title: A Bizottság határozata ( 2013. november 26. ) a Bizottság által a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló közösségi rendszer létrehozásáról szóló 1005/2008/EK tanácsi rendelet értelmében nem együttműködő harmadik országként azonosíthatónak tekintett harmadik országok értesítéséről

text:
               27.11.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 346/26

         A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
   (2013. november 26.)
   a Bizottság által a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló közösségi rendszer létrehozásáról szóló 1005/2008/EK tanácsi rendelet értelmében nem együttműködő harmadik országként azonosíthatónak tekintett harmadik országok értesítéséről
   2013/C 346/03
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
   tekintettel a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló közösségi rendszer létrehozásáról, továbbá a 2847/93/EGK, az 1936/2001/EK és a 601/2004/EK rendelet módosításáról és az 1093/94/EK és az 1447/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. szeptember 29-i 1005/2008/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 32. cikkére,
   mivel:
   1.   BEVEZETÉS

               (1)

               Az 1005/2008/EK rendelet (a továbbiakban: IUU-rendelet) létrehozza a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat (a továbbiakban: IUU-halászat) megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló uniós rendszert.

               (2)

               Az IUU-rendelet VI. fejezete meghatározza a nem együttműködő harmadik országok azonosításával, a nem együttműködő harmadik országként azonosított országokkal szembeni démarche-okkal, a nem együttműködő országok listájának összeállításával, a nem együttműködő országok listájáról való törléssel, a nem együttműködő harmadik országok listájának nyilvánosságával és a sürgősségi intézkedésekkel kapcsolatos eljárást.

               (3)

               Az IUU-rendelet 32. cikkével összhangban a Bizottságnak értesítenie kell a harmadik országokat arról az eshetőségről, hogy nem együttműködő országként azonosítják őket. Az ilyen értesítés előzetes jellegű. A harmadik országok nem együttműködő országként való azonosításának eshetőségéről szóló értesítést az IUU-rendelet 31. cikkében megállapított kritériumokra kell alapozni. A Bizottságnak továbbá ezen országokkal szemben a 32. cikkben meghatározott valamennyi lépést meg kell tennie. A Bizottságnak az értesítésben fel kell tüntetnie különösen az ilyen azonosítás alapjául szolgáló lényeges tényeket és megfontolásokat, továbbá az érintett országok számára lehetőséget kell biztosítania a válaszadásra, valamint az azonosítást cáfoló bizonyítékok, vagy adott esetben a javításra irányuló cselekvési terv és a helyzet rendezése érdekében hozott intézkedések ismertetésére. A Bizottság az érintett harmadik országoknak az értesítés megválaszolásához megfelelő időt, a helyzet orvoslásához pedig ésszerű időt köteles biztosítani.

               (4)

               Az IUU-rendelet 31. cikke értelmében az Európai Bizottság azonosíthatja azokat a harmadik országokat, amelyeket az IUU-halászat elleni küzdelemben nem együttműködő harmadik országnak tekint. Egy harmadik országot akkor azonosíthatnak nem együttműködő harmadik országként, ha elmulasztja a lobogó, a kikötő, a forgalomba hozatal szerinti vagy a parti államként rá háruló azon nemzetközi jogi kötelezettségek teljesítését, hogy intézkedést hozzon az IUU-halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására.

               (5)

               A nem együttműködő harmadik országok azonosítása az IUU-rendelet 31. cikkének (2) bekezdése szerinti valamennyi információ áttekintésén alapul.

               (6)

               Az IUU-rendelet 33. cikkével összhangban a Tanács összeállíthatja a nem együttműködő országok listáját. A többek között az IUU-rendelet 38. cikkében megállapított intézkedések ezekre az országokra vonatkoznak.

               (7)

               Az IUU-rendelet 20. cikkének (1) bekezdése értelmében a lobogó szerinti harmadik országok kötelesek értesíteni a Bizottságot azon törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések alkalmazására, ellenőrzésére és végrehajtására vonatkozó rendelkezésekről, amelyeket a halászhajóinak teljesíteniük kell.

               (8)

               Az IUU-rendelet 20. cikkének (4) bekezdése értelmében a Bizottság az említett rendelet végrehajtásához kapcsolódó területeken igazgatási együttműködést folytat a harmadik országokkal.

         2.   A KOREAI KÖZTÁRSASÁGGAL KAPCSOLATOS ELJÁRÁS

               (9)

               A Bizottság az IUU-rendelet 20. cikkével összhangban 2010. január 1-jével elfogadta a Koreai Köztársaság (a továbbiakban: Korea) lobogó szerinti államként küldött értesítését.

               (10)

               2011. július 11. és 15. között a Bizottság az IUU-rendelet 20. cikkének (4) bekezdésében előírt igazgatási együttműködés keretében az EFCA támogatásával ellenőrző látogatást tett Koreában.

               (11)

               Az ellenőrző látogatás célja az ország halászhajói által teljesítendő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések alkalmazására, ellenőrzésére és végrehajtására vonatkozó koreai rendelkezésekkel, illetve a Korea által az IUU-halászat elleni küzdelemben rá háruló kötelezettségek végrehajtása, valamint az uniós fogási tanúsítási rendszer végrehajtásához kapcsolódó követelmények és szempontok teljesítése érdekében hozott intézkedésekkel kapcsolatos információk ellenőrzése volt.

               (12)

               Az ellenőrző látogatásról szóló zárójelentést 2011. október 5-én elküldték Koreának.

               (13)

               Az ellenőrző látogatásról szóló zárójelentéssel kapcsolatos koreai észrevételek 2012. március 28-án érkeztek meg.

               (14)

               A Bizottság a 2011. október 11-én kelt levelében elküldte a koreai hatóságoknak az IUU-halászatot folytatóként azonosított koreai halászhajók tevékenységére vonatkozó információkat.

               (15)

               A Bizottság az első látogatás nyomán hozott intézkedések nyomon követésére 2012. április 17. és 18. között ellenőrző látogatást tett Koreában.

               (16)

               Korea 2012. május 16-án, 2012. június 25-én, 2012. december 21-én, 2013. június 19-én és 2013. június 21-én újabb írásbeli észrevételeket nyújtott be. Ezenfelül a 2012. január 26-án, 2012. június 8-án, 2012. szeptember 6-án, 2012. október 9-én, 2013. március 8-án, 2013. március 13-án, 2013. április 22-én, 2013. május 31-én és 2013. július 25-én Brüsszelben tartott értekezleteken is szolgált válaszokkal. A két fél 2013. június 27-én és 2013. július 17-én politikai szinten is megosztotta egymással írásbeli észrevételeit.

               (17)

               Korea az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmével Foglalkozó Bizottság (CCAMLR), a Déli Kékúszójú Tonhal Védelmével Foglalkozó Bizottság (CCSBT), az Amerikaközi Trópusitonhal-bizottság (IATTC), az Atlanti Tonhal Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság (ICCAT), az Indiai-óceáni Tonhalbizottság (IOTC), a Dél-csendes-óceáni Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezet (SPRFMO), a Nyugat- és Közép-csendes-óceáni Halászati Bizottság (WCPFC), az Északnyugat-atlanti Halászati Szervezet (NAFO) és a Délkelet-atlanti Halászati Szervezet (SEAFO) szerződő fele. Dél-Korea ratifikálta az ENSZ Tengerjogi Egyezményét és a halállományokról szóló ENSZ-megállapodást. Elfogadta az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetnek (FAO) a nemzetközi védelmi és gazdálkodási intézkedések nyílt tengeri halászhajók általi betartásának előmozdításáról szóló 2003. évi megállapodását (FAO-megállapodás).

               (18)

               Annak megállapítása érdekében, hogy Korea eleget tesz-e a (17) preambulumbekezdésben említett nemzetközi megállapodásokban előírt, valamint a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által meghatározott, lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti (2) vagy parti államként rá háruló kötelezettségeknek, a Bizottság minden releváns információt megvizsgált.

               (19)

               A Bizottság a CCAMLR, az IOTC és az ICCAT által megfelelési jelentések vagy a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászatot folytató hajókról készített listák formájában közzétett, rendelkezésre álló adatokból származó információkat, valamint az Egyesült Államok Kereskedelmi Minisztériuma által a 2006. évi Magnuson-Stevens Fisheries Conservation and Management Reauthorisation Act 403. szakasza a) pontjának értelmében a Kongresszushoz intézett 2013. januári jelentésből (a National Marine Fisheries Service [NMFS] jelentése) származó, nyilvánosan hozzáférhető információkat használta fel.

         3.   A KOREAI KÖZTÁRSASÁG NEM EGYÜTTMŰKÖDŐ HARMADIK ORSZÁGKÉNT VALÓ AZONOSÍTÁSÁNAK ESHETŐSÉGE

               (20)

               A Bizottság az IUU-rendelet 31. cikkének (3) bekezdése szerint megvizsgálta a lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti vagy parti államként Koreára háruló kötelezettségeket. Az áttekintés során a Bizottság az IUU-rendelet 31. cikkének (4)–(7) bekezdésében felsorolt paramétereket vette figyelembe.

         3.1.   Rendszeresen IUU-halászatot folytató hajók és ismétlődő IUU-kereskedelem (az IUU-rendelet 31. cikke (4) bekezdésének a) pontja)

               (21)

               A helyszíni ellenőrző látogatásai során szerzett információk, valamint az érintett harmadik, parti államoktól érkező írásos megerősítések alapján a Bizottság megállapította, hogy 2011-ben és 2012-ben tizenkilenc koreai lobogó alatt közlekedő halászhajó követett el az IUU-halászattal összefüggésben súlyos jogsértést.

               (22)

               Az összegyűjtött bizonyítékok alapján úgy tekinthető, hogy a koreai lobogó alatt közlekedő említett halászhajók az érintett halászati térségekben alkalmazandó állományvédelmi és gazdálkodási intézkedésekkel ellentétesen a következő súlyos jogsértéseket követték el: a lobogó szerinti vagy a megfelelő parti állam által kiállított érvényes halászati jogosítvány, felhatalmazás vagy engedély nélkül halásztak; halászat elől elzárt területen vagy halászati tilalom idején halásztak; a parti állam joghatósága alá tartozó vizeken jogellenesen kifogott halászati termékek Unióba történő exportjához hamisított okmányokat használtak; hamisított vagy érvénytelen dokumentumokat használtak arra, hogy a koreai hatóságokkal hitelesíttessék a fogási tanúsítványokat, illetve a termékeket az Unióba exportálják; azonosítóikat vagy lajstromozásukat meghamisították vagy álcázták; akadályozták a tisztviselőket az alkalmazandó állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések betartásának ellenőrzésére vonatkozó feladataik ellátásában; a parti állam illetékes hatóságai által kiszabott bírságok egyikét sem fizették be; önhatalmúlag és jogellenesen megváltoztatták a hajóik nevét és hívójelét. Ezenkívül az említett halászhajók a parti állam kizárólagos gazdasági övezetének elhagyásakor nem teljesítették a fogás vagy a fogással kapcsolatos adatok rögzítésére és bejelentésére vonatkozó kötelezettségüket, továbbá előzetesen nem értesítették a parti állam hatóságait. Végezetül az illetékes parti államok által kiállított engedélyükben előírt feltételek ellenére átrakási műveletekben vettek részt anélkül, hogy a parti államokat előzetesen értesítették volna, illetve azoktól engedélyt kértek és kaptak volna az átrakásra. A 2011. október 11-i levélben minderről értesítették a koreai hatóságokat.

               (23)

               A Bizottság ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a különösen súlyos jogsértés tényének megállapításához figyelembe kell venni a koreai lobogó alatt közlekedő említett halászhajók magatartását. A (22) preambulumbekezdésben bemutatott jogellenes tevékenység értéke, mértéke és ismétlődése szintén az elkövetett jogsértések súlyosságát támasztja alá.

               (24)

               A parti államok halászati tilalomra, moratóriumra vagy a kisüzemi halászat számára fenntartott, halászat elől elzárt területre vonatkozó jogi követelményeinek be nem tartása az érintett fejlődő parti államok halászati erőforrásainak fenntarthatósága szempontjából különösen káros, ami veszélyezteti a helyi lakosság megélhetését.

               (25)

               Az említett halászhajók ezenkívül a (22) preambulumbekezdésben ismertetett magatartásukkal akadályozták a parti államok illetékes halászati hatóságainak azon képességét, hogy a tengeren folytatott tevékenységeiket megfigyeljék és felügyeljék. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ICCAT által előírt feltételek megszegésével vagy az érintett parti állam engedélye nélkül, törvényeinek és rendelkezéseinek megsértésével folytatott tengeri átrakások különösen súlyos jogsértésnek minősülnek, jelentős mértékben veszélyeztethetik a megszegett szabályokban megfogalmazott célkitűzések elérését és az érintett parti állam halászati erőforrásainak fenntarthatóságát, valamint megfoszthatják az illetékes hatóságokat az egyetlen lehetőségtől, hogy felügyeljék ezeket a tevékenységeket, ami a halászati termékek nyomonkövethetősége és ellenőrzése szempontjából kockázatot jelent. A koreai halászhajók több ízben, folyamatosan tanúsított nem együttműködő magatartása megerősíti az elkövetett jogsértések súlyosságát. Végezetül az illetékes parti államok jogszabályai szerint a legtöbb ilyen jogsértés súlyosnak minősül.

               (26)

               A Bizottság az összegyűjtött információk alapján megállapította, hogy Korea nem hozott megfelelő intézkedéseket a vizein közlekedő halászhajók által elkövetett, ismétlődő IUU-halászati tevékenységek megelőzésére, felderítésére és szankcionálására. A rendelkezésre álló információk alátámasztják, hogy a harmadik országok vizein koreai lobogó alatt közlekedő halászhajók ismétlődő jogsértéseket követtek el. A Bizottság megállapította, hogy az illetékes koreai hatóságok a rendelkezésre álló megfelelő információk ellenére számos esetben: – nem indítottak eljárást; – az érintett halászhajókkal szemben nem alkalmaztak szankciókat; – a kiszabott szankciókat nem érvényesítették hatékonyan; – néhány esetben a járulékos szankciók mértékét még csökkentették is. A lobogó szerinti állam (Korea) együttműködésének hiányában az érintett parti államok nem tudtak hatékony végrehajtási intézkedéseket tenni. A Bizottság ezenkívül megállapította, hogy azokban az esetekben, amikor a koreai hatóságok szankciókat alkalmaztak, a koreai lobogó alatt közlekedő hajókkal szemben kiszabott bírságok mértéke nyilvánvalóan nem volt megfelelő és a szankciók – a nemzetközi szabályok és ajánlások előírásai, különösen a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 19. cikkében és az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 21. pontjában foglalt követelmények ellenére – nem voltak arányosak, hatékonyak és visszatartó erejűek.

               (27)

               A Bizottság egy koreai vállalattól származó, valamint a 2011. márciusi bizottsági ellenőrző látogatás során gyűjtött információk alapján megállapította, hogy a nyugat-afrikai partok mentén Angolától Bissau-Guineáig négy éven keresztül olyan jogellenes tengeri átrakásokat végeztek, amellyel megsértették Panama és a parti államok törvényeit és rendelkezéseit.

               (28)

               A Bizottságnak bizonyítékai vannak arra vonatkozóan, hogy koreai tulajdonban lévő halászhajók jogellenes átrakásokat végeztek. Mindemellett az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 62. cikke szerint egy parti állam kizárólagos gazdasági övezetében halászatot folytató külföldi állampolgároknak be kell tartaniuk az állományvédelmi intézkedéseket, valamint a parti állam törvényeiben és rendelkezéseiben előírt egyéb feltételeket. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy az előírt feltételek megszegésével vagy az érintett parti állam engedélye nélkül és a szóban forgó állam törvényeinek és rendelkezéseinek megsértésével folytatott átrakások IUU-halászati tevékenység formájában elkövetett különösen súlyos jogsértések, amelyek komolyan veszélyeztethetik az érintett parti állam halászati erőforrásainak fenntarthatóságát.

               (29)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az érintett ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) bekezdése és 31. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében – megállapítható, hogy Korea elmulasztotta az IUU-hajók, valamint a lobogója alatt közlekedő hajók vagy saját állampolgárai által folytatott vagy támogatott IUU-halászat tekintetében lobogó szerinti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségek teljesítését, és nem lépett fel megfelelően a korábban a lobogója alatt közlekedő hajók által folytatott, dokumentált és ismétlődő IUU-halászati tevékenységgel szemben.

         3.2.   Az együttműködés és a végrehajtás elmulasztása (az IUU-rendelet 31. cikkének (5) bekezdése)

               (30)

               Azzal kapcsolatban, hogy Korea hatékonyan működik-e együtt a Bizottsággal és a parti államokkal az IUU-halászat és a kapcsolódó tevékenységek kivizsgálása terén, meg kell jegyezni, hogy a Bizottság által gyűjtött adatok szerint Korea nem teljesítette a lobogó szerinti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségeket.

               (31)

               A (21) preambulumbekezdésben említett koreai lobogó alatt közlekedő tizenkilenc halászhajót illetően megjegyzendő, hogy mivel a koreai hatóságok elmulasztották az IUU-rendelet 26. cikke keretében a Bizottsággal való együttműködést, a Bizottság az érintett piaci szereplőkkel szemben megindította a rendelet 27. cikke szerinti eljárást.

               (32)

               Ez a helyzet rávilágít arra is, hogy az IUU-halászat megelőzése, megakadályozása és felszámolása terén Korea nem működött együtt és tevékenységeit nem hangolta össze az EU-val és más államokkal az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 28. pontjában előírtak szerint. Korea emellett nem vette figyelembe az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 24. pontjában foglalt ajánlásokat sem, amelyek azt javasolják, hogy a lobogó szerinti államok a tevékenység megkezdésétől a kirakodás helyszínén át egészen a végső célállomásig gondoskodjanak a halászat átfogó és hatékony megfigyeléséről, ellenőrzéséről és felügyeletéről, többek között a műholdas hajómegfigyelési rendszer (VMS) vonatkozó nemzeti, regionális és nemzetközi előírásokkal összhangban történő bevezetése révén, az ország joghatósága alá tartozó hajók fedélzetén a műholdas hajómegfigyelési rendszer felszerelésére vonatkozó követelményt is ideértve. Hasonlóképpen, Korea nem vette figyelembe az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 45. pontjában foglalt ajánlásokat sem, amelyek javaslata szerint a lobogó szerinti államoknak biztosítaniuk kell, hogy a lobogójuk alatti közlekedésre jogosult, a felségterületükön vagy joghatóságukon kívüli vizeken halászó hajók mindegyike rendelkezzen a szóban forgó lobogó szerinti állam által kibocsátott érvényes halászati engedéllyel. Korea emellett azáltal, hogy a halászati engedélyek kiadása előtt nem kéri a halászhajók által esetlegesen elkövetett jogsértésekre vonatkozó előzményeket, nem tesz eleget az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 47. pontjának (7) bekezdésében foglalt előírásoknak.

               (33)

               Meg kell jegyezni továbbá, hogy az IUU-halászat elleni 2005. évi koreai nemzeti cselekvési tervet az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 26. és 27. pontjában foglalt ajánlások ellenére nem frissítették. A koreai lobogó alatt közlekedő halászhajók által folytatott IUU-halászati tevékenységek megelőzésére és megakadályozására szolgáló mechanizmusok továbbfejlesztésére vonatkozó 2013. májusi koreai terv csupán egy tervezet, amely nem tekinthető az IUU-halászat elleni részletes és egyértelmű nemzeti cselekvési tervnek. Korea a nemzeti cselekvési tervének végrehajtása terén nem ért el olyan előrelépést, amely az IUU-halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló nemzeti erőfeszítések összehangolását biztosítaná. A célkitűzések közül különösen a távolsági flotta megfigyelését, ellenőrzését és felügyeletét nem teljesítették. A Bizottság az ellenőrző látogatásai során fényt derített arra, hogy a parti államokkal folytatott információcsere mértéke nem megfelelő. Korea a lobogó szerinti és parti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségeit továbbra sem teljesíti.

               (34)

               A Bizottság a 2011. júliusi koreai ellenőrző látogatás során megállapította, hogy a koreai távolsági halászflotta ellenőrzésére nem hoztak létre halászati felügyelő központot, és a Nyílt Tengeri Halászati Osztály munkatársai nem tudták megerősíteni, hogy egy adott halászhajó egy adott földrajzi térségen belül vagy kívül tartózkodik-e, illetve amennyiben egy adott halászhajó egy adott térségben (kizárólagos gazdasági övezetben vagy egy regionális halászati gazdálkodási szervezet felügyelete alá tartozó övezeten belül) halászik, valóban rendelkezik-e engedéllyel arra, hogy ott halászati tevékenységet folytasson. A távolsági flotta fogási tanúsítványainak hitelesítésével kapcsolatban arra is fény derült, hogy az illetékes koreai hatóság, a National Fisheries Products Quality Inspection Service a fogási tanúsítványokban szereplő információkat, illetve a többi megbízható információforrást, például a gazdasági szereplő halászati engedélyeit, a halászhajók VMS szerinti helyzeti adatait, valamint a fogási jelentéseket vagy a hajónaplók másolatait nem tudja ellenőrizni. A koreai kormány által rendelkezésre bocsátott információk szerint „Ministry of Oceans and Fisheries” néven egy új minisztériumot hoztak létre, és a flotta megfigyelésével egy halászati felügyelő központot bíznak meg. A meglévő jogszabályok azonban továbbra sincsenek összhangban a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikke (3) bekezdése e) pontjával, valamint g) pontjának iii. albekezdésével, és 18. cikkének (4) bekezdésével. E tekintetben az emberi erőforrásokkal, a halászhajók valós idejű vagy korábbi helyzeti adatainak rendelkezésre állásával, az alkalmazott módszerekkel és a tisztviselők képzésével kapcsolatban megállapított hiányosságokat orvosolni kell.

               (35)

               A halászzsákmányok tengeri átrakására vonatkozó közigazgatási szabályokat illetően Korea azt állította, hogy ilyen szabályok csak a regionális halászati gazdálkodási szervezetek hatáskörébe tartozó esetekre vonatkoznak, illetve akkor alkalmazandók, ha az ilyen tevékenységeket a parti államok szabályozzák. Az utóbbi esetet illetően kiderült, hogy a koreai kormányhoz semmiféle jelentés nem érkezik az ilyen jellegű tengeri átrakásokról. E tekintetben fontos megjegyezni, hogy a koreai halászhajók a nyugat-afrikai vizeken végrehajtott tengeri átrakásokkal jogsértéseket követtek el – lásd a (21)–(28) preambulumbekezdéseket –, és 2011-ben több tagállam kérte ennek az ellenőrzését (3).

               (36)

               Az IUU-rendelet 27. cikke szerinti eljárás lefolytatása szintén azt jelzi, hogy Korea a nyílt tengeren közlekedő hajói tekintetében nem tesz eleget a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében rá háruló kötelezettségeknek. A halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 19. cikkének (1) bekezdése értelmében a lobogó szerinti állam köteles gondoskodni arról, hogy a lobogója alatt közlekedő hajók betartsák a regionális halászati gazdálkodási szervezetek állományvédelmi és gazdálkodási előírásait.

               (37)

               A Bizottság megvizsgálta, hogy Korea hatékony végrehajtási intézkedéseket hozott-e az IUU-halászatért felelős piaci szereplőkkel szemben, és hogy kellően szigorú szankciókat alkalmazott-e a jogsértőknek az IUU-halászatból származó haszontól való megfosztása érdekében.

               (38)

               A (21)–(28) preambulumbekezdésben bemutatott esetek ismétlődő előfordulása azt jelzi, hogy Korea a Bizottság vonatkozó megkereséseit követően nem lépett fel végrehajtási intézkedésekkel az ilyen IUU-halászat ellen.

               (39)

               Az a tény, hogy a koreai halászhajóknak az említett jogellenes tevékenységekben való részvételét Korea nem tudja hatékonyan ellenőrizni és szankcionálni, veszélyezteti az ország azon képességét, hogy teljesítse az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 117. cikkében foglalt kötelezettségeket, amelyek előírják az államok számára, hogy saját állampolgáraikra vonatkozóan fogadjanak el olyan nemzeti intézkedéseket, amelyek a nyílt tengeri élővilág védelmét szolgálják. E tekintetben azt is meg kell jegyezni, hogy a haszonélvezőkkel szembeni eredményes intézkedések fontosságát a FAO és az OECD vonatkozó dokumentumai is megerősítik, amelyek kiemelik a haszonélvezőkre vonatkozó információk jogellenes tevékenységek elleni küzdelemben játszott jelentős szerepét (4), valamint a halászhajók és a haszonélvezeti jogviszony nyilvántartásának szükségességét (5). Ez a közigazgatási gyakorlat, amely az IUU-halászatot folytató piaci szereplőket IUU-hajók lajstromozására ösztönözheti, ellentétes az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 94. cikkével.

               (40)

               A 2011. és 2012. évi ellenőrző látogatások során, valamint a Bizottság által az IUU-rendelet 25. cikkével összhangban gyűjtött információk is megerősítik, hogy Korea nem teljesíti a lobogó szerinti államként a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 19. cikke szerint rá háruló megfelelési és végrehajtási kötelezettségeket. A Bizottság megállapította, hogy a Korea lobogója alatt közlekedő halászhajók ismétlődő IUU-halászati tevékenységet folytatnak. E helyzet nyomán a Bizottság haladéktalanul megindította az IUU-rendelet 26. és 27. cikke szerinti eljárásokat. A 27. cikk szerinti, folyamatban lévő eljárások célja annak megállapítása, vajon az IUU-halászati tevékenységeket olyan megfelelő szankciókkal sújtják-e, amelyek visszatartó erővel bírnak a jogsértések elkövetése tekintetében, és megfosztják-e a jogsértőket a jogellenes tevékenységeikből származó haszontól. A koreai hatóságokat az említett eljárásokról a 2011. október 11-én, 2011. december 22-én és 2012. március 2-án kelt levelekkel értesítették.

               (41)

               Az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 34. és 35. pontja szintén előírja, hogy az államoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a lobogójuk alatti hajózásra feljogosított halászhajók ne folytassanak IUU-halászatot, illetve ne támogassák azt, valamint arról is rendelkezik, hogy az államok egy halászhajó nyilvántartásba vétele előtt hatáskörüket gyakorolva gondoskodhatnak arról, hogy a szóban forgó halászhajó ne folytasson IUU-halászatot. Ezenkívül a koreai állampolgárok által a trópusi tonhalak halászatával összefüggésben a Guineai-öbölben folytatott, az (59) preambulumbekezdésben említett azon tevékenységek, amelyek során ghánai lobogó alatt közlekedő halászhajók tiltott átrakásokat hajtottak végre, veszélyeztetik Korea azon képességét, hogy teljesítse az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 94. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglalt kötelezettségeket, amelyek értelmében a lobogó szerinti állam saját belső jogának megfelelően joghatóságot gyakorol a lobogója alatt közlekedő hajók, valamint azok parancsnoka, tisztjei és legénysége felett.

               (42)

               A rendelkezésre álló bizonyítékok alátámasztják, hogy Korea nem teljesítette a hatékony végrehajtási intézkedések tekintetében rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségeket. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2007. évi koreai „Ocean Industry Development Act” 2013. márciusi módosítása szerint a koreai lobogó alatt közlekedő halászhajóknak csak akkor kell műholdas hajómegfigyelési rendszert felszerelniük, ha olyan regionális halászati gazdálkodási szervezet felügyelete alá tartozó övezeten belül halásznak, amelyek ezt előírják, illetve ha a Korea által harmadik országokkal megkötött halászati megállapodások (6) alapján nemzeti vizeken halásznak. Ebből következően nincs olyan jogszabályi előírás, amely szerint a halászhajóknak műholdas hajómegfigyelési rendszerrel kellene rendelkezniük, amennyiben a regionális halászati gazdálkodási szervezetek illetékességi területein kívül eső nyílt tengeri térségben vagy olyan parti államok vizein halásznak, amelyekkel Korea nem írt alá halászati megállapodást. A koreai hatóságok által 2013. július 25-én adott tájékoztatás szerint a 344 koreai távolsági halászhajóból jelenleg 97 nincs felszerelve VMS-rendszerrel. Az „Ocean Industry Development Act” 2013. júliusi módosítása sem teszi egyértelműen kötelezővé a koreai távolsági flotta valamennyi hajója számára a műholdas hajómegfigyelési rendszer felszerelését, függetlenül attól, hogy a hajók milyen térségben halásznak. A kötelező műholdas nyomkövetés mára már egy nemzetközileg elfogadott gyakorlat, amely ezáltal természetesen részét képezi a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikke (3) bekezdésének e) pontja értelmében a lobogó szerinti államokra háruló kötelezettségeknek. Az ebben, valamint a (21)–(28) preambulumbekezdésben ismertetett tényállásból nyilvánvaló, hogy Korea nem tesz eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikkében foglalt feltételeknek, amelyek előírják, hogy a lobogó szerinti államnak saját belső jogának megfelelően joghatóságot kell gyakorolnia a lobogója alatt közlekedő hajók, valamint azok parancsnoka, tisztjei és legénysége felett. Mindemellett Korea nem teljesíti a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 19. cikke értelmében lobogó szerinti államként rá háruló megfelelési és végrehajtási kötelezettségeket, mivel nem bizonyította, hogy az említett cikkben foglalt részletes szabályokkal összhangban járt el.

               (43)

               Ezenkívül a Koreában tett ellenőrző látogatásai során a Korea által foganatosított végrehajtási intézkedésekkel kapcsolatban a Bizottság azt is megállapította, hogy a jogsértések elkövetése esetén alkalmazott – az IUU-halászatra vonatkozó uniós szabályok átültetéséről szóló, 2009. december 29-i koreai miniszteri irányelvben, azaz a halászati erőforrások ellenőrzéséről szóló, törvényben előírt – szankciókat felül kell vizsgálni. A koreai jog által előírt büntetőjogi szankciók a jogsértések esetén kiszabható bírság maximális összegét 1 000 USD-ben határozzák meg. E szankciók mértéke nyilvánvalóan nem megfelelő és nem arányos a szóban forgó jogsértések súlyosságával, a jogsértések erőforrásokra gyakorolt lehetséges hatásával, valamint az elkövetőknek az ilyen jogellenes tevékenységükből származó potenciális hasznával. A közelmúltban (2013 júliusában) elfogadott „Ocean Industry Development Act” nem sorolja fel egyértelműen a visszatartó erejű (büntetőjogi és közigazgatási) szankciókat és a járulékos szankciókat. A jelenlegi felülvizsgált rendszer a halászati engedélyek felfüggesztését illetően számos eltérést ír elő, a súlyos jogsértések fogalmát nem határozza meg egyértelműen, homályos fogalommeghatározásokat tartalmaz és a szankciók mértékének kiszámítását előíró módszerek sem egyértelműek. A Bizottság a 2011. márciusi ellenőrző látogatása és az ezt követően Koreával folytatott információcsere során megállapította, hogy az illetékes koreai hatóságok – annak ellenére, hogy a nyílt tengeren és harmadik országok vizein közlekedő koreai halászhajók által elkövetett jogsértések bejelentéséhez elegendő információ állt rendelkezésükre – nem léptek fel azonnal, nem indítottak eljárást, illetve adott esetben nem alkalmaztak megfelelő szankciókat az érintett hajókkal szemben. Az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 62. cikke szerint egy harmadik állam kizárólagos gazdasági övezetében halászatot folytató külföldi állampolgároknak be kell tartaniuk az állományvédelmi intézkedéseket, valamint a parti államok törvényeiben és rendelkezéseiben előírt egyéb feltételeket. E tekintetben a Koreában tapasztalt közigazgatási gyakorlatok nem állnak összhangban a lobogó szerinti államnak az ENSZ Tengerjogi Egyezménye szerinti nemzetközi kötelezettségeivel.

               (44)

               Fontos továbbá megjegyezni, hogy Korea az NMFS jelentésében (7) is szerepel. A jelentés szerint Korea a nemzetközi halászati gazdálkodási megállapodás által előírt állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseket megsértő halászati tevékenységeket folytató halászhajói esetében nem alkalmaz kellőképpen visszatartó erejű szankciókat. Az NMFS aggodalmát fejezte ki a tekintetben, hogy Korea nem tudja hatékonyan ellenőrizni azt a kilenc halászhajóját, amely jelenleg engedéllyel rendelkezik arra, hogy a CCAMRL-egyezmény hatálya alá tartozó térségben halászati tevékenységet folytasson. Hasonló aggályokat fogalmaztak meg az ICCAT 2012 novemberében tartott 18. rendkívüli ülésén azzal kapcsolatban, hogy koreai állampolgárok – az (59) preambulumbekezdésben részletesen kifejtettek szerint – feltételezhetően jogellenes átrakásokban vesznek részt. A koreai kormány jelezte, hogy az IUU-halászati tevékenységekkel szemben alkalmazandó szankciók megerősítése érdekében elfogadták a vonatkozó jogszabályok módosítását. Az „Ocean Industry Development Act” 2013. júliusi elfogadása ellenére az új szankciórendszer – a (43) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint – továbbra sem megfelelő ahhoz, hogy az IUU-halászati tevékenységeket megakadályozza.

               (45)

               A (43) és (44) preambulumbekezdésben ismertetett helyzetre figyelemmel megállapítható, hogy az IUU-halászati tevékenység formájában elkövetett jogsértésekre vonatkozóan a koreai jogszabályokban előírt szankciók szintje nem áll összhangban a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 19. cikkének (2) bekezdésével, amely kimondja, hogy a jogsértések esetében alkalmazandó szankcióknak elég súlyosnak kell lenniük ahhoz, hogy hatékonyan biztosítsák a megfelelést, és – tekintet nélkül arra, hol fordulnak elő – megakadályozzák a jogsértések előfordulását, valamint hogy a jogsértőket megfosszák a jogellenes tevékenységeikből származó haszontól. Mindemellett Korea hatékony végrehajtási intézkedésekkel kapcsolatos teljesítménye nem áll összhangban az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 21. pontjában foglalt ajánlásokkal sem, amelyek javaslata szerint az államoknak biztosítaniuk kell, hogy a joghatóságuk alá tartozó, IUU-halászatot folytató hajókra vonatkozó szankciók kellően szigorúak legyenek ahhoz, hogy hatékonyan megelőzzék, megakadályozzák és felszámolják az IUU-halászatot, valamint hogy megfosszák a jogsértőket az ilyen halászatból származó haszontól.

               (46)

               Az e szakaszban kifejtettek szerint a Koreára vonatkozó megfelelési és végrehajtási kötelezettségek teljesítésének elmulasztása egyúttal sérti a FAO betartási megállapodása III. cikkének (8) bekezdését is, amely kimondja, hogy a feleknek végrehajtási intézkedéseket kell hozniuk a lobogójuk alatti hajózásra feljogosított és a FAO betartási megállapodásának rendelkezéseivel ellentétes módon eljáró halászhajók tekintetében, adott esetben a nemzeti jogban jogsértéssé nyilvánítva az ilyen rendelkezések megszegését. Az ilyen jogsértések esetében alkalmazandó szankcióknak elég súlyosnak kell lenniük ahhoz, hogy hatékonyan biztosítsák a FAO betartási megállapodásában foglalt követelmények teljesítését, és hogy a jogsértőket megfosszák a jogellenes tevékenységeikből származó haszontól.

               (47)

               A vizsgált IUU-halászat megnyilvánulásának alakulása, jellege, körülményei, mértéke és súlyossága tekintetében a Bizottság a Korea lobogója alatt közlekedő hajók ismétlődő és rendszeres IUU-halászati tevékenységeit a (21)–(24) preambulumbekezdésben említettek szerint 2013-ig vette figyelembe.

               (48)

               A koreai hatóságok meglévő kapacitásával kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy az ENSZ humán fejlettségi mutatója (8) alapján Korea nagyon magas humán fejlettségű országnak tekintendő (a 186 ország közül a tizenkettedik). Tekintettel az ország besorolására, nincs szükség a koreai illetékes hatóságok meglévő kapacitásának vizsgálatára. Ennek az az oka, hogy Korea e preambulumbekezdésben említett fejlettségi szintje nem tekinthető olyan tényezőnek, amely veszélyezteti az illetékes hatóságok azon képességét, hogy más országokkal együttműködjenek és megtegyék a végrehajtási intézkedéseket.

               (49)

               A (48) preambulumbekezdésben foglalt elemzéssel kapcsolatban azt is meg kell jegyezni, hogy a 2011. júliusi ellenőrző látogatás során szerzett információk alapján megállapítható, hogy a koreai hatóságok nem annyira a pénzügyi erőforrások, mint inkább a feladataik ellátásához szükséges jogi és közigazgatási környezet és jogosultságok hiányával küzdenek.

               (50)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) és (5) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Korea az együttműködési és végrehajtási erőfeszítések tekintetében elmulasztotta a lobogó szerinti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségek teljesítését.

         3.3.   A nemzetközi szabályok végrehajtásának elmulasztása (az IUU-rendelet 31. cikkének (6) bekezdése)

               (51)

               Korea ratifikálta az ENSZ Tengerjogi Egyezményét és a halállományokról szóló ENSZ-megállapodást. Elfogadta a FAO betartási megállapodását. Ezenkívül Korea a CCAMLR, a CCSBT, az IATTC, az ICCAT, az IOTC, az SPRFMO, a WCPFC, a NAFO és a SEAFO szerződő fele.

               (52)

               A Bizottság minden olyan információt megvizsgált, amelyet Koreának a CCAMLR, az IOTC és az ICCAT szerződő feleként betöltött státuszával kapcsolatban jelentősnek vélt.

               (53)

               A CCAMLR 2011. évi ülésén (9) az Insung No 7 nevű halászhajó esetében – a jogellenes tevékenysége súlyossága miatt – aggályokat fogalmaztak meg a Korea által az üzemeltetővel, a halászhajóval és annak parancsnokával szemben alkalmazott szankciók mértékét illetően. A CCAMLR végrehajtással és megfeleléssel foglalkozó állandó bizottsága javasolta, hogy az Insung No 7 nevű halászhajót vegyék fel a szerződő felek IUU-hajókat tartalmazó listájára, Korea azonban a CCAMLR 30. ülésén megakadályozta ezt.

               (54)

               Az IOTC Megfelelési Bizottsága által a 2011. évi ülésén közzétett, Koreára vonatkozó megfelelési jelentés (10) szerint Korea a 05/05., 09/06. és 10/06. számú határozatokban előírt kötelező statisztikai követelményeket nem tartja be (a tengeri teknősök és tengeri madarak járulékos fogásairól nem, a cápák járulékos fogásairól csak részben nyújtott be adatokat). Korea jelentéstételi kötelezettségével összefüggésben a Megfelelési Bizottság az alábbi jogsértéseket állapította meg: a regionális megfigyelői programról szóló 10/04. számú határozatot illetően Korea nem nyújtott be megfigyelői jelentéseket; valamint az IOTC nagyszemű tonhallal kapcsolatos statisztikai dokumentációs programjáról szóló 01/06. és 03/03. számú határozat vonatkozásában Korea nem küldte el az IOTC-nek a kiviteli és behozatali adatok összevetésének értékelését. A Megfelelési Bizottság az ország megfelelési szintjével kapcsolatos aggályairól az IOTC elnökének 2011. március 22-én kelt levelével értesítette Koreát.

               (55)

               Az IOTC 2012. március 10-i megfelelési jelentéséből (11) származó információk szerint Korea a 2011-es évet tekintve az IOTC által elfogadott számos határozatnak továbbra sem, vagy csak részben tett eleget. A halászeszközök közül nem rendelkezett mindegyik a gazdálkodási előírásokról szóló 01/02. számú határozatban előírt megjelöléssel. A műholdas hajómegfigyelési rendszert illetően Korea nem tett eleget a 10/01. számú határozatban foglaltaknak, mivel a végrehajtási jelentésben a VMS adatainak összefoglalásával kapcsolatban semmiféle információt nem közölt. A 05/05. számú határozatban foglalt, a cápákra vonatkozó adatok közlésével kapcsolatos kötelezettségnek csak részben tett eleget. A Megfelelési Bizottság elnöke ezenkívül az IOTC jogi keretével összefüggésben jelentős megfelelési problémákat állapított meg. Korea a 11/04. számú IOTC-határozatban előírt megfigyelői jelentéseket, valamint a nagyszemű tonhal exportjára vonatkozó adatok vizsgálatának eredményéről szóló jelentést nem nyújtotta be.

               (56)

               Ezenkívül az IOTC 2013–2014. évi hírlevele (12) szerint bejelentés érkezett arról, hogy 2012-ben egy koreai halászhajó feltehetően jogsértést követett el, amelyet az IOTC tengeri átrakások nyomon követésére irányuló regionális megfigyelői programja keretében észleltek.

               (57)

               Emlékeztetni kell arra, hogy az ICCAT 2010-ben azonosításról szóló levelet küldött Koreának (13). Levelében az ICCAT közölte, hogy Korea nem teljesítette maradéktalanul és megfelelően a 05-09. számú ICCAT-ajánlásban foglalt, statisztikák szolgáltatásával kapcsolatos kötelezettségét. Ugyanebben a levélben az ICCAT felhívta a figyelmet arra, hogy Korea nem nyújtott be minden szükséges adatot és információt, többek között a következőket: az I. feladatra vonatkozó adatokat (az adatokat a határidő lejárta után küldte el); a II. feladatra vonatkozó adatokat (a fogásokra és a halászati erőkifejtésre vonatkozó adatokat a határidő lejárta után küldte el, a fogások méretére vonatkozó adatokat pedig nem küldte el); a megfelelési táblázatokat a határidő lejárta után küldte el; az átrakási jelentéseket nem küldte el; a tonhalra halászó, nagyméretű horogsoros hajókhoz kapcsolódó gazdálkodási intézkedésekre vonatkozó információkat a határidő lejárta után nyújtotta be; a 08-05. számú ajánlásban foglaltak végrehajtásáról szóló jelentést a határidő lejárta után nyújtotta be; az éves halászati terv végrehajtásáról szóló jelentés a határidő lejárta után érkezett meg és a kapacitáskihasználási tervet szintén a határidő lejártát követően nyújtotta be. A Megfelelési Bizottság megjegyezte továbbá, hogy Korea a következő esetekben folytatott túlhalászást: a dél-atlanti germon túlhalászása, amellyel megsértette a 07-03. számú ajánlást; a dél-atlanti kardhal túlhalászása két egymást követő évben, amellyel megsértette a 06-03. számú ajánlást; valamint az észak-atlanti kardhal túlhalászása három egymást követő évben, amellyel megsértette a 08-02. számú ajánlást. A 08-01. számú ajánlás szerint Korea – kisebb mennyiségben halászó ország lévén – a nagyszemű tonhal tekintetében nem rendelkezik meghatározott fogási korlátozással. A Megfelelési Bizottság azonban kiemelte, hogy ez nem jelenti azt, hogy a kisebb mennyiségben halászó országok 2 100 tonnát meghaladó mennyiségű zsákmányt foghatnak ki. A Megfelelési Bizottság aggodalmát fejezte ki a tekintetben, hogy Korea egyre nagyobb mennyiségben fog ki nagyszemű tonhalat. A Megfelelési Bizottság szintén aggályosnak tartja, hogy Korea nem tesz hatékony intézkedéseket annak érdekében, hogy a fehérmarlinfogásokat a 06-09. számú ajánlásban meghatározott mennyiségre korlátozza.

               (58)

               Az ICCAT azonosításról szóló levelet küldött Koreának, amelyben közölte, hogy a gazdálkodási intézkedésekkel, valamint a jelentéstételi kötelezettségekkel kapcsolatban a 2010. évet tekintve számos hiányosságot állapított meg (14). Az ICCAT az említett levélben arról a döntéséről tájékoztatta Koreát, hogy fenntartja Koreának a kereskedelmi intézkedésekről szóló 06-13. számú ajánlás szerinti azonosítását. Megállapítást nyert továbbá, hogy Korea nem tesz eleget a statisztikai jelentéstételi kötelezettségek teljesítéséről szóló 05-09. számú ICCAT-ajánlásban foglalt előírásoknak, a kormosmarlin-állomány és fehérmarlin-állomány helyreállítására irányuló terv további megerősítéséről szóló 06-09. számú ajánlásnak, valamint a déli germonra vonatkozó 2008., 2009., 2010. és 2011. évi fogási korlátozásokról szóló 07-03. számú ajánlásnak. A Megfelelési Bizottság ezzel kapcsolatban megállapította, hogy Korea az előírt határidőn belül nem küldött el minden szükséges adatot és jelentést. Egyes jelentéseket egyáltalán nem küldött el, a beadványokat késve küldte el, a jelentések hiányosak és az adatok minősége nem megfelelő. A Megfelelési Bizottság aggodalmát fejezte ki azzal kapcsolatban is, hogy Korea nem tesz hatékony intézkedéseket annak érdekében, hogy a déligermonfogásokat a 07-03. számú ajánlásban, a tűcsőrűcsuka-fogásokat pedig a 06-09. számú ajánlásban meghatározott mennyiségre korlátozza, amint azt a déli germon és a fehér marlin 2008. és 2009. évi túlhalászása is mutatja. Az ICCAT a megállapított hiányosságok miatt az említett azonosításról szóló levélben a következőkre kérte Koreát: az ICCAT jelentéstételi követelményeinek alkalmazhatósága tekintetében haladéktalanul válaszoljon a titkárság éves hírlevelére és ehhez vizsgálja felül az adatgyűjtési és jelentéstételi eljárásait; küldje el a titkárságnak a déli germon és a tűcsőrű csuka halászatára vonatkozó előzetes gazdálkodási terveket, amelyekben feltünteti a kirakodások tekintetében célként kitűzött szint fenntartása érdekében végrehajtandó intézkedéseket, valamint annak a flottának a kapacitására vonatkozó információkat, amely esetében a túlhalászások előfordultak.

               (59)

               Az ICCAT a 2011. évre vonatkozóan az előírások be nem tartásából eredő hiányosságok miatt figyelmeztető levelet küldött Koreának (15). A Megfelelési Bizottság tehát úgy döntött, hogy aggályát kifejezi azzal kapcsolatban, hogy Korea nem tesz maradéktalanul eleget az ICCAT ajánlásában szereplő azon kötelezettségeinek, amelyek az ICCAT állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseinek a szerződő felek és az együttműködő nem szerződő felek állampolgárai, a jogalanyok vagy halászatot folytató jogalanyok általi betartásának előmozdítására irányulnak (06-14. számú ajánlás). A Megfelelési Bizottság aggodalmát fejezte ki továbbá a Guineai-öbölben trópusi tonhalra halászó koreai állampolgárok tevékenységével kapcsolatban, mivel azok feltehetően részt vesznek ghánai lobogó alatt közlekedő halászhajók által végrehajtott tiltott átrakásokban. A Megfelelési Bizottság arra ösztönözte Koreát, hogy lépjen fel az említett halászattal összefüggő jogellenes tevékenységben részt vevő koreai állampolgárokkal szemben, és értesítse az ICCAT-ot azokról az intézkedésekről, amelyeket annak érdekében tett, hogy a Guineai-öbölben folytatott trópusitonhal-halászatban részt vevő koreai állampolgárokat az előírások betartására késztesse.

               (60)

               Az ICCAT figyelmeztető levelet küldött Koreának a Guineai-öbölben trópusi tonhalra halászó koreai állampolgárok tevékenységével kapcsolatban, amely során 2012-ben feltehetően tiltott tengeri átrakások történtek (16). Az ICCAT ebben a levélben kérte Koreát, hogy tegyen meg minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy a koreai halászhajók és a koreai állampolgárok az említett halászattal összefüggő jogellenes tevékenységekben ne vegyenek részt.

               (61)

               Mivel Korea a regionális halászati gazdálkodási szervezetek előírásaival ellentétben nem ellenőrzi a nyílt tengeren közlekedő hajóit, valamint nem biztosítja, hogy a lobogója alatt közlekedő hajók betartsák a CCAMLR, az ICCAT és az IOTC ajánlásait, megsérti a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikke (3) bekezdésének a) pontját, amely előírja, hogy a nyílt tengeri halászatot folytató hajókkal rendelkező államok ellenőrző intézkedésekkel biztosítsák, hogy ezek a hajók eleget tegyenek a regionális halászati gazdálkodási szervezetek előírásainak.

               (62)

               Az (57) preambulumbekezdésben leírtak szerint Korea azáltal, hogy megengedi, hogy halászhajói az ICCAT előírásait megsértve halásszanak, nem tesz eleget a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikke (3) bekezdése b) pontjának ii. albekezdésében foglaltakból eredő kötelezettségeinek. A halászeszközök megjelölésére vonatkozó gazdálkodási előírások be nem tartásával Korea nem tesz eleget a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikke (3) bekezdése d) pontjának. Nem tesz eleget továbbá a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikke (3) bekezdésének e) és g) pontjában előírt, az adatok nyilvántartására és időben történő jelentésére vonatkozó követelményeknek, mivel nem küldte el az IOTC-nek és az ICCAT-nak az éves, statisztikai és megfigyelői jelentésekben foglalt információkat, illetve a kereskedelmi adatokat és a járulékos fogásokra vonatkozó adatokat. Korea nem tesz eleget a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18. cikke (3) bekezdésének g) pontjában előírt feltételeknek, mivel nem teljesíti a VMS-adatok összefoglalásának az IOTC részére történő megküldésére, valamint a tengeri átrakások nyomon követésére vonatkozó kötelezettségét.

               (63)

               Végül meg kell jegyezni, hogy az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 25., 26. és 27. pontjában foglalt ajánlásokkal ellentétben Korea az IUU-halászat elleni nemzeti cselekvési tervet nem frissítette megfelelően.

               (64)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) és (6) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Korea elmulasztotta a nemzetközi szabályok, előírások, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések tekintetében rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségei teljesítését.

         3.4.   A fejlődő országok sajátos korlátai

               (65)

               Emlékeztetni kell arra, hogy az ENSZ humán fejlettségi mutatója (17) alapján Korea nagyon magas humán fejlettségű országnak tekintendő (a 186 ország közül a tizenkettedik). Ugyanakkor Korea az 1905/2006/EK rendelet V. mellékletében a fejlődő országoktól és területektől eltérő országok és területek csoportjában szerepel.

               (66)

               E besorolásra figyelemmel Korea nem tekinthető olyan országnak, amelynek közvetlenül a fejlettségi szintjéből adódóan lennének sajátos korlátai.

               (67)

               Meg kell jegyezni, hogy a Bizottság az IUU-rendelet 20. cikkének (1) bekezdése értelmében 2010. január 1-jével elfogadta Korea lobogó szerinti államként küldött értesítését. Korea ennélfogva az IUU-rendelet 20. cikkének (1) bekezdése értelmében megerősítette, hogy bevezette azon törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések alkalmazására, ellenőrzésére és végrehajtására vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, amelyeket a halászhajóinak teljesíteniük kell.

               (68)

               A Bizottság az általa lefolytatott ellenőrző látogatások és értekezletek során feltárt különböző hiányosságokról tájékoztatta Koreát. Kérte a koreai hatóságoktól, hogy működjenek együtt és a feltárt hiányosságok tekintetében alkalmazott korrekciós intézkedések terén érjenek el előrelépést. Korea a feltárt hiányosságok tekintetében nem tett megfelelő korrekciós intézkedéseket és nem ért el kielégítő eredményeket. A Bizottság megvizsgálta az „Ocean Industry Development Act” szankciók megállapítására, halászati felügyelő központ létesítésére, a műholdas hajómegfigyelési rendszer felszerelésének valamennyi távoli vizeken halászó hajóra történő kiterjesztésére és a tengerészek számára szervezett új képzési programok indítására irányuló, közelmúltban végrehajtott felülvizsgálatát. Ez az új belső jogi szöveg azonban a határozat 3. szakaszában ismertetett okok miatt még nem felel meg az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 62., 94., 117. és 118. cikkében, valamint a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 18., 19. és 20. cikkében foglalt követelményeknek, és azon regionális halászati gazdálkodási szervezetek ajánlásainak sem, amelyeknek Korea szerződő fele. A Bizottság a többi kiemelt problémával kapcsolatban a koreai hatóságokkal a 2013. április és július közötti időszakban folytatott egyeztetések alapján megerősítette, hogy Korea az említett intézkedések végrehajtására semmiféle konkrét és kézzelfogható intézkedést nem léptetett életbe, nemzeti jogszabályait továbbra sem tudja végrehajtani és a felségterületén vagy joghatóságán kívül eső területeken halászó flottáját továbbra sem tudja ellenőrizni.

               (69)

               Az e szakaszban ismertetett helyzet alátámasztja, hogy Korea a feltárt hiányosságok kezeléséhez és orvoslásához elegendő erőforrással rendelkező, magasan fejtett ország, azonban a koreai hatóságok az IUU-halászattal szemben továbbra sem vezetnek be és hajtanak végre intézkedéseket.

               (70)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (7) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Korea fejlettségi szintje nem érinti hátrányosan az ország halászattal kapcsolatos fejlettségi állapotát és átfogó teljesítményét.

         4.   A GHÁNAI KÖZTÁRSASÁGGAL KAPCSOLATOS ELJÁRÁS

               (71)

               A Bizottság az IUU-rendelet 20. cikkével összhangban 2010. január 1-jével elfogadta a Ghánai Köztársaság (a továbbiakban: Ghána) lobogó szerinti államként küldött értesítését.

               (72)

               2012. május 28. és 31. között a Bizottság az IUU-rendelet 20. cikkének (4) bekezdésében előírt igazgatási együttműködés keretében az EFCA támogatásával ellenőrző látogatást tett Ghánában.

               (73)

               Az ellenőrző látogatás célja az ország halászhajói által teljesítendő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések alkalmazására, ellenőrzésére és végrehajtására vonatkozó ghánai rendelkezésekkel, illetve a Ghána által az IUU-halászat elleni küzdelemben rá háruló kötelezettségek végrehajtása, valamint az uniós fogási tanúsítási rendszer végrehajtásához kapcsolódó követelmények és szempontok teljesítése érdekében hozott intézkedésekkel kapcsolatos információk ellenőrzése volt.

               (74)

               Az ellenőrző látogatásról szóló zárójelentést 2013. június 14-én elküldték Ghánának.

               (75)

               2013. július 16. és 18. között a Bizottság az első látogatás nyomán hozott intézkedések nyomon követésére újabb ellenőrző látogatást tett Ghánában. 2013. július 17-én elküldte Ghánának az országban tapasztalható helyzettel kapcsolatos írásbeli észrevételeit. A ghánai hatóságokkal július 23-án technikai kérdésekről videokonferenciát folytatott. A videokonferenciáról készült jelentést 2013. augusztus 1-jén elküldte Ghánának.

               (76)

               Az ezt követően küldött ghánai beadvány 2013. szeptember 23-án érkezett meg a Bizottsághoz.

               (77)

               Ghána az ICCAT, a Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság (IWC), az Afrikai Belvízi Halászattal és Akvakultúrával Foglalkozó Bizottság (CIFAA), a Guineai-öböl Középnyugati Részéért Felelős Halászati Bizottság (FCWC), valamint a Kelet-közép-atlanti Halászati Bizottság (CECAF) szerződő fele. A felsorolt valamennyi bizottság szubregionális halászati tanácsadó testület.

               (78)

               Ghána ratifikálta az ENSZ Tengerjogi Egyezményét. Aláírta a kikötő szerinti államoknak a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló intézkedéseiről szóló 2009. évi FAO-megállapodást (a kikötő szerinti államok intézkedéseiről szóló FAO-megállapodás).

               (79)

               Annak megállapítása érdekében, hogy Ghána eleget tesz-e a (76) preambulumbekezdésben említett nemzetközi megállapodásokban előírt, valamint a (76) és (79) preambulumbekezdésben felsorolt regionális halászati gazdálkodási szervezetek által meghatározott, lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti (18) vagy parti államként rá háruló kötelezettségeknek, a Bizottság a feladat végrehajtásához minden lényeges információt összegyűjtött és megvizsgált.

               (80)

               A Bizottság az ICCAT, az Északkelet-atlanti Halászati Bizottság (NEAFC), a Délkelet-atlanti Halászati Szervezet (SEAFO) és az Északnyugat-atlanti Halászati Szervezet (NAFO) által megfelelési jelentések vagy az IUU-halászatot folytató hajókról készített listák formájában közzétett, rendelkezésre álló adatokból származó információkat, valamint az Egyesült Államok Kereskedelmi Minisztériuma által készített NMFS-jelentésből (19) származó, nyilvánosan hozzáférhető információkat használta fel. Ezenkívül a 2013 során Ghánában folytatott ellenőrző látogatásai eredményeit vette figyelembe.

         5.   GHÁNA NEM EGYÜTTMŰKÖDŐ HARMADIK ORSZÁGKÉNT VALÓ AZONOSÍTÁSÁNAK ESHETŐSÉGE

               (81)

               A Bizottság az IUU-rendelet 31. cikkének (3) bekezdése szerint megvizsgálta a lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti vagy parti államként Ghánára háruló kötelezettségeket. Az áttekintés során a Bizottság az IUU-rendelet 31. cikkének (4)–(7) bekezdésében felsorolt paramétereket vette figyelembe.

         5.1.   Rendszeresen IUU-halászatot folytató hajók és ismétlődő IUU-kereskedelem (az IUU-rendelet 31. cikke (4) bekezdésének a) és b) pontja)

               (82)

               A Bizottság a regionális halászati gazdálkodási szervezetek IUU-hajókat tartalmazó listáiból származó, valamint a 2013 májusában és júliusában Ghánában tett ellenőrző látogatásai során szerzett információk alapján megállapította, hogy a NAFO, a SEAFO és az NEAFC regionális halászati gazdálkodási szervezetek listáin szereplő, IUU-halászatot folytató „Yucatan Basin” nevű halászhajó nevét „Trinity” névre változtatták és jelenleg ghánai lobogó alatt szerepel a nyilvántartásban (20).

               (83)

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az ENSZ Tengerjogi Egyezményének a lobogó szerinti állam kötelezettségeire vonatkozó 94. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint a lobogó szerinti állam joghatóságot és ellenőrzést gyakorol a lobogója alatt közlekedő hajók, valamint azok parancsnoka, tisztjei és legénysége felett. Ez a cikk arról is rendelkezik, hogy minden államnak hajólajstromot kell vezetnie a lobogója alatt közlekedő hajókról. E tekintetben a Bizottság ebben a konkrét esetben az alkalmazott eljárások alapján úgy véli, hogy Ghána nem tudja megakadályozni a lobogója alatt közlekedő hajók nyilvántartásba vételét, ami azt jelzi, hogy Ghána a lobogó szerinti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségeit nem teljesíti.

               (84)

               A Bizottság ezenkívül az Európai Unió IUU-rendeletének az uniós tagállamok általi végrehajtásának keretében bizonyítékokat gyűjtött arról, hogy ghánai lobogó alatt közlekedő hajók az ICCAT állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseit megsértve ismétlődő jogsértéseket követtek el, amelynek eredményeként az EU 2013. április 23-án hivatalos értesítést küldött Ghánáról az ICCAT titkárságának. Az EU elküldte továbbá a tényeket alátámasztó valamennyi információt. A jogsértés tárgya az volt, hogy ghánai lobogó alatt közlekedő, tonhalra halászó erszényes kerítőhálós hajók – a tengeri átrakást tiltó ICCAT-szabályok (12-06. számú ICCAT-ajánlás) megsértésével – ICCAT-területen több ízben tengeri átrakásokat hajtottak végre. Az ICCAT titkárságának küldött hivatalos értesítésben az is szerepelt, hogy Ghána feltehetően nem tesz eleget az ICCAT-területen közlekedő hajók fedélzetén üzembe helyezendő műholdas hajómegfigyelési rendszerre vonatkozó minimumkövetelményekről szóló, 03-14. számú ICCAT-ajánlásnak. Az ICCAT titkársága az említett értesítés kézhezvételét követően 2013. április 30-án tájékoztatta a ghánai hatóságokat arról, hogy az ICCAT szabályait az előbbiek szerint feltehetően megsértik, és felkérte a ghánai hatóságokat, hogy 2013. október 18-áig küldjék el a szóban forgó ügyek kivizsgálásának eredményeit.

               (85)

               Ezek szerint tehát több, ghánai lobogó alatt közlekedő erszényes kerítőhálós hajó hajtott végre 2009 és 2012 között az ICCAT területén több ízben tengeri átrakást két, szintén ghánai lobogó alatt közlekedő halszállító hajóra. A 06-11. számú ICCAT-ajánlás (21) szerint az erszényes kerítőhálós hajók számára az ICCAT-területen tilos a tonhalfajok tengeri átrakása. A Bizottság megállapította, hogy ezekre az ismétlődő tengeri átrakásokra az említett ICCAT-ajánlás megsértésével került sor és a ghánai hatóságok ezeket a jogellenes tevékenységeket az EU-ba exportált halászati termékeket kísérő ghánai fogási tanúsítványok hitelesítésével még jóvá is hagyták.

               (86)

               A Bizottság emellett bizonyítékokat gyűjtött arra vonatkozóan, hogy Ghána – a 03-14. számú ICCAT-ajánlás 3., 4. és 5. bekezdésével ellentétben – 2012. október 1-jét megelőzően egyáltalán nem írta elő az ICCAT-területen tonhalra halászó hajói számára, hogy földrajzi helyzetüket jelentsék.

               (87)

               A Bizottság az IUU-rendelet uniós tagállamok általi végrehajtásának keretében bizonyítékokat gyűjtött arról is, hogy a szomszédos országok kizárólagos joghatósága alá tartozó vizein (pl. Togo, Benin, Elefántcsontpart és Nigéria kizárólagos gazdasági övezetében) halászati engedély nélkül halászó, ghánai lobogó alatt közlekedő halászhajók IUU-halászati tevékenység formájában ismétlődő jogsértéseket követtek el. A Bizottság megállapította, hogy a jogsértéseket a tagállamok a ghánai hatóságok által hitelesített fogási tanúsítványokban szereplő információk ellenőrzése során észlelték.

               (88)

               A Bizottság megállapította továbbá, hogy Ghána parti államként nem tett megfelelő intézkedéseket a tengeri vizein közlekedő vagy a kikötőit igénybe vevő halászhajók által folytatott ismétlődő IUU-halászati tevékenységekkel szemben. Ezeket az IUU-tevékenységeket a ghánai hatóságok megfelelően dokumentálták, és 2013 májusában a Bizottság ellenőrző látogatása során átadták a legutóbbi három, éves megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti jelentésben.

               (89)

               A Bizottság a 31. cikk (4) bekezdésének b) pontja alapján megvizsgálta az IUU-halászatból származó halászati termékeknek a ghánai piacra kerülésével kapcsolatban tett ghánai intézkedéseket is.

               (90)

               Erre vonatkozóan megállapította, hogy Ghána nem tett megfelelő intézkedéseket azzal kapcsolatban, hogy az IUU-halászatból származó halászati termékek több ízben a ghánai belső piacra, illetve iparági felhasználásra kerültek. A Bizottság az IUU-rendelet uniós tagállamok általi végrehajtásának keretében bizonyítékokat gyűjtött arra vonatkozóan, hogy a ghánai lobogó alatt közlekedő vagy külföldi halászhajók által az ICCAT-területen vagy a szomszédos országok kizárólagos gazdasági övezetében jogellenesen kifogott vagy átrakott halászati termékeket (főleg tonhalat) a ghánai Tema kikötőjében rakodták ki, azokat halászati tevékenységeket folytató ghánai piaci szereplők ghánai vállalatoknak továbbértékesítették és ghánai létesítményekben feldolgozták anélkül, hogy a ghánai illetékes hatóságok erre fényt derítettek volna vagy megakadályozták volna, hogy a termékek a ghánai szállítói láncba kerüljenek.

               (91)

               A Bizottság a határozat ezen szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel úgy ítéli meg, hogy a ghánai vizeken közlekedő ghánai és külföldi hajók által folytatott ismétlődő IUU-halászat ténye bizonyítást nyert.

               (92)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) és (4) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Ghána elmulasztotta az IUU-hajók, valamint a lobogója alatt közlekedő hajók vagy saját állampolgárai által folytatott vagy támogatott IUU-halászat tekintetében lobogó szerinti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségek teljesítését, és nem lépett fel megfelelően a korábban a lobogója alatt közlekedő hajók által folytatott, dokumentált és ismétlődő IUU-halászati tevékenységgel szemben, továbbá elmulasztotta a forgalomba hozatal szerinti államként rá háruló azon nemzetközi jogi kötelezettségei teljesítését, hogy megakadályozza az IUU-halászatból származó halászati termékek ghánai belföldi piacra kerülését.

         5.2.   Az együttműködés és a végrehajtás elmulasztása (az IUU-rendelet 31. cikkének (5) bekezdése)

               (93)

               Azzal kapcsolatban, hogy Ghána hatékonyan működik-e együtt a Bizottsággal és az EU tagállamaival az IUU-halászat és a kapcsolódó tevékenységek kivizsgálása terén, a Bizottság által gyűjtött adatok arra utalnak, hogy Ghána nem teljesítette a nemzetközi jog értelmében lobogó szerinti államként rá háruló kötelezettségeket.

               (94)

               A Bizottság különösen azt vizsgálta, hogy Ghána az IUU-rendeletben foglalt eljárások keretében hogyan működött együtt, a (83)–(85) preambulumbekezdésben említett IUU-halászati tevékenységekért felelős piaci szereplőkkel szemben tett-e hatékony végrehajtási intézkedéseket, továbbá hogy kellően szigorú szankciókat alkalmazott-e a jogsértőkkel szemben az IUU-halászatból származó haszontól való megfosztása érdekében.

               (95)

               Az együttműködéssel és a végrehajtási kötelezettségekkel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy számos, ghánai lobogó alatt közlekedő, tonhalra halászó hajó sérti meg az ICCAT állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseit vagy a szomszédos országok (különösen Togo, Benin, Elefántcsontpart és Nigéria) nemzeti jogszabályait és rendelkezéseit. A Bizottság ezekkel a konkrét esetekkel kapcsolatban olyan bizonyítékokat gyűjtött, amelyek alátámasztják, hogy Ghána az IUU-rendelet alapján az uniós tagállamok által hozzá intézett segítségkérésre több ízben egyáltalán nem válaszolt vagy nem válaszolt megfelelően. A Bizottság úgy véli, hogy a szomszédos parti államok kizárólagos gazdasági övezetében halászó ghánai hajók által folytatott engedély nélküli halászati tevékenység sérti az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 62. cikkének (4) bekezdését, mivel ezeket a tevékenységeket az említett parti államok törvényeiben és rendelkezéseiben foglalt feltételek betartása nélkül folytatják. A Bizottság ezenkívül a 2013. májusi ellenőrző látogatása során megállapította, hogy Ghána az általa észlelt jogsértésekről a nagy távolságokra vándorló halállományokat célzó, a szomszédos parti államok vizein folytatott, említett engedély nélküli halászati tevékenységgel közvetlenül érintett szomszédos parti államokat nem értesítette és ezzel megsértette az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 64. cikkében előírt együttműködési kötelezettségét.

               (96)

               Erre a helyzetre tekintettel a Bizottság megállapította, hogy Ghána ezeket a halászati tevékenységeket nem ellenőrizte hatékonyan és nem észlelte, hogy hajói a nemzetközi és nemzeti szabályokat több ízben megsértették. Megállapította továbbá, hogy Ghánának semmiféle információja nem volt arról, hogy halászhajói hol, mely ország vizein tartózkodnak éppen. Ezek a tények is azt támasztják alá, hogy Ghána lobogó szerinti államként – az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 94. cikkében előírtaktól eltérően – nem tudta megfigyelni és ellenőrizni a flottája halászati tevékenységeit, és nem tudott joghatóságot gyakorolni a lobogója alatt közlekedő hajók felett.

               (97)

               Az előírások szerint az ICCAT szerződő felei a regionális halászati gazdálkodási szervezetek állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseinek hatékonyságát veszélyeztető tevékenységeket folytató hajók esetében mindaddig igénybe vehetik a regionális halászati gazdálkodási szervezetek eljárásait az ilyen hajók tevékenységének megakadályozására, amíg a lobogó szerinti állam megfelelő intézkedéseket nem tesz.

               (98)

               Ghánának a halászhajók lajstromozása tekintetében tanúsított magatartása nem felel meg az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 34. és 44. pontjában foglalt ajánlásoknak sem, amelyek javaslata szerint a lobogó szerinti államoknak biztosítaniuk kell, hogy a lobogójuk alatti hajózásra feljogosított halászhajók ne folytassanak IUU-halászatot, illetve ne támogassák azt, valamint arra szólítják fel a lobogó szerinti államokat, hogy olyan intézkedéseket fogadjanak el, amelyek biztosítják, hogy a halászhajók a nemzeti jogszabályoknak megfelelően az adott állam joghatósága alá tartozó térségekben kizárólag az erre vonatkozó engedély birtokában halászhatnak.

               (99)

               A Bizottság a 2013 májusában tett ellenőrző látogatás során bizonyítékokat gyűjtött arra vonatkozóan, hogy Ghánában 2013 áprilisát megelőzően nem alkalmaztak olyan eljárást, amellyel a ghánai hatóságok által hitelesített fogási tanúsítványokban szereplő, a ghánai gazdasági szereplők által a halászati tevékenységekkel kapcsolatban szolgáltatott információkat ellenőrizhették volna. Ez alapján, valamint a tagállamok illetékes hatóságai által szolgáltatott, a tényeket alátámasztó információk alapján a Bizottság megállapította, hogy Ghána a halászflottája által folytatott halászati tevékenységeket nem tudja hatékonyan ellenőrizni és jelentős nehézségekkel küzd a tekintetben, hogy megbízható módon tanúsítsa a halászhajói által kifogott halászati termékeket. A Bizottság a 2013 májusában tett ellenőrző látogatás során megállapította, hogy 2013 áprilisát követően tettek néhány korrekciós intézkedést annak érdekében, hogy javítsák a fogási tanúsítási rendszer megbízhatóságát. A Bizottság mindazonáltal úgy véli, hogy a ghánai flotta által folytatott halászati tevékenység valódi ellenőrzésének és nyomon követésének hiánya miatt a 2013 áprilisában életbe léptetett új eljárásokkal még nem tudták a feltárt végrehajtási problémákat orvosolni.

               (100)

               A tagállamok által a ghánai fogási tanúsítványokkal kísért halászati termékekre vonatkozóan elvégzett ellenőrzések és vizsgálatok lehetővé tették annak megállapítását, hogy tonhalra halászó ghánai hajók ismétlődő IUU-halászati tevékenységet folytattak, és rávilágítottak arra, hogy Ghána a fogási tanúsítványokat a gazdasági szereplők által szolgáltatott információk ellenőrzése nélkül hitelesítette. Következésképp a ghánai hajók által jogellenesen kifogott halászati termékek importját az uniós határon az Unió számos tagállama több ízben elutasította.

               (101)

               A Bizottság ezenkívül bizonyítékokat gyűjtött arra vonatkozóan, hogy Ghána nem tud együttműködni az Unióval a tekintetben, hogy visszajelzést küldjön az ICCAT-területen közlekedő hajói által folytatott, feltételezhetően IUU-halászati tevékenységekről. A Bizottság ezzel kapcsolatban megállapította, hogy Ghána az ICCAT-területen közlekedő halászhajói földrajzi helyzetét az uniós tagállamoknak 2012. október 1-jét megelőzően nem tudta megadni és ezzel megszegte a 03-14. számú ICCAT-ajánlást (22). A Bizottság megállapításai szerint Ghána az ICCAT-területen tonhalra halászó hajók fedélzetén az említett időszakban nem helyezett üzembe VMS-eszközöket és halászhajói számára a 03-14. számú ICCAT-ajánlás 3., 4. és 5. bekezdésével ellentétben semmiféle jelentéstételi kötelezettséget nem írt elő. Ez a helyzet azt bizonyítja, hogy Ghána az uniós tagállamok által észlelt, feltehetően IUU-halászatot és az ahhoz kapcsolódó tevékenységeket nem tudta megfelelően kivizsgálni, azokról nem tudott visszajelzést küldeni, valamint azok nyomon követése érdekében nem tudott intézkedni.

               (102)

               A (92)–(100) preambulumbekezdésben ismertetett tények arra utalnak, hogy Guinea lobogó szerinti államként nem tesz eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglalt feltételeknek, amelyek előírják, hogy a lobogó szerinti államnak saját belső jogának megfelelően joghatóságot kell gyakorolnia a lobogója alatt közlekedő hajók, valamint azok parancsnoka, tisztjei és legénysége felett.

               (103)

               Ghánának más országokkal való együttműködés tekintetében tanúsított magatartása nem felel meg az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 28. pontjában foglalt ajánlásoknak sem, amelyek azt javasolják az államoknak, hogy tevékenységüket hangolják össze és az IUU-halászat megelőzése, megakadályozása és felszámolása érdekében közvetlenül működjenek együtt elsősorban azáltal, hogy olyan együttműködési mechanizmusokat dolgoznak ki, amelyek többek között lehetővé teszik az IUU-halászattal szembeni gyors válaszlépéseket.

               (104)

               Ghána megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti tevékenységgel kapcsolatos eredményei nem felelnek meg az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 24. pontjában foglalt ajánlásoknak sem, amelyek javaslata szerint a lobogó szerinti államoknak gondoskodniuk kell a halászati tevékenységek átfogó és hatékony megfigyeléséről, ellenőrzéséről és felügyeletéről. A Bizottság megállapította, hogy Ghána az ismertetett helyzet miatt nem tudott az uniós tagállamokkal hatékonyan együttműködni. A tagállamok kéréseire nem tudott válaszolni, és az észlelt, feltehetően IUU-halászatot nem tudta megfelelően kivizsgálni, arról nem tudott visszajelzést küldeni, valamint a nyomon követése érdekében nem tudott intézkedni.

               (105)

               A Bizottság az említett hiányosságokon túlmenően megállapította, hogy Ghána a (83)–(85) preambulumbekezdésben leírt szabályszegéseket és jogsértéseket elkövető hajókkal és gazdasági szereplőkkel szemben nem tett hatékony végrehajtási intézkedéseket és nem alkalmazott megfelelő szankciókat. A Bizottság a 2013 májusában tett helyszíni ellenőrző látogatás során ezzel kapcsolatban arról értesült, hogy Ghána az említett feltételezett jogsértések kivizsgálása és az azokkal szembeni végrehajtási intézkedések megtétele érdekében minisztériumközi bizottságot hozott létre, azonban ez ügyben eddig semmiféle konkrét előrelépés nem történt.

               (106)

               A Bizottság a halászati rendeletek, valamint a ghánai hatóságok által a legutóbbi három évre vonatkozóan átadott éves megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti jelentések alapján megállapította, hogy Ghána olyan jogi kerettel rendelkezik, amely visszatartó erejű szankciórendszert irányoz elő, ugyanakkor egészen a közelmúltig szinte egyetlen szankciót sem alkalmaztak ténylegesen, a végrehajtási és büntetőeljárások pedig nem járnak eredménnyel.

               (107)

               A Bizottság ezenkívül a 2013 májusában tett ellenőrző látogatás során megállapította, hogy a ghánai Halászati és Akvakultúra-fejlesztési Minisztériumon belül nem működik olyan jogi szolgálat, amely az IUU-halászati tevékenységért felelős magánszemélyek és vállalatok ellen pert indíthatna. A Bizottság ezzel kapcsolatban megállapította, hogy a 2002. évi ghánai halászati törvény 115. és 116. cikke alapján alkalmazott jogi eljárások a halászati törvény és rendeletek megsértésének eseteit a bíróságok hatáskörébe utalják, azon eseteket kivéve, amikor a jogsértőkkel szemben az államügyész hozzájárulásával közigazgatási bírságokat lehet kiszabni. A Bizottság észrevételei szerint a végrehajtással és a szankciók érvényesítésével kapcsolatos ghánai jogi eljárások alkalmazása tekintetében jelentős problémák merülnek fel (pl. elhúzódó eljárások; az észlelt jogsértések és az alkalmazott szankciók esetében az eredmények nem kielégítőek). A Bizottság ezzel kapcsolatban úgy ítéli meg, hogy a jelenleg hatályban lévő végrehajtási és büntetőeljárások nem teszik lehetővé az illetékes ghánai hatóságoknak, hogy hatékony végrehajtási intézkedéseket tegyenek, különösen azt, hogy a jogsértőknek az IUU-halászatból származó haszontól való megfosztása érdekében kellően szigorú szankciókat alkalmazzanak.

               (108)

               A (103)–(106) preambulumbekezdésben ismertetett tények alátámasztják, hogy Ghána lobogó szerinti államként nem gyakorol teljes körű joghatóságot a halászhajói felett és nem tesz eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglalt feltételeknek, amelyek előírják, hogy a lobogó szerinti államnak saját belső jogának megfelelően joghatóságot kell gyakorolnia a lobogója alatt közlekedő hajók, valamint azok parancsnoka, tisztjei és legénysége felett.

               (109)

               Ezenkívül a Bizottság ellenőrző látogatásai során szerzett információk alapján arra lehet következtetni, hogy Ghána nem rendelkezik naprakész nyilvántartással. A ghánai hatóságok jelentése szerint az ország nyilvántartásában 327 halászhajó szerepel ghánai lobogó alatt. Ez a szám azonban nem egyezik a Bizottság ellenőrző látogatása során szerzett adatokkal, amelyek szerint az érvényes halászati engedéllyel rendelkező ghánai hajók száma 117. A ghánai lobogó alatt közlekedő halászhajók száma és a ghánai halászati engedéllyel rendelkező hajók száma között fennálló nyilvánvaló ellentmondásra tekintettel a Ghánai Tengerészeti Hatóság a 2013. májusi bizottsági ellenőrző látogatás során elismerte, hogy a ghánai hajónyilvántartás adatait ellenőrizni és frissíteni kell. A Bizottság az említett helyzetre tekintettel úgy ítéli meg, hogy Ghána nem tesz eleget a lobogó szerinti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségeinek, különösen az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 94. cikke (2) bekezdésében foglaltaknak, miszerint minden lobogó szerinti államnak a lobogója alatt közlekedő hajókról megbízható hajólajstromot kell vezetnie.

               (110)

               Ghánának a halászhajók lajstromozása tekintetében elért teljesítménye nem felel meg az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 36. és 38. pontjában foglalt ajánlásoknak sem, amelyek javaslata szerint a lobogó szerinti államoknak kerülniük kell az előírásokat korábban be nem tartó hajók fellobogózását, illetve ezen hajók lobogóinak lecserélését, mivel ez sérti az állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseket, illetve a nemzeti, regionális vagy globális szinten elfogadott rendelkezéseket.

               (111)

               Mindemellett Ghána hatékony végrehajtási intézkedésekkel kapcsolatos teljesítménye nem áll összhangban az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 21. pontjában foglalt ajánlásokkal sem, amelyek javaslata szerint az államoknak biztosítaniuk kell, hogy a joghatóságuk alá tartozó, IUU-halászatot folytató hajókra vonatkozó szankciók kellően szigorúak legyenek ahhoz, hogy hatékonyan megelőzzék, megakadályozzák és felszámolják az IUU-halászatot, valamint hogy megfosszák a jogsértőket az ilyen halászatból származó haszontól. Ghána ezenkívül nem léptetett életbe IUU-halászat elleni nemzeti cselekvési tervet, így nem tett eleget az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 25., 26. és 27. pontjában foglalt ajánlásoknak.

               (112)

               A Bizottság a 2013 májusában tett ellenőrző látogatása során megállapította, hogy a ghánai törvények és rendelkezések a harmadik országok ghánai vizeken ghánai halászati engedéllyel közlekedő halászhajói számára nem írnak elő olyan kötelezettséget, hogy a VMS szerinti helyzeti adataikat az illetékes ghánai hatóságoknak jelentsék. Ghána ezenkívül nem kötelezi a kizárólagos gazdasági övezetében közlekedő külföldi hajókat arra, hogy ghánai halászati engedéllyel rendelkezzenek. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ilyen körülmények között Ghána parti államként nem tudja hatékonyan ellenőrizni és megfigyelni a harmadik országok ghánai vizeken közlekedő halászhajóinak tevékenységét, mivel a halászati tevékenységek megfigyelésére általában a VMS-t tekintik megbízható eszköznek. A ghánai hatóságok által a legutóbbi három évre vonatkozóan rendelkezésre bocsátott megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti jelentésekben említett ismétlődő IUU-halászati tevékenységek alátámasztják ezt a megállapítást. A hivatalos jelentések kiemelik, hogy a ghánai hatóságok gyakran tartóztatnak fel vagy bírságolnak meg ghánai ipari vagy félipari hajókat amiatt, hogy kisüzemi halászat számára fenntartott területen (30 méternél kisebb mélységű területen) jogellenes halászati tevékenységet folytatnak. A Bizottság e tekintetben úgy ítéli meg, hogy a ghánai vizeken közlekedő említett hajók ellenőrzésének és megfigyelésének hiánya kedvező feltételeket teremt a ghánai kizárólagos gazdasági övezetben folytatott IUU-halászati tevékenységek számára.

               (113)

               A Bizottság a 2013 májusában tett ellenőrző látogatása során azt tapasztalta, hogy a ghánai kizárólagos gazdasági övezetben folytatott halászati tevékenységek megfigyeléséért, ellenőrzéséért és felügyeletéért felelős illetékes ghánai hatóságok a tengeren végzendő műveletekhez és ellenőrzésekhez nem rendelkeznek megfelelő erőforrásokkal. A halászati bizottság kizárólag a ghánai haditengerészet logisztikai eszközeire és járőrhajóira támaszkodhat. A Bizottság ezenkívül megállapította, hogy a halászati bizottság és a ghánai haditengerészet közötti koordináció és együttműködés a ghánai kizárólagos gazdasági övezetben folytatott halászati tevékenységek hatékony megfigyelésének, ellenőrzésének és felügyeletének biztosításához nem elegendő. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a tengeren megvalósítandó közbelépéshez szükséges eszközök hiánya veszélyezteti a végrehajtási erőfeszítéseket és kedvező feltételeket teremt a ghánai kizárólagos gazdasági övezetben folytatott, igazoltan IUU-halászati tevékenységek további elterjedéséhez.

               (114)

               A Bizottság jelentős egyensúlytalanságot tapasztalt a ghánai vizeken közlekedő ipari hajók halászati tevékenységének megfigyelésére és ellenőrzésére rendelkezésre álló ghánai igazgatási kapacitás és a ghánai kizárólagos gazdasági övezetben folytatott tevékenység tekintetében halászati engedéllyel rendelkező ipari hajók száma között (a kisüzemi halászatot folytató 12 000 halászhajó mellett 117 ipari halászhajó rendelkezik olyan engedéllyel, amely alapján a ghánai kizárólagos gazdasági övezetben tevékenységet folytathat). Ez a helyzet alátámasztja azt a megállapítást, hogy a ghánai joghatóság alá tartozó vizeken folyó halászati tevékenység volumenéhez képest Ghána nem rendelkezik elegendő végrehajtási kapacitással. A Bizottság ezenkívül megállapította, hogy Ghána nem fogadott el olyan nemzeti halászati gazdálkodási tervet, amely – az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 61. cikkének (2) bekezdése és 62. cikkének (4) bekezdése szerint – a legmérvadóbb tudományos ismereteken alapul.

               (115)

               A Bizottság a (111)–(113) preambulumbekezdésben ismertetett tények eredményeként úgy ítéli meg, hogy Ghána parti államként nem tett eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 61. cikkének (2) és 62. cikkének (1) bekezdésében foglalt kötelezettségeknek, amelyek szerint a parti államoknak támogatniuk kell a kizárólagos gazdasági övezetük biológiai erőforrásainak optimális hasznosítására irányuló célkitűzést és a számukra elérhető leginkább hitelt érdemlő tudományos bizonyítékok figyelembevételével, megfelelő állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések révén biztosítaniuk kell, hogy a kizárólagos gazdasági övezet biológiai erőforrásainak fennmaradását a túlzott kiaknázás ne veszélyeztesse.

               (116)

               A vizsgált IUU-halászat megnyilvánulásának alakulása, jellege, körülményei, mértéke és súlyossága tekintetében a Bizottság a Ghána lobogója alatt közlekedő hajók ismétlődő és rendszeres IUU-halászati tevékenységeit 2013-ig vette figyelembe.

               (117)

               Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy az ICCAT 2011 és 2013 között többször küldött Ghánának figyelmeztető levelet amiatt, hogy Ghána a nagyszemű tonhalra vonatkozó többéves állományvédelmi és gazdálkodási programról szóló 09-01., 10-01. és 11-01. számú ajánlásokban foglalt kötelezettségeit nem teljesíti maradéktalanul és hatékonyan. Az ICCAT-területen tevékenységet folytató ghánai flotta évek óta nem tartja be a nagyszemű tonhalra vonatkozó fogási korlátozásokról szóló ICCAT-ajánlást, továbbá Ghána nem lépett fel hatékonyan annak érdekében, hogy orvosolja a nagyszemű tonhal rendszeres túlhalászásával kapcsolatos helyzetet. Ghána nem tartja be az ICCAT ajánlásaiban szereplő, a nagyszemű tonhalra vonatkozóan előírt kvótát. Noha a Bizottság elismeri, hogy Ghána a nagyszemű tonhal elmúlt években túlhalászott mennyiségért járó ellentételezés visszafizetése tekintetében előrelépést ért el, megállapítja, hogy Ghána csupán meggátolta ipari halászati kapacitásának bővítését, nem tett azonban olyan intézkedéseket, amelyek nyomán ez a kapacitás az említett ICCAT-ajánlásokban előírt szintre csökkenne. A Bizottság ez alapján úgy ítéli meg, hogy az ICCAT-területen tonhalra halászó ghánai flotta folyamatosan fennálló túlzott kapacitása és a nagyszemű tonhal túlhalászása (különösen 2008-ban, 2009-ben és 2010-ben) révén az ICCAT-területen tonhalra halászó ghánai flotta folyamatosan IUU-halászati tevékenységet folytat és ezzel megsérti az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 62. cikkében foglalt, az élő források hasznosítására vonatkozó általános feltételeket.

               (118)

               A ghánai hatóságok meglévő kapacitásával kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy az ENSZ humán fejlettségi mutatója (23) alapján Ghána közepes humán fejlettségű országnak tekintendő (a 186 ország közül a százharmincötödik). Ezt a fejlesztési együttműködés finanszírozási eszközének létrehozásáról szóló, 2006. december 18-i 1905/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (24) II. melléklete is megerősíti, ahol Ghána az alacsony jövedelmű országok között szerepel.

               (119)

               A (117) preambulumbekezdésben szereplő elemzés ellenére meg kell jegyezni, hogy a 2013 májusában tett ellenőrző látogatás során gyűjtött információk alapján megállapítható, hogy Ghána jogi kerete megfelelő felhatalmazást biztosít a ghánai hatóságoknak, a rendszerből azonban hiányoznak a jogszabályok által a hatóságok számára előírt feladatok ellátásához szükséges igazgatási és szervezeti struktúrák. Mindez olyan tényezőt is jelent, amely veszélyezteti az illetékes hatóságok azon képességét, hogy más országokkal együttműködjenek és megtegyék a szükséges végrehajtási intézkedéseket.

               (120)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tényelemek és az ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) és (5) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Ghána az együttműködési és végrehajtási erőfeszítések tekintetében elmulasztotta a lobogó szerinti és parti államként rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségek teljesítését.

         5.3.   A nemzetközi szabályok végrehajtásának elmulasztása (az IUU-rendelet 31. cikkének (6) bekezdése)

               (121)

               Ghána ratifikálta az ENSZ Tengerjogi Egyezményét. 2010-ben aláírta a kikötő szerinti államok intézkedéseiről szóló FAO-megállapodást. Az ICCAT szerződő fele. Tagja továbbá az FCWC-nek, amely egy szubregionális halászati tanácsadó testület.

               (122)

               A Bizottság minden információt megvizsgált azzal kapcsolatban, hogy Ghána eleget tesz-e az FCWC rendelkezéseinek. Az FCWC tagországainak tengeri övezeteiben folytatott jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászatra vonatkozó regionális cselekvési tervet (az FCWC regionális cselekvési terve) 2009 decemberében fogadták el. Az FCWC IUU-halászattal foglalkozó munkacsoportjának 2010. áprilisi ülését követően elfogadott intézkedések elsősorban a következő területekre irányulnak: a hajók lajstromozásának módszerei, az FCWC tagországai közötti, tudatosságnövelést célzó együttműködés, a kikötő szerinti államok intézkedéseiről szóló megállapodás, valamint az FCWC egyes tagországaiban engedélyezett ipari hajók nemzeti szintű jegyzékének összeállítása (25). Az FCWC 2009 decemberében tartott miniszteri konferenciájának első ülésén ezenkívül a „Jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat visszaszorítását célzó Accrai Nyilatkozat” aláírásával arról határoztak, hogy az FCWC tagországai a nemzetközi cselekvési tervben foglaltakat maradéktalanul betartják.

               (123)

               Ghána az FCWC regionális cselekvési tervének, illetve az FCWC IUU-halászattal foglalkozó munkacsoportjának első ülésén megfogalmazott ajánlások teljesítése érdekében semmilyen lépést nem tett.

               (124)

               A Bizottság minden olyan információt megvizsgált, amelyet Ghánának az ICCAT szerződő feleként betöltött státuszából eredő kötelezettségek teljesítésével kapcsolatban jelentősnek vélt.

               (125)

               Emlékeztetni kell arra, hogy az ICCAT 2010-ben jelentéstételi hiányosságok miatt azonosításról szóló levelet küldött Ghánának (26). Az ICCAT ebben a levélben közölte, hogy a kereskedelmi intézkedésekről szóló 06-13. számú ICCAT-ajánlás alapján azonosítja Ghánát, mivel Ghána nem teljesítette maradéktalanul és megfelelően a statisztikai jelentéstételi kötelezettségek teljesítéséről szóló 05-09. számú ICCAT-ajánlásban foglalt kötelezettségeket. Az ICCAT ugyanebben a levélben kiemelte, hogy Ghána az előírt határidőig nem küldött el minden szükséges adatot és jelentést, mint például: az I. feladatra vonatkozó adatokat és a II. feladatra vonatkozó adatokat, a megfelelési táblázatokat, valamint a tonhalra halászó, nagyméretű horogsoros hajókhoz kapcsolódó gazdálkodási intézkedésekre vonatkozó információkat. Az ICCAT titkársága aggodalmát fejezte ki a 08-01. számú ajánlás eredményes teljesítésével kapcsolatban, különösen amiatt, hogy Ghána három egymást követő évben jelentősen túlhalászta a nagyszemű tonhalat. Az ICCAT titkársága kiemelte továbbá, hogy noha a 09-01. számú ajánlás – részben az Európai Uniótól történő átcsoportosítás útján – módosította a 2010-es évet illetően a nagyszemű tonhalra vonatkozóan Ghána számára megállapított fogási korlátozást, Ghánának a 08-01. számú ajánlás alapján a 2008. évi túlhalászást 2009-ben és/vagy 2010-ben ki kellett igazítania. Az ICCAT ezenkívül kérte, hogy Ghána a 09-01. számú ajánlásban előírt cselekvési tervben foglalkozzon ezzel a kérdéssel. Kérte továbbá, hogy Ghána vizsgálja felül az ICCAT követelményeivel kapcsolatos adatgyűjtési és jelentéstételi eljárásait.

               (126)

               A Ghána azonosításáról szóló, 2011-ben elküldött ICCAT-levélben (27) az ICCAT úgy határozott, hogy fenntartja Ghána kereskedelmi intézkedésekről szóló 06-03. számú ICCAT-ajánlás szerinti azonosítását. Ghána továbbra sem teljesítette maradéktalanul és megfelelően a statisztikai jelentéstételi kötelezettségek teljesítéséről szóló 05-09. számú ICCAT-ajánlásban, illetve a nagyszemű tonhalra vonatkozó többéves állományvédelmi és gazdálkodási programról szóló ajánlást módosító ajánlásban (09-01. számú ajánlás) foglalt kötelezettségeket. Az ICCAT ugyanebben a levélben kiemelte, hogy Ghána az előírt határidőig nem küldött el minden szükséges adatot és jelentést, mint például: az I. feladatra vonatkozó adatokat (flottajellemzők), a 20 méternél hosszabb hajókra vonatkozó belső intézkedési jelentést, a tonhalra halászó, nagyméretű horogsoros hajókhoz kapcsolódó gazdálkodási intézkedésekre vonatkozó jelentéseket és az ICCAT statisztikai dokumentációs programjában szereplő jelentéseket. Az ICCAT titkársága ezenkívül aggodalmát fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy Ghána nem tesz hatékony intézkedéseket annak érdekében, hogy a nagyszemű atlanti tonhal halászatát a 08-01. és 09-01. számú ajánlásokban előírt határértéken belül tartsa, valamint a 04-01. számú ajánlásban foglalt kapacitás-korlátozások esetleges megsértése miatt. Ismételten kérte, hogy Ghána vizsgálja felül az ICCAT követelményeivel kapcsolatos adatgyűjtési és jelentéstételi eljárásait. Annak biztosítása érdekében, hogy Ghána az ICCAT által előírt valamennyi jelentéstételi követelménynek határidőben eleget tegyen, az ICCAT kérte, hogy Ghána juttasson el az ICCAT titkárságához egy előzetes tervet az adatgyűjtés és az adatok minőségének javításáról, különösen a nyomonkövetési és megfigyelői programokra, valamint a kikötői ellenőrzésekre, illetve a kisüzemi halászat terén alkalmazott mintavételi programokra vonatkozó információkat illetően. Az ICCAT ezenkívül kérte, hogy Ghána küldje el a titkárságának a nagyszemű tonhal Ghána által túlhalászott mennyiségért járó ellentételezés megfizetésére vonatkozó előzetes tervet, amely figyelembe veszi a nagyszemű tonhal tekintetében 2010-ben elfogadott intézkedéseket és a flottakapacitással kapcsolatos információkat.

               (127)

               Az ICCAT a 2012-ben küldött figyelmeztető levelében (28) megállapította, hogy Ghána a statisztikai jelentéstételi kötelezettségek teljesítéséről szóló (05-09. számú) ICCAT-ajánlásban, valamint a nagyszemű tonhalra vonatkozó többéves állományvédelmi és gazdálkodási programról szóló (04-01. számú) ICCAT-ajánlásban foglalt kötelezettségeit nem teljesítette maradéktalanul és megfelelően. Az ICCAT ugyanebben a levélben kiemelte, hogy Ghána ezúttal sem küldte el az I. feladatban szereplő flottajellemzőket (ST01. számú formanyomtatvány) és a 20 méternél hosszabb hajókra vonatkozó belső intézkedésekről szóló jelentést. A megfelelési táblázatokat a határidő lejárta után nyújtotta be. Az ICCAT arról is említést tett, hogy Ghána a 09-03. számú ajánlásban foglaltak megsértésével túlhalássza a déli kardhalat. Mivel Ghána elmulasztotta az ICCAT nagyszemű tonhalra vonatkozó állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseinek végrehajtását, az ICCAT felkérte Ghánát, hogy orvosolja az említett hiányosságokat, nevezetesen: a ghánai erszényes kerítőhálós hajók által végzett tengeri átrakások megakadályozása érdekében tegyen hatékony intézkedéseket; teljesítse a 09-01. számú (29), 10-01. számú (30) és 11-01. számú (31) ajánlás flottakapacitásra vonatkozó rendelkezéseit; a 11-01. számú ajánlásban foglaltak szerint hajtsa végre a nagyszemű tonhal túlhalászott mennyiségért járó ellentételezés megfizetésére vonatkozó tervet; valamint a ghánai lobogó alatt közlekedő halászhajók Abidjan kikötőjében végzett ellenőrzése terén működjön együtt Elefántcsontparttal.

               (128)

               Az ICCAT 2013-ban küldött figyelmeztető levelében (32) az ICCAT titkársága aggodalmát fejezte ki amiatt, hogy Ghána a nagyszemű tonhalra és a sárgaúszójú tonhalra vonatkozó többéves állományvédelmi és gazdálkodási programról szóló 11-01. számú ICCAT-ajánlás maradéktalan teljesítése érdekében nem tett megfelelő lépéseket. Az ICCAT elismerte, hogy Ghána a nagyszemű tonhal elmúlt évben túlhalászott mennyiségért járó ellentételezés megfizetése tekintetében előrelépést ért el, ugyanakkor kérte Ghánát, hogy tegyen további erőfeszítést a halászhajókra vonatkozó korlátozások maradéktalan betartása, a kékúszójú tonhal halászatára vonatkozó gazdálkodási terv végrehajtása és a 11-01. számú ajánlásban előírt adatközlés teljesítése érdekében.

               (129)

               A Bizottság a 2013. április 23-án küldött levelében tájékoztatta az ICCAT titkárságát azokról az ellenőrzési szolgálatai által feltárt tényekről, amelyek azt támaszthatják alá, hogy Ghána esetleg nem felel meg az előírások betartására vonatkozó információk felülvizsgálatával és jelentésével kapcsolatos eljárásról szóló 08-09. számú ICCAT-ajánlásnak. Az ICCAT titkársága a 2013. április 30-i levelében (33) tájékoztatta Ghánát, hogy feltehetően nem tesz eleget a tengeri átrakásokról szóló 12-06. számú ICCAT-ajánlásnak, a hozzáférési megállapodásról szóló 11-16. számú ICCAT-ajánlásnak és a VMS-sel történő adatküldésről szóló 03-14. számú ICCAT-ajánlásnak. Az ICCAT felkérte Ghánát, hogy küldje el számára az előírások be nem tartására vonatkozó fenti észrevételekkel kapcsolatban elvégzett esetleges vizsgálatok eredményeit és tájékoztassa az előírások betartásával kapcsolatos aggályok orvoslása érdekében tett esetleges intézkedésekről.

               (130)

               A Bizottság által 2013 májusában és júliusában Ghánában tett ellenőrző látogatások során további tényekre derült fény. Noha (a 03-14. számú ICCAT-ajánlás szerint) az ICCAT-területen halászó hajókat VMS-eszközökkel kell felszerelni, a 2012 októberét megelőző halászati idényekben a műholdas hajómegfigyelési rendszer jeleinek hiányát vagy zavarait észlelték. A VMS működőképességét illetően kiderült, hogy Ghána a megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti rendszerének fejlesztése érdekében tett némi erőfeszítést azáltal, hogy létrehozott egy VMS központot. Ezek az erőfeszítések azonban nem voltak elegendőek ahhoz, hogy a műholdas hajómegfigyelési rendszerrel kapcsolatban megállapított hiányosságokat megfelelően orvosolják.

               (131)

               A ghánai halászhajókon felszerelt műholdas hajómegfigyelési rendszert nem használják megfelelően annak ellenőrzésére, hogy a halászati tevékenységeket a halászati engedélyekben foglalt feltételeknek megfelelően végzik-e. A rendszerből hiányoznak az igazgatási és szervezeti eljárások, illetve a működéshez szükséges erőforrások: a berendezés üzembe helyezéséhez nincs útmutató, kezeléséhez nincs használati utasítás; a rendszer a VMS szerinti adatokat és az egyéb forrásból származó helyzeti adatokat ugyanabban a környezetben nem tudja megjeleníteni, valamint nem veszi figyelembe a védett halászati területeket. A VMS szerinti adatokhoz csak egy helyen lehet hozzáférni, vagyis csak a megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti osztály rendelkezik hozzáféréssel, így az egyéb ghánai intézmények, ideértve a fogási tanúsítványok kiadásáért felelős egyéb igazgatási szerveket, ezekhez az adatokhoz nem tudnak hozzáférni.

               (132)

               Az ICCAT titkársága – amellett, hogy 2011-ben elismerte a halászati tevékenységei átláthatóvá tételére irányuló ghánai erőfeszítéseket – két jelentős problémával kapcsolatban fejezte ki aggályait: az egyik a működőképes műholdas hajómegfigyelési rendszer hiánya, a másik pedig azzal kapcsolatos, hogy ghánai erszényes kerítőhálós hajók továbbra is folytatják a tonhal jogellenes tengeri átrakását.

               (133)

               Ghána 2012-ben egy egyetértési megállapodás alapján egy új műholdas hajómegfigyelési rendszer üzembe helyezése céljából pénzügyi támogatást kapott az ICCAT titkárságától annak érdekében, hogy ezáltal meg tudjon felelni a VMS szerinti adatok jelentésére vonatkozó ICCAT-szabályoknak. Ez a rendszer 2012. október 1-jén kezdte meg a működését. Az egyetértési megállapodás (2012 februárjától 2012 októberéig tartó) fokozatos végrehajtása során azonban a ghánai hatóságok – a műholdas hajómegfigyelési rendszerre vonatkozó 03-14. számú ICCAT-ajánlásban és a 2010. évi ghánai nemzeti halászati rendelet 47. cikkében foglalt rendelkezések ellenére – semmiféle kötelezettséget nem írtak elő az ICCAT-területen halászó ghánai hajók számára arra vonatkozóan, hogy napi helyzeti adataikat jelentsék.

               (134)

               Ezenkívül a Ghána által létrehozott megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti rendszer, valamint a VMS központ csak a ghánai flottát ellenőrzi. A VMS-eszközök felszerelése nem előfeltétele annak, hogy egy harmadik ország halászhajója ghánai halászati engedélyt kaphasson. A ghánai hatóságok így nem jutnak hozzá a harmadik országok ghánai vizeken közlekedő halászhajóinak VMS szerinti adataihoz, ami kedvező feltételeket teremt ahhoz, hogy a halászhajók a ghánai kizárólagos gazdasági övezetben IUU-halászati tevékenységeket folytassanak. Ghána nem küldte el az ICCAT titkársága számára a műholdas hajómegfigyelési rendszer üzembe helyezésével kapcsolatos egyetértési megállapodás végrehajtásának eredményeiről szóló jelentést.

               (135)

               Az engedélyezett megfigyelői rendszert illetően Ghána a halászhajók tudományos megfigyelői programjára vonatkozó minimumkövetelményekről szóló 10-10. számú ICCAT-ajánlás szerinti megfigyelői rendszer követelményeinek nem tesz maradéktalanul eleget.

               (136)

               A 97-10. számú ICCAT-ajánlás szerinti kikötői ellenőrzési rendszer bevezetése tekintetében megjegyzendő, hogy noha Ghána jogi kerete kellő felhatalmazást biztosít a ghánai hatóságoknak feladataik ellátásához, a ghánai halászati ellenőrök tapasztalatlansága és képzetlensége miatt az ICCAT kikötői ellenőrzési rendszerét nem vezették be és nem működtetik Ghánában.

               (137)

               Ghána ezenkívül nem észlelte, hogy a lobogója alatt közlekedő hajók jogellenes tengeri átrakásokkal és a szomszédos kizárólagos gazdasági övezetekben engedély nélkül folytatott halászati tevékenységekkel több ízben megsértették az ICCAT ajánlásait. A személyzet képzettségének, a kikötői ellenőrzési rendszernek, valamint az ellenőrzési útmutatóknak és kézikönyveknek a hiánya miatt a kikötői ellenőrzések nem megfelelőek és azokat nem hajtják hatékonyan végre. A megfigyelők nem ismerik az ICCAT szabályait. A halászati ellenőrök az általuk ellenőrzött gazdasági szereplők által biztosított információkra és logisztikai szolgáltatásokra támaszkodnak. Ezek a hiányosságok hozzájárulnak ahhoz, hogy Ghána nem teljesíti az átrakásokra vonatkozó program létrehozásáról szóló 06-11. számú ICCAT-ajánlásból eredő kötelezettségeit.

               (138)

               A bizottsági ellenőrző látogatások során fény derült arra is, hogy 2009 és 2012 között számos ghánai halszállító hajó és tonhalra halászó hajó nem tett eleget a 06-11. számú ICCAT-ajánlásnak. A ghánai hatóságok hitelesítették azokat a fogási tanúsítványokat, amelyek tiltott tengeri átrakási műveletekre vonatkoztak, és amelyeket mindkét érintett hajó parancsnoka aláírt. Az ICCAT titkársága a (126) preambulumbekezdésben leírtak szerint a 2012. február 21-i figyelmeztető levelében kifejezetten felszólította Ghánát arra, hogy hatékony intézkedésekkel akadályozza meg, hogy ghánai erszényes kerítőhálós hajók tiltott tengeri átrakásokat hajtsanak végre. A (128) preambulumbekezdésben leírtak szerint az ICCAT titkársága a 2013. április 30-i levélben arról is tájékoztatta Ghánát, hogy Ghána esetleg nem felel meg a tengeri átrakásokról szóló 12-06. számú ICCAT-ajánlásnak.

               (139)

               Az ICCAT 2012. február 21-i figyelmeztető levelét követően, melyben az ICCAT kérte Ghánát, hogy a 09-01., 10-01. és 11-01. számú ajánlások flottakapacitásra vonatkozó rendelkezéseinek való megfelelés érdekében orvosolja a hiányosságokat, a Bizottság a 2013. májusi ellenőrző látogatása során a ghánai halászati kapacitás csökkentéséről érdeklődött. Amint azt a Ghánai Tengerészeti Hatóság is elismerte, csak meggátolták a ghánai halászati kapacitásának bővítését, de nem csökkentették azt. A hatóság engedélyezi a selejtezés vagy a ghánai lobogó alatt nyilvántartásba vett hajók lajstromozásának törlése miatt megüresedett kapacitás pótlását, viszont tonhalra halászó újabb hajót nem vesz ghánai lobogó alatt nyilvántartásba. Ghána e tekintetben nem hozott hatékony intézkedéseket annak érdekében, hogy biztosítsa a kapacitás tényleges csökkentését, ezért a nagyszemű tonhal túlhalászásának veszélye továbbra sem hárult el.

               (140)

               A 2013. májusi és júliusi bizottsági ellenőrző látogatások során feltárt hiányosságok, valamint a (129)–(138) preambulumbekezdésekben említett további információk alátámasztják, hogy Ghána nem tesz eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 62., 94. és 118. cikke értelmében lobogó szerinti és parti államként rá háruló kötelezettségeknek.

               (141)

               Ghána a (133) preambulumbekezdésben leírtak szerint nem teljesíti az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 62. cikke (4) bekezdésének e) pontja értelmében parti államként rá háruló azon kötelezettséget, hogy a tengeri vizein közlekedő halászhajók számára előírja, hogy a VMS szerinti helyzetükre vonatkozó jelentéseket küldjék el. A nemzeti jogi keret ezen hiányosságai nincsenek összhangban az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 24. pontjának (3) bekezdésével sem, amely előírja, hogy az államoknak a tevékenység megkezdésétől a kirakodás helyszínén át egészen a végső célállomásig gondoskodniuk kell a halászat átfogó és hatékony megfigyeléséről, ellenőrzéséről és felügyeletéről, többek között a műholdas hajómegfigyelési rendszer vonatkozó nemzeti, regionális és nemzetközi előírásokkal összhangban történő végrehajtása révén, ideértve a műholdas hajómegfigyelési rendszernek az országok joghatósága alá tartozó hajók fedélzetén történő felszerelésére vonatkozó követelményt is.

               (142)

               A (129)–(138) preambulumbekezdésekben említett intézkedések ezenkívül veszélyeztetik Ghána azon képességét, hogy eleget tegyen az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglalt kötelezettségeknek, amelyek szerint a lobogó szerinti államnak saját belső jogának megfelelően joghatóságot kell gyakorolnia a lobogója alatt közlekedő hajók, valamint azok parancsnoka, tisztjei és legénysége felett.

               (143)

               A bizottsági ellenőrző látogatások során feltárt tényekből továbbá az is kiderült, hogy a ghánai hajólajstromozási eljárás során nem veszik figyelembe azt, hogy a halászhajók és a tulajdonosaik korábban részt vettek-e IUU-halászati tevékenységekben. Ez az eljárás nincs összhangban az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 94. cikkével.

               (144)

               Ezenkívül az a tény, hogy Ghána az állományvédelmi és gazdálkodási intézkedésekről nem szolgáltat információkat, nem küldi el a statisztikákat, a hajólajstromokat és a megfelelési táblázatokat, veszélyezteti az ország azon képességét, hogy megfeleljen az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 118. cikkében foglalt azon kötelezettségeknek, miszerint az államoknak a nyílt tengerek biológiai erőforrásainak megóvása és a velük folytatott gazdálkodás tekintetében együtt kell működniük egymással.

               (145)

               A Bizottság minden olyan információt megvizsgált, amelyet jelentősnek vélt azzal összefüggésben, hogy a ghánai intézkedések megtétele vagy azok esetleges elmulasztása csökkenthette az alkalmazandó törvények, rendelkezések vagy a nemzetközi állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések hatékonyságát.

               (146)

               Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a ghánai jogi keret – például a 2010. évi halászati rendelet – olyan ellenőrzési intézkedéseket irányoz elő, miszerint a ghánai halászhajóknak a külföldi országokban folytatandó halászati tevékenység megkezdése előtt engedélyt kell beszerezni. A Bizottság ugyanakkor azt állapította meg, hogy a nemzeti jogi keret előírásaival ellentétben a ghánai hatóságok nem hajtották végre az említett követelményt, amelynek eredményeként 2010-ben, 2011-ben és 2012-ben csökkent az IUU-halászat elleni küzdelem érdekében alkalmazandó törvények és rendelkezések hatékonysága.

               (147)

               A Bizottság a 2013. májusi ellenőrző látogatása során azt is megállapította, hogy Ghána a 2002. évi halászati törvény 94. cikkét sem hajtotta végre, amely előírja, hogy valamennyi érintett állami hivatal részvételével létre kell hozni egy halászati megfigyelési, ellenőrzési, felügyeleti és végrehajtási egységet. A 2002. évi halászati törvény 95. cikke értelmében a ghánai halászati törvények és rendelkezések végrehajtására jogosult tisztviselőknek a ghánai haditengerészet, a ghánai légierő és a Vízgazdálkodási Kutatóintézet alkalmazottait lehet kinevezni. A Bizottság ezzel kapcsolatban megállapította, hogy Ghána ezeket az előírásokat nem hajtotta végre, amelynek eredményeként csökkent az IUU-halászat elleni küzdelem érdekében alkalmazandó törvények és rendelkezések hatékonysága.

               (148)

               A Bizottság a 2013. májusi ellenőrző látogatása során megállapította, hogy Ghána – a 03-14. számú ICCAT-ajánlás 3., 4. és 5. bekezdésében foglalt, az ICCAT szerződő feleként rá háruló kötelezettségekkel ellentétben – 2012. október 1-jét megelőzően egyáltalán nem írta elő az ICCAT-területen tonhalra halászó hajói számára, hogy földrajzi helyzetüket jelentsék. Ghána ezzel nem hajtotta végre a 2010. évi halászati rendelet 42., 47., 48. és 49. cikkében foglalt rendelkezéseket sem. A Bizottság ezzel kapcsolatban megállapította, hogy Ghána a nemzeti jogi keret előírásaival ellentétben ezeket a rendelkezéseket sem hajtotta végre, amelynek eredményeként csökkent az IUU-halászat elleni küzdelem érdekében alkalmazandó törvények és rendelkezések, valamint nemzetközi állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések hatékonysága.

               (149)

               A Bizottság a 2013. májusi ellenőrző látogatása során azt is megállapította, hogy Ghána a 2002. évi halászati törvény 42. cikkét és a 2010. évi halászati rendelet 1. cikkét sem hajtotta végre, amelyek előírják, hogy el kell fogadni egy nemzeti halászati gazdálkodási és fejlesztési tervet. A ghánai törvények és rendelkezések szerint ennek a legmérvadóbb tudományos ismereteken alapuló tervnek biztosítania kell a halászati erőforrások optimális hasznosítását és a túlzott kiaknázás elkerülését, valamint összhangban kell lennie a felelősségteljes gazdálkodási elvekkel. A Bizottság ezzel kapcsolatban megállapította, hogy Ghána a nemzeti jogi keret előírásaival ellentétben ezeket a rendelkezéseket nem hajtotta végre, amelynek eredményeként csökkent az IUU-halászat elleni küzdelem érdekében alkalmazandó törvények és rendelkezések hatékonysága.

               (150)

               Végül fontos megjegyezni, hogy Ghána az NMFS jelentésében (34) is szerepel. Megállapítást nyert, hogy Ghána a halászhajói felett nem az ICCAT által elfogadott állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseknek, különösen nem a 05-09., 11-01., 04-01. és 06-11. számú ajánlásoknak megfelelően gyakorol felügyeletet. Az NMFS ezenkívül aggályait fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy Ghána teljesíteni tudja-e az ICCAT kapacitáskorlátozási követelményeit, illetve be tudja-e vezetni és hatékonyan végre tudja-e hajtani a tengeri átrakásokra vonatkozó tilalmat. Az NMFS úgy véli, hogy Ghánának a nagyszemű tonhal túlhalászott mennyiségért járó ellentételezés megfizetésére vonatkozó, megállapodás szerinti terv teljesítésével és az adatgyűjtés javításával az ICCAT ajánlásainak való megfelelés terén eredményeket kell felmutatnia. Az NMFS ezenkívül arra szólítja fel Ghánát, hogy javítsa a fogásokra vonatkozó becslései pontosságát annak érdekében, hogy az ICCAT a nagyszeműtonhal-állományt jobban fel tudja mérni.

               (151)

               Ghána nemzetközi jogi aktusok végrehajtása tekintetében nyújtott teljesítménye nem áll összhangban az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 10. pontjában foglalt ajánlásokkal, amelyek javaslata szerint az államoknak a halállományokról szóló ENSZ-megállapodást mindenekelőtt ratifikálniuk kell, el kell azt fogadniuk vagy csatlakozniuk kell ahhoz. A Bizottság úgy véli, hogy Ghána esetében ez az ajánlás különösen fontos, hiszen az ország jelentős halászflottával rendelkezik, amely nagy távolságokra vándorló halállományokat (főleg az ICCAT-területen élő tonhalakat) érintő halászati tevékenységeket folytat.

               (152)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az ország által tett valamennyi nyilatkozat alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) és (6) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Ghána elmulasztotta a nemzetközi szabályok, előírások, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések tekintetében rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségei teljesítését.

         5.4.   A fejlődő országok sajátos korlátai

               (153)

               Emlékeztetni kell arra, hogy az ENSZ humán fejlettségi mutatója (35) alapján Ghána közepes humán fejlettségű országnak tekintendő (a 186 ország közül a százharmincötödik). Emlékeztetni kell arra is, hogy az 1905/2006/EK rendelet szerint Ghána az alacsony jövedelmű országok között szerepel. Ghána besorolására figyelemmel a Bizottság megvizsgálta, hogy az általa gyűjtött információk összefüggésbe hozhatók-e Ghána fejlődő országként tapasztalt sajátos korlátaival.

               (154)

               Noha általánosságban az ellenőrzés és megfigyelés terén létezhetnek sajátos kapacitáskorlátok, Ghána fejlettségi szintjéből adódó sajátos korlátai nem indokolják a nemzeti jogi keretben az IUU-halászati tevékenységek visszaszorítását, megakadályozását és felszámolását célzó nemzetközi jogi eszközökre utaló konkrét rendelkezések hiányát. Ezek a korlátok továbbá nem indokolják, hogy Ghána ne hajtsa hatékonyan végre az IUU-halászattal összefüggő jogsértések szankcionálására irányuló nemzeti jogszabályokat. Ráadásul utalnak jelek arra is, hogy a nemzetközi szabályokat inkább a nemzeti hatóságok együttműködésének, valamint a nemzeti szabályok és nemzetközi jogszabályok hatékony végrehajtásának hiánya miatt nem tartják be. Végül meg kell jegyezni, hogy Ghána magasabb fejlettségi szinten áll, mint a régió többi országa, amelyből az a logikus következtetés vonható le, hogy Ghána a lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti vagy parti államként rá háruló kötelezettségek teljesítése tekintetében sok más afrikai országnál jobb helyzetben van.

               (155)

               Indokolt megjegyezni továbbá, hogy az Unió Ghána részére már nyújtott támogatást egy az IUU-halászat elleni küzdelemhez kapcsolódó, célzott technikai segítségnyújtási intézkedéshez (36). Semmilyen bizonyíték nem utal arra, hogy Ghána figyelembe vette volna az említett hiányosságok orvoslására adott tanácsokat.

               (156)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (7) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Ghána esetében nincsenek fejlettségi szintből adódó sajátos korlátok. Ugyanakkor, tekintettel a Ghánát jellemző hiányosságok jellegére, az ország fejlettségi szintje nem szolgálhat mentségként vagy más jellegű igazolásként Ghána lobogó szerinti vagy parti államként nyújtott átfogó halászati teljesítményére, sem az IUU-halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló elégtelen fellépésére.

               (157)

               A határozat e szakaszában ismertetett helyzetre tekintettel, valamint a Bizottság által összegyűjtött tények és az ország által tett nyilatkozatok alapján – az IUU-rendelet 31. cikkének (7) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Ghána fejlettségi szintje nem érinti hátrányosan az ország halászattal kapcsolatos fejlettségi állapotát és átfogó teljesítményét.

         6.   A CURAÇAÓVAL KAPCSOLATOS ELJÁRÁS

               (158)

               Curaçao 2010. október 10-ét megelőzően a Holland Antillák (Curaçao, Sint Maarten, Bonaire, Sint Eustatius és Saba) része volt. A Holland Antillák 2010. október 10-ével megszűnt. A Bizottság 2010. február 12-én elfogadta a Holland Antillák lobogó szerinti államként küldött értesítését. Curaçao az IUU-rendelet alkalmazásáról 2011. március 28-án értesítette az illetékes hatóságait.

               (159)

               2013. március 4. és 8. között a Bizottság az IUU-rendelet 20. cikkének (4) bekezdésében előírt igazgatási együttműködés keretében az EFCA támogatásával ellenőrző látogatást tett Curaçaón.

               (160)

               Az ellenőrző látogatás célja az ország halászhajói által teljesítendő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések alkalmazására, ellenőrzésére és végrehajtására vonatkozó curaçaói rendelkezésekkel, illetve a Curaçao által az IUU-halászat elleni küzdelemben rá háruló kötelezettségek végrehajtása, valamint az uniós fogási tanúsítási rendszer végrehajtásához kapcsolódó követelmények és szempontok teljesítése érdekében hozott intézkedésekkel kapcsolatos információk ellenőrzése volt.

               (161)

               Az ellenőrző látogatásról szóló jelentést Curaçao képviselőinek 2013. március 8-án adták át.

               (162)

               2013. június 3. és 6. között a Bizottság újabb ellenőrző látogatást tett Curaçaón.

               (163)

               A Bizottság 2013. június 5-én elküldte Curaçao részére az országban tapasztalható helyzettel kapcsolatos írásbeli észrevételeit.

               (164)

               Az erre vonatkozó curaçaói észrevételek 2013. július 31-én érkeztek meg.

               (165)

               Curaçao az ICCAT nem szerződött együttműködő fele. Curaçao ratifikálta az ENSZ Tengerjogi Egyezményét.

               (166)

               Annak megállapítása érdekében, hogy Curaçao eleget tesz-e az ENSZ Tengerjogi Egyezménye és az ICCAT által előírt, lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti vagy parti államként rá háruló nemzetközi kötelezettségeknek, a Bizottság a feladat végrehajtásához szükséges valamennyi információt összegyűjtött és megvizsgált.

               (167)

               Ehhez a regionális halászati gazdálkodási szervezetek, ez esetben az ICCAT által közzétett, rendelkezésre álló adatokból származó információkat használta fel. A lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti vagy parti államként Curaçaóra háruló nemzetközi kötelezettségek teljesítésének, valamint a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által előírt szabályoknak való megfelelés értékelésével kapcsolatban a Bizottság megjegyezte, hogy Curaçao – a 2013. júniusi bizottsági ellenőrző látogatás során elmondottak szerint – fejleszteni kívánja a nemzetközi halászati tevékenységét és az ICCAT teljes jogú tagja kíván lenni.

         7.   CURAÇAO NEM EGYÜTTMŰKÖDŐ HARMADIK ORSZÁGKÉNT VALÓ AZONOSÍTÁSÁNAK ESHETŐSÉGE

               (168)

               A Bizottság az IUU-rendelet 31. cikkének (3) bekezdése szerint megvizsgálta a lobogó, kikötő szerinti vagy parti államként Curaçaóra háruló kötelezettségeket. Az áttekintés során a Bizottság az IUU-rendelet 31. cikkének (4)–(7) bekezdésében felsorolt paramétereket vette figyelembe.

         7.1.   Rendszeresen IUU-halászatot folytató hajók és ismétlődő IUU-kereskedelem (az IUU-rendelet 31. cikke (4) bekezdésének a) pontja)

               (169)

               A Curaçao lobogója alatt közlekedő IUU-hajókkal kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a regionális halászati gazdálkodási szervezetek hajókat tartalmazó listáiból származó információk alapján az IUU-hajók ideiglenes vagy végleges listáin nem szerepelnek ilyen hajók, és olyan, korábban Curaçao lobogója alatt közlekedő, jogellenes tevékenységet folytató hajókról sincsenek adatok, amelyek alapján a Bizottság megvizsgálhatná, hogy Curaçao az ismétlődő IUU-halászati tevékenységekkel szemben hogyan lép fel. Mindazonáltal fontos megjegyezni, hogy a Bizottsághoz érkezett információk szerint két curaçaói lobogó alatt közlekedő halászhajó több esetben feltehetően IUU-halászati tevékenységet folytatott. Japán és Új-Zéland kormánya 2011-ben tájékoztatta a Gazdaságfejlesztési Minisztériumot, hogy egy curaçaói lobogó alatt közlekedő halászhajó a Csendes-óceán déli részén található nyílt tengeri halászati erőforrások védelméről és kezeléséről szóló egyezmény hatálya alá tartozó területen mélyvízi kopoltyúhálókkal tengerfenéken élő cápafajokra halászott. A mélyvízi kopoltyúhálók használata a Dél-csendes-óceáni Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezet (SPRFMO) létrehozására irányuló nemzetközi konzultációk 2009. évi záróokmányában (a továbbiakban: záróokmány) (37) foglalt rendelkezések szerint azon a területen tilos. Curaçao a szóban forgó időszakban ráadásul hitelesítette az említett halászhajó fogási tanúsítványait. Curaçao vizsgálatot indított az említett hajóval kapcsolatban és elővigyázatossági intézkedéseket tett annak érdekében, hogy megszüntesse a hajónak az SPRFMO-egyezmény hatálya alá tartozó halászati területen folytatott tevékenységét. A hajóval szemben azonban semmiféle szankciót nem alkalmazott. Következésképp Curaçao az előbbiekben leírt magatartásával megsértette az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 117. és 118. cikkét.

         7.2.   Az együttműködés és a végrehajtás elmulasztása (az IUU-rendelet 31. cikkének (5) bekezdése)

               (170)

               A Bizottság megvizsgálta, hogy Curaçao hatékony végrehajtási intézkedéseket hozott-e az IUU-halászatért felelős piaci szereplőkkel szemben, és hogy kellően szigorú szankciókat alkalmazott-e a jogsértőknek az IUU-halászatból származó haszontól való megfosztása érdekében.

               (171)

               A Bizottság a 2013 márciusában és júniusában Curaçaón tett ellenőrző látogatása során számos olyan tényre derített fényt, amely azt támasztja alá, hogy Curaçao nem tett eleget a lobogó szerinti államként rá háruló kötelezettségeknek. Az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 94. cikke és az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési tervben foglalt szabályok különösen azt írják elő a lobogó szerinti államok számára, hogy a lobogójuk alatt közlekedő hajók felett közigazgatási, műszaki és szociális kérdések tekintetében ténylegesen gyakoroljanak joghatóságot és ellenőrzést. A Bizottság a fent említett ellenőrző látogatások során jelentős hiányosságokat állapított meg Curaçaónak a halászat terén nyújtott teljesítményét és a halászflotta irányítási rendszerét, valamint a megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti intézkedések és eljárások végrehajtásának minőségét illetően.

               (172)

               A 2013. márciusi és júniusi ellenőrző látogatások során szerzett információk alapján először is megállapította, hogy az IUU-halászati tevékenységekkel szemben alkalmazott szankciók rendszere nem megfelelő, a jogsértések előfordulását nem akadályozza meg, a jogsértőket nem fosztja meg a jogellenes tevékenységeikből származó haszontól, és ezzel a megfelelést nem biztosítja hatékonyan.

               (173)

               Másodszor az ellenőrző látogatás Curaçao nyomonkövetési rendszerét illetően jelentős hiányosságokra derített fényt. A Bizottság az okmányok helyszíni ellenőrzése során megállapította, hogy a curaçaói hatóságok a nyomonkövethetőséget nem tudják biztosítani a halászati tevékenységek valamennyi szakaszában, azaz a fogás, az átrakás, a kirakodás, a szállítás, az export és a kereskedelem során.

               (174)

               Harmadszor jelentős hiányosságok figyelhetők meg a Curaçao által a távolsági flottája felett gyakorolt ellenőrzés tekintetében. A flotta és a fogások ellenőrzése a Gazdaságfejlesztési Minisztérium feladata, amely a halászati engedélyek kiadásáért, felfüggesztéséért és visszavonásáért is felelős. Curaçaónak nincs halászati felügyelő központja. A curaçaói távolsági flotta műszaki jellemzőit tekintve megállapítható, hogy Curaçaónak a távolsági flottája felett gyakorolt ellenőrzése és a kötelezettségei teljesítése, valamint a szabályok betartása terén nyújtott teljesítménye mind közigazgatási, mind szervezeti és technikai téren jelentős hiányosságokat mutat. Noha a curaçaói erszényes kerítőhálós hajók modern adatátviteli eszközökkel vannak felszerelve, a Gazdaságfejlesztési Minisztérium irodáiban telepített VMS-szoftver korlátozott funkciói a papíralapú adatgyűjtési rendszerrel párosulva nem teszik lehetővé a beérkező adatok megfelelő szintű ellenőrzését és mérlegelését.

               (175)

               Negyedszer a curaçaói hatóságok nem gondoskodnak a beérkező VMS szerinti adatok folyamatos megfigyeléséről. A technikai és működési hiányosságokat illetően megjegyzendő, hogy a VMS szerinti adatok olvasására és begyűjtésére használt szoftver funkciói korlátozottak. A segédhajókat felszerelték VMS rendszerrel, amelyekről rendszeresen kell adatokat küldeniük, míg a szállítóhajók fedélzetén szintén fel van szerelve a VMS, viszont ezekről csak akkor kell adatokat küldeniük, amikor halat szállítanak.

               (176)

               Ötödször a Bizottság a 2013. márciusi és júniusi ellenőrző látogatás során megállapította, hogy a curaçaói lobogó alatt közlekedő távolsági halászhajók és a curaçaói illetékes hatóságok közötti adattovábbítás összehangolása és az általuk folytatott együttműködés mértéke a halászati tevékenységek hatékony megfigyelésének, ellenőrzésének és felügyeletének biztosításához nem elegendő. Ez a tény is azt támasztja alá, hogy Curaçao lobogó szerinti államként – az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 94. cikkében előírtaktól eltérően – nem tudja megfigyelni és ellenőrizni a flottája halászati tevékenységeit, és nem tud joghatóságot gyakorolni a lobogója alatt közlekedő hajók felett. Curaçao megfigyelési, ellenőrzési és felügyeleti tevékenysége nem felel meg az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 24. pontjában foglalt ajánlásoknak sem, amelyek javaslata szerint a lobogó szerinti államoknak gondoskodniuk kell a halászati tevékenységek átfogó és hatékony megfigyeléséről, ellenőrzéséről és felügyeletéről.

               (177)

               Hatodszor az elégtelen emberi erőforrások, a halászhajók által naponta küldött adatok pontosságára vonatkozó ellenőrzések hiánya, valamint a meghatározott igazolási eljárások és a kifejezetten a Gazdaságfejlesztési Minisztérium tisztviselői részére készített ellenőrzési iránymutatások vagy eljárási útmutatók hiánya miatt Curaçao nem tesz eleget a lobogó szerinti államként rá háruló nemzetközi kötelezettségeknek, különösen az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikkének. Ezenkívül nem hajtotta végre az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv ajánlásait, különösen annak 34. pontját.

               (178)

               A fenti (173)–(176) preambulumbekezdésekben ismertetett helyzet alapján Curaçao nem bizonyította, hogy eleget tesz az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglalt feltételeknek, amelyek előírják, hogy a lobogó szerinti államnak saját belső jogának megfelelően joghatóságot kell gyakorolnia a lobogója alatt közlekedő hajók, valamint azok parancsnoka, tisztjei és legénysége felett.

               (179)

               Curaçao nem teljesítette az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 118. cikke alapján rá háruló nemzetközi kötelezettségeket, amelyek szerint az államoknak a biológiai erőforrások védelme és a velük folytatott gazdálkodás terén együtt kell működniük egymással. Az a tény, hogy Curaçao nem hozott létre olyan, az előírásoknak megfelelő halászati felügyelő központot, amely állandó jelleggel működik és kizárólagos kapcsolattartó pontként szolgál, komoly akadályt jelent a curaçaói halászhajók által végzett tonhalátrakásokban és -kirakodásokban érintett harmadik országokkal folytatandó hatékony együttműködés megvalósításában.

               (180)

               Curaçao tehát nem bizonyította, hogy az IUU-halászat megelőzése, megakadályozása és felszámolása terén – az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 28. pontjában előírt módon – együttműködik és tevékenységeit összehangolja más államokkal, és különösen nem a 28. pont (6) bekezdése szerint járt el, amely előírja, hogy az államoknak olyan együttműködési mechanizmusokat kell kidolgozniuk, amelyek többek között lehetővé teszik az IUU-halászattal szembeni gyors válaszlépéseket.

               (181)

               A Bizottság a 2013. márciusi és júniusi ellenőrző látogatása során a fogási tanúsítási rendszerrel kapcsolatban megjegyezte, hogy a fogási tanúsítványok hitelesítésének rendszere Curaçaón néhány joghézagot tartalmaz. A curaçaói hatóságok a fogási tanúsítványokat az információk tényleges helyszíni ellenőrzése nélkül hitelesítették, ami ellentétes a 09-11. számú ICCAT-ajánlásban (38) előírt követelményekkel. Ezenkívül megállapítást nyert, hogy a curaçaói hatóságok a kirakodás helye szerinti államokkal (vagyis Elefántcsontparttal, Szenegállal és Ghánával) egyáltalán nem működnek együtt. A fogási tanúsítási rendszer kizárólag az okmányok ellenőrzésén alapul. A hajók tengeren történő mozgása a műholdas hajómegfigyelési rendszer révén követhető, viszont a hajók mozgását nyomon követő alaprendszer nem teszi lehetővé a korábbi adatok összegyűjtését és riasztást sem ad ki. Az említett tények azt bizonyítják, hogy Curaçao nem tesz eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 118. és 119. cikkében foglalt szabályoknak.

               (182)

               A fogási tanúsítványok hitelesítését illetően megjegyzendő, hogy a műholdas hajómegfigyelési rendszeren kívül egyéb ellenőrzési eszközök nem állnak rendelkezésre. Következésképp a folyamatosan a curaçaói vizeken kívül halászó és zsákmányaik legnagyobb részét Elefántcsontparton és Angolában kirakodó hajók esetében a curaçaói hatóságok kizárólag a piaci szereplők jelentéseire támaszkodnak. A kirakodási és átrakási kikötőkben semmiféle ellenőrzést nem végeznek. Ráadásul a kirakodás vagy átrakás helye szerinti országokkal egyáltalán nem működnek együtt.

               (183)

               Curaçao nem alakított ki olyan fogásbejelentési rendszert, amely biztosítaná valamennyi fogás valós időben történő nyilvántartásba vételét, továbbá elektronikus hajónapló-rendszert sem dolgozott ki. Ezzel a teljes körű ellenőrzést és nyomonkövethetőséget, valamint a VMS szerinti helyzeti adatok, a kirakodások, illetve a kirakodásokkal és átrakásokkal kapcsolatos információk hatékony ellenőrzését nem tette lehetővé. Curaçao ezen a téren nyújtott teljesítménye így nem áll összhangban az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 28. pontjában foglalt ajánlásokkal.

               (184)

               A nyílt tengeri halászatról szóló, 2010. október 7-i nemzeti törvény (Landsbesluit visserij op volle zee - PB No. 109) a nemzetközi halászati ágazatot szabályozó curaçaói halászati alaptörvény. A 2010. évi nemzeti törvény megállapítja a nemzetközi engedélyezési rendszerre vonatkozó előírásokat. A jogszabály szövege rendelkezik az átrakási műveletekről, a jelentéstételi kötelezettségekről és a műholdas hajómegfigyelési rendszerről.

               (185)

               Az 1991. évi nemzeti halászati törvény (Visserijlandsverordening) az a nemzeti halászati alaptörvény, amely a Curaçao vizein és halászati övezetében folytatott halászatra vonatkozó szabályokat és rendelkezéseket írja elő.

               (186)

               A Bizottság a 2013. márciusi és júniusi ellenőrző látogatása során megállapította, hogy Curaçao jogi és közigazgatási kerete a szerkezetét és a kialakított rendszereket tekintve számos hiányosságot rejt magában. A curaçaói hatóságok például nem tartják nyilván a jogsértéseket és szankciókat, ami megkönnyítené a halászhajók tulajdonosai által korábban folytatott IUU-halászati tevékenységek ellenőrzését. A közigazgatási szankciók és bírságok általános mértéke nem megfelelő, így azok nem képeznek egységes és visszatartó erejű szankciórendszert. A curaçaói beadvány szerint a curaçaói jogszabályok közigazgatási végrehajtási intézkedéseket nem tartalmaznak. A curaçaói hatóságok így nem szabhatnak ki közigazgatási bírságot az IUU-halászati tevékenység formájában elkövetett jogsértésért felelős személyekre, és a curaçaói kormány sem tehet megelőző vagy végrehajtási intézkedéseket. Curaçao ezzel a magatartásával nem tesz eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikkének.

               (187)

               A Bizottság a 2013 márciusában és júniusában tett ellenőrző látogatása során, valamint a curaçaói beadvány beérkezését követően megállapította, hogy a curaçaói illetékes hatóságok – a curaçaói jogi és közigazgatási kerettel kapcsolatban feltárt hiányosságok ellenére – nem intézkedtek annak érdekében, hogy a felelősségteljes halászatra vonatkozó magatartási kódex elfogadásával és a curaçaói halászati törvény felülvizsgálatával kapcsolatos eljárásokat megindítsák.

               (188)

               A Bizottság által gyűjtött bizonyítékokból tehát az derül ki, hogy Curaçao hatékony végrehajtási intézkedésekkel kapcsolatos teljesítménye az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 21. pontjában foglalt ajánlásokkal sem áll összhangban, amelyek javaslata szerint az államoknak biztosítaniuk kell, hogy a joghatóságuk alá tartozó, IUU-halászatot folytató hajókra vonatkozó szankciók kellően szigorúak legyenek ahhoz, hogy az IUU-halászatot hatékonyan megelőzzék, megakadályozzák és felszámolják, valamint hogy megfosszák a jogsértőket az ilyen halászatból származó haszontól.

               (189)

               A curaçaói illetékes hatóságok meglévő kapacitását illetően meg kell jegyezni, hogy Curaçao fejlettségi szintjéről az ENSZ humán fejlettségi mutatója semmiféle információt nem tartalmaz. A Világbank fejlettségi mutatója (39) szerint ugyanakkor Curaçao magas jövedelmű országnak tekinthető. Tekintettel az ország besorolására, nincs szükség a curaçaói illetékes hatóságok meglévő kapacitásának vizsgálatára.

               (190)

               A 2013. márciusi és júniusi ellenőrző látogatások során szerzett információk alapján nem lehet azt állítani, hogy a curaçaói hatóságok pénzügyi erőforrások hiányával küzdenének. Inkább a feladataik ellátásához szükséges jogi és közigazgatási környezet és jogosultságok nem állnak rendelkezésükre. Mindemellett fel kell hívni a figyelmet arra, hogy az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 85. és 86. pontjában foglalt, a fejlődő országok sajátos igényeire vonatkozó ajánlásokkal összhangban az Unió a Bizottság által finanszírozott célzott technikai segítségnyújtási program keretében támogatást nyújtott Curaçaónak az IUU-rendelet alkalmazásához (40).

               (191)

               A fentiekre tekintettel – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) bekezdése és 31. cikkének (5) bekezdése b) és d) pontja értelmében – megállapítható, hogy Curaçao elmulasztotta a lobogó szerinti államként az együttműködési és végrehajtási erőfeszítések tekintetében rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségek teljesítését.

         7.3.   A nemzetközi szabályok végrehajtásának elmulasztása (az IUU-rendelet 31. cikkének (6) bekezdése)

               (192)

               Curaçao ratifikálta az ENSZ Tengerjogi Egyezményét. Ezenkívül 2010. november 17. óta az ICCAT nem szerződött együttműködő fele.

               (193)

               A nemzetközi szabályok Curaçao általi végrehajtásának részletesebb kifejtése érdekében fontos megjegyezni, hogy a Holland Királyság a Holland Antillák nevében 2007-ben ratifikálta az ENSZ Tengerjogi Egyezményét és a Holland Antillák által 2010. október 10-ét megelőzően elfogadott valamennyi jogalkotási aktus végrehajtható Curaçaón.

               (194)

               A Bizottság minden olyan információt megvizsgált, amelyet Curaçaónak az ICCAT nem szerződött együttműködő feleként betöltött státuszával kapcsolatban jelentősnek vélt. Ezenkívül megvizsgált minden olyan információt is, amelyet fontosnak tartott azzal összefüggésben, hogy Curaçao vállalta az ICCAT által elfogadott állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések alkalmazását.

               (195)

               Elemezte az ICCAT által rendelkezésre bocsátott, megfelelésre vonatkozó információkat. Ehhez az ICCAT összefoglaló megfelelési táblázatait (41) vette alapul.

               (196)

               Az ICCAT állományvédelmi és gazdálkodási intézkedésekkel foglalkozó megfelelési bizottsága megállapította, hogy Curaçao a 2012. évet illetően nem tett eleget a jelentések, statisztikák és adatok ICCAT részére határidőben történő megküldésére vonatkozó kötelezettségének. A megfelelési bizottság üléséről készült jelentés összefoglaló megfelelési táblázataiban (42) az szerepel, hogy Curaçao késve és hiányosan küldte meg az alábbi dokumentumokat: az éves jelentések/statisztikák tekintetében az I. feladatban szereplő flottajellemzőket; az állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések tekintetében a 20 méternél hosszabb hajókra vonatkozó belső intézkedésekről szóló jelentést; a hozzáférési megállapodásokra vonatkozó információkat; az átrakási jelentést; a kvótákra és fogási korlátozásokra vonatkozó megfelelési táblázatokat. Az ICCAT szabályainak és ajánlásainak (főleg a 11-12. számú ICCAT-ajánlás) betartásával kapcsolatos, fent említett mulasztások az e határozat 7.1. és 7.2. szakaszaiban kiemelt egyéb elemekkel együtt azt bizonyítják, hogy Curaçao nem teljesíti maradéktalanul az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 117. és 118. cikkében foglalt, lobogó szerinti államként rá háruló, állományvédelmi és gazdálkodási intézkedésekkel kapcsolatos kötelezettségeket.

               (197)

               A Bizottság Curaçao flottapolitikájával kapcsolatban megállapította, hogy Curaçao valamennyi ipari hajója külföldi tulajdonban van, és Curaçao csupán a hajó üzemeltetőit tartja nyilván. A Bizottság véleménye szerint a haszonélvezők adataira vonatkozó információk megléte nem bizonyítja kielégítően, hogy a lobogó szerinti állam és a hajók tényleges kapcsolatban állnak egymással, és úgy véli, hogy ez a helyzet nem felel meg az ENSZ Tengerjogi Egyezményének 91. cikkében foglalt, a hajók nemzeti hovatartozására vonatkozó rendelkezéseknek.

               (198)

               Ezenkívül a Bizottság a 2013. márciusi és júniusi ellenőrző látogatásai során szerzett információk alapján megállapította, hogy a nyílt tengeren közlekedő hajók lajstromozását az egyik hatóság (a Curaçaói Tengerészeti Hatóság) végzi, az irányítási és megfigyelési feladatokat pedig egy másik hatóság (Gazdaságfejlesztési Minisztérium) látja el. A feladatok ilyen jellegű megosztása szoros koordinációt és együttműködést igényelne az illetékes hatóságok között. A Bizottság a 2013. márciusi és júniusi ellenőrző látogatásai során ugyanakkor azt állapította meg, hogy a Curaçaói Tengerészeti Hatóság és a Gazdaságfejlesztési Minisztérium között nincs ilyen együttműködés. A bizottsági ellenőrző látogatások során feltárt tényekből továbbá az is kiderül, hogy a curaçaói hajólajstromozási eljárás során nem veszik figyelembe azt, hogy a halászhajók és a tulajdonosaik korábban részt vettek-e IUU-halászati tevékenységekben. Fény derült arra, hogy a curaçaói illetékes hatóságok egy hajó nyilvántartásba vételekor egyáltalán nem ellenőrzik a hajóval kapcsolatos előzményeket, illetve azt, hogy a hajó esetleg részt vett-e IUU-halászati tevékenységekben. Curaçao ezzel nem teljesíti a 05-07. számú ICCAT-határozatban szereplő, a hajók lajstromozására és fellobogózására vonatkozó követelményeket, és nem felel meg az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikkének. Curaçaónak a halászhajók lajstromozásával kapcsolatos eljárása az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 36. és 38. pontjában foglalt ajánlásoknak sem felel meg, amelyek javaslata szerint a lobogó szerinti államoknak kerülniük kell az előírásokat korábban be nem tartó hajók fellobogózását, illetve ezen hajók lobogóinak lecserélését, mivel ez sérti az állományvédelmi és gazdálkodási intézkedéseket, illetve a nemzeti, regionális vagy globális szinten elfogadott rendelkezéseket. Curaçaónak a halászhajók lajstromozásával kapcsolatos, fent ismertetett eljárása az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 39. pontjában foglalt ajánlásoknak sem felel meg, amelyek javaslata szerint az államoknak minden lehetséges intézkedést meg kell tenniük, ideértve a halászati engedély és az ország lobogója alatti közlekedésre vonatkozó jogosultság megtagadását, annak érdekében, hogy megelőzzék a lobogóváltást, vagyis azt a gyakorlatot, hogy egy hajó lobogóját – az állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések vagy rendelkezések kijátszása céljából – többször egymás után, rövid időközönként lecserélik.

               (199)

               A fentieken túlmenően fény derült arra, hogy Curaçao a nemzeti hajólajstrom mellett egy másik nyilvántartást is vezet a személyzet nélküli hajóbérletről, amely lehetővé teszi, hogy egy másik ország lobogója alatt közlekedő hajó ideiglenesen Curaçao lobogója alatt közlekedjen. Fontos megjegyezni, hogy a curaçaói hatóságok egy külföldi hajónak a személyzet nélküli hajóbérletre vonatkozó curaçaói nyilvántartásba történő felvételekor egyszerűen értesítik a másik lobogó szerinti államot. A curaçaói hatóságok tehát ilyen esetben a hajó üzemeltetőivel és/vagy haszonélvezőivel kapcsolatban további ellenőrzést nem végeznek. Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy több olyan eset is előfordult, amikor curaçaói lobogó alatt közlekedő szállítóhajókat – a curaçaói hatóságok értesítése nélkül – egy másik ország (a Fülöp-szigetek) vetetett fel az ICCAT nyilvántartásába. Következésképp Curaçao ezzel nem tesz eleget az ENSZ Tengerjogi Egyezménye 94. cikkének, amely előírja a lobogó szerinti államok számára a lobogójuk alatt közlekedő hajókkal kapcsolatos kötelezettségeket. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Szállítási Dolgozók Nemzetközi Szövetsége (ITF) szerint a curaçaói lobogó olcsó lobogó (43).

               (200)

               Végül meg kell jegyezni, hogy Curaçao az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 25–27. pontjában foglalt ajánlások ellenére nem dolgozott ki IUU-halászat elleni nemzeti cselekvési tervet.

               (201)

               A fentiekre tekintettel – az IUU-rendelet 31. cikkének (3) és (6) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Curaçao elmulasztotta a nemzetközi szabályok, előírások, valamint állományvédelmi és gazdálkodási intézkedések tekintetében rá háruló nemzetközi jogi kötelezettségek teljesítését.

         7.4.   A fejlődő országok sajátos korlátai

               (202)

               Emlékeztetni kell arra, hogy Curaçao nem szerepel az 1905/2006/EK rendelet II. mellékletében található felsorolásban, amely az államokat fejlettségi szintjüknek megfelelően rangsorolja, és az ENSZ humán fejlettségi mutatója sem tartalmaz semmiféle információt Curaçao fejlettségi szintjéről. Viszont a Világbank 2013. évi fejlettségi mutatója (44) szerint Curaçao magas jövedelmű országnak tekinthető.

               (203)

               Az ellenőrző látogatások megállapításai és a Világbank fejlettségi mutatója alapján Curaçao nem tekinthető olyan országnak, amelynek közvetlenül a fejlettségi szintjéből adódóan lennének sajátos korlátai. Nem került elő olyan meggyőző bizonyíték, amely arra utalna, hogy Curaçao az alacsony fejlettség miatt mulasztotta el a nemzetközi jogi kötelezettségei teljesítését. Hasonlóképpen nincs olyan kézzelfogható bizonyíték, amely a halászati tevékenységek megfigyelése, ellenőrzése és felügyelete terén feltárt hiányosságokat a kapacitás vagy az infrastruktúra hiányával hozná összefüggésbe.

               (204)

               Indokolt megjegyezni továbbá, hogy a Bizottság 2011-ben már támogatást nyújtott Curaçao részére egy az IUU-halászat elleni küzdelemhez kapcsolódó, célzott technikai segítségnyújtási intézkedéshez (45). Semmilyen bizonyíték nem utal arra, hogy Curaçao figyelembe vette volna az említett hiányosságok orvoslására adott tanácsokat.

               (205)

               A fentiekre tekintettel – az IUU-rendelet 31. cikkének (7) bekezdése értelmében – megállapítható, hogy Curaçao fejlettségi szintje nem érinti hátrányosan az ország halászattal kapcsolatos fejlettségi állapotát és átfogó teljesítményét.

         8.   A NEM EGYÜTTMŰKÖDŐ HARMADIK ORSZÁGOK AZONOSÍTÁSÁNAK ESHETŐSÉGÉVEL KAPCSOLATOS KÖVETKEZTETÉSEK

               (206)

               A fentiekben tett azon megállapítások fényében, miszerint Curaçao, Ghána és Korea elmulasztotta a nemzetközi jog értelmében lobogó, kikötő, forgalomba hozatal szerinti vagy parti államként rá háruló, az IUU-halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló intézkedések meghozatalára vonatkozó kötelezettségei teljesítését, ezeket az országokat az IUU-rendelet 32. cikkével összhangban értesíteni kell arról az eshetőségről, hogy olyan országként azonosítják őket, amelyeket a Bizottság az IUU-halászat elleni küzdelemben nem együttműködő harmadik országnak tekint.

               (207)

               Az IUU-rendelet 32. cikkének (1) bekezdésével összhangban a Bizottságnak értesítenie kell Curaçaót, Ghánát és Koreát arról az eshetőségről, hogy nem együttműködő országként azonosítják őket. A Bizottságnak emellett az IUU-rendelet 32. cikkében felsorolt valamennyi lépést meg kell tennie Curaçaóval, Ghánával és Koreával szemben. A megfelelő ügyintézés érdekében ki kell tűzni azt a határidőt, amelyen belül az érintett országok írásban válaszolhatnak az értesítésre, és rendezhetik a helyzetet.

               (208)

               Továbbá ki kell jelenteni, hogy Curaçao, Ghána és Korea értesítése arról az eshetőségről, hogy olyan országként azonosítják őket, amelyeket a Bizottság e határozat alkalmazásában nem együttműködő harmadik országnak tekint, nem zárja ki, de nem is vonja automatikusan maga után azt a lehetőséget, hogy a későbbiekben a Bizottság vagy a Tanács a nem együttműködő országok jegyzékének összeállítása céljából további lépéseket tegyen,

         ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
   Egyetlen cikk
   A Bizottság ezúton értesíti Curaçaót, a Ghánai Köztársaságot és a Koreai Köztársaságot arról az eshetőségről, hogy olyan harmadik országként azonosítják őket, amelyet a Bizottság a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelemben nem együttműködő harmadik országnak tekint.

      Kelt Brüsszelben, 2013. november 26-án.

            a Bizottság részéről

         Maria DAMANAKI

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 286., 2008.10.29., 1. o.

      (2)  A forgalomba hozatal szerinti állam és a kapcsolódó intézkedések tekintetében lásd a FAO jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló nemzetközi cselekvési tervének 65–76. bekezdését és a FAO felelősségteljes halászatra vonatkozó, 1995. évi magatartási kódexe 11. cikkének (2) bekezdését.

      (3)  A QIA 2011. július 12-i levele

      (4)  OECD, „Ownership and Control of Ships” (A hajók tulajdonosi viszonyai és ellenőrzése) című jelentés, forrás: http://www.oecd.org/dataoecd/53/9/17846120.pdf

      (5)  FAO, „Comprehensive record of fishing vessels, refrigerated transport vessels, supply vessels and beneficial ownership” (A halászhajók, szállító hűtőhajók, ellátóhajók és a haszonélvezeti jogviszony átfogó nyilvántartása), 2010. márciusi jelentés a FAO Halászati Osztálya által készített tanulmányról (forrás: ftp://ftp.fao.org/FI/DOCUMENT/global_record/eims_272369.pdf), illetve az IUU-halászatról szóló nemzetközi cselekvési terv 18. pontja.

      (6)  Korea 13 országgal (Oroszország, Japán, Kína, Tuvalu, Salamon-szigetek, Kiribati, Pápua Új-Guinea, Cook-szigetek, Franciaország, Irán, Ausztrália, Mauritánia és Ecuador) kötött halászati megállapodást.

      (7)  Az NMFS jelentése, 24. o.

      (8)  Az információ forrása: http://hdr.undp.org/en/statistics/

      (9)  A CCAMLR jelentése a CCAMLR-bizottság Ausztráliában, Hobartban 2011. október 24. és november 4. között tartott 30. üléséről, CCAMLR-XXX, 9.12–9.28. bekezdések

      (10)  Az IOTC Megfelelési Bizottsága által készített, Koreára vonatkozó megfelelési jelentés, a Megfelelési Bizottság 8. ülése, 2011. március 14–16., IOTC-2011-S15-CoC25Rev1[E]

      (11)  IOTC 2012. március 10-i megfelelési jelentése, IOTC-2012-CoC09-CR14_Rev1[E].

      (12)  Az IOTC 2013. február 12-i hírlevele.

      (13)  Az ICCAT azonosításról szóló, 2010. március 4-i levele, 590 sz. ICCAT-hírlevél, 2010. március 4-i.

      (14)  Az ICCAT azonosításról szóló, 2011. január 18-i levele, 173. sz. ICCAT-hírlevél, 2011. január 18-i.

      (15)  Az ICCAT 2012. február 21-i figyelmeztető levele, 636. sz. ICCAT-hírlevél, 2012. február 21-i.

      (16)  Az ICCAT 2013. február 11-i figyelmeztető levele, 610. sz. ICCAT-hírlevél, 2013. február 11-i.

      (17)  L. 8. lábjegyzet.

      (18)  A forgalomba hozatal szerinti állam és a kapcsolódó intézkedések tekintetében lásd a FAO jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló nemzetközi cselekvési tervének 65–76. bekezdését és a FAO felelősségteljes halászatra vonatkozó, 1995. évi magatartási kódexe 11. cikkének (2) bekezdését.

      (19)  Az információ forrása: http://www.nmfs.noaa.gov/ia/iuu/msra_page/2013_biennial_report_to_congress__jan_11__2013__final.pdf

      (20)  Az információ forrása: http://www.neafc.org/mcs/iuu/blist és http://iuu-vessels.org/iuu/iuu/search

      (21)  Az átrakásokra vonatkozó program létrehozásáról szóló 06-11. számú ICCAT-ajánlás (ICCAT Recommendation 06-11 establishing a programme for transhipment) szerint az ICCAT-területen élő tonhalakkal és tonhalfélékkel kapcsolatos valamennyi átrakási műveletet kikötőben kell végezni.

      (22)  ICCAT Recommendation 03-14 concerning to minimum standards for the establishment of a vessel monitoring system (VMS) in the ICCAT Convention area (az ICCAT-területen közlekedő hajók fedélzetén üzembe helyezendő műholdas hajómegfigyelési rendszerekre (VMS) vonatkozó minimumkövetelményekről szóló 03-14. számú ICCAT-ajánlás).

      (23)  L. 8. lábjegyzet.

      (24)  HL L 378., 2006.12.27., 41. o.

      (25)  A vonatkozó információk forrása az FCWC webhelye: http://www.fcwc-fish.org/

      (26)  Az ICCAT 2010. március 4-i levele, 592 sz. ICCAT-hírlevél, 2010. március 4-i.

      (27)  Az ICCAT 2011. január 18-i levele, 174. sz. ICCAT-hírlevél, 2011. január 18-i.

      (28)  Az ICCAT 2012. február 21-i levele, 634. sz. ICCAT-hírlevél, 2012. február 21-i.

      (29)  ICCAT Recommendation 09-01 on a multi-year conservation and management program for bigeye tuna (a nagyszemű tonhalra vonatkozó többéves állományvédelmi és gazdálkodási programról szóló 09-01. számú ICCAT-ajánlás).

      (30)  ICCAT Recommendation 10-01 on a multi-year conservation and management program for bigeye tuna (a nagyszemű tonhalra vonatkozó többéves állományvédelmi és gazdálkodási programról szóló 10-01. számú ICCAT-ajánlás).

      (31)  ICCAT Recommendation 11-01 on a multi-annual conservation and management program for bigeye and yellowfin tuna (a nagyszemű tonhalra és a sárgaúszójú tonhalra vonatkozó többéves állományvédelmi és gazdálkodási programról szóló 11-01. számú ICCAT-ajánlás).

      (32)  Az ICCAT 2013. február 11-i levele, 609. sz. ICCAT-hírlevél, 2013. február 11-i.

      (33)  Az ICCAT 2013. április 30-i levele, 2104. sz. ICCAT-hírlevél, 2013. április 30-i.

      (34)  Az NMFS jelentése, 23. o.

      (35)  L. 8. lábjegyzet.

      (36)  Segítségnyújtás a fejlődő országok számára a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatról szóló 1005/2008/EK rendelet végrehajtásának betartásához, EuropeAid/129609/C/SER/Multi.

      (37)  Az információ forrása: http://www.southpacificrfmo.org/assets/Convention-and-Final-Act/2272942-v1-SPRFMOSignedFinalAct.pdf

      (38)  ICCAT Recommendation 09-11: Recommendation by ICCAT amending recommendation 08-12 on an ICCAT Bluefin tuna catch documentation program (a 09-11. számú ICCAT-ajánlás: az ICCAT kékúszójú tonhalra vonatkozó fogási dokumentációs programjáról szóló 08-12. számú ajánlást módosító ICCAT-ajánlás).

      (39)  Az információ forrása: http://data.worldbank.org/country/CW; A Bizottság az ENSZ humán fejlettségi mutatója és az 1905/2006/EK rendelet helyett ezt az információt használta fel, mivel az előbbi források Curaçaót nem említik.

      (40)  Segítségnyújtás a fejlődő országok számára a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatról szóló 1005/2008/EK rendelet végrehajtásának betartásához, EuropeAid/129609/C/SER/Multi, 2011. június 13–27.

      (41)  Az ICCAT 18. rendkívüli üléséről készült 2013. januári jegyzőkönyv 10. mellékletének 3. függeléke, a 2012–2013-as időszakra vonatkozó kétéves jelentés, I. rész (2012), 1. kötet.

      (42)  L. 41. lábjegyzet.

      (43)  Az információ forrása: http://www.itfglobal.org/flags-convenience/flags-convenien-183.cfm

      (44)  Az információ forrása: http://data.worldbank.org/country/CW

      (45)  L. 40. lábjegyzet.