title: A Bizottság (EU) 2016/290 határozata (2015. december 16.) a Verband der deutschen Milchwirtschaft e.V. által a tejről és zsírról szóló törvénnyel összefüggésben végrehajtott SA.35484 (2013/C) (korábbi SA.35484 [2012/NN]) számú támogatási intézkedésekről (az értesítés a C(2015) 9052. számú dokumentummal történt)

text:
               4.3.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 59/194

         A BIZOTTSÁG (EU) 2016/290 HATÁROZATA
   (2015. december 16.)
   a Verband der deutschen Milchwirtschaft e.V. által a tejről és zsírról szóló törvénnyel összefüggésben végrehajtott SA.35484 (2013/C) (korábbi SA.35484 [2012/NN]) számú támogatási intézkedésekről

         (az értesítés a C(2015) 9052. számú dokumentummal történt)

   (Csak a német nyelvű szöveg hiteles)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre, és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
   miután a fent említett rendelkezéssel összhangban felhívta az érdekelteket észrevételeik megtételére (1),
   mivel:
   1.   ELJÁRÁS

               (1)

               2011. november 28-án és 2012. február 27-én kelt levelében az Európai Bizottság (a továbbiakban: a Bizottság) a Németország által a 659/1999/EK tanácsi rendelet (2) 21. cikkének (1) bekezdésével összhangban rendelkezésre bocsátott, a mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatásokról szóló 2010. évi beszámolóval kapcsolatosan további tájékoztatást kért Németországtól. Németország a Bizottság kérdéseire 2012. január 16-án és 2012. április 27-én kelt levelében válaszolt. Németország válaszaiból kiderült, hogy Németország a tej, a tejtermékek és a zsír forgalmazásáról szóló 1952. évi törvény (a továbbiakban: a tejről és zsírról szóló törvény) alapján pénzügyi támogatást nyújtott a tejágazatnak.

               (2)

               2012. október 2-i levelében a Bizottság arról tájékoztatta Németországot, hogy a szóban forgó intézkedéseket be nem jelentett támogatásként az SA.35484 (2012/NN) nyilvántartási szám alatt nyilvántartásba vette. Németország 2012. november 16-án, 2013. február 7-én, 8-án, 11-én, 13-án, 14-én, 15-én és 19-én, március 21-én, április 8-án, május 28-án, június 10-én és 25-én, valamint július 2-án kelt levelében további információkat nyújtott be a Bizottsághoz.

               (3)

               2013. július 17-én kelt levelében (C(2013) 4457 final) a Bizottság értesítette Németországot arról, hogy a tejről és zsírról szóló törvény alapján hozott egyes alintézkedésekkel kapcsolatosan az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat). A Bizottság ugyanebben a levelében megállapította, hogy a 2001. november 28. és 2006. december 31. közötti időszakra vagy a 2007. január 1-je utáni időszakra, illetve mindkét időszakra vonatkozó további alintézkedések összeegyeztethetők a belső piaccal, vagy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősülnek állami támogatásnak, illetve hogy nem tartoznak az állami támogatásokra vonatkozó előírások hatálya alá (a továbbiakban: pozitív határozat).

               (4)

               A Verband der deutschen Milchwirtschaft e.V. (a továbbiakban: VDM) által a tejről és zsírról szóló törvénnyel összefüggésben 2001. november 28. óta eltelt időszakban végrehajtott összes többi alintézkedés esetében, beleértve a jelenlegi határozat alapjául szolgáló alintézkedéseket is, a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban abból indult ki, hogy azok támogatásnak minősülnek, és kétségbe vonta a belső piaccal való összeegyeztethetőségüket.

               (5)

               Németország az eljárás megindításáról szóló határozattal kapcsolatban 2013. szeptember 20-án kelt levelében foglalt állást.

               (6)

               Az eljárás megindításáról szóló határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában
                   (3). A Bizottság felkérte a többi érdekeltet, hogy egy hónapon belül tegyék meg észrevételeiket.

               (7)

               Az érdekeltek részéről összesen 19 észrevétel érkezett a Bizottsághoz. Az egyik érdekelt alapos indoklás mellett kérte adatai bizalmas kezelését. Összesen hat – 2014. február 6. és 10. között beérkezett – észrevétel foglalkozott a VDM-et érintő alintézkedésekkel.

               (8)

               A beérkezett észrevételeket a Bizottság 2014. február 27-én, március 3-án és október 3-án kelt levelében küldte meg Németországnak, a fent említett érdekelt adatainak közlése nélkül.

               (9)

               Németország kezdetben nem foglalt állást az érdekeltek 2014 februárjában benyújtott észrevételeivel kapcsolatban. Egy 2014. július 8-i kiegészítő észrevétellel kapcsolatosan Németország 2014. december 3-án kelt levelében foglalt állást.

               (10)

               2014. június 6-án kelt megkeresésében a Bizottság kiegészítő információkat kért Németországtól, amelyeket Németország 2014. július 16-án kelt levelében közölt.

         2.   AZ INTÉZKEDÉSEK ISMERTETÉSE

               (11)

               Az alábbiakban a VDM által a tejről és zsírról szóló törvénnyel összefüggésben végrehajtott intézkedések ismertetése következik, amelyeket az eljárás megindításáról szóló határozat BW 6, BY 9, HE 5, NI 10, NW 9, RP 8, SL 6 és TH 6 alintézkedésnek nevez, és amelyeknek a belső piaccal való összeegyeztethetőségét a Bizottság kétségbe vonta.

      Az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás Bizottság által történő megindításának indokai

               (12)

               A tejről és zsírról szóló törvény egy 1952-ben hatályba lépett és azóta többször, legutóbb 2006. október 31-én módosított szövetségi törvény. Ez képezi a szóban forgó intézkedések jogi keretét, hatálya határozatlan időre szól.

               (13)

               A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (1) bekezdése felhatalmazza a német szövetségi tartományokat, hogy a beszállított tej mennyisége alapján a tejfeldolgozókra tejilletéket vessenek ki. A Németország által rendelkezésre bocsátott információk szerint (a tizenhatból) kilenc szövetségi tartomány, nevezetesen Baden-Württemberg, Bajorország, Brandenburg, Hessen, Alsó-Szászország, Észak-Rajna-Vesztfália, Rajna-vidék-Pfalz, Saar-vidék és Türingia élt ezzel a felhatalmazással. A tartományok által alkalmazott tejilletékek mértéke legfeljebb 0,0015 EUR/kg.

               (14)

               Németország kifejtette, hogy az egyes szövetségi tartományokban kivetett tejilletékek nem alkalmazandók az importtermékekre. Ezzel szemben az exporttermékekre kivethető tejilleték.

               (15)

               A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (2) bekezdése előírja, hogy a tejilletékből keletkező források kizárólag a következőkre használhatók fel:

                           1.

                           bizonyos végrehajtási előírások alapján a minőség támogatása és megőrzése;

                           2.

                           a tej és a tejtermékek előállítása, szállítása, felhasználása és feldolgozása, valamint értékesítése során a higiénia javítása;

                           3.

                           a tejtermelés (hozam) vizsgálata;

                           4.

                           tejgazdasági kérdésekben az üzemeknek nyújtott tanácsadás és a tejipari szakma fiatal képviselőinek folyamatos továbbképzése;

                           5.

                           a tej és a tejtermékek fogyasztásának növelésére irányuló reklám;

                           6.

                           a tejről és zsírról szóló törvény alapján kijelölt feladatok végrehajtása.

               (16)

               A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (2a) bekezdése előírja, hogy a (2) bekezdéstől eltérően az (1) bekezdés szerint keletkező források a következőkre is felhasználhatók:

                           1.

                           a tej és a tejszín termelőtől a tejfeldolgozóhoz történő szállításánál felmerülő, strukturális okból magasabb begyűjtési költségek csökkentése;

                           2.

                           a tej tejfeldolgozók közötti szállításánál felmerülő magasabb szállítási költségek csökkentése, amennyiben a szállítás a szállítással érintett tejfeldolgozók felvevőpiacán a fogyasztói tejjel való ellátás biztosításához szükséges; és

                           3.

                           tejtermékek központi értékesítésénél a minőség előmozdítása.

               (17)

               A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (4) bekezdése előírja, hogy a tejfeldolgozók vagy azok egyesülései által a tejágazati szerveknek a (2) bekezdésben felsorolt célokra fizetendő hozzájárulások és díjak teljes egészben vagy részben levonhatók a tejilletékre befizetendő összegből.

               (18)

               Németország kifejtette, hogy a VDM-nek a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (2) bekezdésének 6. pontja keretében történő finanszírozásánál az úgynevezett közszolgáltatás egyik esetéről van szó (tehát nem hatósági beavatkozásról, amely korlátozza az érintettek jogait, hanem szolgáltatások pozitív nyújtásáról). Nincs szükség anyagi jogi jogalapra, mivel a német alkotmány 20. cikkének (3) bekezdésében rögzített törvényi fenntartás ezt a területet nem érinti. Ebben az esetben elégséges a tartományok mindenkori költségvetésében adott felhatalmazás és ennek megfelelően a szolgáltatások igazgatási intézkedések útján történő nyújtása.

               (19)

               Az egyes szövetségi tartományokban a források rendelkezésre bocsátására az ott érvényes tartományi költségvetési rendelet volt irányadó.

               (20)

               A tejilleték kivetésének jogalapját az adott szövetségi tartományokban a következő rendeletek képezik:

               (21)

               Baden-Württemberg: az Élelmezési és Vidékfejlesztési Minisztérium (Ministerium für Ernährung und Ländlichen Raum) 2006. január 24-i rendelettel (GBl, 40. o.) módosított, a tejágazati illetékek kivetéséről szóló, 2004. május 18-i rendelete (GBl, 350. o.).

               (22)

               Bajorország: a tejilletékről szóló, 2007. október 17-i rendelet (BayMilchUmlV).

               (23)

               Hessen: a tejágazat támogatására szolgáló illeték kivetéséről szóló, 1981. december 1-jei rendelet.

               (24)

               Alsó-Szászország: legutóbb a tejágazatra vonatkozó illeték kivetéséről szóló, 2005. december 22-i rendelettel (Nds. GVBl., 31/2005. sz., 475. o.) módosított, a tejágazatra vonatkozó illeték kivetéséről szóló, 2004. november 26-i rendelet (Nds. GVBl., 36/2004. sz., 519. o.).

               (25)

               Észak-Rajna-Vesztfália: a tejágazat támogatására szolgáló illetékek kivetéséről szóló, 1965. november 30-i rendelet.

               (26)

               Rajna-vidék-Pfalz: legutóbb a tejágazatra vonatkozó illeték kivetéséről szóló tartományi rendelet módosításáról szóló, 2009. július 4-i 1. tartományi rendelettel módosított, a tejágazatra vonatkozó illeték kivetéséről szóló, 2002. október 15-i tartományi rendelet.

               (27)

               Saar-vidék: a tejágazatra vonatkozó illeték kivetéséről szóló, 1982. december 9-i rendelet.

               (28)

               Türingia: Türingia 1999. december 29-i rendelete a tejágazat támogatására szolgáló illeték kivetéséről.

               (29)

               Baden-Württemberg, Bajorország, Hessen, Alsó-Szászország, Észak-Rajna-Vesztfália, Rajna-vidék-Pfalz, a Saar-vidék és Türingia pénzügyi támogatást nyújtanak a VDM által végrehajtott, szóban forgó intézkedésekhez. 2001 és 2011 között az erre a célra fordított költségvetési források összege (minden tartományt figyelembe véve) mintegy 4 millió EUR-t tett ki.

               (30)

               Németország kifejtette továbbá, hogy azokban a tartományokban, amelyek nem vetettek ki tejilletéket, a Milcherzeugervereinigung in Schleswig-Holstein e.V., a Mecklenburg-elő-pomerániai Arbeitsgemeinschaft Milch e.V., a Landeskontrollverband Berlin-Brandenburg e.V., az Interessengemeinschaft der Erzeugerzusammenschlüsse in Sachsen e.V., valamint az alsó-szászországi tejipari tartományi egyesületen keresztül a Szászország-Anhalt tartományban működő tejágazati szereplők önkéntes alapon fizetéseket teljesítettek a VDM részére. A fizetéseket az adott tartományban termelt tejmennyiség alapján határozzák meg, figyelembe véve e szervezetek pénzügyi lehetőségeit.

               (31)

               Baden-Württemberg kiegészítésképpen rámutatott arra, hogy Baden-Württembergben 2012. december 31-én felfüggesztették a tejilleték kivetését. A baden-württembergi tejipar 2013-ban és 2014-ben a Milchwirtschaftlichen Verein Baden-Württemberg e.V. közvetítésével (tagi hozzájárulásokkal) járult hozzá a VDM finanszírozásához.

               (32)

               Németország szerint a VDM feladatai közé különösen a következők tartoznak:

                           —

                           a tejágazat érdekeinek képviselete és előmozdítása,

                           —

                           átfogó tanácsadás a tejágazat minden érdeklődésre számot tartó témakörében nemzeti és nemzetközi szinten is,

                           —

                           érdekképviselet a jogalkotási folyamatban a minisztériumokkal, parlamenti testületekkel, a nemzeti és nemzetközi műszaki irányultságú szövetségek és szervezetek bizottságaival és munkacsoportjaival szemben,

                           —

                           aktuális fejleményekkel és tendenciákkal kapcsolatos rendezvények szervezése.

               (33)

               Németország szerint a VDM tagja a Nemzetközi Tejipari Szövetségnek (IDF), és ő adja e szervezet német nemzeti bizottságát. Részletesebben a VDM feladata az IDF-ben végzett német közreműködés teljes koordinálása. A tagszövetségek és a szövetségi kormány megbízásából a VDM nevezi ki a szakértőket az IDF testületeibe, és állást foglal a német nemzeti bizottsághoz intézett nemzetközi megkeresésekben. Tagjaival egyeztetve, valamint a szövetségi kormánnyal és a szövetségi tartományok képviselőivel szorosan együttműködve képviseli a tejágazat egészének érdekeit a nemzetközi szövetségben.

               (34)

               Emellett a VDM az ágazat egészének képviseletében – az illetékes szabványügyi szervezetekkel, például az ISO-val, az IDF-fel, a CEN-nel és a DIN-nel együttműködve – nemzeti és nemzetközi szinten intézi a szabványosítási ügyeket. A VDM a Codex Alimentarius-szal kapcsolatban is tanácsokat ad a szövetségi kormánynak és az IDF-nek. Véleményein, iránymutatásain és irányelvein keresztül a VDM jelentős mértékben hozzájárul ahhoz, hogy a tejágazat és a hatóságok a környezet és a biztonság szempontjából fontos paraméterek értékelését illetően megtalálják a közös hangot. Végezetül pedig a VDM oktatási anyagokat dolgoz ki az ágazat számára, és végigkíséri a műszaki szabványosítás teljes folyamatát. A műszaki szabványok elengedhetetlenek a tejágazatban. Ezzel érhető el biztonságos és jó minőségű élelmiszerek előállítása.

               (35)

               A VDM hálózatot is képez a tagszövetségek, a szövetségi kormány képviselői, a tartományok és a tudósok között. A VDM minden érdekeltnek tanácsokat ad a nemzeti és nemzetközi élelmiszerjogi irányokról, a tejtudomány és -analitika, valamint a táplálkozás területén éppúgy, mint a környezet-, éghajlat- és állatvédelmi kérdésekben. E tekintetben a VDM előmozdítja az együttműködést az ágazat valamennyi tagja között. A szövetség céljai közé tartozik a tejtudomány támogatása és a tejágazat területén a műszaki fejlődés előmozdítása is.

               (36)

               Egyetlen tejtermelő, tejfeldolgozó vagy tejkereskedelemben működő vállalat sem képviselteti magát tagként a VDM-ben, annak csupán egyesületek és tudományos intézmények a tagjai. A VDM internetes oldala szerint a szövetség tagjai körébe tartozik például a Milchindustrie-Verband e.V., a Deutsche Bauernverband e.V., a Bundesverband der Privaten Milchwirtschaft e.V., a ZV Deutscher Milchwirtschaftler e.V., a Bundesverband Molkereiprodukte és az Arbeitsgemeinschaft Deutscher Rinderzüchter e.V (4).

               (37)

               Németország véleménye szerint a VDM-nek nyújtott pénzügyi támogatás nem minősül támogatásnak, mivel a VDM nem vállalkozás, azaz nem gazdasági szereplő. A VDM nem folytat gazdasági tevékenységet. A VDM a németországi tejágazat értékteremtési láncának szereplőit egyesítő szervezet, függetlenül attól, hogy azok a lánc melyik szakaszán foglalnak helyet, maga viszont nem végez gazdasági tevékenységet. A VDM a társasági adóra irányadó német jog értelmében szakmai szövetség, így bizonyos adókedvezményekre jogosult, amelyeket az üzleti tevékenységet folytató gazdasági társaságok nem vehetnek igénybe.

               (38)

               Németország kifejti, hogy az 1234/2007/EK bizottsági rendelet (5) 183. cikke szerint a Szerződés 87., 88. és 89. cikkében (jelenleg a 107., 108. és 109. cikkében) foglaltak e rendelet 180. cikke szerinti alkalmazásának sérelme nélkül a tagállamok a közösségi fogyasztás ösztönzését, a tej- és tejtermékpiacok bővítését és a minőség javítását szolgáló intézkedések finanszírozása érdekében promóciós illetéket vethetnek ki tejtermelőikre a tej vagy a tejjel egyenértékű termék értékesített mennyiségére.

               (39)

               2013. szeptember 20-án kelt észrevételében Németország kifejtette, hogy az ítélkezési gyakorlatban a szövetségeket (mint amilyen a VDM is) és az egyesületeket csupán kivételes esetekben és csak akkor minősítik az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett vállalkozásnak, ha azok maguk is gazdasági tevékenységet végeznek (például ingatlanok haszonbérbe adása; televíziós jogok értékesítése) (6).

               (40)

               A szövetség tevékenységi körébe tartozik továbbá a tejágazat nemzeti és nemzetközi szintű képviselete (például a Codex Alimentarius-szal kapcsolatban és a DIN-bizottságban). A VDM összefoglalva és előkészített formában ismerteti meg az adott testületekkel a független külső tudósok és szakértők szakmai ismereteit. Szakértői és tanácsadói tevékenységeket végez a szövetségi és tartományi minisztériumok számára.

               (41)

               Ezek a tevékenységek nem egyes vállalkozások javát szolgálják. Sokkal inkább egy szakmai szövetség jellemző (közhasznú) feladatainak felelnek meg. A VDM tevékenységének félreértését jelentené, ha a tejágazat hivatásos lobbistájának tekintenék, amelynek szolgáltatásai a piacon „megvásárolhatók”. A VDM tagjai nem is tudnák egy másik „szolgáltatótól” beszerezni az általa nyújtott szolgáltatásokat. Nincs tehát verseny ezen a területen. A VDM így nem gazdasági szereplőként tevékenykedik a piacon.

               (42)

               Ráadásul Németország véleménye szerint a VDM által nyújtott szolgáltatások a tejfeldolgozókat sem hozzák kedvezőbb helyzetbe. Kiemelendő, hogy a VDM nem nyújt „célzott tanácsadási szolgáltatásokat” a tejágazat vállalkozásainak. A VDM tevékenysége sokkal inkább általános jellegű. A VDM minden érdekelt felet, így végső soron a nyilvánosságot tájékoztatja a nemzeti és nemzetközi élelmiszerjogi irányokról, a tejtudomány és -analitika, valamint a táplálkozás területén éppúgy, mint a környezet-, éghajlat- és állatvédelmi kérdésekben. Ennek során az információterjesztéshez elsősorban általánosan (az interneten) elérhető kiadványokat vesz igénybe, továbbá konferenciákat szervez. A szövetség ezzel „véleményformáló” feladatokat lát el, ami a szakmai szövetségek jellegzetes tevékenysége, és jelentős szerepe van abban, hogy az információkat általánosan elérhetővé tegyék.

               (43)

               A „tanácsadásnak” ez a „nyílt”, általános formája nem tekinthető a tejágazat által igénybe vett piaci szolgáltatásnak. Nem hasonlítható össze a „célzott” tanácsadással, amelyet például a vállalati tanácsadók nyújtanak. Azok az esetleges előnyök, amelyekre a tejágazati szereplők azzal tesznek szert, hogy tudomást szereznek az információkról, az állami támogatásokról szóló jogszabályok szempontjából nem relevánsak. A Bizottságnak és az Európai Unió Bíróságának sem ismert olyan határozata, amely ilyen széles körűen értelmezné a támogatásokat.

               (44)

               Közvetett támogatás fennállása sem jön számításba. Ez azt feltételezné, hogy a harmadik feleknek nyújtott támogatás éppen arra irányul, hogy a támogatás közvetett kedvezményezettjét előnyhöz juttassa, illetve hogy ez a vállalkozásnak vagy termelési ágazatnak nyújtott előny az intézkedés szerves részét képezi. Ebben az esetben ez a helyzet nem áll fenn. Az intézkedések, mint például a nemzeti és nemzetközi élelmiszerjogi irányokról, a tejtudomány és -analitika, valamint a táplálkozás területén éppúgy, mint a környezet-, éghajlat- és állatvédelmi kérdésekben nyújtott tájékoztatás nyomán jelentkező lehetséges előnyök nem konkrét előnyök, így nem alapozhatják meg egy támogatás fennállását. Ráadásul általános intézkedésekként nincs versenytorzító hatásuk.

               (45)

               A szóban forgó esetben semmi sem támasztja alá azt a feltételezést, hogy az intézkedések célja azt lett volna, hogy bizonyos vállalkozásokat versenytorzító előnyhöz juttassanak, illetve hogy ilyen előnyhöz juttatás bekövetkezett volna. A VDM-nek fizetett hozzájárulások inkább arra szolgálnak, hogy a szövetség el tudja látni a fent ismertetett nem gazdasági feladatokat.

      Az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás Bizottság által történő megindításának indokai

               (46)

               Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság megállapította, hogy a VDM szolgáltatásokat nyújt, mivel különböző szinteken képviseli a német tejágazatot, emellett pedig célzott tanácsadási szolgáltatásokat nyújt a tejtermeléssel összefüggésben. E szolgáltatások végső kedvezményezettje a teljes németországi tejágazat, különösen a tejfeldolgozók, amelyek vállalkozásoknak tekintendők. Emellett a Bizottság szerint bebizonyosodott, hogy a támogatás fennállásának minden feltétele teljesült.

      A VDM észrevételei

               (47)

               A VDM a neki teljesített kifizetésekről 2014. február 6-án kelt levelében a következő észrevételeket tette:

               (48)

               A VDM-hez a tejilletékből befolyt források nem tekinthetők a VDM-nek nyújtott támogatásnak. A VDM nem tekinthető az EUMSZ 107. cikke értelmében vett vállalkozásnak, legalábbis a VDM tejilletékekből származó forrásokból finanszírozott tevékenységei nem minősülnek vállalkozói tevékenységnek, azaz nem olyan gazdasági tevékenységek, amelyek abból állnak, hogy piaci körülmények között árukat vagy szolgáltatásokat nyújtanak. Mindez azt jelenti, hogy a VDM e tejilletékből finanszírozott tevékenységek tekintetében semmiképpen sem tekinthető vállalkozásnak, mivel mindig funkcionálisan, egy adott tevékenység vonatkozásában kell meghatározni, hogy egy szereplő vállalkozásnak minősül-e.

               (49)

               A VDM nem egy adott piacon tevékenykedő szolgáltató. Tevékenységét sokkal inkább a szakmai szövetségi munka jellemzi. Ernyőszervezetként a VDM a németországi tejágazatot egyesíti és képviseli. Hibás megközelítés lenne ezt a VDM tagsági struktúráján alapuló tevékenységet a tagoknak nyújtott „szolgáltatásként” értékelni. A tagság által elfogadott struktúrája alapján a VDM sokkal inkább a tejágazat demokratikus legitimitással rendelkező véleményformálásának feladatát látja el például a jogalkotás és a szabványosítás területén. Ebbe a döntéshozatali folyamatba bevonták a szövetségi kormány, a tartományok és a tudomány képviselőit is, akik részben tanácsadói jogkörrel, részben szavazati joggal képviseltetik magukat a szövetségben (VDM). Ez a szakmai szövetségekre jellemző döntéshozatali és a tagok képviseletét ellátó tevékenység nem tekinthető „piaci körülmények közötti” szolgáltatásnyújtásnak.

               (50)

               A következőkben részletesebben felsorolt egyes területek közelebbi vizsgálatából – ahol a VDM szövetségi tevékenységeit végzi – kiderül, hogy ezeknél a – tejilletékből származó forrásokból finanszírozott – tevékenységi területeknél nem piaci körülmények között folytatott „gazdasági tevékenységről” van szó.

               (51)

               A VDM tevékenységének jelentős részét teszi ki az „átfogó tanácsadás a tejágazat minden érdeklődésre számot tartó témakörében nemzeti és nemzetközi szinten is”. Erre a területre fordították a VDN által a tejilletékből kapott pénzforrások mintegy 15 %-át. E tevékenység azonban nem a tejágazat vállalkozásainak nyújtott tanácsadás, hanem a nemzeti és nemzetközi törvény- és rendeletalkotóknak nyújtott tanácsadás, azaz a tejágazat döntéseinek és ismereteinek közlése a jogalkotási és egyéb szabványosítási tevékenységekkel összefüggésben. Ebben az eljárásban a VDM a németországi tejágazat szakértőjeként és képviselőjeként lép fel. A VDM ebben az esetben sem piaci körülmények között működő„szolgáltatóként” lép fel. A VDM tevékenységének tartalma sokkal inkább a tagsági alapon szerveződő VDM keretében folyó demokratikus véleményformálás közlése a jogalkotási folyamatban. Emiatt nem tekinthető gazdasági tevékenységnek a tejágazat egészének érdekképviselete, amelyet a jogalkotási folyamatban a minisztériumokkal, parlamenti testületekkel, a nemzeti és nemzetközi műszaki irányultságú szövetségek és szervezetek bizottságaival és munkacsoportjaival szemben gyakorol.

               (52)

               Még ha szolgáltatásnak is tekintenénk ezt az állami szervek felé nemzeti és nemzetközi szinten folytatott tanácsadói tevékenységet, ezek az állami szervek mint az ilyen „tanácsadási szolgáltatások” igénybevevői akkor sem lennének vállalkozások, és így az EUMSZ 107. cikke értelmében nem minősülnének támogatás kedvezményezettjének. Ennélfogva a fent ismertetett szakmai szövetségi tevékenység tekintetében a VDM nem tekinthető vállalkozásnak, és így támogatható kedvezményezettnek sem. A tejágazat vállalkozásainak nyújtott szelektív tanácsadás formájában megvalósított célzott tanácsadási szolgáltatásokat viszont nem finanszíroztak a tartományok által a VDM rendelkezésére bocsátott, tejilletékből származó forrásokból.

               (53)

               Emellett a VDM az ágazat egészének képviseletében – az illetékes szabványügyi szervezetekkel, például az ISO-val, az IDF-fel, a CEN-nel és a DIN-nel együttműködve – nemzeti és nemzetközi szinten intézi a szabványosítási ügyeket. A VDM a Codex Alimentrius-szal kapcsolatban is tanácsokat ad a szövetségi kormánynak. Így a VDM többek között a szövetségi kormány tanácsadójaként a következő Codex-bizottságok ülésein vesz részt:

                           —

                           CCMMP – Milk and Milk Products (Tej és tejtermékek) (különösen 2001 és 2011 között, amikor a CCMMP valamennyi tejtermékszabványát átdolgozták),

                           —

                           CCFH – Food Hygiene (Élelmiszer-higiénia),

                           —

                           CCCF – Contaminants in Foods (Élelmiszerbe kerülő szennyező anyagok),

                           —

                           CCFA – Food Additives (Élelmiszer-adalékanyagok),

                           —

                           CCFICS – Food Import Certificates (Élelmiszer-behozatali bizonyítványok),

                           —

                           CCFL – Food Labelling (Élelmiszerek címkézése),

                           —

                           CCGP – General Principles (Általános elvek),

                           —

                           CCMAS – Methods of Analysis and Sampling (Elemzési és mintavételi módszerek),

                           —

                           CCNFSDU – Nutrition and Foods for Special Dietary Uses (Diétás tápanyagok és élelmiszerek), és

                           —

                           CCRVDF – Residues Veterinary Drugs in Food (Állatgyógyászati készítmények maradványai élelmiszerekben).

               (54)

               Erre a nemzeti és nemzetközi szintű szabványosítási területre fordították a VDN által a tejilletékből kapott pénzforrások mintegy 45 %-át. Ez a szabványosítási munka sem tekinthető gazdasági tevékenységnek. Itt a VDM nem piaci szolgáltatásokat nyújt, hanem ernyőszervezetként a tejágazat egészét képviseli egy közérdekű feladat ellátása során. Az pedig általánosan elismert tény, hogy az ISO, az IDF, a CEN, a DIN és a Codex Alimentarius szerinti szabványosítás közérdekű tevékenység, nem pedig szelektív támogatási intézkedés.

               (55)

               A DIN e.V. alapszabályából kiderül, hogy „a DIN feladata (célja), hogy […] a köz javára és a közérdek megóvása mellett rendezett és átlátható eljárások keretében ösztönözze, megszervezze, irányítsa és vezesse a szabványosítást. A munkaeredmények a gazdaságban, a tudományban, az igazgatásban és a nyilvánosság körében az innovációt, a biztonságot és megegyezést, továbbá a minőségbiztosítást és racionalizálást, valamint a munkahelyi védelmet és a környezet- és fogyasztóvédelmet szolgálják.”

               (56)

               Ugyanez érvényes a Codex Alimentarius-ra is, amelynek feladatát a Codex Alimentarius weboldala a következőképpen írja le:
               „The Codex Alimentarius Commission, established by FAO and WHO in 1963 develops harmonised international food standards, guidelines and codes of practice to protect the health of the consumers and ensure fair practices in the food trade.” („A FAO és a WHO által 1963-ban létrehozott Codex Alimentarius Bizottság harmonizált nemzetközi élelmiszer-szabványokat, iránymutatásokat és gyakorlati kódexeket dolgoz ki a fogyasztók egészségének védelme és az élelmiszer-kereskedelemben a tisztességes gyakorlatok biztosítása érdekében.”)

               (57)

               Emellett a Codex Alimentarius fontos alapot képez általában az élelmiszerjog, azaz az élelmiszerekre vonatkozó törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések, különösen pedig az élelmiszer-biztonság számára, legyen az közösségi vagy tagállami szintű. A jogalkotó szerveknek az élelmiszerjog kialakítása vagy módosítása során azt az élelmiszerjog legfontosabb nemzetközi normájaként éppen az élelmiszer-biztonság és a fogyasztóvédelem szempontjából kell figyelembe venniük (7).

               (58)

               A VDM abban az értelemben sem folytat gazdasági tevékenységet, hogy piaci körülmények között szolgáltatásokat nyújt. Ez annál is inkább igaz, mert a piacon nem folyik ilyen közérdekű, különösen a fogyasztók érdekeit szolgáló szabványosítási tevékenység (8).

               (59)

               A VDM tevékenységének egy másik része abban áll, hogy általános formában tájékoztatást adjon a tejről és a tejelő állomány tartásáról, és ennek során e terület tudományos eredményeit és új módszereit érthető formában terjessze. A VDM ennek keretében megfelelő véleményeket, iránymutatásokat és irányelveket dolgoz ki, hogy ezáltal könnyen érthető formában tájékoztassa valamennyi érdekelt kört – a fogyasztókat is beleértve – olyan témákról, mint például az elérhető legjobb környezetvédelmi technológiák, bevált mezőgazdasági gyakorlatok, vízfogyasztás, szén-dioxid-kibocsátás és állatvédelem a tejelő állomány tartása során, vagy akár a tejtermelésben használt takarmányozási rendszerek. Erre a területre fordították a VDN által a tejilletékből kapott pénzforrások mintegy 35 %-át.

               (60)

               E tevékenység szintén nem minősül gazdasági tevékenységnek, mivel nem más szolgáltatókkal versengve nyújtanak konkrét szolgáltatásokat. Mivel éppen hogy nem konkrét tevékenységeket végez a tejágazat vállalkozásai javára, hanem sokkal inkább az érdekelt harmadik feleket, azaz a nyilvánosságot tájékoztatja a tej és a tejelő állományok tartásának témakörében, egy olyan ajánlatról van szó, amelyet a VDM ingyenesen nyújt, és amelyet egy harmadik fél sem tudna díjazás ellenében teljesíteni. Csak bizonyos kiadványokért kértek csekély mértékű díjat.

               (61)

               A VDM támogatja továbbá az állami főiskolák tudósait, különösen a fiatal tudósokat, és ennek keretében kérelemre megtéríti a tejtudományi rendezvényekkel kapcsolatos utazási költségeik egy részét. Mivel ebben az esetben a szövetség magánszemélyeket támogat a nem gazdasági szférában, itt sem teljesülnek az állami támogatás feltételei.

               (62)

               Emellett a VDM két munkatársa előadásokat tartott a Hannoveri Szakfőiskolán, ami szintén nem tekinthető gazdasági tevékenységnek. Erre a területre összességében (fiatal tudósok támogatása és a VDM munkatársainak előadásai) átlagosan a VDM által a tejilletékből kapott pénzforrások mintegy 5 %-át fordították.

               (63)

               Amennyiben a VDM IDF-ben végzett tevékenységeivel és az IDF német nemzeti bizottságaként betöltött funkciójával kapcsolatos költségeit, például a nemzetközi megkeresésekre kiadott véleményeket a tejilletékből származó forrásokból finanszírozták, ez a tevékenység vagy a VDM állami szervekkel szembeni tanácsadói minőségének része, vagy pedig a szabványosítás vagy az általános információközvetítés része. Egyébként pedig a VDM képviselőinek az IDF ülésein való puszta részvétele csupán szakmai szövetségi munka, és így nem gazdasági tevékenység. Az IDF-ben végzett munka fő területe a nemzetközi szabványosításban (Codex Alimentarius, ISO, CEN) és általános információk közvetítésében való közreműködés.

               (64)

               Nem mutathatók ki a tejágazat vállalkozásainak nyújtott támogatások sem. Ha az állami szervek a jogalkotási vagy egyéb szabványosítási eljárások előtt vagy azok keretében tanácsadóként igénybe veszik a VDM-et, a VDM finanszírozását pedig – függetlenségének biztosítása érdekében – egy kötelező díjon keresztül szabályozzák, akkor ezzel nem részesül állami kedvezményben az a vállalkozás, amely a díj megfizetésén keresztül köteles finanszírozni az állami szervek információszerzését.

               (65)

               Ugyanez érvényes a közérdek céljából végzett szabványosításra és az egyetemi tudósok, különösen a fiatal tudósok támogatására. Végezetül pedig az információközvetítés esetében sem áll fenn a tejágazat vállalkozásainak nyújtott konkrét előny. E tevékenység keretében egyrészről általános felvilágosítást adnak a tejtudományi témákról, másrészről pedig ismereteket adnak át az érvényes jogi előírásokról, normákról, szabványokról és a technológia mindenkori aktuális állásáról, hogy a köz érdekében biztosítsák a magas szintű minőségi és környezeti normák betartását. Ráadásul ha a tejágazat vállalkozásai hasznot is húznának a VDM intézkedéseiből, az nem mérhető, közvetett járulékos előnyökkel járna, amelyek nem elégségesek ahhoz, hogy ezek a más célkitűzéssel végrehajtott intézkedések állami támogatásnak minősüljenek. Ráadásul – ha feltételezzük a „tejágazatnak” nyújtott támogatást – ebben az esetben az állami támogatásokról szóló jogszabályok szerinti visszafizettetés sem jöhet számításba, mivel még megközelítőleg sem határozható meg, hogy melyik vállalkozás milyen mértékű hasznot húzott az intézkedésből, kiváltképp mert a pozitív hatások semmiképpen sem csak a német tejágazat vállalkozásaira korlátozódnak, hanem a külföldi vállalkozások javát is szolgálják, ha Németországban működnek, illetve a tevékenységek – mint például a nemzetközi szabványosításban vagy a Codex Alimentarius-szal összefüggésben végzett tevékenységek – egyébként is nemzetközi hatást fejtenek ki.

               (66)

               Amennyiben a fent kifejtettek ellenére a tejilletékből származó forrásokat, amelyek a tejilletékből a BW 6, BY 9, HE 5, NI 10, NW 9, RP8, SL 6 és a TH 6 intézkedés alapján folytak be a VDM-hez, állami támogatásnak tekintenék, akkor azok mindenképpen összeegyeztethetők lennének a vonatkozó másodlagos jogi szabályozással.

               (67)

               Amennyiben az itt kifejtett véleménnyel szemben a VDM tanácsadói szerepét a tejágazat vállalkozásainak nyújtott állami támogatásnak tekintik, akkor azok a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó, az agrárágazat állami támogatására vonatkozó keretszabály (9) (a továbbiakban: a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály) 14. cikke, illetve a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó, az agrár- és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások (10) (a továbbiakban: a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások) IV.K. szakasza értelmében a belső piaccal összeegyeztethető technikai segítségnyújtásnak minősülnek.

               (68)

               A 2001 és 2006 közötti időszakkal kapcsolatban a VDM előadta, hogy az intézkedések kizárólag a tejet mint az I. mellékletbe tartozó terméket érintették. Az intézkedések a tudományos eredmények, különösen a technológia mindenkori aktuális állásának és a bevált gyakorlatoknak a terjesztésére irányultak, annak bemutatása érdekében, hogy ezek miként szolgáljanak a VDM közreműködésével vagy tanácsadása mellett kifejlesztett normák és szabványok alapjául, illetve hogyan vegyék ezeket figyelembe az új jogalkotási tervezetekben. A VDM intézkedései ezért ezen a területen rendszeresen a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14. cikkének (1) bekezdése szerinti új módszereket érintettek. Így a VDM szabványosítás terén végzett tevékenysége is – mint a tudományos eredmények meghatározása és terjesztése – a technikai segítségnyújtás körébe sorolható.

               (69)

               Mindettől függetlenül azonban a tudományos eredmények terjesztését és az általános szakmai tájékoztatást (a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások IV.K. szakasza értelmében) a keretszabály időbeli hatálya alapján is elfogadhatónak kell tekinteni, amennyiben ezeket például a tanácsadási szolgáltatások vagy a képzés és továbbképzés fogalma alá sorolják be (11).

               (70)

               A keretszabály más értelmezése esetén egyébként ellentmondásba kerülnénk a piaci eseményekbe sokkal erőteljesebben beavatkozó reklámtevékenységek értékelése terén is. Ezek a tevékenységek az EK-Szerződés I. mellékletébe tartozó és egyes, az I. mellékletbe nem tartozó termékek reklámozásához nyújtott állami támogatásról szóló közösségi iránymutatás (HL C 252., 2001., 3. o.) (a továbbiakban: reklámozáshoz nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatás) alapján 2007 előtt is elfogadhatók voltak. A tej mint többletmennyiségben lévő termék eleget tesz a reklámozáshoz szükséges pozitív kritériumoknak.

               (71)

               Ez azt jelenti, hogy a tagállamok a tejágazatban a tej általános, azaz származási helytől és vállalkozástól független reklámozását minden további korlátozás nélkül 100 %-ban finanszírozhatják állami támogatással. A tagállamok széles körben éltek is ezzel a lehetőséggel (12). Ezért ha a 2001 és 2006 közötti időszakban a tej és tejtermékek általános reklámozása korlátozás nélkül megengedett volt, akkor semmi sem indokolja, hogy a tejjel és tejtermékekkel kapcsolatos általános szakmai tájékoztatást, illetve a tudományos eredmények terjesztését – amely tevékenységek jóval kevésbé avatkoznak be a piaci folyamatokban – az állami támogatásokról szóló jogszabályok szempontjából szigorúbb követelményeknek vessék alá.

               (72)

               Az állami támogatásra vonatkozó anyagi jogi szabályok célja nem lehetett az, illetve a keretszabály megalkotása során a Bizottságnak sem lehetett az a szándéka, hogy az „Igyál több tejet!” üzenetet hordozó, államilag finanszírozott reklámkampányt reklámozáshoz nyújtott jogszerű támogatásnak tekintse, ugyanakkor pedig jogellenes támogatásként kezelje azt a kampányt, amely tárgyszerűen felvilágosítja a fogyasztókat a tej tápértékéről és a tej gyermekek táplálkozásában betöltött szerepéről.

               (73)

               A 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14. cikkének többi feltétele is teljesül. Mivel az intézkedések általános, vállalkozásoktól független intézkedések, automatikusan nem korlátozódnak bizonyos csoportokra (a 14. cikk (2) bekezdése). Mivel az intézkedések közvetlenül nem érintenek vállalkozásokat, a bemutatottak szerint pénzügyileg nem rendelhetők hozzá egyes vállalkozásokhoz. Az erre a területre fordított viszonylag csekély pénzösszegek és a tejágazatban működő vállalkozások nagy száma miatt a 14. cikk (3) bekezdésében említett küszöbértékeket még megközelítőleg sem érték el.

               (74)

               A 2007-től kezdődő időszakot illetően a VDM kifejti, hogy a VDM megfelelő intézkedései tudományos eredmények általánosan érthető formában történő terjesztésének és általános szakmai tájékoztatásnak tekintendők a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások IV.K. szakasza értelmében, az 1857/2006/EK rendelet 14. cikkével összefüggésben. A támogatások kkv-kra való korlátozása itt nem alkalmazható, mivel az általános, vállalkozásoktól független szakmai tájékoztatás esetén már a vállalkozássemleges jelleg miatt sem korlátozódhatnak az intézkedések a kis- és középvállalkozásokra. Emellett azt is figyelembe kell venni, hogy a közösségi iránymutatások nem alkalmazhatók ellentmondásos módon. Így ebben az esetben sem lehetett az a cél, hogy a tej és a tejtermékek (amelyek mezőgazdasági termékek) általános reklámozásának 100 %-os állami támogatása összeegyeztethető a belső piaccal (vö. a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások (157) pontjával), miközben a versenybe sokkal kevésbé beavatkozó általános szakmai tájékoztatásra és a tudományos eredmények terjesztésére szigorúbb követelmények vonatkoznak. Máskülönben éppen arra ösztönöznék a tagállamokat, hogy az általános szakmai tájékoztatást vagy a tudományos eredmények terjesztését vásárlási felhívással kapcsolják össze, hogy így egy minden kétséget kizárólag jogszerű reklámozási támogatássá alakítsák át az intézkedést.

               (75)

               A fent felsorolt érvek alapján a VDM arra kérte a Bizottságot, hogy gondolja át a VDM vállalkozási minőségével és tevékenységeinek állami támogatási szabályokkal való összeegyeztethetőségével kapcsolatos eddigi feltételezéseit. Az eljárás összetettsége miatt a VDM fenntartotta magának azt a jogot is, hogy a folyamatban lévő eljárás során további észrevételeket tegyen.

      Más érdekeltek észrevételei

               (76)

               2014. február 6. és 10. között a Bizottság összesen hat levelet kapott az érdekeltektől, akik észrevételeket fűztek a VDM által végrehajtott szóban forgó intézkedésekhez.

               (77)

               A Landesvereinigung der Bayerischen Milchwirtschaft e.V. (2014. február 7-én kelt levelében) kifejtette, hogy támogatja és nagyra értékeli a VDM által végzett nemzetközi tapasztalatcserét, amelyet a más országokban elért új eredmények bemutatásával az elővigyázatosságon alapuló fogyasztóvédelem terén végez. Ezzel a VDM nem részesít előnyben egyes mezőgazdasági üzemeket.

               (78)

               2014. február 6-i észrevételeiben a Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. hivatkozott a VDM észrevételeire, és támogatta azokat.

               (79)

               2014. február 6-i észrevételeiben a tejvizsgálatot végző Milchprüfring Baden-Württemberg e. V. kifejtette, hogy a VDM azon intézmények közé tartozik, amelyek Baden-Württemberg tartományban tejilletékből származó forrásokat kaptak. Az észrevételekben említett valamennyi intézmény a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a szerinti intézkedéseket hajtott végre. A tejilletékből csak olyan mértékben jutottak forrásokhoz, amely az intézkedések végrehajtásához szükséges volt.

               (80)

               A Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. ugyanazokat az érveket sorolta fel 2014. február 10-i észrevételeiben, amelyeket Németország a 2013. szeptember 20-i észrevételeiben már előadott.

               (81)

               A Milchwirtschaftliche Verein Baden-Württemberg e.V. 2014. február 6-i észrevételeiben egyetértett a Milchprüfring Baden-Württemberg e. V. által előadottakkal (lásd a (79) preambulumbekezdést).

               (82)

               A Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen е. V. (a továbbiakban: LVN) 2014. február 7-i levelében a VDM-nek nyújtott kifizetésekkel összefüggésben közvetlenül nem tett észrevételt, alapvetően tagadta azonban, hogy a tejről és zsírról szóló törvény szerinti bármely alintézkedés támogatást jelentett volna.

               (83)

               Az LVN álláspontja szerint a tejilletékből származó forrásokból finanszírozott intézkedések nem terhelték a tartomány költségvetését, az államnak nincs a tejilletékből származó források feletti rendelkezési jogköre, és az állam sem az illeték mértéke, sem az intézkedés tartalma felett nem gyakorol ellenőrzést. A szóban forgó kifizetések tehát nem az államnak tudhatók be. Ezenkívül az állam sem nem ellenőrzi a kifizetések mértékét, sem nem kötődik szervezeti szempontból az LVN-hez.

               (84)

               Az LVN kifejtette még, hogy az LVN nem állami szervek, hanem a hannoveri mezőgazdasági kamara ellenőrzése alatt áll, amely közjogi önkormányzati szerv, és amely ezáltal nem közvetlen államigazgatási szerv.

               (85)

               2014. július 8-i kiegészítő észrevételében az LVN többek között hivatkozott a Bizottság Val'Hor-ügyben hozott határozatára (13). Ebben a Bizottság elismerte, hogy sem az állam arra vonatkozó felhatalmazása, hogy elismerjen egy ágazati szervezetet, sem az ágazati „hozzájárulások” beszedésénél nyújtott szabályozási támogatása (az akkori ügyben egy általános kötelezettségvállalási nyilatkozat lehetőségén keresztül) nem engedett arra következtetni, hogy az ágazati szervezet által hozott intézkedések az államnak tudhatók be. Az, hogy egy adójellegű finanszírozási rendszerben való állami részvétel azt eredményezi-e, hogy a kedvezmények az államnak betudható „állami támogatásnak” minősülnek, az egyes esetek körülményeitől és az ezen az alapon végzett általános értékeléstől függ. Az állami támogatás fennállásának vizsgálatánál mindenekelőtt a következő, az ítélkezési gyakorlatból levezetett szempontok az irányadók:

                           —

                           Ki dönt a források beszedéséről és felhasználásáról?

                           —

                           Amennyiben egy magánszervezet hozza meg a döntést, azt hogyan befolyásolja az állam?

                           —

                           Milyen forrásból finanszírozzák a kifizetéseket?

                           —

                           Milyen típusú intézkedéseket finanszíroznak?

                           —

                           Kitől szedik be a forrásokat?

                           —

                           Ki kezdeményezte az intézkedéseket?

               (86)

               Az LVN jogi képviselőjén keresztül megvizsgálta más szövetségi tartományokban a jogi helyzetet, és arra a következtetésre jutott, hogy nem teljesülnek azok a valószínűsítő körülmények, amelyeket az ítélkezési gyakorlat az állami támogatás fennállásának esetére határozott meg, így a tejről és zsírról szóló törvény támogatás jellege összességében nem állapítható meg.

               (87)

               Az LVN szerint a tejfeldolgozók esetében az illeték kivetéséről elsősorban a tartományi egyesületek döntenek. A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (1) bekezdésének első mondata értelmében az illetékek csak a tartományi egyesületekkel folytatott egyeztetés alapján vethetők ki. A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (1) bekezdésének második mondata értelmében az illetékek növelését a tartományi egyesületek kérhetik.

               (88)

               Az illetékrendszert és az illeték mértékét Alsó-Szászországban és Türingiában az illetékek kivetéséről szóló rendelet (Umlageerhebungsverordnung) szabályozza, amely az érintett tartományi egyesülettel folytatott „egyeztetés” alapján született.

               (89)

               Az érintett tartományi egyesület határozza meg az illetékből eredő, külön kezelendő források felhasználását is (lásd a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (3) bekezdésének első mondatát), amelyeket ezért egyes esetekben az érintett tartományi egyesület saját számláján gyűjtenek (lásd például az illetékek kivetéséről szóló türingiai rendelet 3. §-ának (1) bekezdését). A tartományi egyesületek így saját szakmai felelősségi körükben dolgoznak ki a forrásfelhasználásra vonatkozó javaslatokat. Türingiában például ez a türingiai egyesülethez (Landesvereinigung Thüringer Milch [LVTM]) a tagok által benyújtott indítványokkal történik (lásd a türingiai működési iránymutatások [Thüringer Arbeitsrichtlinie] 6.3. pontját).

               (90)

               A tartományi egyesületek által kidolgozott felhasználási javaslatokat állami szerv „rendelte el” (így Alsó-Szászországban a kifizetésekről szóló iránymutatás [Zuwendungsrichtlinie] 6.2. pontja és Türingiában az illetékek kivetéséről szóló rendelet 4. §-a alapján), „engedélyezte”, illetve „hagyta jóvá” (mint például Észak-Rajna-Vesztfáliában és Bajorországban). Ez azonban nem jelenti az állam meghatározó befolyását, mivel az állami „ellenőrzés” egyetlen alapját a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (2) bekezdésének előírásai képezik. Következésképpen a szóban forgó rendelkezések a források irányítása vagy befolyásolása terén az állami szerveket épp oly kevés hatáskörrel ruházták fel, mint a Doux Élevage ügyben (14).

               (91)

               Ezenkívül az illetékből származó forrásokat minden szövetségi tartományban ténylegesen is a tartományi egyesületek felhasználási javaslata alapján használták fel. A konkrét jogi rendszertől függetlenül már önmagában ez is az ellen szól, hogy az illetékből eredő források az államnak tudhatók be (15).

               (92)

               Az LVN szerint a tartományi egyesületek tisztán magánjogi szervezetek. Alapszabályukból kiderül, hogy a tartományi egyesületek tagjaik érdekképviseletének tartják magukat, és tagjaikat (a fogyasztói képviseleteket is beleértve) kizárólag a tejágazatból toborozták.

               (93)

               A tejről és zsírról szóló törvény 14. §-a szerint a tartományi egyesületek a tejágazatban működő vállalkozások és a fogyasztók „önkéntes” egyesülései, amelyek célja a tagok gazdasági érdekeinek közös képviselete.

               (94)

               A tartományi egyesületek különböznek a Pearle-ügyben szereplő, optikusokat tömörítő, Hoofdbedrijfschap Ambachte elnevezésű szakmai egyesülettől, amelyet reklámtevékenység céljára fizetendő, kötelező díj beszedésével és felhasználásával bíztak meg. Bár ez az optikusokat tömörítő szakmai egyesület közjogi személy volt, a Bíróság megállapította, hogy nem áll fenn állami támogatás, mert a reklámtevékenységeket nem állami szerv rendelkezésére bocsátott forrásokból, hanem az ágazat vállalkozásaitól beszedett díjakból finanszírozták (16).

               (95)

               A tartományi egyesületek mint a tejilleték beszedésével és felhasználásával összefüggésben illetékes szervek a Plans de Campagne ügyben szereplő mezőgazdasági bizottságoktól is különböznek, amelyek az intézkedések meghatározásában nem vettek részt, és azok felhasználásába sem volt beleszólásuk (17).

               (96)

               A tartományi egyesületek államtól független, tisztán magánszervezetek, és ilyenként saját hatáskörükben döntenek a tejilletékről és annak felhasználásáról.

               (97)

               A tejágazatnak nyújtott előny nem terhelte a költségvetést, mert a tejilletéket a tejágazatban működő szereplőktől szedték be, és így a szelektív „előnyt” ellensúlyozta az azzal szemben álló szelektív teher. Hiányzik tehát az előnyben részesítés és a verseny torzítása, mivel a tejfeldolgozók és a tejtermelők „előnyét” az illetékfizetés terhe teljes egészében ellensúlyozta.

               (98)

               A Vent de Colère ügyben a Bíróság többek között azért állapította meg egy illetékfizetési rendszer esetében az állami támogatás fennállását, mert a terheket – jogszabályváltozás miatt – már nemcsak az érintett ágazat (a szóban forgó esetben az energiaágazat) szereplőinek befizetései, hanem az adott tagállam területén lakóhellyel rendelkező valamennyi villamosenergia-felhasználó befizetései ellensúlyozták (18).

               (99)

               Az LVN véleménye szerint ezenkívül nem áll fenn állami támogatás, ha olyan „közösen hozott intézkedésről” van szó, amelyet egy meghatározott ágazat érdekében hajtanak végre, és amelyet az ágazati szereplőktől beszedett hozzájárulásokból finanszíroznak.

               (100)

               A vitatott intézkedések teljes egészében a „tej mint termék” támogatását, és ezzel a tejágazat közös érdekét szolgálták. Az intézkedések ugyanakkor részben fogyasztói érdekeket is védtek, hiszen a két cél az érdekek egybeesése miatt nem választható szét egymástól.

               (101)

               Az állam szerepe arra korlátozódik, hogy a tejről és zsírról szóló törvényen keresztül olyan jogszabályi kiegyenlítő mechanizmust kínáljon a tejágazat számára, amely biztosítja, hogy a tejágazat szereplői, amelyek a dolog természeténél fogva a „tej mint termék” javára hozott intézkedések előnyeit élvezik, a költségekhez megfelelően hozzájárulnak. Az állam ezáltal a Pearle-, a Doux Élevage és a VaľHor-ügyhöz hasonlóan kizárólag a magánszektor által kialakított kiegyenlítő mechanizmus kötelezővé tételében és ezáltal az egyenlő teherviselés megteremtésében közreműködő szereplőként lép fel (19).

               (102)

               Az illeték bevezetését a tartományi egyesületek, ezáltal a magánszféra kezdeményezte. Az illetéket így a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a szerint kizárólag a tartományi egyesületekkel folytatott „egyeztetés” alapján vetették ki. A tartományi egyesületek maguk sem állami fellépés eredményei, hanem a tejágazat szereplőinek „önkéntes” egyesülései (a tejről és zsírról szóló törvény 14. §-a). E tekintetben Türingiában, ahol a tartományi egyesületet csak 1999-ben ismerték el, szemléletesen dokumentálták a helyzetet. A türingiai gazdák egyesületének kérésére az illetékes minisztérium „megtette a szükséges formális igazgatási lépéseket” az illeték tejfeldolgozóktól és tejbegyűjtő központoktól történő beszedésére. Ez teljesen egyértelművé teszi, hogy a tejilleték egy tisztán magánszektorbeli kiegyenlítő mechanizmus, amelyben az állam csak „közvetítőként” működik annak érdekében, hogy az illetékfizetési kötelezettséget kötelezővé tegye (20).

               (103)

               Összefoglalásában az LVN felhívta a figyelmet a véleménye szerint egyrészt a különböző jogügyek, másrészt a tejről és zsírról szóló törvény között fennálló hasonlóságokra, illetve különbségekre.

               (104)

               A VaľHor-ügyben (2014/416/EU határozat) (eredmény: nem áll fenn támogatás) a tejilleték ügyéhez hasonlóan a forrásokat nagyrészt egy állam által elismert magán- és önkéntesen szerveződött ágazati szervezeten keresztül szedték be és nyújtották; az ágazati szereplők hozzájárulásaiból az ágazat javára közösen kidolgozott intézkedéseket finanszíroztak; az ágazati magánszervezet elismerésének jogszabály által előírt lehetősége önmagában nem jelenti állami ellenőrzés feltételezését; az állam ténylegesen nem veheti igénybe a forrásokat bizonyos vállalkozások támogatásához; és az ágazati szervezet maga dönt a források felhasználásáról.

               (105)

               A Vent de Colère ügyben (C-262/12) (eredmény: fennáll támogatás) a tejilleték ügyével ellentétben a díj mértékét egyoldalúan, miniszteri rendelettel, a magánszféra képviselőinek bevonása nélkül határozták meg; állami garancia állt rendelkezésre; a forrásokat egy állami szerv kezelte; és állami szankciórendszert vezettek be.

               (106)

               A Doux Élevage ügyben (C-677/11) (eredmény: nem áll fenn támogatás) a tejilleték ügyéhez hasonlóan a forrásokat nagyrészt egy állam által elismert magán- és önkéntesen szerveződött ágazati szervezeten keresztül szedték be és nyújtották; az ágazati magánszervezet elismerésének jogszabály által előírt lehetősége önmagában nem jelenti állami ellenőrzés feltételezését; a forrásokat teljes egészében a gazdasági szereplőktől beszedett hozzájárulások biztosították; az állam ténylegesen nem veheti igénybe a forrásokat bizonyos vállalkozások támogatására; és az ágazati szervezet maga dönt a források felhasználásáról.

               (107)

               A Plans de Campagne ügyben (T-139/09) (eredmény: fennáll támogatás) a tejilleték ügyével ellentétben egy hatóság döntött a hozzájárulások összegéről; a hozzájárulásokból befolyt összeget állami forrásokkal megnövelték; az intézkedéseket az állam határozta meg (állami ellenőr pecsétje stb.), az ágazati bizottságok részvétele nélkül, és ez utóbbiak nem szólhattak bele az intézkedések végrehajtásába; valamint a miniszter képviselője részt vett a bizottsági üléseken.

               (108)

               A Pearle-ügyben (C-345/02) (eredmény: nem áll fenn támogatás) a tejilleték ügyéhez hasonlóan a forrásokat kizárólag az érintett ágazat céljaira használták fel; a hozzájárulások beszedését egy meghatározott ágazat egyesülete kérelmezte egy állami szervnél annak érdekében, hogy az ágazat javára bizonyos intézkedéseket hajtsanak végre; és a tejilleték ügyével ellentétben a kötelező díj beszedésénél és felhasználásánál egy közjogi, nem pedig egy magánjogi ágazati egyesület játszott jelentős szerepet, tehát a Pearle-ügy a tejilleték ügyénél ebben a tekintetben problematikusabbnak tűnik.

      Németország 2014. december 3-i észrevétele

               (109)

               Németország kezdetben nem foglalt állást az érdekeltek 2014 februárjában benyújtott észrevételeivel kapcsolatban. Az LVN 2014. július 8-i kiegészítő észrevételével kapcsolatosan Németország 2014. december 3-án kelt levelében a következőket fejtette ki:

               (110)

               Az érintett szövetségi tartományok a tejről és zsírról szóló törvény szerinti tejilletékkel kapcsolatos vizsgálati eljárásban kifejtett észrevételeikben két kérdésre összpontosítottak: egyrészt a végrehajtott intézkedések állami támogatásokról szóló jogszabályok lényeges követelményeinek való megfelelésének bemutatására (különösen az intézkedéseknek az agrárágazat csoportmentességi rendeletének és a hatályos mezőgazdasági iránymutatásoknak való megfelelése tekintetében), másrészt arra a kérdésre, hogy fennáll-e az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti, az állami támogatásokról szóló jogszabályok szempontjából releváns előny.

               (111)

               Az LVN 2014. július 8-i észrevétele, valamint a Bíróság jelenlegi ítélkezési és az Európai Bizottság határozathozatali gyakorlata további alapvető magyarázatok szükségességét vetette fel azzal kapcsolatosan, hogy valóban fennáll-e az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás és különösen, hogy ebben az esetben megvalósul-e az „állami forrásból nyújtott” feltétel.

               (112)

               Az LVN 2014. július 8-i észrevétele, valamint a fent említett ítéletek vizsgálata alapján legalább is kétségesnek tűnik, hogy az „állami forrásból nyújtott” feltétel ebben az esetben teljesül-e, így aztán a tejilleték kivetése és felhasználása Németország szerint nem minősül állami támogatásnak. Ez a következőkkel indokolható:

               (113)

               Amint a Val'Hor-ügyből (2014/416/EU határozat) és a Doux Élevage ügyből (C-677/11) is kiderül, az ágazati magánszervezetek által finanszírozott és végrehajtott intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak. Az egyes tartományokban működő tejágazati tartományi egyesületek a hivatkozott ítéletekben szereplő szervezetekkel összehasonlítható szervezetek. Állami szervek soha nem voltak tagjai ezeknek a tartományi egyesületeknek. Az üléseken kizárólag szavazati jog nélkül, külső meghívottként vettek részt. Az állami szervek részvétele a tejilleték alkalmazásában, illetve a tejről és zsírról szóló törvényben előírt jogi előírások betartásának a felügyeletében nem változtat azon a tényen, hogy a projektek kiválasztása a tartományi egyesületek hatáskörébe tartozott.

               (114)

               Ténylegesen az egyes tartományi egyesületek kezelték az illetékből eredő bevételeket, és ők határozták meg az illetékből származó források felhasználását. Ténylegesen nem jelent állami befolyást, hogy a tartományi egyesületek javaslatait állami szervek „vizsgálták felül” vagy „fogadták el”, mivel ez utóbbiak kizárólag a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (2) bekezdése keretében járnak el, és céljuk annak vizsgálata volt, hogy a szereplők betartják-e a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának előírásait. Az illetékből eredő forrásokat a tartományi egyesületek felhasználási javaslatai alapján használták fel, ami a Bíróság C-482/99. sz. Stardust Marine ügyben 2002. május 16-án hozott ítéletével összhangban egyértelműen jelzi, hogy nincs szó állami forrásokról.

               (115)

               A tartományi egyesületek tisztán magánszervezetek. Ez, valamint az a megállapítás, hogy a tartományi egyesületek kezelték a tejilletéket és irányították annak felhasználását, döntően amellett szól, hogy a tejilleték – a fent említett ítélettel összhangban – nem minősül állami támogatásnak.

               (116)

               Az állami támogatás fennállása ellen szól továbbá, hogy a tejilletékből eredő források tisztán magánforrások. Olyan forrásokról van szó, amelyek az illetékfizetésre kötelezett magánvállalkozások forrásaiból származnak. A tejilleték esetében nem volt állami hozzájárulás vagy garanciavállalás, ellentétben a C-262/12. sz. (Vent de Colère) üggyel és a T-139/09. sz. (Plans de Campagne) üggyel, amelyek esetében épp emiatt nyert megállapítást az állami támogatás fennállása.

               (117)

               A tejilleték ezenfelül kollektív, ágazati intézkedés, ami a jelenlegi ítélkezési gyakorlattal összhangban (2014/416/EU határozat [Val'Hor] és C-677/11 [Doux Élevage]) az állami támogatás fennállása ellen szól.

               (118)

               Kétséges továbbá, hogy az intézkedés előnyt biztosított egyes szereplőknek, ami a támogatás feltételezéséhez elengedhetetlen. Ez azzal indokolható, hogy a tejfeldolgozók és a tejtermelők számára biztosított előnyöket a tejfeldolgozóktól és így közvetve a tejtermelőktől beszedett illetékek teljes egészében kiegyenlítették, illetve „semlegesítették”. Ezt erősíti meg a Bíróság C-262/12. sz. Vent de Colère ügyben 2013. december 19-én hozott ítélete, amelyben az állami támogatás fennállását éppen azért állapították meg, mert a terheket nemcsak az ágazati szereplők, hanem minden belföldi villamosenergia-felhasználó viselte.

               (119)

               Ezen – részben a tejilletékrendszer újbóli felülvizsgálatából eredő – szempontok, valamint annak alapján, hogy az érintett szövetségi tartományok fenntartották eddig képviselt álláspontjukat, arra lehet következtetni, hogy kétségek merültek fel a tekintetben, hogy a tejilletékrendszer állami támogatásnak minősül-e. A kérdést, hogy állami támogatásról van-e szó és különösen, hogy teljesül-e az „állami forrás” feltétel, az Európai Bizottságnak kell megválaszolnia.

         3.   ÉRTÉKELÉS

      Támogatásnak nem minősülő alintézkedések

      Tudósok támogatása

               (120)

               A tudósok támogatását illetően (lásd a (61) preambulumbekezdést) a Bizottság megállapítja, hogy ezeket a támogatásokat magánszemélyeknek nyújtották. A Bizottság továbbá azt feltételezi, hogy ezek a tudósok az európai uniós állami támogatási szabályoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásának ellentételezésére való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény 19. pontja értelmében független kutatás-fejlesztési tevékenységet folytattak a tudás és a megértés előmozdítása érdekében (21). Ebben az esetben a Bizottság abból indul ki, hogy nem gazdasági tevékenységről van szó.

               (121)

               Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében csak az minősül vállalkozásnak, aki gazdasági tevékenységet folytat. Következésképpen az ezen alintézkedés keretében a tudósoknak nyújtott támogatások nem minősülnek az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatásnak.

      A Hannoveri Szakfőiskolán tartott előadások

               (122)

               A VDM munkatársai által a Hannoveri Szakfőiskolán tartott előadások tekintetében (lásd a (62) preambulumbekezdést) a Bizottság megállapítja, hogy az állami szakfőiskolákon indított szakirányok az államilag szervezett közoktatás alá tartoznak.

               (123)

               Az ítélkezési gyakorlat szerint az állam által finanszírozott és felügyelt nemzeti oktatási rendszer keretében megszervezett közoktatás nem gazdasági tevékenységnek tekinthető. Ezzel kapcsolatban a Bíróság megállapította, hogy „az állam az általában közpénzből, és nem a tanulók vagy a szülők hozzájárulásaiból finanszírozott ilyen közoktatási rendszert kialakítva és fenntartva nem díjazás ellenében végzett tevékenységet kívánt folytatni, hanem a szociális, kulturális és oktatási területen a lakossággal szemben fennálló feladatait teljesítette” (22).

               (124)

               A szóban forgó előadások egy állami szakfőiskola oktatási programjának részét képezik. Az említett szakfőiskola által szervezett közoktatás nem gazdasági tevékenységnek minősül (lásd a (123) preambulumbekezdést). Ami pedig az oktatási tevékenységet illeti, a Bizottság abból indul ki, hogy azt mellékállásban végzik, és így nem gazdasági tevékenységnek tekintendő (23). Ha nem folyik gazdasági tevékenység, akkor kizárható a vállalkozásoknak az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti előnyben részesítése. Következésképpen az intézkedés az említett rendelkezés alapján nem minősül támogatásnak.

      Támogatásnak minősülő alintézkedések

               (125)

               Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy a verseny torzításával fenyeget, amennyiben befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet.

      Állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatások

               (126)

               A rendelkezésre álló információk, valamint különösen az érdekeltek és a német hatóságok által benyújtott észrevételek alapján meg kell vizsgálni, hogy a tejilletékből származó források az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami forrásnak minősülnek-e.

               (127)

               Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem szabad különbséget tenni azon esetek között, amelyekben a támogatást közvetlenül az állam nyújtja és azon esetek között, amelyekben azt az ezen állam által kijelölt vagy létrehozott állami vagy magánszervezet nyújtja (24). Ahhoz, hogy a nyújtott előnyök az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősüljenek, azokat először is közvetlenül vagy közvetve állami forrásból kell nyújtani, másodszor pedig az államnak betudhatónak kell lenniük (25).

               (128)

               Az e határozat 2. szakaszában ismertetett intézkedések tekintetében nyilvánvaló, hogy a támogatásokat a szövetségi tartományok jogszabályai alapján nyújtják, amelyek jogi keretét a tejről és zsírról szóló törvény képezi.

               (129)

               Különösen a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (1) bekezdésének első mondata előírja, hogy a tartományi kormányok a tartományi egyesülettel vagy a szakmai szervezetekkel egyeztetve a tejágazat támogatása érdekében a tejfeldolgozóktól, a tejbegyűjtő központoktól és tejüzemektől a beszállított tej után kilogrammonként legfeljebb 0,1 eurócent összegű illetéket szedhetnek be. A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (1) bekezdésének második mondata szerint a tartományi kormányok együttesen, a tartományi egyesület vagy a szakmai szervezetek kérelmére a beszállított tej után kilogrammonként legfeljebb 0,2 eurócent illetéket szedhetnek be, ha az első mondat szerint előírt illeték nem elegendő a feladatok teljesítéséhez.

               (130)

               A tartományi kormányok a tejilletéket valóban az érintett tartományi egyesülettel „egyeztetve” szedik be. Az egyeztetés azonban jelentősen gyengébb részvételi forma, mint az egyetértés. Miközben az „egyetértés” azt jelenti, hogy egy jogi aktus (jogszerű) elfogadásához szükség van egy másik szervezet (például jogalkotási szerv, hatóság) beleegyezésére, addig egy olyan döntés, amelyet egy másik szervezettel „egyeztetve” kell meghozni, végül is nem függ annak a szervezetnek a beleegyezésétől. A német közigazgatási jog egyes területein létezik a részvételi formák ilyen megkülönböztetése (26). Mivel a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (1) bekezdésének első mondata részvételi formaként az egyeztetést írja elő, az illeték kivetésének hatásköre, valamint az arról való döntés a tartományi kormányok kezében van (27). A tartományi egyesületeket ellenben kizárólag a 22. § szerint meghozandó intézkedések előkészítésébe és technikai végrehajtásába „vonják be” (a tejről és zsírról szóló törvény 14. §-ának (1) bekezdése), és e tekintetben a legfelsőbb tartományi hatóság felügyelete alá tartoznak (a tejről és zsírról szóló törvény 14. §-ának (2) és (4) bekezdése).

               (131)

               Az egyes szövetségi tartományokban a tejilleték kivetésének jogalapját ennek megfelelően az illeték kivetésének részletes szabályairól, többek között az illeték mértékéről szóló tartományi rendeletek képezik (28). Ezáltal (az érintett tartományi kormány által képviselt) állam az, amely szabályozza az illeték kivetését. A fenti (130) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint ennek az sem mond ellent, hogy a szóban forgó rendeleteket a tejágazat érintett tartományi egyesületeivel egyeztetve bocsátották ki.

               (132)

               A szóban forgó esetben az illetéket magánvállalkozásoktól szedik be. Az ebből az illetékből származó bevételek az érintett tartomány költségvetésébe folynak be, mielőtt azokat különböző támogatási intézkedésekhez használják fel, és azokat a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (3) bekezdése első mondatának megfelelően elkülönítve kezelik. A vonatkozó költségvetési rendelet 23. §-a szerint (lásd a (19) preambulumbekezdést) meghatározott célok (támogatások) elérése érdekében a tartományi igazgatáson kívüli szervek számára kiadások és kifizetési kötelezettségvállalások csak abban az esetben megengedettek, ha a tartománynak jelentős érdeke fűződik a szóban forgó szervek általi teljesítéshez, és ez az érdek támogatások nélkül nem vagy nem kellő mértékben érvényesíthető. Ez a rendelkezés magában foglalja az államnak az intézkedés végrehajtásához fűződő érdekét. Az, hogy Türingiában a mindenkor esedékes tejilletékeket a Landesvereinigung Thüringer Milch e. V. által kezelt „Tejilleték” elnevezésű vagyonkezelői számlára kell befizetni (a (89) preambulumbekezdés, az illetékek kivetéséről szóló türingiai rendelet 3. §-ának (1) bekezdése), nem áll ellentétben ezzel az állami érdekkel. A hátralékos illetékeket és kamatokat Türingiában is az adózás rendjéről szóló törvény és annak végrehajtási szabályainak rendelkezései szerint szedik be (az illetékek kivetéséről szóló türingiai rendelet 3. §-ának (4) bekezdése). Ráadásul a vagyonkezelői számlák lényegéhez tartozik, hogy a számlatulajdonos nem saját tetszése szerint rendelkezik a rendelkezésre álló pénzeszközök felett, hanem csak a fennálló jogszabályok által adott keretek között, amelyeket ebben az esetben az állam határozott meg.

               (133)

               Az érdekeltek és a német hatóságok által felvetett érvekre válaszul a Bizottság a következőket állapítja meg:

               (134)

               Az LVN azon állításával kapcsolatosan, hogy döntően a tartományi egyesületek határoznak az illeték tejfeldolgozókra történő kivetéséről ((83)–(87) és (91) preambulumbekezdés), a Bizottság megállapítja, hogy a szövetségi állam a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (1) bekezdésével, tehát jogszabály útján a tartományi kormányokat hatalmazta fel tejilleték kivetésére. Az említett rendelkezés többek között előírja, hogy a tejilleték mértéke rendszerint kilogrammonként legfeljebb 0,1 eurócent lehet, és hogy a tartományi kormányok a tartományi egyesület vagy a szakmai szervezetek együttes kérelmére a beszállított tej után kilogrammonként legfeljebb 0,2 eurócent összegű illetéket vethetnek ki.

               (135)

               Ezenfelül a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (2) bekezdésének 1–6. pontja meghatározza, hogy a tejilletékből származó források milyen célokra használhatók fel.

               (136)

               A tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (3) bekezdésének harmadik mondata értelmében a tartományi egyesületekkel vagy a szakmai szervezetekkel a források felhasználása előtt csupán egyeztetni kell.

               (137)

               Ebből következik, hogy bár az állam (szövetségi szinten) felruházta a tartományi egyesületeket bizonyos részvételi jogokkal, ugyanakkor egyértelmű jogi kereteket jelölt ki a tejilleték mértékének és a források felhasználásának meghatározásánál, és erről végül is az érintett tartományi kormányok (vagy hatáskör-átruházás esetén a legfelsőbb tartományi hatóságok) dönthetnek. Eszerint például a tartományi egyesületek kérelmére nem lehet az illeték mértékét kilogrammonként 0,2 eurócent fölé emelni, vagy a forrásokat a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (2) bekezdésének 1–6. pontjában felsoroltakon kívüli célokra használni. Ezenkívül a felhasználás tekintetében előírt egyeztetési kötelezettség (a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (3) bekezdésének harmadik mondata) semmiképpen sem jelenti azt, hogy az egyeztetésben részt vevők véleményéhez igazodni kell. A forrásfelhasználásról a végleges döntést az érintett tartományi hatóságok, tehát az állam hozza meg.

               (138)

               E tekintetben jelentős különbség van az LVN által említett Doux Élevage-ügyhöz képest. A tejilleték kivetését és a vonatkozó forrásfelhasználást az állam két szinten, nevezetesen szövetségi és tartományi szinten szabályozza. Németországban a jogalkotó nemcsak felhatalmazta a tartományi kormányt az illeték kivetésének hatáskörével, hanem szövetségi jogszabállyal korlátozta, hogy tartományi szinten milyen mértékben rendelkezhetnek az illetékből eredő forrásokkal. A tartományi egyesületek például még kérelem útján sem kísérelhetik meg a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (2) bekezdésének (1)–(6) pontjában meghatározott támogatási célok módosítását. Ilyen állami korlátozás a Val'Hor-ügy és a Doux Élevage ügy alapját képező tényállásban nem szerepelt.

               (139)

               A tejről és zsírról szóló törvény ezenkívül nem tekinthető egy ágazati szervezet tisztán gazdasági érdekeinek érvényesítésére szolgáló eszköznek sem. A tejről és zsírról szóló törvény 14. §-a ugyan előírja, hogy az ilyen szervezetben képviseletet kell biztosítani a mezőgazdasági szakmai szervezetek, tejfeldolgozók és a tejkereskedelemben működő szereplők számára, amennyiben ezt az igényüket jelzik, emellett azonban biztosítani kell az egyesület szerveiben a fogyasztók megfelelő képviseletét is. Ezekkel a részvételi és képviseleti követelményekkel biztosítja a jogalkotó (azaz az állam), hogy a tejről és zsírról szóló törvényben előírt közérdekű célok előmozdításával nem csupán egy ágazat támogatása, hanem minden érdek széles körű képviselete megvalósul.

               (140)

               A Doux Élevage-üggyel szemben a tejről és zsírról szóló törvényben meghatározott támogatási célok nem maguk az ágazati szervezetek által meghatározott és bevezetett célok. (29) Különösen a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (2) bekezdésében meghatározott 1. célkitűzésben („A minőség előmozdítása és megőrzése az e törvény 10. §-a, illetve a tejről szóló, 1930. július 31-i törvény (Reichsgesetzbl. I., 421. o.) 37. §-a szerinti előírások alapján”) és 2. célkitűzésben („A higiénia javítása a tej és a tejtermékek előállítása, szállítása, felhasználása és feldolgozása, valamint értékesítése során”) meghatározott célok – a Doux Élevage-üggyel (30) ellentétben – olyan jellemzőket hordoznak, amelyek állami hatóságok által meghatározott szakpolitika részét képezik és állami feladatokra utalnak, amelyek a tejről és zsírról szóló törvény 14. §-ának (3) bekezdése értelmében eleve nem ruházhatók át tartományi egyesületekre. Amennyiben ebben az ügyben Németország a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (2) bekezdésének 6. pontját veszi alapul, akkor már a törvény szövegéből is az következik, hogy „a tejről és zsírról szóló törvény alapján kijelölt feladatokról” van szó (nem pedig a VDM által meghatározott feladatokról).

               (141)

               A Doux Élevage-üggyel ellentétben ezenkívül az esedékes tejilleték fizetésének elmaradása esetén behajtásukhoz nem a rendes polgári vagy kereskedelmi jogi bírósági eljárásokat veszik igénybe (31). A tejről és zsírról szóló törvény 23. §-ának (2) bekezdése ugyanis előírja, hogy az illetékek behajtása az adózás rendjéről szóló német törvény és annak végrehajtási szabályai alapján történhet. Az érintett tartományok a tejilleték kivetéséről szóló vonatkozó rendeletben az adózás rendjéről szóló törvény és annak végrehajtási szabályai szerinti megfelelő behajtást írtak elő (32). Az adózás rendjéről szóló törvény a német jogrendszerben a közjog részét képezi. Németországban a közjogi követeléseket közigazgatási úton, a magánjogi követeléseket pedig bírósági úton hajtják végre. A közigazgatási út a bírósági úttal összehasonlítva a végrehajtás hatékonyabb módját képviseli, mivel a hatóságok egy igazgatási aktus kibocsátásával végrehajtási jogosultságot szerezhetnek (33), amelyet ezzel szemben a magánjogi követelések esetében bírósági úton lehet megszerezni (34). Ez azt jelzi, hogy az illetékből származó forrásokból finanszírozott állami célok időben történő megvalósításának biztosítása érdekében az állam az esedékes illeték lehető legeredményesebb és legteljesebb beszedésében (és adott esetben behajtásában) érdekelt.

               (142)

               A fentiek alapján a Bizottság tehát visszautasítja az LVN azon állítását, miszerint a tejilletékből származó források nem minősülnek az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak.

               (143)

               Ebből az következik, hogy a szóban forgó illetékbevételeket állami ellenőrzés alatt állónak kell tekinteni (35), és hogy a tejilletékből származó forrásokból finanszírozott intézkedéseket állami forrásból biztosították, és azok az államnak tudhatók be.

      Szelektív/bizonyos vállalkozásoknak juttatott előny

               (144)

               A VDM olyan szervezet, amely a tejágazat vállalkozásainak, különösen a tejfeldolgozóknak a javát szolgáló szolgáltatásokat nyújt.

               (145)

               Németország és a VDM vitatja, hogy ez utóbbi vállalkozásként piaci körülmények között szolgáltatásokat nyújt. Utalnak különösen a VDM szakmai szövetségi tevékenységére, amelyet az ítélkezési gyakorlat csak kivételes esetekben értékel vállalkozási tevékenységként (lásd a (39) és (49) preambulumbekezdést).

               (146)

               A Németország által idézett T-193/02. sz., Piau kontra Bizottság ügyben hozott ítélet már megállapította, hogy egy szövetség, nevezetesen a FIFA, gazdasági tevékenységet folytat. Németország ellenben nem tudott olyan ítélkezési gyakorlatra hivatkozni, amely kifejezetten ennek ellenkezőjét mondja ki, azaz hogy egy szövetség (szükségszerűen) nem végez gazdasági tevékenységet, illetve hogy a szövetségi tevékenységet mint olyat kivonják az állami támogatásokra vonatkozó ellenőrzések köréből.

               (147)

               Vitathatatlan, hogy a VDM tagjai érdekében és javára folytatja tevékenységeit. Ez a megállapítás megfelel a VDM saját feladatmeghatározásának is, amely az internetes oldalán a saját tevékenységi körével kapcsolatban tett különböző kijelentésekből olvasható ki, mint például hogy „A VDM az IDF keretében a tejágazat érdekeit képviseli”, „a tejágazat érdekeinek képviselete és előmozdítása”, „érdekképviselet a jogalkotási folyamatban a minisztériumokkal szemben”. Ennek megfelelően az LVN is abból indul ki, hogy a kifogásolt intézkedések összességében a „tej mint termék” promócióját és ezzel a tejágazat kollektív érdekét szolgálták (lásd a fenti (99)–(100) preambulumbekezdést).

               (148)

               A Bizottság fenntartja azt a véleményét, hogy a VDM által végzett mindenkori tevékenységek a szolgáltatások jellemzőit hordozzák. Ezek a szolgáltatások a tejilletéket kivető tartományokban működő tejfeldolgozók javát szolgálják.

               (149)

               A VDM által a saját internetes oldalán bemutatott több tevékenység is azért rendelkezik a szolgáltatások jellemzőivel, mert azt tűzi ki célul, hogy képviselje az érintett tejfeldolgozók és tejtermelők érdekeit a német hatóságokkal, a jogalkotóval és a nemzetközi testületekkel szemben (36).

               (150)

               E szolgáltatások az érintett tejfeldolgozók javát szolgálják, és támogatják őket fő üzleti tevékenységük folytatásában, azaz a tej és tejtermékek előállításában és értékesítésében, amelyek minden kétséget kizáróan gazdasági tevékenységek.

               (151)

               A VDM „állami szervekkel szembeni tanácsadási”, „a szabványosításban való részvételi”, valamint „általános információközvetítési” tevékenységeit tagjai érdekében és megbízásából végzi, azok közvetlenül kapcsolódnak gazdasági tevékenységükhöz, és mentesítik a tejfeldolgozókat az alól, hogy saját maguk vegyék kezükbe a kezdeményezést – és előteremtsék az ehhez szükséges forrásokat – annak érdekében, hogy ilyen módon az értékesítésnek kedvező (piaci) környezetet teremtsenek. A VDM tagjai közé tartozik többek között a Milchindustrie-Verband e.V. (MIV) és a Deutsche Bauernverband e.V. (DBV). A MIV tagjai viszont német tejfeldolgozók, beleértve az e határozat által érintett, a tejilletéket kivető tartományokban működő tejfeldolgozókat is.

               (152)

               Így az „állami szervekkel szembeni tanácsadási tevékenység” és a „szabványosításban való részvétel” a szakpolitikai folyamatban történő érdekképviseletnek tekinthető, amely különböző csatornákon keresztül a döntéshozatalra irányul (jogalkotás, műszaki szabványosítás stb.). Ez végső soron a saját előállítási és értékesítési tevékenység keretfeltételeit befolyásolja. Az „általános információközvetítési” tevékenység is a tejfeldolgozók javát szolgálja, mivel a tej mint termék előnyeiről ad felvilágosítást, és ezáltal értékesítésösztönzésre irányul.

               (153)

               A VDM azon állítása, hogy tevékenységének tartalma „a tagsági alapon szerveződő VDM keretében folyó demokratikus véleményformálás közlése a jogalkotási folyamatban”, nem kérdőjelezi meg ezt a megállapítást. Hiszen a VDM éppen hogy nem a közérdeket, hanem tagjainak érdekeit képviseli azzal a céllal, hogy a tejágazat szempontjait juttassa érvényre a jogalkotási és szabványosítási folyamatban, és ezzel végső soron befolyásolja azt.

               (154)

               A „szabványosítási” tevékenység tekintetében a VDM kifejtette, hogy az ágazat egészét képviselve – az illetékes szabványügyi szervezetekkel, mint például az ISO-val, az IDF-fel, a CEN-nel és a DIN-nel együttműködve – nemzeti és nemzetközi szinten intézi a szabványosítási ügyeket (lásd az (53) preambulumbekezdést).

               (155)

               A Bizottság ezzel összefüggésben megjegyzi, hogy a szabványosításban elsősorban az említett szabványügyi szervezetek illetékesek. A VDM nem semleges szervként működik közre a szabványosítási folyamatban (nem független tanácsadói szerepben), hanem sokkal inkább a tejágazat szempontjait juttatja ott érvényre.

               (156)

               A Bizottság e tekintetben is azt a következtetést vonja le, hogy a VDM mint magánjogi szövetség szolgáltatásokat nyújt. E szolgáltatások haszonélvezői – ha nem kedvezményezettjei – ismét az érintett szövetségi tartományokban működő tejfeldolgozók (azaz az egyesületek tagjai, amely egyesületek a VDM tagjai), amelyek érdekét a VDM a szabványügyi szervezetekkel szemben képviseli.

               (157)

               Az általános információk közvetítése (lásd az (59) és (60) preambulumbekezdést) szintén szolgáltatásnak tekintendő. Azon megállapítás szempontjából, hogy ez az információközvetítés előmozdítja a tejágazat gazdasági tevékenységét, nincs döntő jelentősége annak, hogy az információk általános vagy inkább konkrét jellegűek-e.

               (158)

               A VDM által nyújtott szóban forgó szolgáltatások szelektív módon juttatnak előnyhöz bizonyos vállalkozásokat, nevezetesen a tejfeldolgozó és -értékesítő ágazat vállalkozásait a tejilletéket kivető szövetségi tartományokban. A Bizottság ebben az összefüggésben nem osztja a VDM azon véleményét, hogy az ernyőszervezetként a közérdeket képviselné. A Bizottság a VDM tevékenységeiben sokkal inkább ágazatspecifikus érdekképviseletet lát, amely az érintett szövetségi tartományokban hozzá az egyesületeken keresztül tagként csatlakozó tejfeldolgozók javát szolgálja.

      A verseny torzítása és a kereskedelemre gyakorolt hatás

               (159)

               A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint egy vállalkozás versenyhelyzetének valamely állami támogatás hatására jelentkező javulása általában a versenynek az ilyen támogatásban nem részesülő más vállalkozások hátrányára bekövetkező torzulását jelzi (37). Az Unión belül folyó kereskedelemben érintett piacon működő vállalkozásnak nyújtott támogatás még abban az esetben is befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet (38), ha a kedvezményezett vállalkozás maga egyáltalán nem vesz részt a Közösségen belüli kereskedelemben (39). A 2001 és 2012 közötti időszakban a mezőgazdasági termékek Unión belüli kereskedelme jelentős méreteket öltött. A Kombinált Nómenklatúra 0401 vámtarifaszáma alá tartozó termékek (Tej és tejszín nem sűrítve, cukor vagy más édesítőanyag hozzáadása nélkül) (40) Németországba, illetve Németországból történő, Közösségen belüli importja és exportja 2011-ben például elérte az 1 200 millió, illetve a 957 millió EUR-t (41).

               (160)

               Az e határozatban vizsgált intézkedések agrárágazati tevékenységek támogatására szolgálnak. Különösen a tejfeldolgozók tevékenysége volt érintett. A fentiekben említettek szerint a tejfeldolgozók termékeinek kereskedelme az Unión belül folyik. A Bizottság tehát úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedések alkalmasak arra, hogy befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet.

               (161)

               Tekintettel a tejtermékek jelentős mértékű kereskedelmére, feltételezhető, hogy a szóban forgó alintézkedések torzítják a versenyt, vagy a verseny torzításával fenyegetnek, és befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet.

      Létező támogatás/új támogatás

               (162)

               Az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése értelmében a Bizottságnak a tagállamokkal együttműködve folyamatosan vizsgálnia kell a létező támogatásokat. Ennek érdekében a Bizottság a létező támogatási programok vizsgálatához a tagállamoktól minden szükséges információt bekérhet, és adott esetben célravezető intézkedéseket javasolhat.

               (163)

               A 659/1999/EK rendelet 1. cikke b) pontjának i. alpontja szerint a„létező támogatás” fogalma alá tartozik minden támogatás, amely „a Szerződésnek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, és annak hatálybalépését követően is alkalmazható”.

               (164)

               A 659/1999/EK rendelet 1. cikkének c) pontja alapján egy létező támogatás módosítása azonban azt eredményezi, hogy az adott támogatás „új támogatássá” alakul. A 794/2004/EK bizottsági rendelet (42) 4. cikke szerint a létező támogatás módosítása alatt „…– a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosítások kivételével – minden olyan változtatás értendő, amely nem befolyásolhatja a támogatási intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését”.

               (165)

               Az ítélkezési gyakorlat (43) szerint az eredeti támogatási program csak abban az esetben válik új támogatási programmá, ha a módosítás annak lényegét érinti; ilyen lényegi módosításról nem lehet azonban szó, ha az új elem egyértelműen elválasztható az eredeti támogatási programtól.

               (166)

               Az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerint az Európai Bizottságnak minden új támogatást be kell jelenteni, és azok mindaddig nem hajthatók végre, amíg a Bizottság azokat nem engedélyezte (végrehajtási tilalom).

               (167)

               A 659/1999/EK rendelet 1. cikkének f) pontja alapján az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésének megsértésével bevezetett új támogatás jogellenes.

               (168)

               A német hatóságok a tejről és zsírról szóló törvény kivételével (amely csak egy keretjogszabály és felhatalmazó rendelkezés, viszont nem a szóban forgó intézkedések jogalapja) nem nyújtottak be olyan információkat, amelyek bizonyították volna, hogy létezik a vizsgálat időszakában még eredeti tartalommal hatályban lévő, 1958 előtt elfogadott jogalap. Ez már az illetékek kivetéséről szóló rendeletekre is érvényes, amelyek a szóban forgó támogatások finanszírozási alapját szabályozzák (így például a Baden-Württembergben és Bajorországban alkalmazandó szabályozásokat 2004-ben (Baden-Württemberg) és 2007-ben (Bajorország) fogadták el, lásd a (21)–(22) preambulumbekezdést), ezen túlmenően azonban a szövetségi tartományok költségvetési rendeleteire is, amelyek az illeték felhasználásának jogalapját képezik, és amelyeknek a felhasználási cél tekintetében kizárólag a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (2) bekezdésében meghatározott keretnek kell megfelelniük. Ennek alapján a tartományi hatóságok a vonatkozó költségvetési évben felhasználási aktusok útján engedélyezik a forrásfelhasználást.

               (169)

               A szóban forgó intézkedések ezért új támogatásnak minősülnek, amelyekre vonatkozik az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti bejelentési kötelezettség. Mivel azonban Németország a szóban forgó támogatási programot egyáltalán nem jelentette be, az jogellenes (a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének f) pontja).

      Az összeegyeztethetőség értékelése

      Alkalmazandó előírások

               (170)

               Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.

               (171)

               A jogellenes állami támogatások értékelésére alkalmazandó szabályok meghatározásáról szóló bizottsági közlemény (44) alapján a 659/1999/EK rendelet 1. cikke szerinti jogellenes állami támogatásokat a támogatás nyújtásának időpontjában hatályos szabályok alapján kell értékelni.

               (172)

               Az agrárágazatra vonatkozó különleges iránymutatások 2000. január 1-jétől vannak érvényben. A 2001. november 28. és 2006. december 31. között (a továbbiakban: a 2001 és 2006 közötti időszak) nyújtott támogatások vizsgálata a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály szerint történik.

               (173)

               A 2007. január 1-je után (a továbbiakban: a 2007-től kezdődő időszak) nyújtott támogatások vizsgálata a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások alapján történik.

      Első alintézkedés (a 2001 és 2006 közötti időszak): „Tanácsadói szerep állami szervekkel szemben”, valamint „Szabványosítás”

               (174)

               Az állami szervekkel szembeni tanácsadói tevékenységre (lásd az (51) és (52) preambulumbekezdést) és a VDM szabványosítás keretében végzett tevékenységére (lásd az (53)–(58) preambulumbekezdést) nyújtott támogatások belső piaccal való lehetséges összeegyeztethetőségét illetően a VDM a technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátásáról szóló rendelkezésekre hivatkozott (a (67) és (68) preambulumbekezdés).

               (175)

               A technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátását a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14. szakasza szabályozza. A 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14.1. pontjának harmadik francia bekezdése szerint a tanácsadási díjak alapvetően összeegyeztethetők lehetnek a belső piaccal. A tejfeldolgozók a mezőgazdasági termékeket feldolgozó és értékesítő ágazat vállalkozásai. Az ennek az ágazatnak nyújtott támogatások többek között a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály alkalmazási körébe tartoznak (a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások 2.1. pontja). A 14.1. pont harmadik francia bekezdésének értelme és célja az, hogy a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítsa azokat a támogatásokat, amelyek közvetlenül arra irányulnak, hogy az ahhoz szükséges ismeretek közvetítésén keresztül javítsák a mezőgazdasági termékek feldolgozását. A VDM által végzett tanácsadási szolgáltatások azonban állami szerveknek szóltak. Ezzel szemben a VDM tagjai – amelyek közé a tejilletéket kivető szövetségi tartományokban működő tejfeldolgozók is tartoznak – haszonélvezői és így közvetett kedvezményezettjei voltak a támogatásoknak. A Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó támogatások a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14. szakasza szerint nem nyilváníthatók összeegyeztethetőnek a belső piaccal.

               (176)

               Ugyanilyen módon a VDM szabványosítás keretében végzett tevékenységei is az állami (illetve államilag elismert) szerveknek nyújtott tanácsadásra irányulnak, aminek célja végső soron a VDM-tagok érdekeinek képviselete. A szabványosítás végeredményben az állami szervek feladatkörébe tartozik, amelyek rendszerint jogalkotási és adminisztratív eszközökkel hajtják végre az – elsősorban nemzetközi szinten – kidolgozott normákat és szabványokat. Egy olyan szövetség, mint a VDM, csupán tanácsadói minőségben tud közreműködni a megfelelő eljárásokban (nemzetközi testületekben folytatott tárgyalások, jogalkotás). Emiatt ki kell zárni azt a lehetőséget, hogy a támogatás a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14. szakasza alapján összeegyeztethető a belső piaccal.

               (177)

               Az érdekeltek által említett előírások mellett más szabályok alapján sem lehet megállapítani a belső piaccal való összeegyeztethetőséget (és Németország sem hivatkozott az összeegyeztethetőséget megalapozó további rendelkezésekre). Így a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a feldolgozó és értékesítési ágazatban működő üzemeknek a 2001 és 2006 közötti időszakban nyújtott támogatások nem egyeztethetők össze a belső piaccal.

      Első alintézkedés (a 2007-től kezdődő időszak): „Tanácsadói szerep állami szervekkel szemben”, valamint „Szabványosítás”

               (178)

               A 2007-től kezdődő időszakra vonatkozóan módosultak a technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátásának belső piaccal való összeegyeztethetőségét szabályozó rendelkezések.

               (179)

               A technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátását a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások IV.K. szakasza szabályozza. A támogatások a tejilletéket kivető tartományokban működő tejfeldolgozók javát szolgálták. A tejfeldolgozók a mezőgazdasági termékeket feldolgozó és a értékesítő ágazat vállalkozásai (lásd a (175) preambulumbekezdést).

               (180)

               Az értékesítő és feldolgozó üzemek javát szolgáló támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségét a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások 105. pontja alapozza meg a 70/2001/EK bizottsági rendelet (45) 5. cikkével összefüggésben. A 800/2008/EK bizottsági rendelet (46) hatálybalépésétől kezdődő időszak vonatkozásában a 105. pont a rendelet 26. és 27. cikkére való hivatkozásként értelmezendő.

               (181)

               Mind a 70/2001/EK rendelet 5. cikke, mind pedig a 800/2008/EK rendelet 26. és 27. cikke a tanácsadás formájában nyújtott szolgáltatásokra vonatkozik. Ebben az esetben azonban a tejfeldolgozók szemszögéből nem tanácsadásról van szó, hanem – a (175)–(177) preambulumbekezdésben már kifejtettek szerint – érdekképviseletről.

               (182)

               Egyébként az érdekeltek által említett előírásoktól eltérő más szabályok alapján sem lehet megállapítani a belső piaccal való összeegyeztethetőséget (és Németország sem hivatkozott az összeegyeztethetőséget megalapozó további rendelkezésekre). Következésképpen az „állami szervekkel szembeni tanácsadói szerep” és a „szabványosítás” terén a VDM által a 2007 és 2013 közötti időszakban végzett tevékenységek nem egyeztethetők össze a belső piaccal.

               (183)

               Így a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a feldolgozó és értékesítési ágazatban működő üzemeknek a 2007-től kezdődő időszakban nyújtott támogatások nem egyeztethetők össze a belső piaccal.

      Második alintézkedés (a 2001 és 2006 közötti időszak): Általános információközvetítés

               (184)

               Az általános információközvetítésre nyújtott támogatások (az (59) és (60) preambulumbekezdés) belső piaccal való összeegyeztethetősége adott esetben a technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátásáról szóló rendelkezésekből vezethető le.

               (185)

               A fenti (175) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint a technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátását a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14. szakasza szabályozza.

               (186)

               A 14. szakasz többek között a mezőgazdasági termékek feldolgozására és értékesítésére vonatkozó tevékenységekkel összefüggésben nyújtott támogatásokra alkalmazandó (lásd a (175) preambulumbekezdést).

               (187)

               A Bizottság abból indul ki, hogy az intézkedés hosszú távon hozzájárult az ágazat túlélőképességéhez, miközben a versenyfeltételekre csak nagyon csekély mértékben gyakorolt hatást (a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14.1. pontjának második mondata).

               (188)

               A támogatást az általános információk terjesztésével kapcsolatos költségek fedezésére nyújtották.

               (189)

               A technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátása keretében támogatható költségeket a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14.1. pontja öt francia bekezdésben teljes körűen felsorolja. A szóban forgó információközvetítés az ötödik francia bekezdés szerinti intézkedésnek tekinthető, azaz új módszerek terjesztésére szolgál. Az ötödik francia bekezdés megfogalmazása az „új módszerek terjesztése” fogalom tekintetében tág értelmezési keretet hagy. A „mint például kísérleti vagy demonstrációs projektek egy megfelelő, kisebb körben” kiegészítés nem korlátozásként, hanem a megfogalmazásnak megfelelően („mint például”) csupán példaként értelmezendő. Ennyiben az általános információk közvetítése, különösen a tejjel kapcsolatos tudományos eredmények és általános szakmai információk általánosan érthető formában történő közzététele új módszerek terjesztéséhez hasonló tevékenységnek tekinthető. A 14.1. pont összeegyeztethetőségre vonatkozó szabálya lényegében azt célozta, hogy olyan intézkedések támogatását engedélyezze, amelyek – mint a szóban forgó intézkedések is – tájékoztatják a kedvezményezetteket a mezőgazdaság szempontjából jelentőséggel bíró különböző területeken kifejlesztett új technológiákról, mint amilyen a helyes mezőgazdasági gyakorlatok vagy az állatvédelem a tejelő állomány tartása során (vö. az (59) preambulumbekezdéssel).

               (190)

               A Bizottság abból indul ki, hogy ezek a támogatások objektíven meghatározott kritériumok alapján az érintett területen alapvetően minden támogatható természetes és jogi személy rendelkezésére álltak (a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály 14.2. pontjának 1. mondata), azaz ezek a szereplők korlátozás nélkül élvezhették az információközvetítés előnyeit.

               (191)

               Németország biztosította, hogy a 2001 és 2006 közötti időszakban nyújtott teljes támogatási összeg nem haladta meg a kedvezményezettenként három éven át folyósítható 100 000 EUR-t. Amennyiben a kis- és középvállalkozások Bizottság által meghatározott fogalmának (47) alkalmazási körébe tartozó vállalkozások számára 100 000 EUR-t meghaladó összeget folyósítottak, a legnagyobb megengedett támogatási mérték nem haladta meg a támogatható költségek 50 %-át. A támogatási összeg kiszámítása céljából azokat tekintették kedvezményezettnek, akik igénybe vettek ilyen szolgáltatásokat, azaz a tejilletéket kivető tartományokban működő tejfeldolgozókat.

               (192)

               A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy az ebben a szakaszban vizsgált támogatások eleget tettek a 2000 és 2006 közötti időszakra vonatkozó keretszabály idevágó feltételeinek, így a 2001 és 2006 közötti időszakban összeegyeztethetők voltak a belső piaccal.

      Második alintézkedés (a 2007-től kezdődő időszak): Általános információközvetítés

               (193)

               Ahogy a korábbi időszakban is, az általános információközvetítésre nyújtott támogatások esetében a technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátásáról szóló rendelkezések alkalmazandók.

               (194)

               A technikai segítségnyújtás rendelkezésre bocsátását a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások IV.K. szakasza szabályozza. A támogatások a tejilletéket kivető tartományokban működő tejfeldolgozók javát szolgálták. A tejfeldolgozók a mezőgazdasági termékeket feldolgozó és a értékesítő ágazat vállalkozásai (lásd a (175) preambulumbekezdést).

               (195)

               A 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások úgy rendelkeznek, hogy a nagyvállalkozások részére nyújtott állami támogatást a Bizottság semmiképpen sem engedélyezi (a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások 106. pontja), így a nagyvállalkozások esetében az összeegyeztethetőség kizárt. Most már csak azt kell vizsgálni, hogy a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott támogatások összeegyeztethetők-e a belső piaccal. A továbbiakban a belső piaccal való összeegyeztethetőség vizsgálata a kis- és középvállalkozásokra szorítkozik.

               (196)

               A tejfeldolgozók, azaz a feldolgozó és értékesítő ágazat vállalkozásai számára nyújtott támogatások esetében a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó iránymutatások 105. pontja a 70/2001/EK rendelet 5. cikkének idevágó rendelkezéseire hivatkozik. A 800/2008/EK rendelet hatálybalépésétől kezdődő időszak vonatkozásában ez a rendelkezés az említett rendelet 26. és 27. cikkére való hivatkozásként értelmezendő.

               (197)

               A 70/2001/EK és 800/2008/EK rendelet egyik hivatkozott előírása sem rendelkezik az általános információk terjesztéséről.

               (198)

               A Bizottság az uniós jog egyéb rendelkezései között sem lát olyan szabályt, amely adott esetben a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekintené az ilyen, a feldolgozó és értékesítő ágazat üzemeinek nyújtott támogatásokat (és Németország sem hivatkozott az összeegyeztethetőséget megalapozó egyéb rendelkezésekre).

               (199)

               Így a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a feldolgozó és értékesítési ágazatban működő üzemeknek, azaz a tejfeldolgozóknak a 2007-től kezdődő időszakban nyújtott támogatások nem egyeztethetők össze a belső piaccal.

      Adójellegű díjak

               (200)

               Mivel az állami támogatásokat egy adójellegű díjon keresztül finanszírozták (lásd a (13)–(17) preambulumbekezdést), a Bizottságnak mind a támogatott intézkedéseket, azaz a támogatásokat, mind pedig a finanszírozási módot meg kell vizsgálnia. Amennyiben a támogatások finanszírozási módja – elsősorban a kötelező hozzájárulásokon keresztül – a támogatási intézkedés szerves részét képezi, a Bizottságnak a támogatási intézkedés vizsgálatakor figyelembe kell vennie a támogatás finanszírozási módját is (48).

               (201)

               Ahhoz, hogy valamely adót vagy annak egy részét valamely támogatási intézkedés szerves részének lehessen tekinteni, az adó és a támogatás között a vonatkozó nemzeti szabályozás alapján kötelező hozzárendeltségi viszonynak kell fennállnia abban az értelemben, hogy az adó bevétele kötelező módon a támogatás finanszírozásához van rendelve (49), és az adó mértékének közvetlen hatást kell gyakorolnia a támogatás mértékére (50).

               (202)

               Mindkét kritérium a teljes vizsgálati időszakban alkalmazandó volt.

               (203)

               Úgy tűnik, az első kritérium teljesül, mivel a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (1) bekezdése szerint a szövetségi tartományoknak lehetőségük van a szóban forgó adójellegű díj kivetésére. Ugyanakkor a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (2) és (2a) bekezdése részletesen rögzíti, hogy mely intézkedések finanszírozhatók az említett díjakból. A Bizottság ezért megállapítja, hogy az ezekből származó bevételek célhoz kötöttek, és csak a törvényben konkrétan meghatározott célokra használhatók fel. A pozitív határozat és e határozat fényében a Bizottság abból indul ki, hogy az ebben a keretben végrehajtott támogatási intézkedések túlnyomó része támogatásnak minősül. Ezen túlmenően a bevételek célhoz kötöttsége kizárja azt, hogy az illetékből származó forrásokat olyan más állami feladatokra fordítsák, amelyeket a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (2) és (2a) bekezdése nem sorol fel.

               (204)

               A tekintetben, hogy az adó mértéke közvetlenül befolyásolja-e az állami támogatás mértékét, a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-ának (3) bekezdését kell alapul venni, amely szerint az adójellegű díjból származó bevételeket elkülönítve kell tartani, és nem szabad a tartományi hatóságok igazgatási kiadásaira felhasználni. A Németország által benyújtott információk alapján az ebben a határozatban értékelt intézkedéseket a tejilletékből származó forrásokon kívül más állami forrásokból nem finanszírozták. Ennek alapján a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy az adó mértéke ténylegesen befolyásolja az állami támogatás mértékét.

               (205)

               Amennyiben az adójellegű díjak a támogatási intézkedés részét képezik, akkor a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az importált és a hazai termékeket (51), illetve az exportált hazai termékeket és a belföldi piacon forgalmazott hazai termékeket megkülönböztetik-e (52).

               (206)

               A tejilletéket a behozatalra nem vetik ki. Következésképpen a tejről és zsírról szóló törvény keretében végrehajtott támogatási intézkedések nem hozzák hátrányos helyzetbe az importált termékeket.

               (207)

               Ezenkívül a tejilletéket az EUMSZ 110. cikkét sértő megkülönböztető belföldi adókivetésnek lehetne tekinteni, ha a tejilleték mértéke – amennyiben a belföldön előállított és feldolgozott árukat terhelő tejilletéket csak részben ellentételezik a bevételek felhasználásából adódó előnyök – ahhoz vezet, hogy az exportált hazai termékek hátrányos helyzetbe kerülnek. A német hatóságok úgy nyilatkoztak, hogy tudomásuk szerint a tejtermékeket exportáló vállalkozások az illetékkivetés miatt nem szenvedtek hátrányt. Ha a későbbiekben egy olyan vállalkozás, amely tejtermékeket exportált, mégis azt mutatná ki, hogy az illeték kivetése hátrányos helyzetbe hozta, a megfelelő illetékösszegeket Németország vállalásával összhangban visszatérítik. Ennek alapján a Bizottság abból indul ki, hogy a megkülönböztetés kizárt.

               (208)

               A Bizottság ezért megállapítja, hogy az illeték nem sérti az EUMSZ 110. cikkét (53).

               (209)

               Ezenkívül azt is vizsgálni kell, hogy a tejilleték kivetése nem ellentétes-e az agrárszektor közös piacszervezésének céljaival. Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a tejilleték befolyásolja-e a hazai végtermékek árát, és emiatt a hazai termékeket az importált termékekkel szemben megkülönböztetés éri-e (54). Ebben az összefüggésben a Bizottság megállapítja, hogy a németországi kiskereskedelemben értékesített tej ára szemmel láthatólag sehol sem csökken 0,45 EUR/liter alá. A tejilleték összege legfeljebb 0,0015 EUR/kg, így az értékesítési árnak csupán egy csekély részét teszi ki. A Bizottság ezért azt a következtetést vonja le, hogy a tejilleték kivetése nem ellentétes a tejpiac közös szervezésének céljaival.

      Következtetés

               (210)

               A 659/1999/EK rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint a Bizottság támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó hatásköre tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető. A 659/1999/EK rendelet 15. cikkének (2) bekezdése szerint „a Bizottság […] jogellenes támogatással kapcsolatos intézkedései megszakítják a jogvesztő határidőt.”

               (211)

               Miután Németország benyújtotta a mezőgazdasági ágazat állami támogatásáról szóló 2010. évi éves beszámolót, a Bizottság 2011. november 28-i levelében további tájékoztatást kért Németországtól a támogatási programmal kapcsolatosan. Ezzel a bizottsági intézkedéssel a jogvesztő határidő megszakadt. Ezért ez a határozat – az előző preambulumbekezdésben említett tízéves jogvesztő határidőnek megfelelően – a 2001. november 28-tól kezdődő időszakra vonatkozik.

               (212)

               A Bizottság megállapítja, hogy Németország jogellenesen, az EUMSZ 107. és 108. cikkét megsértve támogatásokat nyújtott. Ezek a támogatások Németország-szerte a tejfeldolgozó és -forgalmazó ágazat vállalatainak javát szolgálták. Ezek a támogatások részben összeegyeztethetők a belső piaccal (a (192) preambulumbekezdés), részben pedig nem egyeztethetők össze azzal (a (177), (183) és (199) preambulumbekezdés).

               (213)

               A belső piaccal össze nem egyeztethető támogatások visszafizettetése céljából a Bizottság a következő módszert tartja ésszerűnek: A visszafizetendő támogatások meghatározása érdekében a tejilletékből származó forrásokból a VDM részére az általa végrehajtott intézkedésekért teljesített kifizetéseket az érintett tejfeldolgozók által fizetett tejilletékösszegek arányában fel kell osztani ez utóbbiak között. A Bizottság kész arra, hogy a szóban forgó források támogatások kedvezményezettjei közötti felosztásának egyéb módszereit is megvitassa Németországgal,

         ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
   1. cikk
   A Németország által a Verband der Milchwirtschaft e.V. révén a tudósok javára nyújtott pénzügyi támogatás nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatásnak.
   A Németország által a Verband der Milchwirtschaft e.V. révén a Hannoveri Szakfőiskolán tartott előadásokkal összefüggésben nyújtott pénzügyi támogatás nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatásnak.
   A Németország által a Verband der Milchwirtschaft e.V. általános információk közvetítőjeként végzett tevékenységével, valamint a Verband der Milchwirtschaft e.V. állami szervekkel szembeni és a szabványosítás terén betöltött tanácsadói szerepével összefüggésben nyújtott pénzügyi támogatások az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősülnek.
   2. cikk
   A Németország által a Verband der Milchwirtschaft e.V. általános információk közvetítőjeként végzett tevékenységével összefüggésben a 2001. november 28. és 2006. december 31. közötti időszakban jogellenesen, az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését megsértve nyújtott támogatások összeegyeztethetők a belső piaccal.
   3. cikk
   A Németország által a Verband der Milchwirtschaft e.V. állami szervekkel szembeni és a szabványosítás terén betöltött tanácsadói szerepével összefüggésben jogellenesen, az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését megsértve nyújtott támogatások nem egyeztethetők össze a belső piaccal.
   A Németország által a Verband der Milchwirtschaft e.V. általános információk közvetítőjeként betöltött szerepével összefüggésben a 2007. január 1-jétől kezdődő időszakban jogellenesen, az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését megsértve nyújtott támogatások nem egyeztethetők össze a belső piaccal.
   4. cikk
   (1)   Németország visszafizetteti a kedvezményezettekkel a belső piaccal összeegyeztethetetlen, a 3. cikkben említett támogatási program alapján nyújtott támogatásokat.
   (2)   A visszafizettetendő összeget a kedvezményezett rendelkezésére bocsátásának időpontjától a visszafizettetés tényleges időpontjáig tartó időszakra vonatkozóan kamat terheli.
   (3)   A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezetének és a 794/2004/EK rendelet módosításáról szóló 271/2008/EK bizottsági rendeletnek (55) megfelelően kamatos kamattal kell kiszámítani.
   (4)   E határozat elfogadása napjától Németország megszünteti a 3. cikkben említett támogatási program valamennyi függőben lévő kifizetését.
   5. cikk
   (1)   A 3. cikkben említett támogatási program alapján nyújtott támogatásokat haladéktalanul és ténylegesen vissza kell fizettetni.
   (2)   Németország gondoskodik e határozatnak a határozatról szóló értesítéstől számított négy hónapon belüli végrehajtásáról.
   6. cikk
   (1)   Németország az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül a Bizottság rendelkezésére bocsátja a következő információkat:

               a)

               a 3. cikkben említett támogatási program alapján támogatásban részesült kedvezményezettek, valamint a támogatási program alapján kapott teljes összeg kedvezményezettenkénti felsorolása;

               b)

               a kedvezményezettekkel visszafizettetendő teljes összeg (tőke és kamatok);

               c)

               az e határozat végrehajtása érdekében már megtett és tervezett intézkedések részletes leírása;

               d)

               az azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.

         (2)   Németország mindaddig tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében tett intézkedésekről, amíg a 3. cikkben említett támogatási program alapján nyújtott támogatások visszafizetése le nem zárul. A Bizottság kérésére Németország haladéktalanul információkat szolgáltat a határozat betartása céljából már megtett, illetve tervezett intézkedésekről. Németország ezenkívül részletes tájékoztatást nyújt a kedvezményezettek által már visszafizetett támogatási összegekről és kamatokról.
   7. cikk
   Ennek a határozatnak a Németországi Szövetségi Köztársaság a címzettje.
   A Bizottság felszólítja Németországot, hogy e határozat egy példányát haladéktalanul juttassa el a kedvezményezettekhez.

      Kelt Brüsszelben, 2015. december 16-án.

            a Bizottság részéről

         Phil HOGAN

            a Bizottság tagja

      (1)  HL C 7., 2014.1.10., 8. o.

      (2)  A Tanács 1999. március 22-i 659/1999/EK rendelete az EK-Szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról (HL L 83., 1999.3.27., 1. o.).

      (3)  Lásd az 1. lábjegyzetet. Ezt megelőzően a Bizottság 2013. december 9-én helyesbítést küldött Németországnak.

      (4)  http://www.idf-germany.com/der-verband/mitglieder-und-foerderer/

      (5)  A Tanács 2007. október 22-i 1234/2007/EK rendelete a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről ( az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet ) (HL L 299., 2007.11.16., 1. o.).

      (6)  A Bíróság T-193/02. sz., Piau kontra Bizottság ügyben 2005. január 26-án hozott ítéletének (ECLI:EU:T:2005:22) 69. pontja; a Bizottság 2006. április 26-i N277/2003. sz. határozata a természetvédelmi területek átruházásáról.

      (7)  A VDM ebben az összefüggésben többek között az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28-i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik (HL L 31., 2002.2.1., 1. o.).

      (8)  A VDM a szabványosítás és szabványkidolgozás nem gazdasági jellegét illetően a Bíróság SELEX kontra Bizottság ügyben 2006. december 12-én hozott ítéletére (ECLI:EU:T:2006:387) hivatkozik.

      (9)  HL C 28., 2000.2.1., 2. o.

      (10)  HL C 319., 2006.12.27., 1. o.

      (11)  A VDM a beszámolók és statisztikák terjesztését illetően az N 425/09. sz. állami támogatásról szóló, 2006. július 27-i bizottsági határozat 9a.E. pontjára hivatkozik.

      (12)  A VDM Németország esetében például az N 571/2002. sz. állami támogatásra hivatkozik (Az értékesítésösztönzési alapról szóló törvény).

      (13)  Bizottság 2014. április 9-i 2014/416/EU határozata a Franciaország által végrehajtott SA.23257 (12/C) (ex NN 8/10, ex CP 157/07) sz. állami támogatási programról (a kertészeti és a tájépítészeti termékek és szakmai ágazatok értékének, illetve elismertségének növelésével foglalkozó franciaországi szövetség [Val'Hor] keretében megkötött szakmaközi megállapodás) (HL L 192., 2014.7.1., 59. o.).

      (14)  Lásd a Bíróság C-677/11. sz. Doux Élevage ügyben 2013. május 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:348) 38. pontját.

      (15)  Lásd a Bíróság C-482/99. sz. Stardust Marine ügyben 2002. május 18-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2002:294) 52. pontját.

      (16)  A Bíróság C-345/02. sz. Pearle BV ügyben 2004. július 15-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2004:448) 36. pontja.

      (17)  A Törvényszék T-139/09. sz. Plans de Campagne ügyben 2012. szeptember 27-én hozott ítéletének(ECLI:EU:T:2012:496) 62. pontja.

      (18)  A Bíróság C-262/12. sz. Vent de Colère ügyben 2013. december 19-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:851) 11. pontja, valamint Jääskinen főtanácsnok által a C-262/12. sz. Vent de Colère ügyben 2013. július 11-én tett indítvány (ECLI:EU:C:2013:469) többek között 49. pontja.

      (19)  Lásd a Bíróság C-345/02. sz. Pearle BV ügyben 2007. július 15-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2004:448) 37. pontját; a Bíróság C-677/11. sz. Doux Élevage ügyben 2013. május 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:348) 40. pontját; a 2014/416/EU határozatot.

      (20)  Lásd A Bíróság C-345/02. sz. Pearle BV ügyben 2004. július 15-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2004:448) 37. pontját. A Bíróság C-677/11. sz. Doux Élevage ügyben 2013. május 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:348) 40. pontja.

      (21)  HL C 8., 2012.1.11., 4. o.

      (22)  A Bíróság C-318/05. sz., Bizottság kontra Németországi Szövetségi Köztársaság ügyben 2007. szeptember 11-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2007:495) 68. pontja. Lásd még a Bizottság 2001. április 25-i N 118/00 határozatát – Subvention publiques aux clubs sportifs professionels – és az EFTA Felügyeleti Hatóság 68123. sz., Norvégia – Nasjonal digital laeringsarena ügyben hozott határozatát, 2011. október 12., 9. o.

      (23)  Az európai uniós állami támogatási szabályoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásának ellentételezésére való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény 27. pontja (HL C 198., 2014.6.27., 1. o.).

      (24)  A Bíróság C-126/01. sz., Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie kontra GEMO ügyben 2003. november 20-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2003:622) 23. pontja.

      (25)  A Bíróság C-126/01. sz., Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie kontra GEMO ügyben 2003. november 20-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2003:622) 24. pontja.

      (26)  Például: az építési törvénykönyv (BauGB) 37. §-a (2) bekezdésének harmadik mondata, a szövetségi természetvédelmi törvény (BNatSchG) 17. §-ának (1) és (2) bekezdése, 18. §-ának (3) és (4) bekezdése, 22. §-ának (5) bekezdése, az általános vasúti törvény (AEG) 2. §-ának (7) bekezdése, 11. §-ának (2), (3) bekezdése, 12. §-ának (7) bekezdése, 14. §-a (4) bekezdésének 2. pontja, 26. §-ának (3) bekezdése, 35a. §-ának (3) bekezdése. A BNatSchG korábbi 9. §-ához lásd a szövetségi közigazgatási bíróság 1993. április 29-i ítéletének (Ügyiratszám: 7 A 4/93) 22. pontját („..egy »egyeztetéssel« hozott döntéshez az »egyetértéssel« hozott döntéssel szemben nincs szükség akarategységre. Nem jelent többet, mint a másik hatóság (szakértői szempontból való) meghallgatását, amely ezáltal lehetőséget kap az eljárással kapcsolatos elképzelésének megismertetésére”), valamint az AEG korábbi 18. §-a (2) bekezdése második mondatának 2. pontjához lásd a szövetségi közigazgatási bíróság 2000. október 31-i ítéletének (Ügyiratszám: 11 VR 12/00) 5. pontját („Az AEG 18. § (2) bekezdésének első mondatának 2. pontjában előírt, a kérelmezővel való egyeztetés, amely az egyetértéssel szemben nem kíván akarategységet…”), valamint 2005. február 7-i ítéletének (Ügyiratszám: 9 VR 15/04) 11. pontját („Az aszerint egyedül előírt, a kérelmezővel való egyeztetést […] a tervengedélyezési hatóság biztosította azáltal, hogy a kérelmezőnek […] lehetőséget biztosított véleményének előterjesztésére”).

      (27)  Lásd még a tejről és zsírról szóló törvény 22. §-a (1) bekezdésének hatodik mondatát, amelyben hivatkozik a tartományi kormányok „hatáskörére” (és a hatáskör legfelsőbb tartományi hatóságra való átruházásának lehetőségére), valamint a tejről és zsírról szóló törvény 23. §-ának (2) bekezdését, amely szerint az illetékek kivetése az adózás rendjéről szóló törvény (Abgabeordnung) rendelkezései alapján történik, ami adókivetési határozat vagy hasonló közigazgatási jogi aktus kibocsátását feltételezi (lásd az Abgabeordnung 122. és 251. §-át). A tejről és zsírról szóló törvény 14. §-ának (3) bekezdése szerint azonban az államra háruló feladatok nem ruházhatók át a tartományi egyesületekre.

      (28)  A tartományok egyes rendeleteit a (21)–(28) preambulumbekezdés sorolja fel.

      (29)  A Bíróság C-677/11. sz. Doux Élevage ügyben 2013. május 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:348) 40. pontja.

      (30)  A Bíróság C-677/11. sz. Doux Élevage ügyben 2013. május 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:348) 31. pontja.

      (31)  A Bíróság C-677/11. sz. Doux Élevage ügyben 2013. május 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:348) 32. pontja.

      (32)  Lásd például a tejilletékről szóló, 2007. október 17-i bajorországi rendelet 6. §-ának (3) bekezdését.

      (33)  Lásd például a tejilletékről szóló, 2007. október 17-i bajorországi rendelet 5. §-át.

      (34)  Lásd a Bíróság C-527/12. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2014. szeptember 11-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2014:2193) 41. és 56. pontját.

      (35)  A Bíróság C-677/11. sz. Doux Élevage ügyben 2013. május 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2013:348) 32., 35. és 38. pontja.

      (36)  Lásd a következő kijelentéseket a VDM internetes oldalán (http://www.idf-germany.com/): „A VDM az IDF keretében a tejágazat érdekeit képviseli”; „a tejágazat érdekeinek képviselete és előmozdítása”; „érdekképviselet a jogalkotási folyamatban a minisztériumokkal szemben”; „[…] a mindenfajta tejipari kérdésben nyújtott tanácsadás közvetlenül vagy közvetve az egyes tejtermelők és tejfeldolgozók javát is szolgálja”; „[A VDM] minden nemzetközi testületben gondoskodik arról, hogy a német érdekeket figyelembe vegyék”; „[A feladat abban áll], hogy a tejágazat érdekét egyeztetett véleményként közvetítsük az illetékes szövetségi hatóságok felé”; „[…] a szövetségi hatóságok és a tejágazat közötti egyeztetés előmozdítása”; „a VDM jelentős mértékben hozzájárul ahhoz, hogy a tejágazat és a hatóságok megtalálják a közös hangot”; „a VDM az ágazat egészét képviselve intézi a szabványosítási ügyeket”; „Mivel a Szövetségi Élelmezési és Mezőgazdasági Minisztérium delegálja a küldöttségeket a Codex-bizottságok üléseire, a VDM ezen a területen is képviseli a tejágazat és így tagszervezetei érdekeit”; „a VDM képviseli a tejágazat álláspontját a szakpolitikával szemben”.

      (37)  A Bíróság C-730/79. sz., Philip Morris Holland BV kontra Bizottság ügyben 1980. szeptember 17-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:1980:209) 11. és 12. pontja.

      (38)  Lásd különösen a Bíróság 102/87. sz., Francia Köztársaság kontra Bizottság ügyben 1988. július 13-án hozott ítéletét (ECLI:EU:C:1988:391).

      (39)  A Bíróság C-518/13. sz., Eventech Ltd kontra Parking Adjudicator ügyben 2015. január 14-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2015:9) 67. pontja.

      (40)  A Bizottság 2012. október 9-i 927/2012/EU végrehajtási rendelete a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének módosításáról (HL L 304., 2012.10.31., 1. o.).

      (41)  Forrás: Eurostat.

      (42)  A Bizottság 2004. április 21-i 794/2004/EK rendelete az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet végrehajtásáról (HL L 140., 2004.4.30., 1. o.).

      (43)  A Törvényszék T-195/01. sz. és T-207/01. sz., Gibraltár kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. április 30-án hozott ítéletének (ECLI:EU:T:2002:111) 111. pontja.

      (44)  HL C 119., 2002.5.22., 22. o.

      (45)  A Bizottság 2001. január 12-i 70/2001/EK rendelete az EK-szerződés 87. és 88. cikkének a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról (HL L 10., 2001.1.13., 33. o.).

      (46)  A Bizottság 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK rendelete a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról (általános csoportmentességi rendelet) (HL L 214., 2008.8.9., 3. o.).

      (47)  HL L 107., 1996.4.30., 4. o.

      (48)  A Bíróság C-261/01. és C-262/01. sz. Van Calster ügyben 2003. október 21-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2003:571) 49. pontja.

      (49)  A Bíróság C-174/02. sz. Streekgewest Westelijk Noord-Brabant ügyben 2005. január 13-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2005:10) 26. pontja; a Bíróság C-266/04–C-270/04., C-276/04. és C-321/04–C-325/04. sz., Nazairdis SAS és mások kontra Caisse nationale de l'organisation autonome d'assurance vieillesse des travailleurs non salariés des professions industrielles et commerciales (Organic) egyesített ügyekben 2005. október 27-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2005:657) 46–49. pontja.

      (50)  A Bíróság C-174/02. sz. Streekgewest Westelijk Noord-Brabant ügyben 2005. január 13-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2005:10) 28. pontja; valamint a Bíróság C-393/04. és C-41/05. sz. egyesített ügyekben (Air Liquide) 2006. június 15-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2006:403) 46. pontja.

      (51)  A hazai és exportált termékek közötti megkülönböztetés tekintetében lásd többek között a Bíróság C-234/99. sz. Nygard-ügyben 2002. április 23-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2002:244) 21–22. pontját.

      (52)  A hazai és importált termékek közötti megkülönböztetés tekintetében lásd a Bíróság C-78/90., C-79/90., C-80/90., C-81/90., C-82/90. és C-83/90. sz. Compagnie Commerciale de l'Ouest egyesített ügyekben 1992. március 11-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:1992:118) 26. pontját.

      (53)  A Bíróság C-261/01. és C-262/01. sz. Van Calster ügyben 2003. október 21-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2003:571) 48. pontja.

      (54)  A Bíróság C-355/00. sz. Freskot-ügyben 2003. május 22-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2003:298) 18–32. pontja.

      (55)  A Bizottság 2008. január 30-i 271/2008/EK rendelete az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 794/2004/EK rendelet módosításáról (HL L 82., 2008.3.25., 1. o.).