előkészítésére várhatóan azok végrehajtását megelőző évben kerül sor.(4) Mivel alulbecsülték a szükséges igazgatási és pénzügyi időtartamát, az előkészületi és döntéshozatali eljárás lefolytatása lehetetlennek bizonyult a nemzeti programok végrehajtását megelőző évben. Ehelyett az igazgatási és pénzügyi eljárásokra a végrehajtás évében került sor. Ezért a 439/2000/EK határozat 1. cikkében megállapított referencia-időszakot meg kell változtatni annak érdekében, hogy az a 2001-től 2006-ig terjedő végrehajtási időszakot is lefedje.(5) A 439/2000/EK határozat 1. cikkében megállapított referenciaösszeg már nem tükrözi a korábbi évekre valósnak bizonyult tényleges szükségleteket és a következő évekre vonatkozó frissített becsléseket. Továbbá nem veszi figyelembe az új tagállamok szükségleteit. Ezért a referenciaösszeget a frissített becslésekhez kell igazítani.(6) A 2000/439/EK határozatot ezért ennek megfelelően módosítani kell.ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:1. cikkA 2000/439/EK határozat a következőképpen módosul:1. (1) Az 1. cikk (2) bekezdése első mondatának helyébe a következő szöveg lép:„A 2001-2006 közötti időszakban pénzügyi támogatásban részesülő intézkedések végrehajtásának pénzügyi referenciaösszege 164,5 millió euró.”2. (2) A 4. cikk (3) bekezdésének b) pontjában a „következő évre” kifejezést törlik.2. cikkE határozat címzettjei a tagállamok.Kelt Brüsszelben,a Tanács részérőlaz Elnök+++++ TABLE +++++JOGALKOTÁSI PÉNZÜGYI KIMUTATÁS – MELLÉKLET+++++ TABLE +++++[1] HL L 176., 2000.7.15., 42. o.[2] HL L 176., 2000.7.15., 1. o.[3] HL C ., [YYYY.MM.DD.], . o.[4] HL C ., [YYYY.MM.DD.], . o.[5] HL L 176., 2000.7.15., 42.o.[6] HL L 176., 2000.7.15., 1.o.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2017.8.11.
            COM(2017) 433 final
            2017/0199(NLE)
            Javaslat
            A TANÁCS HATÁROZATA
            a Libanoni Köztársaságnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket rögzítő, az Európai Unió és a Libanoni Köztársaság közötti tudományos és technológiai együttműködésről szóló megállapodás megkötéséről

               INDOKOLÁS

               1.A JAVASLAT HÁTTERE

               •A javaslat indokai és céljai

                  A Tanács 2017. május 30-án felhatalmazta a Bizottságot, hogy az Unió nevében tárgyalásokat kezdjen a Libanoni Köztársasággal (a továbbiakban: Libanon) egy, Libanonnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket rögzítő, az Unió és Libanon között kötendő nemzetközi megállapodásról.

                  A tárgyalásra felhatalmazó tanácsi határozatban foglaltaknak megfelelően a tárgyalásokat az Uniónak a több tagállam által együttesen indított, a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételéről szóló európai parlamenti és tanácsi határozat elfogadását követően lehetett csak megkezdeni.

                  A tárgyalások 2017. június 26-án kezdődtek meg és 2017. július 18-án – a tárgyalási folyamat lezárását igazoló jegyzőkönyvnek a jövőbeli részes felek főtárgyalói általi aláírásával – sikeresen lezárultak. A megállapodástervezet, amely a javaslathoz csatolva található, összhangban van a Tanács által elfogadott tárgyalási irányelvekkel. A tervezet többek között lefekteti, hogy Libanon PRIMA-részvételére a szövegben közvetlenül is hivatkozott (EU) 2017/1324 határozatban
                     1
                   foglalt feltételek az érvényesek.

                  Az Unió pénzügyi érdekeinek, különösen is a Bizottság, az Európai Csalás Elleni Hivatal, a Számvevőszék és a PRIMA végrehajtási struktúrája (PRIMA-VS) arra vonatkozó hatásköreinek védelme érdekében, hogy a vonatkozó uniós jogszabályokkal összhangban ellenőrzéseket és vizsgálatokat folytathassanak, a megállapodás konkrétan is hivatkozik az (EU) 2017/1324 határozat idevágó rendelkezéseire, és kötelezi a feleket, hogy azok végrehajtásához minden szükséges támogatást adjanak meg. A megkötendő megállapodás ezenfelül úgy rendelkezik, hogy a feleknek meg kell állapodniuk a megállapodás keretében történő együttműködésük szempontjából nélkülözhetetlen, részleteiben kidolgozott segítségnyújtási szabályokról. Libanon kérésére és a tárgyalások során elfogadottak szerint a megállapodás preambuluma egy további preambulumbekezdéssel egészült ki, amely tükrözi, hogy a jövőbeni megállapodás végrehajtása szempontjából alapvető fontosságú a két jövőbeni fél illetékes hatóságai közötti teljes körű együttműködés és koordináció.

               •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

                  Amint azt a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerségre vonatkozó hatásvizsgálati jelentés
                     2
                   is megerősíti, a PRIMA azon jellemzője, hogy harmadik országok, mint például Libanon számára is nyitva áll, összhangban van a kutatás és az innováció területén folytatott nemzetközi együttműködés céljaival, melyeket a Bizottságnak „Az EU által a kutatás és az innováció területén folytatott nemzetközi együttműködés megerősítése és összpontosítása: Stratégiai megközelítés”
                     3
                   címen kiadott 2012. évi közleménye, valamint a globális társadalmi kihívások kezelése és az Unió külső politikáinak támogatása érdekében a harmadik országokkal való tudományos, technológiai és innovációs együttműködést szorgalmazó Horizont 2020 keretprogram is kiemel. A megállapodás továbbá összhangban áll az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodással
                     4
                   is, amely kutatási és technológiafejlesztési együttműködést alakít ki az Unió és Libanon között, és ösztönzi a mindkét fél érdeklődésére számot tartó területeken megvalósuló kutatást és fejlesztést.

               •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival

                  Az, hogy a PRIMA végrehajtása az Unió és harmadik országok, így például Libanon szoros együttműködése révén valósul meg, más uniós politikákkal – úgymint a migrációs, a fejlesztési vagy a szomszédságpolitikával – is összhangban áll, mitöbb lényeges is a szempontjukból.

               2.A JAVASLAT JOGI ELEMEI

                  A tanácsi határozatra irányuló javaslat jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 186. cikke, valamint 218. cikke (6) bekezdésének a) pontja.

               A Bizottság a fentiekre tekintettel javasolja, hogy a Tanács az Európai Unió nevében kösse meg a szóban forgó megállapodást.

               2017/0199 (NLE)

               Javaslat

               A TANÁCS HATÁROZATA

               a Libanoni Köztársaságnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket rögzítő, az Európai Unió és a Libanoni Köztársaság közötti tudományos és technológiai együttműködésről szóló megállapodás megkötéséről

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 186. cikkére, összefüggésben 218. cikke (6) bekezdésének a) pontjával,

               tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

               tekintettel az Európai Parlament egyetértésére,

               mivel:

               (1)Az (EU) 2017/1324 európai parlamenti és a tanácsi határozat
                  5
                értelmében az Unió részt vesz a több tagállam által együttesen indított, a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerségben (PRIMA).

               (2)A Libanoni Köztársaság (a továbbiakban: Libanon) kifejezte abbéli szándékát, hogy részt vevő állam minőségben csatlakozni kíván a PRIMA-hoz, a „Horizont 2020” keretprogram PRIMA-ban is részt vevő részes uniós tagállamaival és társult országaival egyenrangú félként.

               (3)Az (EU) 2017/1324 határozat 1. cikkének (2) bekezdése szerint Libanon a PRIMA programban való részvétele feltételeit meghatározó, az Unióval a tudományos és technológiai együttműködés területén kötendő nemzetközi megállapodás megkötésének függvényében válik részt vevő állammá.

               (4)A <XXX> tanácsi határozattal összhangban
                  6
                a Libanoni Köztársaságnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket rögzítő, az Európai Unió és a Libanoni Köztársaság közötti tudományos és technológiai együttműködésről szóló megállapodást az Unió nevében 20XX. XX. XX-án/-én aláírták, figyelemmel annak egy későbbi időpontban történő megkötésére.

               (5)A megállapodást az Unió nevében jóvá kell hagyni,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               A Libanoni Köztársaságnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket rögzítő, az Európai Unió és a Libanoni Köztársaság közötti tudományos és technológiai együttműködésről szóló megállapodást a Tanács az Unió nevében jóváhagyja.

               A megállapodás szövege csatolva van e határozathoz.

               2. cikk

               A Tanács elnöke kijelöli azt a személyt, aki jogosult az Unió nevében megtenni a megállapodás 5. cikkének (2) bekezdésében előírt értesítést annak kifejezésére, hogy az Unió a megállapodást magára nézve jogilag kötelező erejűnek ismeri el.

               3. cikk

               Ez a határozat [az elfogadásának napján] lép hatályba.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)
                  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2017/1324 határozata (2017. július 4.) az Uniónak a több tagállam által együttesen indított, a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerségben (PRIMA) való részvételéről (HL L 185., 2017.7.18., 1. o.).

                     (2)
                  SWD(2016) 332 final, 2016. 10. 18.

                     (3)
                  COM(2012) 497 final.

                     (4)
                  HL L 143., 2006.5.30., 2. o.

                     (5)
                  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2017/1324 határozata (2017. július 4.) az Uniónak a több tagállam által együttesen indított, a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerségben (PRIMA) való részvételéről (HL L 185., 2017.7.18., 1. o.).

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2017.8.11.
            COM(2017) 433 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            JavaslatA TANÁCS HATÁROZATA
            a Libanoni Köztársaságnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket rögzítő, az Európai Unió és a Libanoni Köztársaság közötti tudományos és technológiai együttműködésről szóló megállapodás megkötéséről

               Megállapodás a Libanoni Köztársaságnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket rögzítő, az Európai Unió és a Libanoni Köztársaság közötti tudományos és technológiai együttműködésről

               egyrészről

               az Európai Unió (a továbbiakban: Unió),

               másrészről

               a Libanoni Köztársaság (a továbbiakban: Libanon)

               között

               (a továbbiakban: Felek),

               mivel az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló, 2006. április 1-jén hatályba lépett euromediterrán megállapodás a Felek között tudományos, műszaki és technológiai együttműködést hoz létre,

               mivel az Uniónak a több tagállam által együttesen indított, a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerségben (PRIMA) való részvételéről szóló (EU) 2017/1324 európai parlamenti és a tanácsi határozat lefekteti a „Horizont 2020” keretprogram részes uniós tagállamai és társult országai számára a partnerségi kezdeményezésben való részvétel feltételeit, többek között a pénzügyi kötelezettségeikre és a kezdeményezés irányítási struktúráiban való részvételükre vonatkozóan,

               mivel az (EU) 2017/1324 határozat szerint Libanon a PRIMA programban való részvétele feltételeit meghatározó, az Unióval a tudományos és technológiai együttműködés területén kötendő nemzetközi megállapodás megkötése függvényében válik részt vevő állammá,

               mivel Libanon kifejezte abbéli szándékát, hogy részt vevő állam minőségben csatlakozni kíván a PRIMA-hoz, a „Horizont 2020” keretprogram PRIMA-ban is részt vevő részes uniós tagállamaival és társult országaival egyenrangú félként,

               mivel Libanonnak a PRIMA programban való részvételére vonatkozó jogait és kötelezettségeit az Unió és Libanon között megkötendő nemzetközi megállapodásban kell rögzíteni,

               mivel e megállapodás végrehajtása szempontjából alapvető fontosságú a két fél illetékes hatóságai közötti teljes körű együttműködés és koordináció,

               A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:

               1. cikk

               Célok

               E megállapodás célja, hogy meghatározza Libanonnak a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételére vonatkozó feltételeket.

               2. cikk

               Libanon PRIMA programban való részvételének feltételei

               Libanon PRIMA programban való részvételére az Uniónak a több tagállam által együttesen indított, a földközi-tengeri térségben folytatott kutatási és innovációs partnerség (PRIMA) programban való részvételéről szóló (EU) 2017/1324 európai parlamenti és tanácsi határozatban foglalt feltételek vonatkoznak. A Felek kötelesek eleget tenni az említett határozatban meghatározott kötelezettségeknek és meghozni a megfelelő intézkedéseket, különösen ami a határozat 10. cikke (2) bekezdésének, valamint 11. cikke (3) és (4) bekezdésének alkalmazásához szükséges valamennyi támogatás megadását illeti. A Feleknek meg kell állapodniuk a megállapodás keretében történő együttműködésük szempontjából nélkülözhetetlen, részleteiben kidolgozott segítségnyújtási szabályokról.

               3. cikk

               Területi hatály

               E megállapodás egyrészről az Európai Unió működéséről szóló szerződés és az Európai Unióról szóló szerződés hatálya alá tartozó területeken, másrészről pedig Libanon területén alkalmazandó.

               4. cikk

               Aláírás és ideiglenes alkalmazás

               A megállapodás az aláírásának időpontjától ideiglenesen alkalmazandó.

               5. cikk

               Hatálybalépés és időtartam

               1. A megállapodást a Felek saját eljárásaiknak megfelelően hagyják jóvá.

               2. Ez a megállapodás azon a napon lép hatályba, amikor a Felek diplomáciai úton kölcsönösen értesítették egymást arról, hogy az első bekezdésben említett eljárások lezárultak.

               3. Ez a megállapodás – amennyiben bármely Fél fel nem mondja a 6. cikknek megfelelően – az (EU) 2017/1324 határozat hatályának lejártáig marad hatályban.

               6. cikk

               A megállapodás felmondása

               1. A megállapodást bármely Fél bármikor felmondhatja, felmondási szándékáról írásbeli értesítést küldve a másik Fél számára.

               A felmondás a megállapodás felmondásáról szóló értesítés címzett által történő kézhezvételének napját követő hat hónap elteltével lép hatályba.

               2. A megállapodás felmondásának időpontjában folyamatban lévő projekteket és tevékenységeket befejeződésükig folytatni kell az e megállapodásban megállapított feltételek szerint.

               3. A megállapodás felmondásának bármely más jogkövetkezményét a Felek közös megegyezéssel rendezik.

               7. cikk

               Vitarendezés

               A megállapodás alkalmazásával vagy értelmezésével kapcsolatos valamennyi vita esetében az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Libanoni Köztársaság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodás 82. cikkében előírt vitarendezési eljárás alkalmazandó.

               E megállapodás két-két eredeti példányban, angol, bolgár, cseh, dán, észt, finn, francia, görög, holland, horvát, lengyel, lett, litván, magyar, máltai, német, olasz, portugál, román, spanyol, svéd, szlovák, szlovén és arab nyelven készül, amely szövegek mindegyike egyaránt hiteles.


				|

		52014PC0024

			Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA a 2004/162/EK határozatnak 2014. január 1-jétől Mayotte-ra történő alkalmazása tekintetében történő módosításáról /* COM/2014/024 final - 2014/0010 (CNS) */

			   	INDOKOLÁS
1.           A JAVASLAT HÁTTERE
Az Európai Unió működéséről szóló
szerződés (EUMSZ) rendelkezései – melyek hatálya az Unió legkülső
régióira, köztük Franciaország tengerentúli megyéire is kiterjed – elvben
semmilyen eltérést nem tesznek lehetővé Franciaország tengerentúli
megyéiben a helyi termékek, illetőleg a Franciaország kontinentális
területéről vagy más tagállamokból érkező termékek adóztatásában. Az
EUMSZ 349. cikke (korábban az EK-Szerződés 299. cikkének (2) bekezdése)
azonban lehetőséget nyújt e régiókra vonatkozó olyan egyedi intézkedések
bevezetésére, amelyeket a legkülső régiók gazdasági és társadalmi
helyzetét érintő állandó hátrányok fennállása indokol.
Az EK-Szerződés 299. cikkének (2) bekezdése
alapján elfogadott (a 2008. június 9-i 2008/439/EK és a 2011. július
19-i 448/2011/EU tanácsi határozattal módosított) 2004. február 10-i
2004/162/EK tanácsi határozat felhatalmazza Franciaországot arra, hogy 2014.
július 1-jéig az „octroi de mer” elnevezésű adó vonatkozásában mentességet
vagy kedvezményt nyújtson egyes, Franciaország tengerentúli megyéiben –
Guadeloupe-on, Guayanában, Martinique-on és Réunionon – előállított
termékekre. Az említett határozat melléklete felsorolja azokat a termékeket,
amelyekre alkalmazható az adó alóli mentesség vagy az arra vonatkozó
kedvezmény. A helyben előállított termékek és az egyéb termékek
adóztatásában jelentkező különbség – terméktől függően – nem
haladhatja meg a 10, a 20 vagy a 30 százalékpontot.
A 2004/162/EK határozat felsorolja azokat az
indokokat, amelyek alátámasztják az egyedi intézkedések elfogadását: ide
tartozik a távoli fekvés, a nyersanyagoktól és az energiától való függés, a
jelentősebb készletfelhalmozás kényszere, a helyi piacnak az
exporttevékenység fejletlenségével párosuló kis mérete stb. E hátrányok
összeadódása a helyben előállított termékek termelési költségeinek és így
önköltségi árának emelkedését idézi elő, és ezáltal e termékek – egyedi
intézkedések hiányában – kevésbé versenyképesek a máshonnan érkező
termékekhez képest, még a Franciaország tengerentúli megyéibe történő
szállítás költségeinek figyelembevételével is. Mindez tovább nehezítené a helyi
termelés fenntartását. A 2004/162/EK határozatban szereplő egyedi
intézkedéseknek tehát az volt a célja, hogy a helyi ipart versenyképességének
javítása révén megerősítse.
Az Európai Tanács a Mayotte Európai Unióval
kapcsolatos jogállásának módosításáról szóló 2012/419/EU határozatával úgy
határozott, hogy Mayotte 2014. január 1-jétől az Európai Unió
működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 355. cikkének (2) bekezdése
szerinti tengerentúli országok és területek jogállása helyett elnyeri az EUMSZ
349. cikke szerinti, legkülső régiók jogállását. E célból az említett
tanácsi határozattal felvette Mayotte-ot a legkülső régiók EUMSZ 349. cikkében
szereplő listájára. Tehát a Szerződés és a közösségi pénzügyi
jogszabályok a jogállás megváltozásától kezdve teljes egészében alkalmazandók
lesznek Mayotte-on.
A 2013. augusztus 7-i irányelvjavaslat[1] arra irányul, hogy
2014. január 1-jétől Mayotte-ot a többi legkülső francia régióval
azonos módon kezeljék a héa és a jövedéki adó tekintetében, azáltal, hogy ezt a
tengerentúli megyét is kiveszik a héára és a jövedéki adóra vonatkozó
irányelvek területi hatálya alól.
A francia hatóságok tájékoztatták a Bizottságot arról
a szándékukról, hogy a francia guyanaival azonos feltételekkel bevezetnék
Mayotte-on az „octroi de mer” elnevezésű adót, és azt kérték a
Bizottságtól, hogy engedélyezze különböző adókulcs alkalmazását aszerint,
hogy helyi előállítású termékről van-e szó vagy sem. Ezzel
összefüggésben a francia hatóságok 2013. május 24-i kérelmükben továbbították a
Bizottságnak mintegy száz olyan termék listáját, amely tekintetében engedélyt
kívánnak kapni differenciált adóztatás alkalmazására aszerint, hogy helyi előállítású
termékről van-e szó vagy sem. A francia hatóságokat többször felkérték
arra, hogy szolgáltassanak további információkat, és a kérelemben szereplő
különböző termékek tekintetében igazolják helyi előállítás meglétét,
e helyi termelés piaci részesedését, valamint a szóban forgó előállítás
során – a máshonnan érkező hasonló termékekhez képest – felmerülő
többletköltségeket.
2.           AZ ÉRDEKELT FELEKKEL
FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI ÉS A HATÁSVIZSGÁLAT
Mayotte-ra a vonatkozó kérelmüket a francia
hatóságok az érdekelt gazdasági ágazatok kívánságaira tekintettel terjesztették
elő.
A Bizottság nem folyamodott a hatásvizsgálat
eszközéhez.
3.           A JAVASLAT JOGI ELEMEI
 A javaslat összefoglalása A javaslat célja a 2004/162/EK tanácsi határozat kiigazítása, hogy az Mayottre-ra is alkalmazható legyen. Emellett Mayotte esetében megállapítja azoknak a termékeknek a listáját, amelyek tekintetében Franciaország bizonyos korlátok között jogosult mentességet vagy kedvezményt nyújtani egyes helyben előállott termékekre az „octroi de mer” elnevezésű adó vonatkozásában. A javaslat szerint engedélyezni kell differenciált adóztatás alkalmazását 59 olyan termékre, amelyet helyben is előállítanak Mayotte-on. A francia hatóságok e termékek mindegyik esetében indokolni tudták először is a helyi előállítás meglétét, másodsorban a helyi termelés fennmaradását veszélyeztető, jelentős „import” létezését (ideértve a francia anyaországból és más tagállamokból származó behozatalt), végül pedig azt, hogy a helyi termelést az importált termékekhez képest többletköltségek terhelik, ami veszélyezteti a helyben előállított termékek versenyképességét. Az adóztatásban jelentkező engedélyezett különbség nem haladhatja meg az igazolt többletköltségeket. A javaslat szerint a 2004/162/EK tanácsi határozat mellékletébe belefoglalandó termékek száma a melléklet A. része (10 százalékpont engedélyezett adóztatási különbség) esetében 11, B. része (20 százalékpont engedélyezett adóztatási különbség) esetében 32, végül pedig C. része (30 százalékpont engedélyezett adóztatási különbség) esetében 16. Az érintett termékek részletes leírását a tanácsi határozat (5)–(7) preambulumbekezdése tartalmazza.
 Jogalap: Az EUMSZ 349. cikke.
 A szubszidiaritás elve Kizárólag a Tanács jogosult – az EUMSZ 349. cikke alapján – a legkülső régiókra vonatkozó egyedi intézkedéseket elfogadni azzal a céllal, hogy a Szerződések – így a közös politikák – alkalmazását e régiókhoz igazítsa, tekintettel az említett régiók gazdasági és társadalmi helyzetét érintő állandó hátrányok fennállására. A javaslat ezért megfelel a szubszidiaritás elvének.
 Az arányosság elve A javaslat a következő okokból megfelel az arányosság elvének:
 A javaslat célja a 2004/162/EK tanácsi határozat kiigazítása, hogy azt Mayottre-ra is alkalmazzák. A javaslat csak azokra a termékekre vonatkozik, amelyek tekintetében igazolták, hogy a helyben előállított termékek előállítása során többletköltségek merülnek fel. ||
 Ugyanígy az e javaslat tárgyát képező egyes termékek tekintetében javasolt legnagyobb adókülönbözet is csak arra a mértékre korlátozódik, amely az egyes helyi termelőtevékenységet érő többletköltségek miatt szükséges. Így a Mayotte francia tengerentúli megyébe importált termékeket sújtó adóteher nem haladja meg a helyben előállított termékek e termékekkel szembeni alacsonyabb szintű versenyképességének kiegyenlítéséhez szükséges mértéket.
 A jogi aktus típusának megválasztása
 A javasolt jogi aktus: tanácsi határozat.
 Más jogi aktus nem felelne meg a következők miatt: A módosítás tárgyát képező szöveg maga is tanácsi határozat, és azt ugyanezzel a jogalappal (akkor még az EK-Szerződés 299. cikkének (2) bekezdése) fogadták el.
4.           KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK
A javaslatnak nincsenek az uniós költségvetést
érintő hatásai.
2014/0010 (CNS)
Javaslat
A TANÁCS HATÁROZATA
a 2004/162/EK határozatnak 2014. január
1-jétől Mayotte-ra történő alkalmazása tekintetében történő
módosításáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 349. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti
parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Parlament véleményére[2],
különleges jogalkotási eljárás keretében,
mivel:
(1)       A 2004/162/EK tanácsi
határozat[3]
felhatalmazza a francia hatóságokat arra, hogy az „octroi de mer” nevű
egyedi adóval kapcsolatosan mentességeket és kedvezményeket alkalmazzanak a Franciaország
tengerentúli megyéiben helyben előállított, a mellékletben felsorolt
termékekre. E mentességek és kedvezmények olyan egyedi intézkedéseknek
minősülnek, amelyek célja a legkülső régiók azon különleges
hátrányainak ellensúlyozása, amelyek hatására növekednek a helyi vállalatok
termelési költségei, termékeik pedig kevésbé versenyképessé válnak a francia
anyaországból és más tagállamokból érkező, hasonló termékekkel szemben.
Mayotte ugyanolyan helyzetben van, mint a többi legkülső francia régió.
(2)       A 2012/419/EU határozat
értelmében[4]
Mayotte 2014. január 1-től a Szerződés 349. cikke szerinti
legkülső régióvá válik. Tehát ettől az időponttól a
Szerződés valamennyi rendelkezését alkalmazni kell Mayotte-ra.
(3)       A francia hatóságok azt
kérték, hogy 2014. január 1-jétől a 2004/162/EK határozat „octroi de mer”
egyedi adóra vonatkozó rendelkezései Mayotte-ra is alkalmazandók legyenek,
továbbá közölték azon termékek listáját, amelyek tekintetében differenciált
adóztatás kívánnak alkalmazni aszerint, hogy a termékeket helyben állították
elő vagy sem.
(4)       E határozat alapján a francia
hatóságok engedélyt kapnak arra, hogy differenciált adóztatást alkalmazzanak
azokra a termékekre, amelyek tekintetében igazolták először is a helyi
termelés meglétét, másodsorban jelentős mennyiségű olyan áru
behozatalát (ideértve a francia anyaországból és más tagállamokból
érkezőket), amely veszélyeztetheti a helyi termelés fennmaradását, végül
pedig olyan többletköltségek meglétét, amelyek a máshonnan érkező
termékekhez képest megdrágítják a helyi termelést, és veszélyeztetik a helyben
előállított termékek versenyképességét. Az adóztatásban jelentkező
engedélyezett különbség nem haladhatja meg az igazolt többletköltségeket. Ezen
elvek alkalmazása lehetővé teszi a Szerződés 349. cikkében foglalt
rendelkezések végrehajtását, ugyanakkor nem lépi túl a szükséges mértéket és
nem hoz létre indokolatlan előnyt a helyi termékek javára.
(5)       A 2004/162/EK tanácsi
határozat A., B. és C. része sorolja fel azon termékeket, amelyek esetében a
francia hatóságok benyújtották az említett három különböző típusú
igazolást. A határozat mellékletének A. részében szereplő, érintett
termékek (az engedélyezett adóztatási különbség 10 százalékpont) a bors (a
090411 és 0904 12 sz. termékek[5]),
a vanília (a 0905 sz. termék), a csokoládé (az 1806 sz. termék), bizonyos
műanyag termékek (a 3925 10 10, 3925 90 80,
3926 90 90 és a 3926 90 97 sz. termékek), a téglák (a 6901
és 6902 sz. termékek), valamint műfogak (a 9021 21 90 sz.
termék).
(6)       A 2004/162/EK határozat
mellékletének B. részében szereplő, érintett termékek (az engedélyezett
adóztatási különbség 20 százalékpont) a halak (a 0301, 0302, 0303 és 0304 sz.
termékek), bizonyos faipari termékek (a 4407, 4409, 4414, 4418, 4419, 4420 és a
4421 sz. termékek), bizonyos papíripari termékek vagy dobozok (a 4819 és 4821
sz. termékek), bizonyos nyomdaipari termékek (a 4902, 4909, 4910 és a 4911 sz.
termékek), bizonyos síküveg termékek (a 7003 és 7005 sz. termékek), bizonyos
vasipari termékek (a 7210, 7301, 7312, 7314, 9406 00 31 és a
9406 00 38 sz. termékek), bizonyos alumíniumipari termékek (a 7606,
7610 10 és a 8310 sz. termékek), valamint bizonyos ülőbútorok (a
9401 69, 9401 90 30 és a 9403 40 sz. termékek).
(7)       A 2004/162/EK határozat
mellékletének C. részében szereplő, érintett termékek (az engedélyezett
adóztatási különbség 30 százalékpont) a tej és a tejtermékek (a 0401, 0403 és a
0406 sz. termékek), bizonyos feldolgozott hústermékek (a 1601 és a 1602 sz.
termékek), bizonyos sütőipari és cukrászati termékek (a 1901 és a 1905 sz.
termék), a jégkrémek (a 2105 sz. termék), az ásványvizek és a szénsavak (a 2201
és a 2202 sz. termékek), a sör (a 2203 sz. termék), a ylang-ylang (a
3301 29 11 és a 3301 29 31 sz. termékek), a szappanok és
mosószerek (a 3401 és a 3402 sz. termékek), végül pedig a habgumiból álló
matrac (a 9404 29 90 sz. termék).
(8)       A 2004/162/EK határozatot
ezért ennek megfelelően módosítani kell.
(9)       A sürgősségre
tekintettel alkalmazni kell a Lisszaboni Szerződéshez csatolt, a nemzeti
parlamenteknek az Európai Unióban betöltött szerepéről szóló 1.
jegyzőkönyv 4. cikkében előírt nyolchetes időszak alóli
kivételt,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 2004/162/EK határozat a
következőképpen módosul:
1) az 1. cikk (1) bekezdésében az első
albekezdés helyébe a következő szöveg lép:
„Az Európai Unió működéséről szóló
szerződés 28., 30. és 110. cikkétől eltérve, a francia hatóságok
engedélyt kapnak arra, hogy 2014. július 1-jéig az „octroi de mer” nevű
egyedi adóval kapcsolatosan mentességeket és kedvezményeket alkalmazzanak a
mellékletben felsorolt azon termékekre, amelyeket Franciaország Guadeloupe,
Guayana, Martinique, Mayotte és Réunion tengerentúli megyéiben helyben
termelnek. ”
2) A melléklet a következőképpen módosul:
a) az A. rész a következő 5. ponttal
egészül ki:
„5. Mayotte tengerentúli megye
0904 11, 0904 12, 0905,1806,
3925 10 00, 3925 90 80, 3926 90 90,
3926 90 97, 6901, 6902, 9021 21 90. ”
b) a B. rész a következő 5. ponttal
egészül ki:
„5. Mayotte tengerentúli megye
0301, 0302, 0303, 0304, 0305, 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420, 4421, 4819, 4821, 4902, 4909, 4910, 4911, 7003, 7005, 7210,
7301, 7312, 7314, 7606, 7610 10, 8310, 9401 69, 9401 90 30,
9403 40, 9406 00 31, 9406 00 38. ”
c) a C. rész a következő 5. ponttal
egészül ki:
„5. Mayotte tengerentúli megye
0401, 0403, 0406, 1601, 1602, 1901, 1905, 2105,
2201, 2202, 2203, 3301 29 11, 3301 29 31, 3401, 3402,
9404 29 90. ”
2. cikk
Ezt a
határozatot 2014. január 1-jétől kell alkalmazni.
3. cikk
Ennek a
határozatnak a Francia Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben,
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               Javaslat A Tanács irányelve a 2006/112/EK és a
2008/118/EK irányelvnek a francia legkülső régiók és különösen Mayotte
vonatkozásában történő módosításáról, COM(2013) 577 végleges, 2013.
augusztus 7.
[2]               HL C […]., […]., […]. o.
[3]               A Tanács 2004. február 10-i 2004/162/EK határozata a
Franciaország tengeren túli megyéiben kivetett „octroi de mer” egyedi adóról és
a 89/688/EGK határozat időbeli hatályának meghosszabbításáról (HL L 52.,
2004.2.21., 64. o.).
[4]               HL L 204.,
2012.7.31., 131. o.
[5]               A közös vámtarifa szerinti nómenklatúra besorolása
alapján.