title: A Bizottság (EU) 2015/1074 határozata (2015. január 19.) az Olaszország által végrehajtott SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) számú állami támogatásról — A CSTP számára közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért nyújtott kiegészítő kompenzáció (az értesítés a C(2015) 74. számú dokumentummal történt) (Csak az olasz nyelvű szöveg hiteles)EGT-vonatkozású szöveg

text:
               8.7.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 179/112

         A BIZOTTSÁG (EU) 2015/1074 HATÁROZATA
   (2015. január 19.)
   az Olaszország által végrehajtott SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) számú állami támogatásról
   A CSTP számára közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért nyújtott kiegészítő kompenzáció
   (az értesítés a C(2015) 74. számú dokumentummal történt)
   (Csak az olasz nyelvű szöveg hiteles)
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
   tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
   miután felhívta az érdekelteket, hogy a fent említett rendelkezés(ek)nek megfelelően tegyék meg észrevételeiket, és ezen észrevételek figyelembevételével,
   mivel:
   1.   AZ ELJÁRÁS

               (1)

               Az olasz hatóságok 2012. december 5-i elektronikus bejelentésük útján, a Szerződés 108. cikkének (3) bekezdésével összhangban tájékoztatást nyújtottak a Consorzio Salernitano Trasporti Pubblici SpA (a továbbiakban: CSTP) számára a Consiglio di Stato (Olaszország legfelsőbb közigazgatási bírósága) ítélete értelmében az olaszországi Campania régió (a továbbiakban: a régió) által az 1997–2002 közötti időszakban (a továbbiakban: a vizsgált időszak) biztosított koncesszió alapján autóbusszal végzett személyszállítási szolgáltatások nyújtásáért folyósított kiegészítő kompenzációról.

               (2)

               A bejelentést a Bizottság az SA.35842 ügyszámon iktatta és 2012. december 13-tól be nem jelentett intézkedésként kezelte, mivel a rendelkezésére álló információk szerint a régió 2012. december 7-től volt köteles a CSTP-nek járó kiegészítő kompenzáció kifizetésére, vagyis azt követően, hogy az olasz kormány bejelentette az intézkedést a Bizottságnak, de még mielőtt sor került volna bizottsági határozat elfogadására.

               (3)

               2014. február 20-án kelt levelében a Bizottság tájékoztatta Olaszországot arról, hogy a Szerződés 108. cikkének (2) bekezdésében foglalt eljárás megindításáról határozott (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat).

               (4)

               Az eljárás megindításáról szóló határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában
                   (1). A Bizottság felhívta az érdekelteket a szóban forgó intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik benyújtására.

               (5)

               Az olasz hatóságok a 2014. március 21-én és 25-én kelt levelükben nyújtották be az eljárás megindításáról szóló határozattal kapcsolatos észrevételeiket.

               (6)

               Az eljárás megindításáról szóló határozatra válaszul egyetlen harmadik félként a CSTP, az intézkedés kedvezményezettje nyújtott be észrevételeket. Észrevételei 2014. március 25-én, 26-án, 27-én és 28-án érkeztek be a Bizottsághoz.

               (7)

               Olaszország nem nyújtott be észrevételt a harmadik fél észrevételeivel kapcsolatban.

               (8)

               Miután a Bizottság elfogadta a határidő meghosszabbítására irányuló kérésüket, az olasz hatóságok 2014. szeptember 15-i levelükben kiegészítő információkat nyújtottak be.

         2.   AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA

   2.1.   A TÁRSASÁG

               (9)

               A CSTP regionális és önkormányzati koncesszió alapján helyi tömegközlekedési szolgáltatásokat nyújtó, nyilvánosan működő részvénytársaság. Konkrétabban: az olasz hatóságok szerint a CSTP a régió koncessziós jogosultjaként a vizsgált időszakban évente kb. 9 millió km távon autóbuszvonal-hálózatot működtetett.

               (10)

               Az olasz hatóságok által szolgáltatott információk alapján a régió a vizsgált időszakban a fent említett szolgáltatásokért már kifizetett a CSTP-nek 13 1 6 32  525,80 EUR-t, ebből 12 5 8 69  212,47 EUR-t a szolgáltatások működtetésére és igazgatására, 5 7 63  313,32 EUR-t pedig beruházásokra. Mivel a jelek szerint a CSTP több mint tíz évvel korábban részesült ebben a kompenzációban, mint ahogyan a Bizottság az első információkérést megküldte az olasz államnak, az a kompenzáció ezen eljárás keretében nem képezi értékelés tárgyát (2).

               (11)

               A fent említett, számára már kifizetett összegeken túl a CSTP az 1191/69/EGK tanácsi rendelet (3) alapján 1 4 5 45  946 EUR összegű kiegészítő kompenzációt kért a régiótól a számára állítólag előírt közszolgáltatási kötelezettségek miatt elszenvedett állítólagos gazdasági hátrányokért.

               (12)

               2008-ban a salernói regionális közigazgatási bíróság elutasította a CSTP-nek az 1191/69/EGK rendelet alapján járó kiegészítő kompenzáció iránti kérelmét. A bíróság kimondta, hogy az 1191/69/EGK rendelet (4) 4. cikkének megfelelően a CSTP nem kérhet kompenzációt a közszolgáltatási kötelezettségek előírásából fakadó gazdasági hátrányokért, ha korábban nem kérte a közszolgáltatási kötelezettségek eltörlését.

         2.2.   A CONSIGLIO DI STATO ÍTÉLETEI

               (13)

               A Consiglio di Stato a 2009. július 27-i 4683/09. sz. ítéletében helyt adott a CSTP által a salernói regionális közigazgatási bíróság ítélete ellen benyújtott fellebbezésének, és megállapította, hogy a CSTP az 1191/69/EGK rendelet 6., 10. és 11. cikkével összhangban kiegészítő kompenzációra jogosult az általa teljesített közszolgáltatásért. Az ítélet nem határozza meg pontosan, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeket milyen jogi aktus alapján és milyen formában írták elő, azonban hangsúlyozza, hogy közszolgáltatást nyújtó vállalkozástól nem tagadható meg a szolgáltatás teljesítése során ténylegesen felmerült költségek megtérítése iránti kérelem. A Consiglio di Stato ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a CSTP még abban az esetben is jogosult közszolgáltatásért járó kompenzációra, ha előzetesen nem kérte a közszolgáltatási kötelezettségek eltörlését.

               (14)

               A Consiglio di Stato szerint a CSTP-nek fizetendő kiegészítő kompenzáció pontos összegét a régiónak kellett meghatároznia a társaság számviteli nyilvántartásából származó, a CSTP közszolgáltatási kötelezettségekkel összefüggő tevékenységhányadának betudható költségek, valamint a megfelelő bevételek közötti eltérést szemléltető megbízható adatok alapján. A régió azonban azt állította, hogy ezt egyértelmű és megbízható adatok hiányában nem tudta megtenni.

               (15)

               A Consiglio di Stato 2010. december 13-i 8736/2010. sz. végzése (ordinanza) útján szakértőt jelölt ki a feladat ellátására. Az olasz hatóságok szerint a szakértő sem tudta meghatározni a kompenzációként fizetendő összeget, és annak konkrét összegét csak a Consiglio di Stato 2011. november 7-i 5897/2011. sz. végzésében kijelölt újabb szakértő segítségével sikerült kiszámítani a Consiglio di Stato 2011. július 25-i 3244/2011. sz. végzésében előírt „induktív módszerrel”. A számítások alapján a szakértők azt állapították meg, hogy az 1191/69/EGK rendelet 11. cikkében előírt módszer (vagyis a díjszabási kötelezettség) alkalmazása következtében a CSTP csak 1998-ban részesült alulkompenzációban. A szakértők nem alkalmazhattak induktív módszert az alulkompenzáció (ha volt ilyen) ugyanezen rendelet 10. cikke (azaz a működtetési vagy szállítási kötelezettség) alapján történő kiszámításához a megbízható adatok hiánya, valamint azon kockázat miatt, hogy ezzel a módszerrel kétszer akkora lett volna a 11. cikk alapján kiszámított kompenzáció. A szakértők így értelemszerűen azt feltételezték, hogy a CSTP számára díjszabási kötelezettséget írtak elő.

               (16)

               A Consiglio di Stato ennek megfelelően hozta meg 2012. november 7-i 5649/2012. sz. ítéletét, amelyben a régió által a CSTP-nek fizetendő kiegészítő kompenzáció összegét 4 9 51  838 EUR-ban, azaz az 1998. évi alulkompenzáció összegében állapította meg és elrendelte, hogy ezen összeg kifizetésére 2012. december 7-ig kerüljön sor. A régió ezt az összeget 2012. december 21-én fizette ki a CSTP-nek.

               (17)

               A régió által az 5649/2012. sz. ítélet nyomán a CSTP-nek kifizetett fenti kiegészítő kompenzáció a be nem jelentett intézkedés és e határozat tárgya.

         2.3.   AZ OLASZ HATÓSÁGOK ÁLTAL BENYÚJTOTT KIEGÉSZÍTŐ INFORMÁCIÓK/ÉSZREVÉTELEK

               (18)

               Az olasz hatóságok szerint a CSTP más regionális menetrend szerinti autóbuszos szállítási szolgáltatásokat nyújtó gazdasági szereplőkhöz hasonlóan a társaság kérésére évente megújított ideiglenes engedély (koncesszió) alapján működött. A koncesszió kizárólagos jogot biztosított a társaság számára az érintett szolgáltatások nyújtására.

               (19)

               Az olasz hatóságok arról is nyilatkoztak, hogy a CSTP a vizsgált időszak során minden évben kérte a régiótól a koncessziót az érintett útvonalakon nyújtott szolgáltatás elvégzésére, és hogy a koncessziós szerződésekben mindig kikötötték, hogy a szolgáltatások nyújtása teljes egészében a kérdéses vállalkozások kockázatára és kifejezetten „a szolgáltatás nyújtása kapcsán bármilyen támogatásra vagy kompenzációra szóló jogosultság nélkül” történik. Az olasz hatóságok mintaként benyújtották egy 1973-ra kötött koncessziós szerződés másolatát, és úgy nyilatkoztak, hogy az megegyezett a CSTP-vel a vizsgált időszakban aláírt szerződéssel. Az olasz hatóságok azonban nem nyújtottak be olyan koncessziós szerződést, amelyet ténylegesen a CSTP-vel kötöttek a vizsgált időszakban.

               (20)

               Az olasz hatóságok azt állítják, hogy az említett koncessziós szerződések szerint a CSTP szabadon tehetett javaslatot az általa alkalmazandó szállítási formák helyettesítésére, illetve szabadon kérhette a közszolgáltatási kötelezettségek teljes vagy részleges eltörlését, amennyiben e kötelezettségek számára gazdasági hátránnyal jártak, azonban a társaság egyáltalán nem élt ezzel a joggal. Az olasz hatóságok ezenkívül azt állítják, hogy a társaság egyáltalán nem tájékoztatta a régiót arról, hogy gazdasági hátrány éri, illetve arról sem, hogy olyan kötelezettségeket teljesít, amelyeket nem teljesített volna, ha nem lett volna köteles azokat közszolgáltatási kötelezettség keretében teljesíteni. Végezetül az olasz hatóságok szerint a CSTP egyáltalán nem kérte a közszolgáltatási kötelezettség eltörlését, ahogyan azt állítólag az 1191/69/EGK rendelet 4. cikkének (1) bekezdése előírja.

               (21)

               Az olasz hatóságok szerint a CSTP-nek a múltban juttatott állami hozzájárulások elszámolóáras módszeren alapultak, és azokat a 16/1983. sz. regionális törvényben (5) meghatározott bizonyos paraméterek, például a szerződött kilométerek és a megtett kilométerek összevetése, az alkalmazottak és az autóbuszok száma – amely a nyújtott szolgáltatás típusától (városi, hegyvidéki, dombvidéki) függően változik –, az alkalmazottak jogállása és juttatásai, a vállalkozás mérete és az autóbuszok költsége alapján számítottak ki.

               (22)

               Az olasz hatóságok azt is kétségbe vonják, hogy a CSTP igazolta-e, hogy hatékonyan és helyesen teljesítette az 1191/69/EGK rendeletben előírt közszolgáltatási kötelezettségeket, és azt állítják, hogy a CSTP nem rendelkezett az említett rendelet 1. cikkének (5) bekezdésében előírt számviteli elkülönítési rendszerrel.

         2.4.   A KOMPENZÁCIÓ ÖSSZEGE

               (23)

               A (15) preambulumbekezdésben foglaltaknak megfelelően a Consiglio di Stato két szakértőt jelölt ki a régió által az 1191/69/EGK rendelet 6., 10. és 11. cikke alapján a CSTP-nek fizetendő kiegészítő kompenzáció meghatározására. 2012. szeptember 27-én mindkét szakértő kiadta a jelentését, azonban csak a második szakértő tudta kiszámítani a régió által a CSTP részére fizetendő kiegészítő kompenzációt.

               (24)

               A működtetési vagy szállítási kötelezettségért nyújtott, az 1191/69/EGK rendelet 10. cikke szerinti kiegészítő kompenzáció tekintetében a szakértők többször megismétlik jelentésükben, hogy a CSTP kiegészítő kompenzáció iránti kérelmét nem támasztották alá elegendő dokumentált adattal ennek az összegnek a pontos kiszámításához. Ráadásul a felek (azaz a CSTP és a régió) egymással nem egyező vagy nem eléggé pontos, csak közelítő jellegű adatokat nyújtottak be. Ennek megfelelően a szakértők azt állapítják meg jelentésükben, hogy a felek nem szolgáltattak dokumentumokkal megfelelően alátámasztott adatokat a nem nyereséges autóbuszos szállítási útvonalak értékeléséhez, ami még a Consiglio di Stato által előírt induktív módszerrel is lehetetlenné teszi az azokra vonatkozó megbízható becslést. A szakértők ezért azt állapítják meg, hogy a működtetési vagy szállítási kötelezettségért nyújtott, az 1191/69/EGK rendelet (6) 10. cikke alapján kiszámított kiegészítő kompenzáció értéke nulla.

               (25)

               Ami a díjszabási kötelezettségekkel kapcsolatos, az 1191/69/EGK rendelet 11. cikke szerinti kiegészítő kompenzációt illeti, a szakértők azt állapították meg, hogy azt nem számíthatták ki az említett cikk (2) bekezdése alapján, mivel a felek egyáltalán nem határozták meg a piac helyzetét, és hogy ennek megfelelően bármely kompenzációt az említett cikk (1) bekezdése alapján kell kiszámítani. A szakértők azonban elismerik, hogy az adatok hiányossága és megbízhatatlansága miatt az (1) bekezdés alapján történő számítás sem lehetséges. Ezért a Consiglio di Stato által előírt induktív módszert alkalmazták, amely szerint a standard költség a szokásos egységköltségen alapult, és a koncesszióban érintett kilométerek számát használták fel annak kiszámításához, hogy a CSTP a számára előírt díjszabási kötelezettségekért alulkompenzációban részesült-e a vizsgált időszakban.

               (26)

               A szakértők ennek alapján az 1191/69/EGK rendelet 11. cikkében előírt módszerrel, az alábbi táblázatban szereplő összefoglalásnak megfelelően számították ki a kiegészítő kompenzáció összegét, azt feltételezve, hogy a díjszabási kötelezettségeket a vizsgált időszakban írták elő a CSTP számára:

                           1997

                           1998

                           1999

                           2000

                           2001

                           2002

                                       A.

                                       Üzleti alapon számított bevételek

                           4 0 3 03  387,71

                           4 2 3 12  390,51

                           4 1 1 74  023,85

                           4 2 3 99  523,59

                           4 2 0 10  059,97

                           4 2 0 10  059,97

                                       B.

                                       A szóban forgó ügyben alkalmazott módon számított tényleges bevételek

                           9 4 84  545,48

                           8 7 05  924,03

                           8 5 77  234,29

                           9 2 54  374,76

                           9 4 47  735,00

                           9 4 30  225,00

                                       C.

                                       Már kifizetett hozzájárulások

                           3 4 1 06  026,86

                           2 9 9 35  681,81

                           3 4 1 24  760,15

                           3 5 1 99  742,20

                           3 3 4 96  192,00

                           3 3 8 69  048,00

                           A - (B + C)

                           -3 2 87  184,64

                           3 6 70  784,68

                           -1 5 27  970,59

                           -2 0 54  593,37

                           -9 33  867,03

                           -1 2 89  213,03

                           A - (B + C)

                           3 6 70  784,68

               (27)

               E számításokból az következik, hogy a CSTP csak 1998-ra vonatkozóan állíthatta, hogy a számára előírt díjszabási kötelezettségek miatt alulkompenzációban részesült. Az alulkompenzáció összege 3 6 70  784,68 EUR volt, amely 1 2 81  053,57 EUR törvényes kamattal egészült ki, így a kiegészítő kompenzáció összege 4 9 51  838,25 EUR volt. A Consiglio di Stato ítéletében ennek az összegnek a régió által a CSTP javára történő kifizetését rendelte el, és ezt az összeget folyósította a régió ténylegesen 2012. december 21-én.

         2.5.   AZ ELJÁRÁS KEZDEMÉNYEZÉSÉNEK INDOKAI

               (28)

               Ahogyan azt az eljárás megindításáról szóló határozat kifejti, a Bizottságnak több kétsége merült fel az intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően.

               (29)

               A Bizottság először is azt vonta kétségbe, hogy teljesült-e az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: Bíróság) által az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatban (7) megállapított négy feltétel.

               (30)

               Másodszor a Bizottságnak az 1191/69/EGK rendelet szerinti bejelentési kötelezettség alóli mentesség tekintetében merültek fel kétségei. Az, hogy ebben az ügyben az 1191/69/EGK rendelet 17. cikkének (2) bekezdése valóban mentesítette-e az olasz hatóságokat az előzetes bejelentési kötelezettség alól, tehát először is attól függ, hogy a régió lényegében egyoldalúan írta-e elő a közszolgáltatási kötelezettséget a CSTP számára, másodszor pedig attól, hogy a szóban forgó kötelezettség alapján kifizetett kompenzáció megfelel-e az 1191/69/EGK rendelet előírásainak. A Bizottság nem tudta megállapítani, hogy a CSTP-nek megítélt kompenzáció megfelelt-e ezeknek a feltételeknek.

               (31)

               Harmadszor a Bizottságnak kétségei merültek fel azt illetően, hogy az intézkedés összeegyeztethető-e az 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (8). Amennyiben megerősítést nyerne, hogy az 1191/69/EGK rendelet szerinti bejelentési kötelezettség alóli mentességnek legalább az egyik feltétele nem teljesült, és az 1370/2007/EK rendelet szerinti értékelést kellene végezni, a Bizottságnak kétségei merülnének fel azt illetően, hogy ebben az ügyben teljesültek-e az említett rendelet feltételei.

         3.   OLASZORSZÁG ÉSZREVÉTELEI

               (32)

               A nemzeti hatáskörű olasz hatóságok nem tettek észrevételt az eljárás megindításáról szóló határozatra. Észrevételek csak Campania régiótól érkeztek.

               (33)

               A régió először is azt az észrevételt tette, hogy a CSTP nem szolgáltatott bizonyítékot a megfelelő számviteli elkülönítésre.

               (34)

               Ezt követően ismét kiemelte, hogy a vizsgált időszakban nem került sor közszolgáltatási kötelezettségek egyoldalú előírására. A társaság volt az, amely az akkor hatályos szabályozás szerint a koncessziós szolgáltatások évenkénti megújítását kérte, tehát egyik koncessziós jogi aktus sem vonta maga után közszolgáltatási kötelezettségek egyoldalú előírását. Ezenfelül a régió több alkalommal kérte a CSTP-től a közszolgáltatási kötelezettségeket előíró jogi aktusok vagy szerződések meglétét alátámasztó dokumentumok benyújtását, hogy eleget tegyen az ítéletnek, azonban a régió szerint a társaság egyáltalán nem reagált ezekre a kérésekre. A CSTP arra vonatkozóan sem szolgáltatott bizonyítékot, hogy arra kérte volna a régiót, hogy az útvonalak, a menetrendek és a díjszabás tekintetében módosítsa a koncessziós szerződésekben megállapított feltételeket, illetve arra vonatkozó bizonyítékot sem nyújtott be, hogy a régió elutasította volna ezeket a kérelmeket, ha egyáltalán felmerültek ilyenek. A maximális díjszabás tekintetében a régió megjegyezte, hogy a koncessziós szerződésekben előírt díjszabás forrása az ugyanezen ágazatban működő összes társaság által alkalmazott általános árpolitika volt.

         4.   AZ ÉRDEKELTEK ÉSZREVÉTELEI

               (35)

               Az eljárás megindításáról szóló határozatra válaszul egyetlen harmadik félként a CSTP, az intézkedés kedvezményezettje nyújtott be észrevételeket. A CSTP a beadványaiban nem értett egyet a Bizottságnak az eljárás megindításáról szóló határozatban megfogalmazott előzetes álláspontjával.

               (36)

               Először is azt állította, hogy a régió a vizsgált időszakban egyoldalúan írta elő számára a közszolgáltatási kötelezettségeket. Ezen állítás alátámasztására a CSTP azzal érvelt, hogy e közszolgáltatási kötelezettségeket nem a koncessziót odaítélő dokumentum határozta meg, ugyanis ilyen dokumentum nem létezett, hanem e kötelezettségek kizárólag a régió azon belső jogi aktusaiból fakadtak, amelyek előzetesen meghatározták a vállalkozás szervezeti felépítését, valamint az elszámolóáras mechanizmus szerinti kompenzációt. A CSTP kifejtette, hogy Olaszország a 151/81. sz. törvénnyel, a 16/83. sz. regionális törvénnyel, az 59/97. sz. törvény 4. cikkével és a 422/97. sz. törvényerejű rendelettel szabályozta a közszolgáltatási kötelezettségeket. A közszolgáltatási kötelezettségeket a régió egy 1972/73-as koncessziós jogi aktus útján bízta a CSTP-re, és azokat 2003-ig évente megújította. Arra, hogy a CSTP számára közszolgáltatási kötelezettségeket – például díjszabási kötelezettségeket, útvonalakra, menetrendekre és megállókra vonatkozó kötelezettségeket – írtak elő a vizsgált időszakban, állítólag a következő dokumentumokból lehet következtetni:

                           —

                           a CSTP és a régió által a 3/02. sz. regionális törvény 46. cikkével összhangban 2003-ra aláírt, a meglévő koncessziókat hatályon kívül helyező és azokat mással felváltó „áthidaló szolgáltatási szerződés”,

                           —

                           a regionális végrehajtó szerv 1999. december 30-i 4873. sz. határozata (delibera della Giunta Regionale), amely engedélyezte a CSTP számára, hogy a társaság és más kérelmezők kérése nyomán egyes útvonalakat módosítson,

                           —

                           a regionális végrehajtó szerv 2000. május 4-i 327. sz. határozata, amely a régión belüli autóbuszos szállítási szolgáltatások esetében meghosszabbította a bérletköltség-emelés felfüggesztésének időtartamát,

                           —

                           a rendes bérletek és a dolgozói járatokra (linee operaie) szóló bérletek díjszabásának számítási módja közötti különbségtételt ismertető 5171/2000. sz. feljegyzés,

                           —

                           a régió közlekedési tanácsnokának (Assessore dei Trasporti) a líráról euróra történő áttérésről szóló 1609/2001. sz. rendelete, amely emlékeztette a szolgáltatókat arra, hogy minden szabálytalan díjemelés tilos, és hogy ez a tilalom „koncessziós/szerződéses kötelezettség”.

               (37)

               Végezetül a CSTP azzal érvelt, hogy mivel a régió több alkalommal csökkentette a standard költség összegét, és azt nem egységesen alkalmazta a különböző útvonalak és koncessziók tekintetében, egyes szolgáltatók úgy döntöttek, hogy bizonyos, folyamatosan veszteségesen működtetett autóbuszvonalakat megszüntetnek. A régió állítólag azt válaszolta, hogy a szolgáltatók kötelesek az útvonalakat a közszolgáltatási kötelezettségek keretében működtetni, és hogy keresetet indít ellenük a közszolgáltatás akadályozásáért, ha az útvonalakat valóban megszüntetik. A CSTP szerint ez arra utalt, hogy közszolgáltatási kötelezettségeket írtak elő számára. A CSTP azonban nem szolgáltatott bizonyítékot ennek az állításnak az alátámasztására.

               (38)

               Másodszor a CSTP azt állította, hogy mivel kizárólag helyi tömegközlekedési szolgáltatóként működött és más üzleti tevékenységet nem folytatott, nem volt köteles elkülönített számviteli nyilvántartás vezetésére. A CSTP kifejtette, hogy az alkalmazandó szabályozás kizárólag azt írta elő, hogy a közszolgáltatási kötelezettség keretében működtetett tömegközlekedési szolgáltatáshoz kapcsolódó számviteli adatok szolgáltatása más üzleti tevékenységek számviteli adataitól elkülönítetten történjen, az egyes működtetett útvonalak tekintetében a költségeket és a bevételeket külön-külön feltüntető további számviteli bontást azonban nem írt elő. A CSTP teljes egészében közcélú vállalat, amelynek társasági célja a vizsgált időszakban kizárólag az volt – és jelenleg is kizárólag az –, hogy közszolgáltatási kötelezettségek keretében tömegközlekedési szolgáltatásokat nyújtson. Következésképp a társaság számviteli nyilvántartása csak közszolgáltatási kötelezettségekre vonatkozó tevékenységi adatokat tartalmaz azon nyilvánvaló és alapvető oknál fogva, hogy a társaság – az 1998-ban nyújtott, a számviteli nyilvántartásában külön feltüntetett bérbeadási szolgáltatásoktól eltekintve – a kérdéses években egyéb jellegű üzleti tevékenységet nem folytatott. A CSTP hozzátette, hogy a régió egyáltalán nem kérdőjelezte meg a számviteli adatok megbízhatóságát, éppen ellenkezőleg, helyesen alkalmazta azokat az éves hozzájárulások kiszámításának és kifizetésének alapjaként.

               (39)

               Harmadszor a CSTP, miután emlékeztetett a Consiglio di Stato nemzeti szinten hozott jogerős ítéletére, kétségbe vonta a régió által felhozott alábbi három érvet:

                           —

                           a számítást nem támasztották alá költséghelyek szerint elkülönített analitikus nyilvántartással a közszolgáltatási kötelezettségek hatálya alá tartozó tevékenységek megkülönböztetése érdekében,

                           —

                           az 1191/69/EGK rendelet 10. és 11. cikke szerint kiszámítandó konkrét tételek azonosítását lehetővé tevő számviteli adatok hiánya miatt a számításra induktív módon, a régió által „homályosnak és szokatlannak” ítélt módszerrel került sor,

                           —

                           a számítás nem vette figyelembe azt, hogy a CSTP vezetése nem az 1191/69/EGK rendelet 12. cikkében előírt hatékonysági kritériumon alapult, ahogyan az a tevékenységére vonatkozó adatok és egy másik helyi közlekedési szolgáltató, a SITA SpA adatainak összevetéséből kiderül.

               (40)

               A CSTP megítélése szerint az általa benyújtott számviteli dokumentumokról nem állítható, hogy pusztán azért nem voltak elegendőek a kompenzáció iránti kérelem alátámasztására, mert éves pénzügyi kimutatásokból és „E. nyomtatványokból” (9) álltak, és mert azokhoz nem mellékelte a mögöttes számviteli és igazgatási tételek hiánytalan másolatát (számviteli nyilvántartás, főkönyv, vevői és szállítói számlák, jegyértékesítésből származó bevételek stb.). A CSTP szerint ez az érv könnyen elvethető azzal a megjegyzéssel, hogy a régió ugyanezeket az adatokat korábban elfogadta, mivel azokat megbízhatónak tekintette. Ezen túlmenően a kérdéses időszakra vonatkozó valamennyi számviteli és igazgatási dokumentum megőrzésére vonatkozó követelmény mára lejárt, így jelenleg objektív módon nehezen kérhetők másolatok. Ezért a kompenzáció teljes összegének a Consiglio di Stato által előírt induktív módszerrel történő visszamenőleges megállapítása teljesen helyénvaló. Végezetül a pénzügyi kimutatások tanúsítása megfelelően megtörtént, azok helyessége és hitelessége egyáltalán nem képezte vita tárgyát. Következésképp a CSTP által benyújtott elszámolások egyértelműen elegendőek voltak az 1191/69/EGK rendelet előírásainak maradéktalanul megfelelő kompenzációszámításhoz.

               (41)

               A számítási módszer helyességét és az uniós jogszabályokkal való összhangját illetően a CSTP úgy ítélte meg, hogy kompenzációban kell részesülnie azért a hátrányért, amely a közszolgáltatási kötelezettségei miatti alacsonyabb bevétel és magasabb költségek különbözete tekintetében érte. A CSTP az alacsonyabb bevétel értékének megbízható adatok alapján történő megállapításához először is az éves működési bevételt, vagyis a közlekedési mértékegységek számának és az előírt díjnak a szorzatát vette figyelembe. Ezt követően az éves pénzügyi kimutatásban rögzített tényleges költségek fedezéséhez szükséges bevétel figyelembevételével meghatározta az uniós szabályozásnak megfelelően levonandó összeget. Az éves működési bevétel összege megegyezik a társaság által a díjszabási kötelezettség keretében folytatott tevékenység – a CSTP egyetlen tevékenysége – során szerzett tényleges bevétellel. Ez a bevételi adat a CSTP éves pénzügyi kimutatásából és a régiónak évente megküldött, a régió által kétségbe nem vont megbízhatóságú E. nyomtatványokból származik. Ezért valóban nem szükséges ezeket az összegeket az összetevőikre bontani. A levonandó összeg tekintetében a CSTP azt állította, hogy olyan kritériumot használt, amely maradéktalanul megfelelt az 1191/69/EGK rendeletben foglalt rendelkezéseknek, amelyek lehetővé tették a ténylegesen felmerült költségeket kötelezően fedező díjszabásnak az alkalmazását, amelyet a társaság akkor alkalmazott volna, ha üzleti alapon működött volna. Ami a vállalkozás terhére a létező legkedvezőbb díj alkalmazása vagy üzleti alapon működése esetében felmerült költségek és a ténylegesen felmerült költségek különbözetét illeti, a CSTP a számítását az 1191/69/EGK rendelet 11. cikkével teljes mértékben összhangban lévőnek ítélte, mivel a számításnál a működési költségek fedezésére a régiótól kapott hozzájárulások vonatkozásában a vállalkozás terhére a közszolgáltatási kötelezettségek következtében felmerült alacsonyabb költséget vette figyelembe. A CSTP ezenkívül megjegyezte, hogy az említett rendelet 10. és 11. cikke egyaránt megállapítja a közszolgáltatási kötelezettségek hatálya alá tartozó tömegközlekedési társaságok azon jogát, hogy a kötelezettségeikből fakadó valamennyi negatív pénzügyi hatásért kompenzációban részesüljenek.

               (42)

               Negyedszer, ami az állami támogatásnak az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő értékelését illeti, a CSTP azzal érvelt, hogy a kérdéses időszakban a tömegközlekedés olaszországi piaca nem állt nyitva a más tagállamokban letelepedett vállalkozások részéről támasztott verseny előtt. A CSTP ezért arra a következtetésre jutott, hogy sem a kereskedelem befolyásolása, sem a verseny torzítása nem merült fel. Hasonlóképpen, a bizonyos útvonalakon egyoldalú, kizárólagos koncessziókon alapuló helyi tömegközlekedési szolgáltatás jelenlegi szervezésére tekintettel a kompenzáció valószínűleg nem torzította a versenyt. Ezen túlmenően a kilométerenkénti standard költséget a régió írta elő, és azt a koncessziós jogosult az összes többi közszolgáltatási kötelezettséggel együtt elfogadta, ezért nem merül fel előny. A díjszabási kötelezettséget – a működtetési és szállítási kötelezettségektől eltérően – nem érinti a társaság szállítási tevékenységeinek megkülönböztetése. A CSTP ezért úgy ítélte meg, hogy a Bíróság által az állami támogatás azonosításához megállapított feltételek közül ebben az ügyben legalább három nem teljesül.

               (43)

               A CSTP úgy véli, hogy a kompenzáció összeegyeztethetőségét az 1191/69/EGK rendelet, nem pedig a Szerződés állami támogatásra vonatkozó rendelkezéseinek figyelembevételével kell értékelni.

               (44)

               Az 1191/69/EGK rendelet szerinti bejelentési kötelezettség alóli mentesség tekintetében a CSTP úgy ítélte meg, hogy mivel a régió egyoldalúan írta elő a díjszabási kötelezettséget, és az összegek nem szolgáltatási szerződés szerinti közszolgáltatási kötelezettségeket jelentenek, hanem az 1191/69/EGK rendelet 11. cikke szerinti számítás koncesszió keretében történő helyes alkalmazásából származnak, a kompenzációként megítélt kifizetés mentesül az ugyanezen rendelet 17. cikkének (2) bekezdésében foglalt bejelentési kötelezettség alól.

         5.   AZ ÉRDEKELTEK ÉSZREVÉTELEIRE OLASZORSZÁG ÁLTAL TETT ÉSZREVÉTELEK

               (45)

               Az olasz hatóságok nem nyújtottak be észrevételt a CSTP észrevételeire.

         6.   A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE

   6.1.   A TÁMOGATÁS MEGLÉTE

               (46)

               A Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése szerint „a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.

               (47)

               Ennek megfelelően ahhoz, hogy egy támogatási intézkedés a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősüljön, együttesen kell teljesítenie az alábbi feltételeket:

                           —

                           az államtól vagy állami forrásokból kell származnia,

                           —

                           bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését szelektív előnyben kell részesítenie,

                           —

                           torzítania kell a versenyt vagy azzal kell fenyegetnie,

                           —

                           érintenie kell a tagállamok közötti kereskedelmet.

         6.1.1.   Állami források és az államnak való betudhatóság

               (48)

               A Bizottság megjegyzi, hogy a Consiglio di Stato ítélete előírja, hogy a régiónak kiegészítő kompenzációt kell fizetnie a CSTP számára a régió hatáskörébe tartozó útvonalakon a vizsgált időszakban biztosított menetrend szerinti autóbuszos szolgáltatások nyújtásáért. A bíróság által kijelölt szakértők számításai szerint a CSTP-t a számára előírt állítólagos díjszabási kötelezettségek következtében 4 9 51  838 EUR összegű alulkompenzáció formájában csak 1998-ban érte gazdasági hátrány. A régió 2012. december 21-én kifizette ezt az összeget a CSTP-nek annak érdekében, hogy eleget tegyen az ítéletnek.

               (49)

               Az, hogy a régiót nemzeti bíróság kötelezte arra, hogy kompenzációt fizessen egy vállalkozásnak, nem jelenti azt, hogy a támogatás nem tudható be az ítéletnek eleget tevő régiónak, ugyanis az adott állam belföldi bíróságai az adott állam szerveinek tekintendők, és ennélfogva azokat köti a lojális együttműködés kötelezettsége (10).

               (50)

               Az intézkedés ezért az államnak tudható be, és a kompenzáció kifizetésére felhasznált források állami források.

         6.1.2.   Szelektív gazdasági előny

               (51)

               A Bizottság először is megjegyzi, hogy a CSTP gazdasági tevékenységet folytat, mégpedig díjazás ellenében végez személyszállítást. A CSTP ezért a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett vállalkozásnak tekintendő.

               (52)

               Az intézkedés odaítélése is szelektívnek tekintendő, mivel csak a CSTP számára kedvező.

               (53)

               Ami a gazdasági előny biztosítását illeti, az Altmark-ítéletből következik, hogy az állam által vagy állami forrásokból vállalkozásoknak közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért nyújtott kompenzáció nem biztosít előnyt az érintett vállalkozásoknak, és ezért nem minősül a Szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak, amennyiben négy feltétel együttesen teljesül (11):

                           —

                           először is a kedvezményezett vállalkozást ténylegesen közszolgáltatási kötelezettségek terhelik, és e kötelezettségek egyértelműen meghatározottak,

                           —

                           másodszor az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket tárgyilagos és átlátható módon, előzetesen megállapították,

                           —

                           harmadszor az ellentételezés nem haladja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerülő költségek egészben vagy részben való fedezéséhez szükséges mértéket, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre,

                           —

                           negyedszer, amikor a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján állapították meg, amelyek egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közszolgáltatási követelmények kielégítéséhez közlekedési eszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál e kötelezettségek teljesítésekor felmerülnének, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre.

               (54)

               Az Altmark-ítélet előírja, hogy vállalkozásoknak a számukra kirótt közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséért nyújtott kompenzáció esetében a gazdasági előny fennállásának kizárása érdekében mind a négy feltételnek együttesen kell teljesülnie.

               (55)

               A Bizottság először is megjegyzi, hogy sem a CSTP, sem az olasz hatóságok nem tudtak a vizsgált időszakra vonatkozó megbízási aktust benyújtani számára, és hogy a CSTP nem tudta egyértelműen megnevezni az általa teljesítendő, közszolgáltatási kötelezettségeknek minősíthető kötelezettségeket, ahogyan azt alább a 6.2. szakasz i. pontja részletesebben kifejti.

               (56)

               Másodszor a Bizottság megjegyzi, hogy a Consiglio di Stato ítéletében megítélt kompenzáció kizárólag a szükséges és megbízható adatok hiányában, induktív módszerrel végzett utólagos számításon alapul. A Bizottság ezért azt a következtetést vonja le, hogy azokat a paramétereket, amelyek alapján a bíróság által kijelölt szakértők az állítólagos alulkompenzációt kiszámították, nem állapították meg előzetesen, és hogy ezért úgy tűnik, hogy a be nem jelentett intézkedés tekintetében a második Altmark-feltétel nem teljesül.

               (57)

               Tekintettel arra, hogy az Altmark-feltételeknek együttesen kell teljesülniük, a Bizottságnak nem szükséges megvizsgálnia, hogy ebben az ügyben teljesül-e a két másik Altmark-feltétel. Ennek megfelelően a CSTP-nek a vizsgált időszakban nyújtott szolgáltatásokért fizetett kiegészítő kompenzáció a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében szelektív gazdasági előnyben részesíti a társaságot.

         6.1.3.   A verseny torzítása és a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás

               (58)

               A CSTP észrevételeiben azzal érvelt, hogy a tömegközlekedés olaszországi piaca a vizsgált időszakban nem volt nyitott a más tagállamokban letelepedett vállalkozások részéről támasztott verseny előtt, tehát a vitatott intézkedés következtében nem merülhetett fel sem a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás, sem a verseny torzítása.

               (59)

               A Bizottság először is emlékeztet arra, hogy a vitatott intézkedést 2012. december 21-én hajtották végre, jóval azt követően, hogy a személyszállítási közszolgáltatás olaszországi piaca megnyílt a verseny előtt. Mivel a vizsgált intézkedés abban az időpontban fejtette ki hatásait a piacon, azt is abban az időpontban kell értékelni, hogy az intézkedés torzíthatja-e a versenyt, illetve befolyásolhatja-e a tagállamok közötti kereskedelmet.

               (60)

               A Bizottság mindenesetre még azt is megjegyzi, hogy amint az az Altmark-ítéletben megállapítást nyert, 1995 óta több tagállam megkezdte egyes közlekedési piacainak a más tagállamokban letelepedett vállalkozások részéről támasztott verseny előtti megnyitását, így számos vállalkozás már a származási országától eltérő tagállamokban is nyújt városi, elővárosi vagy regionális közlekedési szolgáltatásokat.

               (61)

               Ezért úgy tekintendő, hogy a CSTP számára megítélt kompenzáció valószínűleg torzítja az autóbuszos személyszállítási szolgáltatások nyújtása területén folyó versenyt, és valószínűleg befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet, amennyiben rontja a más tagállamokban letelepedett fuvarozási vállalkozások olaszországi szolgáltatásnyújtási lehetőségét, és megerősíti a CSTP piaci pozícióját azáltal, hogy mentesíti olyan költségek alól, amelyeket rendes tevékenysége vagy mindennapos üzletvezetése keretében általában viselnie kellene (12).

               (62)

               A Bizottság ezenkívül megjegyzi, hogy a CSTP más piacokon, például a bérbeadási szolgáltatások piacán is tevékenykedik, még akkor is, ha a CSTP szerint ilyen szolgáltatást csak 1998-ban nyújtott, így azokon a piacokon verseng más uniós vállalkozásokkal. A CSTP számára megítélt kompenzáció szükségképpen a versenyt is torzíthatja, és azokon a piacokon a tagállamok közötti kereskedelmet is befolyásolhatja.

               (63)

               A Bizottság ennek megfelelően megállapítja, hogy az intézkedés torzítja a versenyt és befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet.

         6.1.4.   Következtetés

               (64)

               A fentiek fényében a Bizottság megállapítja, hogy a be nem jelentett intézkedés a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősül.

         6.2.   AZ 1191/69/EGK RENDELET SZERINTI BEJELENTÉSI KÖTELEZETTSÉG ALÓLI MENTESSÉG

               (65)

               A CSTP szerint, mivel a régió egyoldalúan írta elő számára a díjszabási kötelezettséget, és mivel az összegek nem szolgáltatási szerződés szerinti közszolgáltatási kötelezettségek, hanem az 1191/69/EGK rendelet 11. cikke szerinti számítás koncesszió keretében történő helyes alkalmazásából származnak, a kompenzációként megítélt kifizetés mentesült az említett rendelet 17. cikkének (2) bekezdésében foglalt bejelentési kötelezettség alól. A CSTP elismerte, hogy ezeket a közszolgáltatási kötelezettségeket nem határozta meg a koncessziót odaítélő dokumentum, amely nem is említette azokat, hanem azok kizárólag a régió belső jogi aktusaiból fakadtak.

               (66)

               Az 1191/69/EGK rendelet 17. cikkének (2) bekezdésével összhangban a rendelet értelmében kifizetett kompenzáció mentesül a Szerződés 108. cikkének (3) bekezdésében említett előzetes tájékoztatási kötelezettség, és így az előzetes bejelentési kötelezettség alól.

               (67)

               A Combus-ítéletből azonban az következik, hogy a „közszolgáltatási kompenzáció” említett rendelkezés, nevezetesen a 17. cikk (2) bekezdése értelmében vett fogalmát igen szűken kell értelmezni (13). Az 1191/69/EGK rendelet 17. cikkének (2) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség alóli mentesség csak a vállalkozásra egyoldalúan – a rendelet 2. cikke szerint – kirótt közszolgáltatási kötelezettségekért járó, ugyanazon rendelet 10–13. cikkében ismertetett módszer (a közös ellentételezési eljárás) alkalmazásával kiszámítandó kompenzációra, nem pedig a rendelet 14. cikkében meghatározott közszolgáltatási szerződésekre vonatkozik. Az 1191/69/EGK rendelet 14. cikkében meghatározott közszolgáltatási szerződés alapján kifizetett, állami támogatással járó kompenzációt annak hatálybaléptetése előtt be kell jelenteni a Bizottságnak. Ennek hiányában a kompenzáció a Szerződés 108. cikkének megfelelően jogellenesen végrehajtott támogatásnak minősül.

               (68)

               Az, hogy az 1191/69/EGK rendelet 17. cikkének (2) bekezdése ebben az ügyben valóban mentesítette-e az olasz hatóságokat az előzetes bejelentési kötelezettség alól, tehát először is attól függ, hogy i. a régió lényegében egyoldalúan írta-e elő a közszolgáltatási kötelezettséget a CSTP számára, másodszor pedig attól, hogy ii. a szóban forgó kötelezettség alapján kifizetett kompenzáció megfelel-e az 1191/69/EGK rendelet előírásainak. A Bizottság mindkét kérdést sorrendben megvizsgálja.

         i.   Egyoldalúan előírt közszolgáltatási kötelezettség

               (69)

               A Bizottság megjegyzi, hogy sem a CSTP, sem az olasz hatóságok nem tudtak benyújtani számára a vizsgált időszakra vonatkozó megbízási aktust. A CSTP csak 2003-tól végrehajtott szerződéseket nyújtott be a Bizottságnak.

               (70)

               Az olasz hatóságok azt állítják, hogy az általuk benyújtott – egy másik vállalkozást érintő – koncessziósszerződés-minta a vizsgált időszakban a régióban egységesen használt szerződésminta volt. A koncessziósszerződés-minta azonban csak 1972 áprilisától 1973 decemberéig, azaz a vizsgált időszaknál több mint 20 évvel korábban, és a CSTP első kompenzációjának alapját képező 16/1983. sz. regionális törvénnyel végrehajtott 151/1981. sz. nemzeti törvény hatálybalépése előtt volt érvényes. Bár úgy tűnik, hogy az említett koncessziósszerződés-minta előírt olyan kötelezettségeket, amelyek közszolgáltatási kötelezettségeknek minősülhetnek (például a 2., 9. és 10. pontban), beleértve a diákoknak, dolgozóknak, tanároknak, magán- és állami szektorbeli alkalmazottaknak biztosítandó engedmények alkalmazására vonatkozó kötelezettséget, valamint utasok egyes csoportjainak díjmentes szállítására vonatkozó kötelezettséget, a megbízási aktus hiánya miatt a Bizottság nem rendelkezik arra vonatkozó bizonyítékkal, hogy ugyanezek a kötelezettségek ténylegesen vonatkoztak a CSTP-re a vizsgált időszakban. Tekintettel arra, hogy a nyújtott szolgáltatások menetrend szerinti szolgáltatások voltak, a koncessziós előírásoknak, amelyek kizárólagos jogot biztosítottak a CSTP számára a szolgáltatások nyújtására, szükségszerűen inkább a nyújtandó szolgáltatások feltételeit kellett előzetesen meghatározniuk. A CSTP nem szolgáltatott bizonyítékot annak igazolására, hogy ezeket a feltételeket a régió írta elő egyoldalúan, nem pedig a szolgáltató javasolta a régió által később engedélyezett kizárólagos szolgáltatásnyújtási jog ellenében. A bíróság által kijelölt szakértő által az állítólagos alulkompenzáció kiszámításához alkalmazott módszertan mindenesetre nem hivatkozik ezekre a kötelezettségekre.

               (71)

               A Bizottság azt is megvizsgálta, hogy a régió és a CSTP által a – társaságnak a vizsgált időszakban nyújtott – kompenzáció jogalapjaként meghatározott 16/1983. sz. regionális törvényből fakadhat-e közszolgáltatási kötelezettség (lásd a (23) és a (40) preambulumbekezdést). Ennek kapcsán megjegyzendő, hogy az említett regionális törvény csak arról rendelkezik, hogy a koncessziós rendszerben helyi tömegközlekedési szolgáltatást nyújtó gazdasági szereplők és állami vagy magánvállalkozások részesülhetnek állami hozzájárulásban. Ezenfelül a regionális törvény 2. cikke egyértelműen kimondja, hogy „a fent [a 2. cikkben] meghatározott regionális hozzájárulások által nem fedezett esetleges veszteség vagy hiány továbbra is az egyes vállalkozásokat terheli […]”.

               (72)

               A Bizottság azt is megjegyzi, hogy a CSTP által benyújtott regionális jogi aktusok (lásd a (40) preambulumbekezdést) említettek olyan szerződéses kötelezettségeket, amelyek a vizsgált időszakban a CSTP és a régió között fennálltak. E jogi aktusok azonban nem határozzák meg egyértelműen azokat a kötelezettségeket, amelyek közszolgáltatási kötelezettségeknek minősülhetnek, annak ellenére, hogy esetleges fennállásukról tanúskodnak. A szerződéses kötelezettségek fennállásának ténye ráadásul kizárja, hogy a CSTP számára egyoldalúan írjanak elő közszolgáltatási kötelezettséget. A bíróság által kijelölt szakértő által az állítólagos alulkompenzáció kiszámításához alkalmazott módszertan mindenesetre nem hivatkozik ezekre a kötelezettségekre.

               (73)

               Ami a díjszabási kötelezettség esetleges fennállását illeti, bár a bíróság által kijelölt szakértő a kiegészítő kompenzációt az 1191/69/EGK rendelet 11. cikke alapján számította ki, a Bizottság nem rendelkezik arra vonatkozó bizonyítékkal, hogy ezt a kötelezettséget lényegében egyoldalúan írták elő a CSTP számára. Az 1191/69/EGK rendelet 2. cikkének (5) bekezdése szerint a díjszabási kötelezettség olyan kötelezettségre korlátozódik, „amely abban a tekintetben terheli a fuvarozási vállalkozásokat, hogy azok, különösen az utasok egyes rétegei, egyes árukategóriák vagy egyes útvonalak tekintetében olyan, valamely hatóság által megszabott vagy jóváhagyott díjakat alkalmazzanak, amelyek ellentétesek a vállalkozás üzleti érdekeivel, és amelyek különleges díjszabási intézkedések bevezetéséből vagy módosításuk elutasításából fakadnak”. Ezzel szemben a díjszabási kötelezettségek fogalommeghatározását „nem kell alkalmazni olyan kötelezettségekre, amelyek a gazdaság egészére vonatkozó általános árpolitikai intézkedésekből fakadnak, illetve olyan intézkedésekre, amelyeket a szállítási díjakra és feltételekre vonatkozó általános érvénnyel hoznak a közlekedési piacnak vagy egy részének a szervezésére tekintettel”. A Bizottság elismeri, hogy az 1972/73-as koncessziósszerződés-minta 27. pontja a hatálya alá tartozó szolgáltatók számára megállapítja az alkalmazandó díjszabást, a Bizottság ugyanakkor emlékeztet arra, hogy a vizsgált időszakra vonatkozóan nem kapott a CSTP-t érintő hasonló koncessziós vagy megbízási aktust, amelyből megállapíthatta volna a társaság számára előírt említett kötelezettségeket. A Bizottság mindenesetre megjegyzi, hogy a 16/1983. sz. regionális törvény 2. cikke szerint a tömegközlekedési szolgáltatást nyújtó vállalkozásoknak járó éves kompenzációt előzetesen, a minimális díjak alkalmazásából származó bevételek és az úgynevezett standard költség különbözeteként számították ki (lásd a (23) preambulumbekezdést). A Bizottság ezért azt állapítja meg, hogy a regionális törvény minimális díjakról rendelkezett, ami szintén kizárja az általános díjszabási kötelezettség meglétét.

               (74)

               Összességében nem tűnik úgy, hogy a CSTP által esetleg teljesítendő közszolgáltatási kötelezettségeket egyoldalúan írták volna elő a számára. A Bizottság ennek kapcsán megjegyzi, hogy a vizsgált időszak mind a hét évére a CSTP kezdeményezte a koncessziók megújításának kérelmezését. Ráadásul a Consiglio di Stato 2009-ben hozott ítélete nyomán a régió több alkalommal kérte a CSTP-től a közszolgáltatási kötelezettségeket előíró jogi aktusok vagy szerződések bemutatását annak érdekében, hogy eleget tegyen az ítéletnek. A régió szerint a társaság egyáltalán nem válaszolt.

               (75)

               A CSTP nem támasztotta alá bizonyítékkal azt az érvét, amely szerint a szolgáltatók közszolgáltatási kötelezettségek keretében voltak kötelesek az útvonalakat működtetni, annak ellenére, hogy a régió több alkalommal csökkentette a standard költség összegét és a közszolgáltatás akadályozásáért keresetet indított volna ellenük, ha valóban megszüntetik tevékenységüket, így ez az érv nem használható fel az ezen ügyben egyoldalúan előírt közszolgáltatási kötelezettségekre vonatkozó megállapítás alátámasztására.

         ii.   A kompenzáció megfelelése a közös ellentételezési eljárásnak

               (76)

               Még ha igazolást is nyert volna, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeket ebben az esetben egyoldalúan írták elő a CSTP számára, a szóban forgó szolgáltatásokért járó kompenzációnak az 1191/69/EGK rendelet (IV. szakasza) szerinti közös ellentételezési eljárásnak is meg kell felelnie ahhoz, hogy mentesüljön a rendelet 17. cikkének (2) bekezdése szerinti előzetes bejelentés kötelezettsége alól. A Bizottság megítélése szerint ez az eset nem áll fenn.

               (77)

               A Bizottság először is megjegyzi, hogy a CSTP-nek megítélt kiegészítő kompenzáció csak 1998-ra vonatkozik. A CSTP elismerte, hogy abban az évben kereskedelmi tevékenységeket is folytatott, konkrétan bérbeadási szolgáltatásokat nyújtott. A Bizottság ebben a tekintetben emlékeztet arra, hogy az 1191/69/EGK rendelet 1. cikke (5) bekezdésének a) pontja előírta, hogy 1992. július 1-jétől kezdődő hatállyal a nemcsak közszolgáltatási kötelezettségekkel járó szolgáltatást nyújtó, hanem egyéb tevékenységeket is folytató fuvarozási vállalkozásoknak a közszolgáltatási jellegű szolgáltatásaikat külön részlegek keretében kell megszervezniük, amelyeknek meg kell felelniük a következő feltételeknek: i. az egyes tevékenységek üzemi számláit el kell különíteni, és az egyes tevékenységekre jutó eszközhányadot az érvényes számviteli szabályoknak megfelelően kell felhasználni; és ii. a kiadási oldalt az üzleti bevételnek és a hatóságoktól befolyt összegeknek kell kiegyenlíteniük anélkül, hogy fennállna az átvitel lehetősége a vállalkozás bármely más tevékenységéből vagy tevékenységéhez.

               (78)

               A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy az Antrop-ítéletben a Bíróság szerint az eljárásban meghatározott követelmények nem teljesülnek, amennyiben a számviteli nyilvántartások megbízható adatai alapján nem állapítható meg [a vállalkozás] által a koncessziója tárgyát képező övezetben folytatott tevékenységre jutó költségek és az azoknak megfelelő bevétel különbözete, következésképpen lehetetlen kiszámítani a közszolgáltatási kötelezettségeknek az említett vállalkozás által történő teljesítéséből származó többletköltséget (14).

               (79)

               A CSTP nem nyújtott be arra vonatkozó bizonyítékot, hogy a vizsgált időszakban – és különösen 1998-ban – megfelelő, elkülönített számviteli nyilvántartást vezetett volna a kereskedelmi tevékenységeiről. Ezenfelül a Bizottság megítélése szerint a CSTP azon érve, hogy a vizsgált időszakra vonatkozó összes számviteli és igazgatási dokumentum megőrzésére vonatkozó jogi előírás mára lejárt, nem releváns a kiegészítő kompenzáció összegének induktív módszerrel történő utólagos igazolása kérdésében. Mindenesetre amennyiben igazolást nyer, hogy létezik ilyen, nemzeti jogból fakadó követelmény, az nem gyengíthet a Bíróság ítélkezési gyakorlatából vagy az 1191/69/EGK rendeletből fakadó olyan kötelezettséget, amelynek teljesülését igazolni kell, mielőtt közszolgáltatásért járó kompenzáció fizethető a szolgáltatónak.

               (80)

               Másodszor a Bizottság megjegyzi, hogy az 1191/69/EGK rendelet 13. cikke előírja, hogy a hatóságoknak előzetesen rögzíteniük kell az ellentételezés összegét. Amint a Bizottság az (54) és (55) preambulumbekezdésben már kifejtette, a kiegészítő kompenzációnak a Consiglio di Stato által előírt, utólagos értékelés alapján történő kiszámítása ellentmond az említett rendelkezésnek.

               (81)

               Ezen észrevételek fényében a Bizottság megállapítja, hogy a Consiglio di Stato megítélése szerint a CSTP-nek fizetendő kiegészítő kompenzáció nem felelt meg az 1191/69/EGK rendelet (IV. szakasza) szerinti közös ellentételezési eljárásnak, és ennélfogva nem mentesült a rendelet 17. cikkének (2) bekezdése szerinti előzetes bejelentési kötelezettség alól.

         6.3.   A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE

               (82)

               Mivel nem igazolták, hogy a vizsgált intézkedés mentesült az 1191/69/EGK rendelet 17. cikkének (2) bekezdése szerinti előzetes bejelentés kötelezettsége alól, meg kell vizsgálni a kifizetések belső piaccal való összeegyeztethetőségét, ugyanis azok a fenti 6.1. szakaszban foglaltaknak megfelelően a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek.

               (83)

               A Szerződés 93. cikke a közlekedés összehangolása és a közlekedés területén kirótt közszolgáltatási kötelezettségek tekintetében nyújtott állami támogatások összeegyeztethetőségére vonatkozó szabályokat ír elő, és a 107. cikk (3) bekezdése, valamint a 106. cikk (2) bekezdése tekintetében lex specialis-nak minősül, mivel különleges szabályokat tartalmaz az állami támogatás összeegyeztethetőségére vonatkozóan. A Bíróság kimondta, hogy e cikk „a közlekedési támogatások Szerződéssel való összeegyeztethetőségét csak olyan, jól körülhatárolt esetekben ismeri el, amikor nem sérülnek [az Unió] általános érdekei” (15).

               (84)

               2009. december 3-án hatályba lépett az 1370/2007/EK rendelet, amely hatályon kívül helyezte az 1191/69/EGK rendeletet és az 1107/70/EGK tanácsi rendeletet (16). Az 1370/2007/EK rendelet a vasúti és közúti személyszállítási szolgáltatások vonatkozásában alkalmazandó a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezésére.

               (85)

               A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a be nem jelentett intézkedés összeegyeztethetőségét a 2009. december 3-án hatályba lépett és az 1191/69/EGK rendeletet hatályon kívül helyező 1370/2007/EK rendelet alapján kell vizsgálni, mivel e határozat elfogadásakor az volt a hatályos jogszabály (17). Megjegyzi ezenkívül, hogy a Consiglio di Stato által a CSTP-nek megítélt kiegészítő kompenzációt 2012. december 21-én fizették ki, tehát az 1370/2007/EK rendelet a folyósított támogatás joghatásai bekövetkezésének időpontjában már több mint három éve hatályban volt (18).

               (86)

               Az 1370/2007/EK rendelet 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „A személyszállítási közszolgáltatások nyújtásáért vagy az általános szabályok alapján megállapított díjszabási kötelezettségeknek való megfelelésért nyújtott, e rendelettel összhangban fizetett közszolgáltatási ellentételezés a [belső] piaccal összeegyeztethető. Az ilyen ellentételezés mentes a Szerződés [108. cikkének (3) bekezdésében] említett előzetes bejelentési kötelezettség alól.”

               (87)

               Az alábbiakban meghatározott okokból a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a bejelentett kompenzáció nem tesz eleget az 1370/2007/EK rendeletnek, és ezért a rendelet 9. cikkének (1) bekezdése alapján nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek.

               (88)

               Először is az 1370/2007/EK rendelet 3. cikke szerint amennyiben valamely illetékes hatóság úgy dönt, hogy a választása szerinti szolgáltatónak a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésének fejében kizárólagos jogot és/vagy ellentételezést biztosít, ezt közszolgáltatási szerződés keretében kell megtennie, kivéve, ha a közszolgáltatási kötelezettségek célja maximált díjak megállapítása, és ha azokat az adott földrajzi területen valamennyi azonos típusú személyszállítási közszolgáltatásra megkülönböztetés nélkül alkalmazandó intézkedés (általános szabályok) útján írják elő.

               (89)

               A Bizottság megítélése szerint ebben az ügyben nem nyújtottak be arra vonatkozó bizonyítékot, hogy a CSTP és a régió között szerződéses konstrukció állt volna fenn, vagy hogy valamennyi utas vagy utasok egyes csoportjai esetében maximált díjakat megállapító általános szabályt léptettek volna életbe. A Bizottsághoz csak egy 1972/73-as koncessziósszerződés-minta érkezett be, amelyből nem szerezhető megbízható információ a CSTP és a régió vizsgált időszak (1997–2002) alatti kapcsolatáról. A Bizottság ezenfelül megjegyzi, hogy a 16/1983. sz. regionális törvény – a vizsgált időszakra vonatkozóan mind a régió, mind a CSTP által megnevezett jogalap (lásd a (19) és a (36) preambulumbekezdést) – 2. cikkének megfelelően a tömegközlekedési szolgáltatók bevételei a régió által megállapított minimális díjak alkalmazásából származtak. Maximált díjakra nem történik hivatkozás.

               (90)

               A Bizottság ezért megállapítja, hogy az 1370/2007/EK rendelet 3. cikkének rendelkezéseit nem tartották be.

               (91)

               Másodszor a Bizottság megjegyzi, hogy függetlenül attól, hogy a CSTP közszolgáltatási szerződést kötött-e, vagy általános szabályok alapján díjszabási kötelezettségek vonatkoztak rá, úgy tűnik, hogy az 1370/2007/EK rendeletnek a közszolgáltatási szerződések és az általános szabályok kötelező tartalmáról szóló 4. cikkében foglalt rendelkezések közül nem mindegyiket tartották be. A 4. cikk (1) bekezdésének b) pontja például előírja, hogy az ellentételezéshez alapul veendő paramétereket objektív és átlátható, a túlkompenzációt elkerülő módon előre meg kell határozni, míg a 4. cikk (1) bekezdésének c) pontja és a 4. cikk (2) bekezdése megállapítja a költségek és a bevételek megosztására vonatkozó szabályokat. Amint azt a Bizottság az Altmark-ügyben hozott bírósági ítéletben meghatározott második feltétel vizsgálata kapcsán a 6.1. szakaszban kifejtette, a második szakértő által az állítólagos alulkompenzáció kiszámításához alapul vett paramétereket nem határozták meg előre, ezért nem tettek eleget az 1370/2007/EK rendelet 4. cikkének.

               (92)

               Harmadszor az 1370/2007/EK rendelet 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a közvetlenül odaítélt közszolgáltatási szerződések alapján történő kompenzációnak meg kell felelnie az 1370/2007/EK rendelet és melléklete rendelkezéseinek, annak érdekében, hogy a kompenzáció ne haladja meg a közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséhez szükséges mértéket. Az 1370/2007/EK rendelet melléklete előírja, hogy a kompenzáció nem haladhatja meg a következő tényezőkből összetevődő pénzügyi összegnek megfelelő összeget: a közszolgáltatási kötelezettséggel kapcsolatban felmerült, a jegybevételekkel csökkentett költségek, kivonva ebből a közszolgáltatási kötelezettség keretében működtetett hálózaton belül keletkezett pozitív pénzügyi hatásokat, és hozzáadva az ésszerű hasznot. A melléklet ezenfelül előírja, hogy a költségeket és a bevételeket a hatályos számviteli és adóügyi szabályoknak megfelelően kell kiszámítani. Ezen túlmenően átláthatósági okokból számviteli elkülönítést kell alkalmazni (az 1370/2007/EK rendelet mellékletének 5. pontja).

               (93)

               Amint arra a (82) preambulumbekezdés kitér, a CSTP nem alkalmazott megfelelő számviteli elkülönítést 1998-ra, azaz arra az évre vonatkozóan, amikorra a Consiglio di Stato ítélete nyomán a kompenzációt megítélték számára. Következésképp nem bizonyítható, hogy az olasz állam által 2012. december 21-én kifizetett kiegészítő kompenzáció nem haladja meg az azon nettó pénzügyi hatásnak megfelelő összeget, amely megfelel a közszolgáltatási kötelezettség teljesítése által a közszolgáltató költségeire és bevételeire gyakorolt – pozitív vagy negatív – hatások összegének (az 1370/2007/EK rendelet mellékletének 2. pontja).

               (94)

               Ezenfelül ami a vizsgált időszakot illeti, az előre meghatározott kompenzációs paraméterek hiányában szükségszerűen utólagosan, önhatalmú feltevések alapján kell költségmegosztást végezni, ahogyan azt az induktív módszerrel tették.

               (95)

               Ennek megfelelően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Consiglio di Stato által megítélt kiegészítő kompenzációt nem az 1370/2007/EK rendeletnek megfelelően fizették ki, ezért az összeegyeztethetetlen a belső piaccal.

         6.4.   A CONSIGLIO DI STATO ÁLTAL MEGÍTÉLT KOMPENZÁCIÓ NEM JELENT KÁRTÉRÍTÉST

               (96)

               A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban felkérte az összes érdekeltet azzal kapcsolatos észrevételei megtételére, hogy a Consiglio di Stato ítélete állítólagos jogsértésért járó kártérítés megítélésére, nem pedig az alkalmazandó tanácsi rendeleteken alapuló közszolgáltatásért járó kompenzáció megítélésére vonatkozott-e. Sem a CSTP, sem az olasz hatóságok nem tértek ki erre a kérdésre az észrevételeikben.

               (97)

               A Bizottság ennek kapcsán megjegyzi, hogy bizonyos körülmények között a nemzeti hatóságok jogellenes cselekményei vagy egyéb magatartása miatti kártérítés (19) nem biztosít előnyt, és ennélfogva nem minősül a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak (20). Az elszenvedett kárért nyújtott kompenzáció célja eltér az állami támogatás céljától, ugyanis arra irányul, hogy a károsult fél számára visszaállítsa a kárt okozó cselekmény előtti helyzetet, mintha a cselekmény meg sem történt volna (restitutio in integrum). A Bizottság ehhez még azt fűzi hozzá, hogy ahhoz, hogy egy kártérítés az állami támogatási szabályok hatályán kívül essen, a kompenzáció általános szabályán kell alapulnia (21). A Bizottság végezetül emlékeztet arra, hogy a Bíróság a Lucchini-ítéletben kimondta, hogy egy nemzeti bíróság akadályoztatva lenne a nemzeti jog alkalmazásában, ha e jog alkalmazásának az lenne a jogkövetkezménye, hogy „megakadályozná a közösségi jog alkalmazását, amennyiben lehetetlenné tenné a közösségi jog megsértésével nyújtott állami támogatás visszatéríttetését” (22). E kijelentés mögöttes elve az, hogy nemzeti jogszabály nem alkalmazható, ha az alkalmazása veszélyeztetné az uniós jog megfelelő alkalmazását (23).

               (98)

               Ami a Consiglio di Stato által a CSTP-nek megítélt kiegészítő kompenzációt illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy a Consiglio di Stato ítéletének rendelkező része nem hivatkozik az 1191/69/EGK rendeletre, az ítélet arra hivatkozik, hogy a CSTP az 1191/69/EGK rendelet 6., 10. és 11. cikke szerinti kompenzáció útján jogosult bizonyos összegekre, amelyeket a hatóságoknak kell meghatározniuk megbízható adatok alapján. Ez arra utal, hogy a CSTP kiegészítő kompenzációra való jogosultsága a Consiglio di Stato szerint nem a nemzeti hatóságok jogellenes cselekménye vagy egyéb magatartása miatti általános kártérítési szabályra, hanem állítólag az 1191/69/EGK rendeletből fakadó jogokra vezethető vissza.

               (99)

               A Bizottság mindenesetre úgy ítéli meg, hogy a CSTP javára a közszolgáltatási kötelezettségek olasz hatóságok általi, állítólag egyoldalú, jogellenes előírásáért megítélt, az 1191/69/EGK rendeletben meghatározott közös ellentételezési eljárás alapján kiszámított kártérítés sérti a Szerződés 107. és 108. cikkét. Ennek az az oka, hogy a kártérítés megítélése ugyanazt eredményezné a CSTP számára, mint a vizsgált időszakra vonatkozó közszolgáltatásért járó kompenzáció megítélése, annak ellenére, hogy a szóban forgó szolgáltatásokra irányadó koncessziós feltételek nem mentesültek az előzetes bejelentési kötelezettség alól, és az 1191/69/EGK rendelet, illetve az 1370/2007/EK rendelet anyagi jogi követelményei sem teljesültek, ahogyan fentebb bemutatásra került. A kártérítés megítélhetősége ezért ténylegesen lehetővé tenné az állami támogatási szabályoknak, valamint azoknak az uniós jogalkotó által megállapított feltételeknek a megkerülését, amelyek mellett az illetékes hatóságok a közszolgáltatási kötelezettségek előírásakor vagy ilyen kötelezettségekre vonatkozó szerződéskötéskor kompenzálják a közszolgáltatókat a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése során felmerült költségekért. A nyújtani tervezett támogatás összegének megfelelő kártérítés valójában jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek ítélt közvetett állami támogatásnak minősülne (24). Ezen érvelés alapján a Törvényszék az állami támogatás visszafizettetése esetében a kártalanítási záradékokat állami támogatásnak minősítette (25).

               (100)

               Mindenesetre az 1972-es koncessziósszerződés-minta, amely alapján a CSTP a szóban forgó közlekedési szolgáltatásokat feltételezhetően nyújtotta, nem rendelkezett pénzügyi kompenzáció fizetéséről. A CSTP beleegyezett abba, hogy a szolgáltatásokat a koncesszió keretében meghatározott feltételek mellett, a saját kockázatára nyújtja. Ezt a következtetést a 16/1983. sz. regionális törvény 2. cikke is megerősíti, amely arról rendelkezik, hogy az állami hozzájárulásokkal nem fedezett veszteséget vagy hiányt a szolgáltatóknak kell fedezniük.

               (101)

               Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint a Consiglio di Stato ítélete nem a CSTP által a nemzeti hatóságok jogellenes cselekménye vagy egyéb magatartása miatt elszenvedett kárért járó kompenzációt, hanem – a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése szerint tiltott – jogellenes és összeegyeztethetetlen állami támogatást ítél meg.

               (102)

               A fentiek fényében a Bizottság megállapítja, hogy a be nem jelentett intézkedés a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatást képvisel.

         7.   A TÁMOGATÁS VISSZAFIZETTETÉSE

               (103)

               A Szerződés és a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság hatáskörébe tartozik annak eldöntése, hogy az érintett államnak meg kell szüntetnie vagy módosítania kell azt a támogatást (26), amely a Bizottság álláspontja szerint nem egyeztethető össze a belső piaccal. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik az is, hogy a Bizottság által a belső piaccal összeegyeztethetetlennek tekintett támogatások esetében az államra a támogatás megszüntetését illetően kirótt kötelezettség célja a korábbi állapot visszaállítása (27). A Bíróság e tekintetben kimondta, hogy ez a célkitűzés akkor valósul meg, ha a kedvezményezett visszafizette a jogellenes támogatásként kapott összegeket, elveszítve így azt az előnyt, amelyet versenytársaival szemben élvezett a piacon, és visszaállt a támogatás juttatása előtti állapot (28).

               (104)

               Az említett ítélkezési gyakorlattal összhangban a 659/1999/EK rendelet (29) 14. cikke kimondja, hogy „[a]mennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére”.

               (105)

               Ezért az e határozatban meghatározott állami támogatást Olaszországnak vissza kell fizettetnie, amennyiben azt már kifizette a CSTP-nek. Olaszországnak a támogatási összegre visszafizettetési kamatot kell felszámítania, amely a 794/2004/EK rendelet (30) V. fejezete értelmében a jogellenes támogatásnak a CSTP rendelkezésére bocsátása időpontjától (azaz 2012. december 21-től) a visszafizettetése napjáig (31) számítandó.

               (106)

               Ennek megfelelően a Bizottság

         ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
   1. cikk
   Az Olasz Köztársaság által a CSTP javára jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével nyújtott, 4 9 51  838 EUR összegű állami támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal.
   2. cikk
   (1)   Az Olasz Köztársaság visszafizetteti a kedvezményezettel az 1. cikkben említett támogatást.
   (2)   A visszafizettetendő összegekre 2012. december 21-től a tényleges visszafizettetésükig kamatot kell felszámítani.
   (3)   A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezetével és a 794/2004/EK rendeletet módosító 271/2008/EK bizottsági rendelettel (32) összhangban kamatos kamattal kell kiszámítani.
   (4)   Az Olasz Köztársaság e határozat elfogadásának napjától megszünteti az 1. cikkben említett támogatás valamennyi függőben lévő kifizetését.
   3. cikk
   (1)   Az 1. cikkben említett támogatást haladéktalanul és ténylegesen vissza kell fizettetni.
   (2)   Az Olasz Köztársaság biztosítja, hogy e határozatot a közlésétől számított négy hónapon belül végrehajtja.
   4. cikk
   (1)   Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Olaszország benyújtja a Bizottságnak a következő információkat:

               a)

               a kedvezményezett által visszafizetendő teljes összeg (tőke és kamat);

               b)

               az e határozat teljesítése érdekében elfogadott és tervezett intézkedések részletes leírása;

               c)

               olyan dokumentumok, amelyek igazolják, hogy elrendelték a támogatásnak a kedvezményezett általi visszafizetését.

         (2)   Amíg az 1. cikkben említett támogatást teljes egészében vissza nem fizetik, az Olasz Köztársaság folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtásának érdekében meghozott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. A Bizottság kérésére az Olasz Köztársaság tájékoztatást ad az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekről. Részletes tájékoztatást nyújt továbbá a kedvezményezettől már beszedett támogatás és kamatok összegéről.
   5. cikk
   Ennek a határozatnak az Olasz Köztársaság a címzettje.

      Kelt Brüsszelben, 2015. január 19-én.

            a Bizottság részéről

         Margrethe VESTAGER

            a Bizottság tagja

      (1)  A Bizottság 2014. február 20-i határozata az SA.35842 (ex 2012/NN) számú állami támogatásról – Olaszország – A CSTP számára közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért nyújtott kompenzáció (HL C 156., 2014.5.23., 39. o.).

      (2)  A Bizottság emlékeztet arra, hogy az EK-Szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1999.3.27., 1. o.) 15. cikke értelmében a Bizottság támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó hatásköre tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető, amely azon a napon kezdődik, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezettnek egyedi támogatás formájában vagy támogatási program részét képező támogatás formájában nyújtják. A Bizottság vagy a Bizottság kérésére eljáró tagállam jogellenes támogatással kapcsolatos intézkedései megszakítják a jogvesztő határidőt.

      (3)  A Tanács 1969. június 26-i 1191/69/EGK rendelete a vasúti, közúti és belvízi közlekedési közszolgáltatás fogalmában benne rejlő kötelezettségek terén a tagállamok tevékenységéről (HL L 156., 1969.6.28., 1. o.).

      (4)  Az 1191/69/EGK rendelet 4. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „A fuvarozási vállalkozások feladata, hogy a tagállamok illetékes hatóságainál valamely közszolgáltatási kötelezettség teljes mértékben vagy részben történő eltörlését kérelmezzék, amennyiben az ilyen kötelezettség gazdasági hátránnyal jár számukra.” A 6. cikk (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „A tagállamok illetékes hatóságai a kérelem benyújtásától számított egy éven belül döntenek a működtetési vagy szállítási, hat hónapon belül pedig a díjszabási kötelezettségekről. Az ellentételezéshez való jog az illetékes hatóság határozathozatalának napján keletkezik […].”

      (5)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (1983. január 25-i 16. sz. regionális törvény a helyi személyszállítási szolgáltatásokra vonatkozó regionális intézkedésekről), hozzáférhető a következő internetcímen: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

      (6)  Az 1191/69/EGK rendelet 10. cikke arról rendelkezik, hogy a szállítási szolgáltatások nyújtására vonatkozó kötelezettséghez kapcsolódó ellentételezés összege megegyezik azon bevételcsökkenés és költségcsökkenés különbözetével, amely akkor merülne fel, ha az érintett időszakban eltörölnék a kapcsolódó kötelezettség egészét vagy annak érintett részét.

      (7)  A C-280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítélet (EU:C:2003:415).

      (8)  Az Európai Parlament és a Tanács 2007. október 23-i 1370/2007/EK rendelete a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 315., 2007.12.3., 1. o.).

      (9)  Modelli E, azaz a társaság számviteli nyilvántartásán alapuló, az állami hozzájárulás éves kiszámításához szükséges információkat tartalmazó dokumentumok.

      (10)  A C-527/12. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet (EU:C:2014:2193) 56. pontja és a hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd még a C-119/05. sz. Lucchini-ügyben hozott ítéletnek (EU:C:2007:434) az alábbi (94) preambulumbekezdésben ismertetett 59. pontját.

      (11)  A C-280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítélet (EU:C:2003:415) 87. és 88. pontja.

      (12)  A C-172/03. sz. Heiser-ügyben hozott ítélet (EU:C:2005:130) 55. pontja.

      (13)  A T-157/01. sz. Danske Busvognmænd-ügyben hozott ítélet (EU:T:2004:76) 77., 78. és 79. pontja.

      (14)  A C-504/07. sz., Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) és társai kontra Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) e Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP) ügyben hozott ítélet (EU:C:2009:290).

      (15)  A C-156/77. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet (EBHT 1978., 1881. o.) 10. pontja.

      (16)  A Tanács 1970. június 4-i 1107/70/EGK rendelete a vasúti, közúti és belvízi közlekedéshez nyújtott támogatásokról (HL L 130., 1970.6.15., 1. o.).

      (17)  A Bizottság ebben a tekintetben a C 41/08 (korábbi NN 35/08) állami támogatási ügyben 2010. február 24-én hozott határozata (HL L 7., 2011.1.11., 1. o.) (307)–(313) preambulumbekezdésében kifejtett érvelésére hivatkozik. Ezt a határozatot a T-92/11. sz., Jørgen Andersen kontra Európai Bizottság ügyben [2013-ban] hozott, még közzé nem tett ítéletben a Törvényszék megsemmisítette, és az ellen az ítélet ellen a C-303/13 P. sz. ügyben jelenleg fellebbezés van folyamatban a Bíróságnál. A fellebbezés eredménye ezen ügy kimenetele szempontjából nem releváns, mivel a Törvényszék a megtámadott ítéletben megerősítette, hogy az alkalmazandó szabályozást az az időpont határozza meg, amikor a folyósított támogatás joghatásai bekövetkeztek. Ebben az ügyben a támogatást 2012. december 21-én fizették ki, tehát az állami támogatás összeegyeztethetőségének értékeléséhez a bizottsági határozat meghozatalának időpontjában hatályos szabályokat, elveket és kritériumokat kell alkalmazni (lásd az ítélet 39. pontját).

      (18)  A C-334/07 P. sz., Bizottság kontra Freistaat Sachsen ügyben hozott ítélet (EBHT 2008., I-9465. o.) 50–53. pontja; a T-3/09. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2011., II-95. o.) 60. pontja.

      (19)  Például szerződésen kívüli károkozás vagy jogalap nélküli gazdagodás.

      (20)  A 106/87–120/87. sz., Asteris AE és társai kontra Görögország és EGK egyesített ügyekben hozott ítélet (EU:C:1988:457) 23. és 24. pontja.

      (21)  Lásd az Akzo-Nobel javára a klórszállítás minimalizálására nyújtott holland támogatás (N 304/2003. sz. ügy) tárgyában 2004. június 16-án hozott bizottsági határozatot, összefoglaló közlemény: HL C 81., 2005.4.2., 4. o.; lásd még a Steenbergen autóbontó társaság áttelepítéséhez nyújtott holland támogatás (N 575/2005. sz. ügy) tárgyában 2006. december 20-án hozott bizottsági határozatot, összefoglaló közlemény: HL C 80., 2007.4.13., 1. o.

      (22)  A C-119/05. sz. Lucchini-ügyben hozott ítélet (EU:C:2007:434) 59. pontja.

      (23)  Uo., 61. pont.

      (24)  A C-346/03. és C-529/03. sz. Atzeni egyesített ügyekre vonatkozó, 2005. április 28-i indítvány (EU:C:2005:256) 198. pontja.

      (25)  A T-384/08. sz., Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou kontra Bizottság ügyben (EU:T:2011:650) hozott ítélet, valamint a T-565/08. sz., Corsica Ferries kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EU:T:2012:415) 23., 114. és 120–131. pontja. Lásd még hasonlóképpen a C-111/10. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet (EU:C:2013:785) 44. pontját.

      (26)  A C-70/72. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet (EBHT 1973., 813. o.) 13. pontja.

      (27)  A C-278/92., C-279/92. és C-280/92. sz., Spanyolország kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 1994., I-04103. o.) 75. pontja.

      (28)  A C-75/97. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1999., I-3671. o.) 64. és 65. pontja.

      (29)  A Tanács 1999. március 22-i 659/1999/EK rendelete az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról (HL L 83., 1999.3.27., 1. o.).

      (30)  A Bizottság 2004. április 21-i 794/2004/EK rendelete az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról (HL L 140., 2004.4.30., 1. o.).

      (31)  Lásd a 659/1999/EK rendelet 14. cikkének (2) bekezdését.

      (32)  A Bizottság 2008. január 30-i 271/2008/EK rendelete az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 794/2004/EK rendelet módosításáról (HL L 82., 2008.3.25., 1. o.).


title: 2011/375/EU: A Tanács határozata ( 2011. június 20. ) a Régiók Bizottsága két olasz tagjának és két olasz póttagjának kinevezéséről

text:
               28.6.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 168/10

         A TANÁCS HATÁROZATA
   (2011. június 20.)
   a Régiók Bizottsága két olasz tagjának és két olasz póttagjának kinevezéséről
   (2011/375/EU)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 305. cikkére,
   tekintettel az olasz kormány javaslatára,
   mivel:

               (1)

               A Tanács 2009. december 22-én, illetve 2010. január 18-án elfogadta a Régiók Bizottsága tagjainak és póttagjainak a 2010. január 26-tól2015. január 25-ig tartó időszakra történő kinevezéséről szóló 2009/1014/EU (1), illetve 2010/29/EU (2) határozatot.

               (2)

               Sergio CHIAMPARINO és Savino Antonio SANTARELLA hivatali idejének lejártát követően a Régiók Bizottsága két tagjának helye megüresedett. Luigi MONTANARO és Giuseppe VARACALLI hivatali idejének lejártát követően a Régiók Bizottsága két póttagjának helye megüresedett,

         ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
   1. cikk
   A Tanács a hivatali idő hátralévő részére, azaz 2015. január 25-ig, a Régiók Bizottságába a következő személyeket nevezi ki:

               a)

               tagként:

                           —

                           Alessandro COSIMI, Sindaco del Comune di Livorno

                           —

                           Roberto RUOCCO, Vicesindaco del Comune di Cerignola (FG)

                     és

               b)

               póttagként:

                           —

                           Laura ARDITO, Consigliere comunale di Arese (MI)

                           —

                           Giuseppe VARACALLI, Sindaco del Comune di Gerace (RC) (a betöltött tisztség megváltozása).

         2. cikk
   Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba.

      Kelt Luxembourgban, 2011. június 20-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         MATOLCSY Gy.

      (1)  HL L 348., 2009.12.29., 22. o.

      (2)  HL L 12., 2010.1.19., 11. o.


title: 2004/689/: A Tanács határozata (2004. október 4.) egy szociális védelemmel foglalkozó bizottság létrehozásáról és a 2000/436/EK határozat hatályon kívül helyezéséről

text:
               13.10.2004

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 314/8

      A TANÁCS HATÁROZATA

   (2004. október 4.)
   egy szociális védelemmel foglalkozó bizottság létrehozásáról és a 2000/436/EK határozat hatályon kívül helyezéséről
   (2004/689/EK)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 144. cikkére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   mivel:

               (1)

               Az 1999. július 14-i„A szociális védelem korszerűsítésére irányuló összehangolt stratégia” című közleményében a Bizottság javaslatokat tett az együttműködés kiterjesztésére a szociális védelem terén, többek között egy magas szintű tisztviselői csoport létrehozásával.

               (2)

               2000. február 16-i határozatában az Európai Parlament üdvözölte a Bizottság közleményét és egy ilyen csoport létrehozását.

               (3)

               1999. december 17-i, a szociális védelem modernizálásában és fejlesztésében történő együttműködés megerősítéséről szóló következtetéseiben (2) a Tanács támogatta a Bizottság azon javaslatát, hogy a magas szintű tisztviselői csoport munkájának eredményeképp kibővített együttműködéshez hozzanak létre egy mechanizmust ezen intézkedés végrehajtására. A Tanács kiemelte, hogy ezen együttműködésnek a szociális védelem minden formájára ki kell terjednie, és szükség esetén segítenie kell a tagállamokat szociális védelmi rendszerüknek a nemzeti prioritásaikkal összhangban történő továbbfejlesztésében és erősítésében. Emlékeztetett arra is, hogy a tagállamok hatáskörébe tartozik a szociális védelem megszervezése és finanszírozása, és jóváhagyta a szociális védelmi rendszerek átfogó, kihívást jelentő modernizálásának négy, a Bizottság által megállapított általános célkitűzését, nevezetesen: lehetővé tenni, hogy a munkáért díjazás járjon és nyújtson biztos jövedelmet; lehetővé tenni a biztonságos nyugdíjakat és a nyugdíjrendszerek fenntarthatóságát; előmozdítani a társadalmi integrációt; biztosítani a magas színvonalú és fenntartható egészségügyi ellátást; hangsúlyozta továbbá, hogy e négy célkitűzésre irányuló valamennyi tevékenység során általánosan érvényesíteni kell a férfiak és nők egyenlőségének elvét. Végezetül a Tanács elfogadta, hogy valamennyi célkitűzésre egységes finanszírozási szempontok vonatkozzanak.

               (4)

               A 2000. március 23-i és 24-i lisszaboni Európai Tanács a következtetéseiben elismerte a szociális védelem fontosságát a kezdeményező és dinamikus európai jóléti állam továbbfejlesztésében és korszerűsítésében, és felszólította a Tanácsot, hogy az eddiginél korszerűbb információs hálózatok útján, a tapasztalatok és a helyes gyakorlat cseréje révén, erősítse a tagállamok közötti együttműködést.

               (5)

               Nizzában, és azt követő ülésein, az Európai Tanács rendszeresen jóváhagyta a szociális védelemmel foglalkozó bizottságnak a szociális védelemmel kapcsolatos közösségi politikáról folyó eszmecsere előmozdítása terén végzett munkáját.

               (6)

               A 2000. június 29-i 2000/436/EK tanácsi rendelettel (3) létrehozott szociális védelemmel foglalkozó bizottság egyértelműen bebizonyította, hogy tanácsadói testületként mennyire hasznosan támogatja mind a Tanács, mind a Bizottság munkáját, és aktívan hozzájárult a lisszaboni Európai Tanács által létrehívott, az összehangolás nyílt módszere továbbfejlesztéséhez.

               (7)

               A Nizzai Szerződés 2003. február 1-jei hatálybalépését követően, a szociális védelemmel foglalkozó bizottság kibővített feladatkörrel lép az ugyanazon nevet viselő jelenlegi bizottság helyébe, az eddig az utóbbi által elvégzett munka továbbvitele érdekében. A 2000/436/EK határozatot következésképp hatályon kívül kell helyezni, attól a naptól kezdődő hatállyal, amelyen az új szociális védelemmel foglalkozó bizottság megkezdi működését,

         ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
   1. cikk
   (1)   A tagállamok közötti és a Bizottsággal folytatott szociális védelmi politikai együttműködés előmozdítása érdekében a Szerződéssel teljes összhangban, a közösségi intézmények és szervek hatáskörének tiszteletben tartása mellett, tanácsadói jogkörrel szociális védelemmel foglalkozó bizottság (a továbbiakban: a bizottság) jön létre.
   (2)   A bizottság a következő feladatokat látja el:

               a)

               figyelemmel kíséri a szociális helyzetet és a szociális védelmi politikák alakulását a tagállamokban és a Közösségben;

               b)

               elősegíti az információk, a tapasztalatok és a helyes gyakorlatok cseréjét a tagállamok között, valamint a tagállamok és a Bizottság között;

               c)

               a Szerződés 207. cikkének sérelme nélkül a Tanács vagy a Bizottság kérésére vagy saját kezdeményezésére jelentéseket készít, véleményeket dolgoz ki, vagy egyéb feladatokat végez a hatáskörébe tartozó területeken.

         (3)   A bizottság, adott esetben, együttműködik szociál- és gazdaságpolitikai kérdésekkel foglalkozó más érintett testületekkel vagy bizottságokkal, mint például a Foglalkoztatási Bizottsággal és a Gazdaságpolitikai Bizottsággal.
   (4)   Feladatának ellátásakor a bizottság megfelelő kapcsolatokat létesít a szociális partnerekkel és a szociális civil szervezetekkel, figyelembe véve a szociális védelem területén betöltött szerepüket és feladataikat. Az Európai Parlament szintén tájékoztatást kap a bizottság tevékenységéről.
   2. cikk
   (1)   A bizottság mindegyik tagállam által kinevezett két-két képviselőből és a Bizottság két képviselőjéből áll. A képviselőket két póttag segítheti.
   A tagállamok és a Bizottság minden erőfeszítést megtesznek annak érdekében, hogy biztosítsák a delegációk nemek szerinti összetételének egyensúlyát.
   (2)   A bizottság külső szakértők segítségét is igénybe veheti, ha a napirend ezt indokolja.
   (3)   A bizottság kapcsolatokat létesít a tagjelölt országok képviselőivel.
   3. cikk
   (1)   A bizottság a tagállamok képviselői közül elnököt választ, akinek megbízatása két évre szól és nem megújítható.
   Az elnök munkáját négy alelnök segíti, akik közül kettőt a bizottság saját tagjai közül választ meg kétéves időtartamra. A harmadik alelnök a Tanács elnökségét betöltő tagállam képviselője, a negyedik a soron következő elnökséget betöltő tagállam képviselője.
   (2)   A Bizottság üléseit az elnök hívja össze saját kezdeményezésére vagy a bizottsági tagok legalább felének a kérelmére.
   (3)   A Bizottság megállapítja saját eljárási szabályzatát. A költségek megtérítése a hatályos igazgatási szabályok szerint történik.
   (4)   A Bizottság biztosítja a bizottság működéséhez szükséges elemzési és szervezési támogatást. A Bizottság saját személyzete közül nevezi ki a bizottság titkárát, aki a bizottság utasításai szerint segíti a bizottságot feladatai ellátásában.
   A Bizottság az ülések megtartásával kapcsolatban együttműködik a Tanács Főtitkárságával.
   4. cikk
   A Bizottság póttagjaira bízhatja egyes konkrét kérdések tanulmányozását, vagy e célra munkacsoportokat hozhat létre. Ilyen esetekben az elnöki posztot vagy egy tag, vagy a bizottság egy póttagja, vagy a Bizottság tisztviselője tölti be, és őt a bizottság nevezi ki.
   A munkacsoportok szakértőket kérhetnek fel munkájuk segítésére.
   5. cikk
   A 2000/436/EK határozat a bizottság első ülésének napjától hatályát veszti. A bizottság első ülésére legkésőbb e határozat elfogadását követő négy hónapon belül kerül sor.

      Kelt Luxembourgban, 2004. október 4-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         A. J. DE GEUS

      (1)  2004. február 10-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  HL C 8., 2000.1.12., 7. o.

      (3)  HL L 172., 2000.7.12., 26. o.