title: 2011/663/: A Tanács határozata ( 2011. június 16. ) az Európai Unió és az Indonéz Köztársaság között a légi közlekedés bizonyos kérdéseiről létrejött megállapodásnak az Unió részéről történő aláírásáról és ideiglenes alkalmazásáról#Megállapodás az Európai Unió és az Indonéz Köztársaság kormánya között a légi közlekedés bizonyos kérdéseiről

text:
               8.10.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 264/1

         A TANÁCS HATÁROZATA
   (2011. június 16.)
   az Európai Unió és az Indonéz Köztársaság között a légi közlekedés bizonyos kérdéseiről létrejött megállapodásnak az Unió részéről történő aláírásáról és ideiglenes alkalmazásáról
   (2011/663/EU)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 100. cikke (2) bekezdésére, összefüggésben 218. cikke (5) bekezdésével,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   mivel:

               (1)

               A Tanács 2003. június 5-én felhatalmazta a Bizottságot, hogy tárgyalásokat kezdeményezzen harmadik országokkal a meglévő kétoldalú megállapodások egyes rendelkezéseinek uniós szintű megállapodással való felváltásáról.

               (2)

               A Bizottság – a 2003. június 5-i tanácsi határozat mellékletében foglalt mechanizmusokkal és irányelvekkel összhangban – az Unió nevében tárgyalásokat folytatott az Indonéz Köztársaság kormányával annak érdekében, hogy megállapodás jöjjön létre a légi közlekedés bizonyos kérdéseit érintően (a továbbiakban: a megállapodás).

               (3)

               A megállapodást – annak megkötésére is figyelemmel –alá kell írni és ideiglenesen alkalmazni,

         ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
   1. cikk
   Az Európai Unió és az Indonéz Köztársaság kormánya között a légi közlekedés bizonyos kérdéseiről létrejött megállapodás (a továbbiakban: a megállapodás) aláírása az Unió nevében jóváhagyásra kerül, figyelemmel az említett megállapodás megkötésére.
   A megállapodás szövegét csatolták e határozathoz.
   2. cikk
   A Tanács elnöke felhatalmazást kap, hogy kijelölje a megállapodás aláírására jogosult személy(eke)t, figyelemmel a megállapodás megkötésére.
   3. cikk
   A megállapodást hatálybalépéséig a felek ideiglenesen alkalmazzák az utolsó olyan értesítés időpontját követő hónap első napjától kezdve, amelyben a felek értesítették egymást a megállapodás ideiglenes alkalmazásához szükséges eljárások befejezéséről (1).
   4. cikk
   A Tanács elnöke felhatalmazást kap arra, hogy a megállapodás 8. cikkének (2) bekezdésében előírt értesítést megküldje.
   5. cikk
   Ez a határozat elfogadásának napján lép hatályba.

      Kelt Luxembourgban, 2011. június 16-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         VÖLNER P.

      (1)  A megállapodás ideiglenes alkalmazásának kezdőnapját a Tanács Főtitkársága hirdeti ki az Európai Unió Hivatalos Lapjában.

      MEGÁLLAPODÁS
      az Európai Unió és az Indonéz Köztársaság kormánya között a légi közlekedés bizonyos kérdéseiről
      AZ EURÓPAI UNIÓ, a továbbiakban: az Unió
      egyrészről, valamint
      AZ INDONÉZ KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA, a továbbiakban: Indonézia
      másrészről,
      a továbbiakban: „a felek”,
      MEGÁLLAPÍTVA, hogy az Unió számos tagállama és Indonézia között olyan kétoldalú légiközlekedési megállapodások jöttek létre, amelyek az uniós joggal ellentétes rendelkezéseket tartalmaznak,
      MEGÁLLAPÍTVA, hogy az Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik számos olyan kérdést illetően, amelyre az Unió tagállamai és harmadik országok között létrejött kétoldalú légiközlekedési megállapodások kiterjedhetnek,
      MEGÁLLAPÍTVA, hogy az uniós jog szerint a tagállamok valamelyikében székhellyel rendelkező közösségi légi fuvarozóknak joguk van hátrányos megkülönböztetés nélkül hozzáférni az Unió tagállamai és harmadik országok közötti légi útvonalakhoz,
      TEKINTETTEL az Unió és egyes harmadik országok között létrejött azon megállapodásokra, amelyek az ilyen harmadik országokban illetőséggel rendelkező személyek és jogalanyok számára lehetővé teszik, hogy az uniós joggal összhangban engedélyezett légifuvarozói vállalkozásokban tulajdonjogot szerezzenek,
      FELISMERVE, hogy az uniós jog, valamint az Unió tagállamai és az Indonéz Köztársaság között létrejött kétoldalú légiközlekedési megállapodások rendelkezéseinek összhangja rendezett jogi hátteret teremt az Unió és az Indonéz Köztársaság közötti légiközlekedési szolgáltatások számára és hozzájárul az ilyen légi szolgáltatások folytonosságának fenntartásához,
      MEGÁLLAPÍTVA, hogy az uniós jog értelmében a légi fuvarozók – elméletileg – nem köthetnek olyan megállapodásokat, amelyek hatással lehetnek az Unió tagállamai közötti kereskedelemre, és a verseny megakadályozását, korlátozását vagy torzítását célozzák, illetve idézik elő,
      FELISMERVE, hogy az Unió tagállamai és Indonézia között létrejött kétoldalú légiközlekedési megállapodások azon rendelkezései, amelyek i. előírják vagy előnyben részesítik a vállalkozások közötti olyan megállapodások, vállalkozástársulások által hozott döntések vagy összehangolt magatartások elfogadását, amelyek megakadályozzák, torzítják vagy korlátozzák a légi fuvarozók közötti versenyt az adott útvonalakon; vagy ii. bármely efféle megállapodás, határozat vagy összehangolt magatartás hatásait erősítik; vagy iii. a légi fuvarozókra vagy más magánjellegű gazdasági szereplőkre hárítják a felelősséget az olyan intézkedésekért, amelyek megakadályozzák, torzítják vagy korlátozzák a légi fuvarozók közötti versenyt az adott útvonalakon, mind hozzájárulhatnak ahhoz, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok veszítsenek hatékonyságukból,
      MEGÁLLAPÍTVA, hogy az Uniónak e megállapodás keretében nem célja az Unió és Indonézia közötti légi forgalom mértékének növelése, az uniós légi fuvarozók és Indonézia légi fuvarozói közti egyensúly befolyásolása, vagy a meglévő kétoldalú légi közlekedési megállapodások rendelkezéseinek a forgalmi jogok tekintetében történő módosítása,
      A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:
      1. cikk
      Általános rendelkezések
      (1)   E megállapodás alkalmazásában a „tagállamok” az Unió tagállamait, az „EU-szerződések” az Európai Unióról szóló szerződést és az Európai Unió működéséről szóló szerződést jelenti.
      (2)   Az 1. mellékletben felsorolt valamennyi megállapodásban az adott megállapodásban szerződő félként szereplő tagállamban illetőséggel rendelkező személyekre vagy jogalanyokra való hivatkozásokat az Unió tagállamaiban illetőséggel rendelkező személyekre vagy jogalanyokra való hivatkozásként kell értelmezni.
      (3)   Az 1. mellékletben felsorolt valamennyi megállapodásban az adott megállapodásban szerződő félként szereplő tagállam légi fuvarozóira vagy légitársaságaira való hivatkozásokat az Európai Unió bármely tagállama által kijelölt légi fuvarozókra vagy légitársaságokra való hivatkozásként kell értelmezni.
      2. cikk
      Tagállam általi kijelölés
      (1)   A 2. melléklet a) és b) pontjában felsorolt cikkek vonatkozó rendelkezései helyébe az e cikk (2) és (3) bekezdésének rendelkezései lépnek az érintett tagállam légi fuvarozójának kijelölése, a légi fuvarozó részére Indonézia által megadott engedélyek és jogosítványok kiadása, valamint a légi fuvarozó ilyen engedélyeinek vagy jogosítványainak megtagadása, visszavonása, felfüggesztése vagy korlátozása tekintetében.
      (2)   A tagállamok egyike általi kijelölés kézhezvételekor Indonézia a legrövidebb eljárási időn belül megadja a megfelelő engedélyeket és jogosítványokat, feltéve, hogy:

                  a)

                  a légi fuvarozó az EU-szerződések értelmében a kijelölő tagállamban székhellyel rendelkezik, és az uniós jognak megfelelő érvényes működési engedéllyel rendelkezik; és

                  b)

                  az üzembentartási engedély kiadásáért felelős tagállam az előírások szerint hatékonyan és folyamatosan felügyeli a légi fuvarozó tevékenységét, valamint a kijelölésben egyértelműen meg van határozva az illetékes légiközlekedési hatóság; és

                  c)

                  a légi fuvarozó tulajdonjoga és tényleges ellenőrzése – közvetlenül vagy többségi tulajdon révén – a tagállamok és/vagy a tagállamokban illetőséggel rendelkező személyek vagy jogalanyok, és/vagy a 3. mellékletben felsorolt egyéb államok és/vagy azokban illetőséggel rendelkező személyek vagy jogalanyok kezében van.

            (3)   Indonéziának jogában áll a tagállamok egyike által kijelölt légi fuvarozó engedélyeit vagy jogosítványait megtagadni, visszavonni, felfüggeszteni vagy korlátozni, amennyiben:

                  a)

                  a légi fuvarozó az EU-szerződések értelmében nem rendelkezik a kijelölő tagállamban székhellyel, vagy nem rendelkezik az uniós jognak megfelelő érvényes működési engedéllyel; vagy

                  b)

                  az üzembentartási engedély kiadásáért felelős tagállam nem felügyeli hatékonyan vagy folyamatosan a légi fuvarozó tevékenységét, vagy az illetékes légiközlekedési hatóság a kijelölésben nincs egyértelműen meghatározva; vagy

                  c)

                  a légi fuvarozó tulajdonjoga vagy tényleges ellenőrzése közvetlenül vagy többségi tulajdon révén nem a tagállamok és/vagy a tagállamokban illetőséggel rendelkező személyek vagy jogalanyok, és/vagy a 3. mellékletben felsorolt egyéb államok és/vagy azokban illetőséggel rendelkező személyek vagy jogalanyok kezében van; vagy

                  d)

                  a légi fuvarozó az Indonéz Köztársaság és egy másik tagállam között létrejött kétoldalú megállapodás alapján már rendelkezik működési engedéllyel, és Indonézia igazolni tudja, hogy az e megállapodás szerinti forgalmi jogoknak az adott tagállam egy pontját érintő útvonalon történő gyakorlása a forgalmi jogoknak a már meglévő megállapodásban foglalt korlátozásainak megkerülését eredményezné; vagy

                  e)

                  a kijelölt légi fuvarozó rendelkezik a tagállamok egyike által kiállított üzembentartási engedéllyel, és Indonézia és az adott tagállam között nem jött létre kétoldalú légiközlekedési megállapodás, illetve az Indonézia által kijelölt légi fuvarozótól az adott tagállam megtagadta a forgalmi jogokat.

            Az e bekezdés szerinti jogának gyakorlásakor Indonézia illetőségi alapon nem alkalmazhat megkülönböztetést az Unió légi fuvarozói között.
      3. cikk
      Biztonság
      (1)   A 2. melléklet c) pontjában felsorolt cikkek megfelelő rendelkezései kiegészülnek e cikk (2) bekezdésének rendelkezéseivel.
      (2)   Ha a tagállamok egyike olyan légi fuvarozót jelöl ki, amelynek felügyeletét egy másik tagállam látja el és gyakorolja, a légi fuvarozót kijelölő első tagállam és Indonézia között létrejött megállapodásban foglalt biztonsági rendelkezések szerint Indonéziát megillető jogok a biztonsági előírásoknak az adott második tagállam általi elfogadása, végrehajtása és betartatása során, valamint az adott légi fuvarozó működési engedélye tekintetében ugyanúgy érvényesülnek.
      4. cikk
      A légi járművek tüzelőanyagaira kivetett adók
      (1)   A 2. melléklet d) pontjában felsorolt megfelelő cikkek kiegészülnek e cikk (2) bekezdésének rendelkezéseivel.
      (2)   Bármely ellenkező értelmű rendelkezéstől eltérve, a 2. melléklet d) pontjában felsorolt megállapodásokban foglaltak nem akadályozhatják meg a tagállamokat abban, hogy hátrányos megkülönböztetés nélkül adókat, illetékeket, vámokat vagy díjakat vessenek ki a területükön felvett tüzelőanyagra, amelyet az Indonéz Köztársaság által kijelölt légi fuvarozók olyan légi járművei használnak, amelyek az adott tagállam területének egy pontja és az adott tagállam vagy egy másik tagállam területének egy másik pontja között közlekednek.
      5. cikk
      Megfelelés a versenyszabályoknak
      (1)   Bármely ellenkező értelmű rendelkezéssel ellentétben az 1. mellékletben felsorolt megállapodások i. semmilyen mértékben nem részesíthetik előnyben azoknak a vállalkozások közötti megállapodásoknak, vállalkozások társulásai által hozott döntéseknek vagy összehangolt gyakorlatoknak az elfogadását, amelyek a piaci versenyt akadályozzák, torzítják vagy korlátozzák; vagy ii. bármely efféle megállapodás, határozat vagy összehangolt gyakorlat hatásait erősítik; illetve iii. nem háríthatják a magánszféra gazdasági szereplőire a felelősséget a versenyt akadályozó, torzító vagy korlátozó intézkedések meghozataláért.
      (2)   Az 1. mellékletben felsorolt megállapodásoknak e cikk (1) bekezdésével összeegyeztethetetlen rendelkezései nem alkalmazhatók.
      6. cikk
      A megállapodás mellékletei
      E megállapodás mellékletei a megállapodás szerves részét képezik.
      7. cikk
      Felülvizsgálat vagy módosítás
      E megállapodást a felek kölcsönös megegyezés alapján bármikor felülvizsgálhatják vagy módosíthatják.
      8. cikk
      Hatálybalépés és ideiglenes alkalmazás
      (1)   Ez a megállapodás azon a napon lép hatályba, amelyen a felek írásban értesítették egymást arról, hogy a megállapodás hatálybalépéséhez szükséges belső eljárásaik lezárultak.
      (2)   Az (1) bekezdéstől eltérve a felek megegyeznek abban, hogy e megállapodást ideiglenesen alkalmazzák az azt a napot követő első hónap első napjától, amelyen értesítik egymást a szükséges eljárások lezárultáról.
      (3)   Ez a megállapodás valamennyi, az 1. mellékletben felsorolt megállapodásra és egyéb megegyezésre alkalmazandó, beleértve azokat is, amelyek e megállapodás aláírásának napján még nem léptek hatályba, és amelyeket nem alkalmaznak ideiglenesen.
      9. cikk
      Megszűnés
      (1)   Abban az esetben, ha az 1. mellékletben felsorolt megállapodások egyike hatályát veszti, e megállapodás minden olyan rendelkezése, amely az 1. mellékletben szereplő adott megállapodásra vonatkozik, szintén hatályát veszti.
      (2)   Abban az esetben, ha az 1. mellékletben felsorolt összes megállapodás hatályát veszti, ez a megállapodás is hatályát veszti.
      FENTIEK HITELÉÜL, az alulírott, erre kellően feljogosított meghatalmazottak aláírták ezt a megállapodást.

         Kelt Brüsszelben, a kétezer-tizenegyedik év június havának huszonkilencedik napján, két-két eredeti példányban angol, bolgár, cseh, dán, észt, finn, francia, görög, holland, lengyel, lett, litván, magyar, máltai, német, olasz, portugál, román, spanyol, svéd, szlovák, szlovén és indonéz nyelven, mindegyik szöveg egyformán hiteles.

            За Европейския съюз
            Por la Unión Europea
            Za Evropskou unii
            For Den Europæiske Union
            Für die Europäische Union
            Euroopa Liidu nimel
            Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
            For the European Union
            Pour l'Union européenne
            Per l'Unione europea
            Eiropas Savienības vārdā –
            Europos Sąjungos vardu
            Az Európai Unió részéről
            Għall-Unjoni Ewropea
            Voor de Europese Unie
            W imieniu Unii Europejskiej
            Pela União Europeia
            Pentru Uniunea Europeană
            Za Európsku úniu
            Za Evropsko unijo
            Euroopan unionin puolesta
            För Europeiska unionen
            Untuk Uni Eropa

            За правителството на Република Индонезия
            Por el Gobierno de la República de Indonesia
            Za vládu Indonéské republiky
            For Republiken Indonesiens regeringen
            Für die Regierung der Republik Indonesien
            Indoneesia Vabariigi valitsuse nimel
            Για την Κυβέρνηση της Δημοκρατίας της Ινδονησίας
            For the Government of the Republic of Indonesia
            Pour le gouvernement de la République d'Indonésie
            Per il governo della Repubblica di Indonesia
            Indonēzijas Republikas valdības vārdā –
            Indonezijos Respublikos vyriausybės vardu
            Az Indonéz Köztársaság kormánya részéről
            Għall-Gvern tar-Repubblika tal-Indoneżja
            Voor de regering van de Republiek Indonesië
            W imieniu rządu Republiki Indonezji
            Pelo Governo da República da Indonésia
            Pentru Guvernul Republicii Indonezia
            Za vládu Indonézskej republiky
            Za vlado Republike Indonezije
            Indonesian tasavallan hallituksen puolesta
            För Republiken Indonesiens regeringen
            Untuk Pemerintah Republik Indonesia

         1. MELLÉKLET

            A megállapodás 1. cikkében említett megállapodások jegyzéke

         Az Indonéz Köztársaság és az Európai Unió tagállamai között létrejött azon légiközlekedési megállapodások és azok esetleges módosításai, amelyeket a megállapodás aláírásának napján már megkötöttek, aláírtak vagy parafáltak:

                     —

                     az Osztrák Köztársaság szövetségi kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a menetrendszerű légi közlekedésről létrejött, 1987. március 19-én Bécsben aláírt légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Ausztria megállapodás”,

                     —

                     a Belga Királyság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a két ország területe közötti és azon túli légi közlekedésről szóló, 1971. március 12-én Dzsakartában létrejött megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Belgium megállapodás”,

                     —

                     a Bolgár Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a két ország területe közötti és azon túli légi közlekedésről létrejött, 1992. június 22-én Dzsakartában megkötött megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Bulgária megállapodás”,

                     —

                     a Csehszlovák Szocialista Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között létrejött, 1972. május 10-én Prágában aláírt légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Cseh Köztársaság megállapodás”. Legutóbb az 1986. január 18-án Dzsakartában kelt levélváltással módosítva,

                     —

                     a Dánia kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a két ország területe közötti légi közlekedésről létrejött, 1971. június 23-án Koppenhágában aláírt megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Dánia megállapodás”,

                     —

                     a Finn Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között létrejött, 1997. november 7-én Dzsakartában aláírt légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Finnország megállapodás”,

                     —

                     a Francia Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a két ország területe közötti és azon túli légi közlekedésről létrejött, 1967. november 24-én Dzsakartában megkötött megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Franciaország megállapodás”,

                     —

                     a Német Szövetségi Köztársaság és az Indonéz Köztársaság között a két ország területe közötti és azon túli légi közlekedésről létrejött, 1969. december 4-én Dzsakartában aláírt megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Németország megállapodás”,

                     —

                     a Görög Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között 2008. június 24-én létrejött légi közlekedési megállapodás a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Görögország megállapodás”,

                     —

                     a Magyar Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között létrejött, 1994. szeptember 20-án Dzsakartában aláírt légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Magyarország megállapodás”,

                     —

                     az Olasz Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a két ország területe közötti és azon túli légi közlekedésről létrejött, 1966. december 7-én Dzsakartában aláírt megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia– Olaszország megállapodás”,

                     —

                     a Luxemburgi Nagyhercegség kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya közötti 2005. március 15-én Denpasarban parafált légiközlekedési megállapodástervezet, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Luxemburg megállapodás”,

                     —

                     a Holland Királyság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között létrejött, 1990. november 23-án Hágában aláírt légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Hollandia megállapodás”,

                     —

                     a Lengyel Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a menetrendszerű légi közlekedésről létrejött, 1991. december 13-án Dzsakartában aláírt légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Lengyelország megállapodás”,

                     —

                     a Románia kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között létrejött, 1993. szeptember 7-én Dzsakartában aláírt légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Románia megállapodás”,

                     —

                     a Szlovák Köztársaság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között létrejött, 1995. március 28-án Dzsakartában parafált légiközlekedési megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Szlovákia megállapodás”,

                     —

                     a Spanyol Királyság kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a menetrendszerű légi közlekedésről létrejött, 1993. október 5-én Madridban megkötött légiközlekedési megállapodás (a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Spanyolország megállapodás”,

                     —

                     a Svédország kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a két ország területe közötti légi közlekedésről létrejött, 1971. június 23-án Koppenhágában aláírt megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Svédország megállapodás”,

                     —

                     a Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának kormánya és az Indonéz Köztársaság kormánya között a két ország területe közötti és azon túli légi közlekedésről létrejött, 1973. június 28-án, Dzsakartában aláírt megállapodás, a továbbiakban a 2. mellékletben: „az Indonézia–Egyesült Királyság megállapodás”.

         2. MELLÉKLET

            Az 1. mellékletben felsorolt megállapodásokban szereplő és a megállapodás 2–4. cikkében említett cikkek jegyzéke

                     a)

                     Tagállam általi kijelölés:

                                 az Indonézia–Ausztria megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Belgium megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Bulgária megállapodás III. cikke,

                                 az Indonézia–Cseh Köztársaság megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Dánia megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Finnország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Franciaország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Németország megállapodás 3. cikkének (4) bekezdése,

                                 az Indonézia–Magyarország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Olaszország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Luxemburg megállapodás III. cikke,

                                 az Indonézia–Hollandia megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Lengyelország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Románia megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Szlovákia megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Spanyolország megállapodás III. cikke,

                                 az Indonézia–Svédország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Egyesült Királyság megállapodás 3. cikke.

                     b)

                     Az engedélyek vagy jogosítványok megtagadása, visszavonása, felfüggesztése vagy korlátozása:

                                 az Indonézia–Ausztria megállapodás 3. és 4. cikke,

                                 az Indonézia–Belgium megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Bulgária megállapodás IV. cikke,

                                 az Indonézia–Cseh Köztársaság megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Dánia megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Finnország megállapodás 3. és 4. cikke,

                                 az Indonézia–Franciaország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Németország megállapodás 3. cikkének (6) bekezdése,

                                 az Indonézia–Magyarország megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Olaszország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Luxemburg megállapodás IV. cikke,

                                 az Indonézia–Hollandia megállapodás 3. és 4. cikke,

                                 az Indonézia–Lengyelország megállapodás 3. és 4. cikke,

                                 az Indonézia–Románia megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Szlovákia megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Spanyolország megállapodás III. és IV. cikke,

                                 az Indonézia–Svédország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Egyesült Királyság megállapodás 3. cikke.

                     c)

                     Biztonság:

                                 az Indonézia–Ausztria megállapodás 3. és 6. cikke,

                                 az Indonézia–Belgium megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Cseh Köztársaság megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Dánia megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Finnország megállapodás 16. cikke,

                                 az Indonézia–Franciaország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonéz Köztársaság és a Német Szövetségi Köztársaság légügyi hatóságait képviselő delegációk által 2003. június 4-én Bonnban aláírt kölcsönösen elfogadott jegyzőkönyvének 4. melléklete,

                                 az Indonézia–Görögország megállapodás 7. cikke,

                                 az Indonézia–Magyarország megállapodás 16. cikke,

                                 az Indonézia–Olaszország megállapodás 3. cikke,

                                 az Indonézia–Luxemburg megállapodás VII. cikke,

                                 az Indonéz Köztársaság és a Holland Királyság légügyi hatóságai között 2009. augusztus 19-én Hágában létrejött egyetértési megállapodás IV. melléklete,

                                 az Indonézia–Szlovákia megállapodás 6. cikke,

                                 az Indonézia–Spanyolország megállapodás VI. cikke,

                                 az Indonézia–Svédország megállapodás 3. cikke.

                     d)

                     A légi járművek tüzelőanyagaira kivetett illetékek:

                                 az Indonézia–Ausztria megállapodás 7. cikke,

                                 az Indonézia–Belgium megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Bulgária megállapodás VI. cikke,

                                 az Indonézia–Cseh Köztársaság megállapodás 5. cikke,

                                 az Indonézia–Dánia megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Finnország megállapodás 6. cikke,

                                 az Indonézia–Franciaország megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Németország megállapodás 5. cikke,

                                 az Indonézia–Görögország megállapodás 10. cikke,

                                 az Indonézia–Magyarország megállapodás 6. cikke,

                                 az Indonézia–Olaszország megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Luxemburg megállapodás IX. cikke,

                                 az Indonézia–Hollandia megállapodás 10. cikke,

                                 az Indonézia–Lengyelország megállapodás 6. cikke,

                                 az Indonézia–Románia megállapodás 9. cikke,

                                 az Indonézia–Szlovákia megállapodás 8. cikke,

                                 az Indonézia–Spanyolország megállapodás VIII. cikke,

                                 az Indonézia–Svédország megállapodás 4. cikke,

                                 az Indonézia–Egyesült Királyság megállapodás 4. cikke.

         3. MELLÉKLET

            A megállapodás 2. cikkében említett egyéb államok jegyzéke

                     a)

                     Az Izlandi Köztársaság (az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás értelmében).

                     b)

                     A Liechtensteini Hercegség (az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás alapján).

                     c)

                     A Norvég Királyság (az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás értelmében).

                     d)

                     A Svájci Államszövetség (az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség közötti légiközlekedési megállapodás értelmében).


title: 2013/552/EU: Az Európai Parlament határozata ( 2013. április 17. ) a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011-es pénzügyi évre szóló költségvetésének végrehajtására vonatkozó mentesítésről#Az Európai Parlament állásfoglalása ( 2013. április 17. ) a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011-es költségvetési évre szóló költségvetésének végrehajtására vonatkozó mentesítésről szóló határozat szerves részét képező megjegyzésekkel

text:
               16.11.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 308/146

         AZ EURÓPAI PARLAMENT HATÁROZATA
   (2013. április 17.)
   a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011-es pénzügyi évre szóló költségvetésének végrehajtására vonatkozó mentesítésről
   (2013/552/EU)
   AZ EURÓPAI PARLAMENT,

               —

               tekintettel a Bizottságnak a 2010. évi mentesítés nyomon követéséről szóló jelentésére (COM(2012) 585) és az azt kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentumokra (SWD(2012) 330 és SWD(2012) 340),

               —

               tekintettel a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011. évi pénzügyi kimutatásairól, valamint bevételi és kiadási elszámolásairól szóló jelentésre (COM(2012) 435 – C7-0223/2012),

               —

               tekintettel a Bizottságnak a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011-es pénzgazdálkodásáról szóló, 2012. április 26-i éves jelentésére,

               —

               tekintettel az Európai Fejlesztési Alapokkal kapcsolatos pénzügyi információkra (COM(2012) 386),

               —

               tekintettel a Számvevőszéknek a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap által támogatott tevékenységekről szóló, a 2011-es pénzügyi évre vonatkozó éves jelentésére, a Bizottság válaszaival együtt (1), valamint a Számvevőszék különjelentéseire,

               —

               tekintettel a Számvevőszék 2011-es pénzügyi évre vonatkozó, az elszámolás megbízhatóságát, valamint az alapjául szolgáló ügyletek jogszerűségét és szabályszerűségét igazoló, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 287. cikke szerinti megbízhatósági nyilatkozatára (2),

               —

               tekintettel az Európai Fejlesztési Alap 2011-es pénzügyi évre vonatkozó tevékenységeinek végrehajtására vonatkozóan a Bizottságnak adandó mentesítésről szóló, 2013. február 4-i tanácsi ajánlásokra (05190/2012 – C7-0083/2013, 05191/2012 – C7-0084/2013, 05192/2012 – C7-0085/2013),

               —

               tekintettel az egyrészről az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok, másrészről az Európai Közösség és tagállamai között, 2000. június 23-án Cotonouban aláírt (3) és 2005. június 25-én Luxembourgban felülvizsgált (4) partnerségi megállapodásra,

               —

               tekintettel a 2007/249/EK tanácsi határozattal (5) módosított, az Európai Közösség és a tengerentúli országok és területek társulásáról szóló, 2001. november 27-i 2001/822/EK tanácsi határozatra („tengerentúli társulási határozat”) (6),

               —

               tekintettel a negyedik AKCS–EK-egyezmény második pénzügyi jegyzőkönyve keretében nyújtott közösségi támogatás finanszírozásáról és igazgatásáról szóló, a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között létrejött 1995. december 20-i belső megállapodás (7) 33. cikkére,

               —

               tekintettel a 2000. június 23-i, Cotonouban (Benin) aláírt, az afrikai, karibi és csendes-óceáni országok, valamint az Európai Közösség és tagállamai közötti partnerségi megállapodás pénzügyi jegyzőkönyve alapján nyújtandó közösségi támogatás finanszírozásáról és adminisztrációjáról, továbbá az EK-Szerződés negyedik részének hatálya alá tartozó tengerentúli országok és területek számára nyújtandó pénzügyi támogatás elosztásáról szóló, a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között 2000. szeptember 18-án létrejött belső megállapodás (8) 32. cikkére,

               —

               tekintettel a Bizottság 2010. április 21-i„Adók és a fejlesztés – Együttműködés a fejlődő országokkal a jó adóügyi kormányzás előmozdítása terén” című, és 2011. október 13-i„A harmadik országoknak nyújtott uniós költségvetés-támogatás jövőbeni megközelítése” című közleményére;

               —

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződés 319. cikkére,

               —

               tekintettel a negyedik AKCS–EK-egyezmény szerinti fejlesztésfinanszírozási együttműködésre alkalmazandó 1998. június 16-i pénzügyi szabályzat (9) 74. cikkére,

               —

               tekintettel a 9. Európai Fejlesztési Alapra alkalmazandó 2003. március 27-i pénzügyi szabályzat (10) 119. cikkére,

               —

               tekintettel a 10. Európai Fejlesztési Alapra alkalmazandó pénzügyi szabályzatról szóló, 2008. február 18-i 215/2008/EK tanácsi rendelet (11) 142. cikkére,

               —

               tekintettel eljárási szabályzata 76. cikkére és 77. cikke harmadik francia bekezdésére, valamint VI. mellékletére,

               —

               tekintettel a Költségvetési Ellenőrző Bizottság jelentésére és a Fejlesztési Bizottság véleményére (A7-0062/2013),

               1.

               mentesítést ad a Bizottság számára a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011-es pénzügyi évre szóló költségvetésének végrehajtására vonatkozóan;

               2.

               megjegyzéseit a mellékelt állásfoglalásban foglalja össze;

               3.

               utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt a határozatot és a mellékelt állásfoglalást a Tanácsnak, a Bizottságnak, az Európai Unió Bíróságának, a Számvevőszéknek és az Európai Beruházási Banknak, továbbá gondoskodjon az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételükről (L sorozat).

            az elnök

         Martin SCHULZ

            a főtitkár

         Klaus WELLE

      (1)  HL C 344., 2012.11.12., 243. o.

      (2)  HL C 348., 2012.11.14., 130. o.

      (3)  HL L 317., 2000.12.15., 3. o.

      (4)  HL L 287., 2005.10.28., 4. o.

      (5)  HL L 109., 2007.4.26., 33. o.

      (6)  HL L 314., 2001.11.30., 1. o. és HL L 324., 2001.12.7., 1. o.

      (7)  HL L 156., 1998.5.29., 108. o.

      (8)  HL L 317., 2000.12.15., 355. o.

      (9)  HL L 191., 1998.7.7., 53. o.

      (10)  HL L 83., 2003.4.1., 1. o.

      (11)  HL L 78., 2008.3.19., 1. o.

      AZ EURÓPAI PARLAMENT ÁLLÁSFOGLALÁSA
      (2013. április 17.)
      a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011-es költségvetési évre szóló költségvetésének végrehajtására vonatkozó mentesítésről szóló határozat szerves részét képező megjegyzésekkel
      AZ EURÓPAI PARLAMENT,

                  —

                  tekintettel a Bizottságnak a 2010. évi mentesítés nyomon követéséről szóló jelentésére (COM(2012) 585), és az azt kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentumokra (SWD(2012) 330 és SWD(2012) 340),

                  —

                  tekintettel a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap 2011. évi pénzügyi kimutatásairól, valamint bevételi és kiadási elszámolásairól szóló jelentésre (COM(2012) 435 – C7-0223/2012),

                  —

                  tekintettel a Bizottságnak a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap (EFA) 2011-es pénzgazdálkodásáról szóló, 2012. április 26-i éves jelentésére,

                  —

                  tekintettel az Európai Fejlesztési Alapokkal kapcsolatos pénzügyi információkra (COM(2012) 386),

                  —

                  tekintettel a Számvevőszéknek a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap által támogatott tevékenységekről szóló, a 2011-es pénzügyi évre vonatkozó éves jelentésére, a Bizottság válaszaival együtt (1), valamint a Számvevőszék különjelentéseire,

                  —

                  tekintettel a Számvevőszék 2011-es pénzügyi évre vonatkozó, az elszámolás megbízhatóságát, valamint az alapjául szolgáló ügyletek jogszerűségét és szabályszerűségét igazoló, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 287. cikke szerinti megbízhatósági nyilatkozatára (2),

                  —

                  tekintettel az Európai Fejlesztési Alap 2011-es pénzügyi évre vonatkozó tevékenységeinek végrehajtására vonatkozóan a Bizottságnak adandó mentesítésről szóló, 2013. február 4-i tanácsi ajánlásokra (05190/2012 – C7-0083/2013, 05191/2012 – C7-0084/2013, 05192/2012 – C7-0085/2013),

                  —

                  tekintettel az egyrészről az afrikai, karib-tengeri és csendes-óceáni államok, másrészről az Európai Közösség és tagállamai között, 2000. június 23-án Cotonouban aláírt (3) és 2005. június 25-én Luxembourgban felülvizsgált (4) partnerségi megállapodásra,

                  —

                  tekintettel a 2007/249/EK tanácsi határozattal (5) módosított, az Európai Közösség és a tengerentúli országok és területek társulásáról szóló, 2001. november 27-i 2001/822/EK tanácsi határozatra („tengerentúli társulási határozat”) (6),

                  —

                  tekintettel a negyedik AKCS–EK-egyezmény második pénzügyi jegyzőkönyve keretében nyújtott közösségi támogatás finanszírozásáról és igazgatásáról szóló, a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között létrejött 1995. december 20-i belső megállapodás (7) 33. cikkére,

                  —

                  tekintettel a 2000. június 23-i, Cotonouban (Benin) aláírt, az afrikai, karibi és csendes-óceáni országok, valamint az Európai Közösség és tagállamai közötti partnerségi megállapodás pénzügyi jegyzőkönyve alapján nyújtandó közösségi támogatás finanszírozásáról és adminisztrációjáról, továbbá az EK-Szerződés negyedik részének hatálya alá tartozó tengerentúli országok és területek számára nyújtandó pénzügyi támogatás elosztásáról szóló, a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között 2000. szeptember 18-án létrejött belső megállapodás (8) 32. cikkére,

                  —

                  tekintettel „A fokozottabb és jobb együttműködésről: a 2006. évi uniós támogatások hatékonyságára vonatkozó csomagról” című, 2006. szeptember 28-i állásfoglalására (9),

                  —

                  tekintettel a Bizottság 2010. április 21-i„Adók és a fejlesztés – Együttműködés a fejlődő országokkal a jó adóügyi kormányzás előmozdítása terén” című, és 2011. október 13-i„A harmadik országoknak nyújtott uniós költségvetés-támogatás jövőbeni megközelítése” című közleményére,

                  —

                  tekintettel a támogatáshatékonyságról szóló 2005. évi párizsi nyilatkozat nyomon követéséről szóló 2008. május 22-i állásfoglalására (10),

                  —

                  tekintettel az OECD Fejlesztési Támogatási Bizottságának (DAC) a támogatáshatékonyságról szóló jelentésére, amely a 2009. júniusi párizsi nyilatkozat végrehajtásának terén elért eredményekről szól,

                  —

                  tekintettel a 2010. november 4–5-i, a hatékony fejlesztésre való törekvésről szóló tuniszi egyetértési nyilatkozatra, a fejlesztési hatékonyság afrikai ütemtervére,

                  —

                  tekintettel az OECD támogatáshatékonyságról tartott, 2011. decemberi puszani magas szintű ülésén elfogadott dokumentumra,

                  —

                  tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződés 319. cikkére,

                  —

                  tekintettel a negyedik AKCS–EK egyezmény szerinti fejlesztésfinanszírozási együttműködésre alkalmazandó 1998. június 16-i pénzügyi szabályzat (11) 74. cikkére,

                  —

                  tekintettel a 9. Európai Fejlesztési Alapra alkalmazandó 2003. március 27-i pénzügyi szabályzat (12) 119. cikkére,

                  —

                  tekintettel a 10. Európai Fejlesztési Alapra alkalmazandó pénzügyi szabályzatról szóló, 2008. február 18-i 215/2008/EK tanácsi rendelet (13) 142. cikkére,

                  —

                  tekintettel eljárási szabályzata 76. cikkére és 77. cikke harmadik francia bekezdésére, valamint VI. mellékletére,

                  —

                  tekintettel a Költségvetési Ellenőrző Bizottság jelentésére és a Fejlesztési Bizottság véleményére (A7-0062/2013),

                  A.

                  mivel az Unió afrikai, karibi és csendes-óceáni országokkal (AKCS-országok) és tengerentúli országokkal és területekkel (TOT-ok) fenntartott kapcsolatainak kereteit biztosító Cotonoui Megállapodás fő célja a szegénység mérséklése, és végső fokon felszámolása, összhangban a fenntartható fejlődésre, valamint az AKCS-országok és a tengerentúli országok és területek világgazdaságba való fokozatos integrációjára vonatkozóan megfogalmazott célkitűzésekkel, és mivel az Európai Fejlesztési Alap (EFA) az Unió legfontosabb pénzügyi eszköze az AKCS-országokkal folytatott fejlesztési együttműködés terén;

                  B.

                  mivel végrehajtó szervként a Bizottságot lehet elszámoltatni az EFA mentesítése során;

                  C.

                  mivel az átláthatóság és az elszámoltathatóság a demokratikus ellenőrzés, valamint a hatékony fejlesztési segély előfeltétele;

                  D.

                  mivel a fejlesztési segélyek rendszere állandóan változik; mivel a fejlesztési segély tágabb környezetben értelmezendő, amelyben a kereskedelem, az átutalások és egyéb bevételi források a legtöbb fejlődő ország számára manapság fontosabbak, mint a hivatalos fejlesztési támogatás (ODA);

                  E.

                  mivel a fejlődő országokból eredő illegális pénzmozgások súlyosan aláássák ezen országok növekedési lehetőségeit és a szegénység enyhítését;

                  F.

                  mivel a fejlesztési segély nyújtására sok esetben a kedvezményezett országokban gyenge állami intézmények, magas szintű korrupció és az ellenőrzési rendszerek nem kielégítő állapota mellett kerül sor, és mivel különösen fontos a fejlesztési együttműködés uniós ellenőrzése;

                  G.

                  mivel a költségvetés-támogatás, miközben hasznos fejlesztési eszköz, jelentős támogatáskezelési kockázattal jár, és csak akkor szabad nyújtani, ha megfelelő átláthatóságot és elszámoltathatóságot eredményez;

                  H.

                  mivel az átláthatóság és az elszámoltathatóság az adózás terén újra hangsúlyozásra került a Bizottság fent említett, „Adók és a fejlesztés. Együttműködés a fejlődő országokkal a jó adóügyi kormányzás előmozdítása terén” című közleményében; mivel a költségvetés támogatása jelentős támogatáskezelési kockázattal jár, csak akkor szabad nyújtani, amennyiben átláthatóságot, elszámoltathatóságot és hatékonyságot eredményez;

                  I.

                  mivel az átláthatóság ösztönzése és a korrupció és a csalás elleni küzdelem kulcsfontosságúak az uniós költségvetés-támogatási műveletek sikerében, ahogy azt a Bizottság fent említett, „Adók és a fejlesztés. Együttműködés a fejlődő országokkal a jó adóügyi kormányzás előmozdítása terén” című közleménye kiemelte;

                  J.

                  mivel a fenntarthatóság kulcsfontosságú a fejlesztési segély hatékonysága szempontjából;

                  K.

                  mivel az átfogó kötelezettségvállalások, az egyedi kötelezettségvállalások és a kifizetések összege 3 279 milliárd EUR, 2 786 milliárd EUR, illetve 2 941 milliárd EUR volt a 2011-es pénzügyi évben (14);

                  L.

                  mivel a Parlament többször is kérte az EFA bevonását az általános költségvetésbe;

         Megbízhatósági nyilatkozat

         A beszámoló megbízhatósága

                  1.

                  üdvözli a Számvevőszék azon véleményét, hogy a nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap végleges éves beszámolója minden lényegi szempontból híven tükrözi az EFA 2011. december 31-i pénzügyi helyzetét;

                  2.

                  emlékeztet a Számvevőszék azon véleményére, hogy a továbbra is gyakran előforduló adatrögzítési hibák aggodalomra adnak okot, mert befolyásolják az éves beszámoló elkészítéséhez felhasznált adatok pontosságát, különösen az egyes pénzügyi évek végén történő elkülönítéskor; aggódik amiatt, hogy a Számvevőszék többszöri kritikája és a Parlament javításra irányuló felhívásai ellenére a Bizottság még nem orvosolta ezt a helyzetet;

         Az ügyletek szabályszerűsége

                  3.

                  elégedettséggel veszi tudomásul, hogy a Számvevőszék véleménye szerint a bevételek és kötelezettségvállalások mentesek a lényeges hibáktól;

                  4.

                  aggodalmát fejezi ki a Számvevőszéknek a beszámoló alapjául szolgáló kifizetések jogszerűségéről és szabályszerűségéről adott véleménye miatt, mely szerint a kifizetéseket lényeges hibaszint jellemezte; aggódik amiatt, hogy az EFA kifizetéseiben sorozatban második éve lényeges hiba merült fel, amely idén jelentősen meghaladta a 2010-es szintet (2011-ben a becslések szerint 5,1 % volt, ami 2010-hez képest, amikor ez az arány 3,4 % volt, jelentős növekedés);

                  5.

                  sajnálja, hogy a legvalószínűbb hibaarány továbbra is magas; különösen azt sajnálja, hogy a legvalószínűbb hibaarány és a hibák gyakorisága is növekedett 2011-ben; elismeri, hogy lehetnek statisztikai ingadozások évről évre, és alapvető fontosságúnak tartja, hogy a tendencia ne folytatódjon; felhívja a Bizottságot, hogy végezze el a Számvevőszék által 2010-ben és 2011-ben feltárt hibák összehasonlító elemzését, és megállapításairól tegyen jelentést a Parlamentnek;

                  6.

                  megállapítja, hogy a fent említett hibaarány csak a számszerűsíthető hibákat tükrözi, és nem tartalmazza azokat a hibákat, amelyek a költségvetés-támogatásra elköltött 737 millió EUR-val kapcsolatban merülhettek fel;

                  7.

                  aggodalommal állapítja meg, hogy a számszerűsíthető hibák által érintett 29 tranzakcióból 11 végső kifizetés volt, amelyet a Bizottság már ellenőrzött;

                  8.

                  aggódik amiatt, hogy a hibák közül sokat sem a külső ellenőrzések, sem a Bizottság saját ellenőrzései nem tártak fel, ami a Bizottság Fejlesztési és Együttműködési Főigazgatósága (EuropeAid) felülvizsgálati és ellenőrzési rendszereinek hiányosságait jelzi; sürgeti a Bizottságot e hibák okainak kivizsgálására, és megszüntetésük érdekében javító intézkedések meghozatalára;

                  9.

                  üdvözli a Számvevőszék éves jelentését; különösen üdvözli azt, hogy a jelentés egyértelműen azonosítja a problémás területeket, mint például a hibaarány növekedését és a költségvetés-támogatást; megállapítja, hogy a Számvevőszék nem osztja fenntartások nélkül a Bizottság azzal kapcsolatos optimizmusát, hogy a költségvetés kezelése folyamatosan javul;

                  10.

                  felhívja a Bizottságot, hogy alkalmazza a „közlekedési jelzőlámpák” rendszerét az EFA-ról szóló éves jelentésében annak bemutatása érdekében, hogy az egyik évről a másikra mi javult vagy romlott;

         A rendszerek eredményessége

                  11.

                  mélyen aggódik amiatt, hogy a Számvevőszék megállapítása szerint a felügyeleti és ellenőrzési rendszerek csak részben hatékonyak;

                  12.

                  üdvözli, hogy a Számvevőszék pozitívan értékelte a EuropeAid hibák megelőzésére vagy feltárására és kijavítására irányuló ellenőrzési stratégiáját és a Bizottság belső ellenőrzési standardjainak végrehajtását;

                  13.

                  megállapítja, hogy a fontos infrastrukturális programokkal kapcsolatos szerződések terén tapasztalható késedelmek és a visszatartott költségvetés-támogatási kifizetések ahhoz vezettek, hogy a kötelezettségvállalások és a kifizetések 2011-ben 13 %-kal, illetve 16 %-kal elmaradtak a céloktól; emlékeztet a 10. EFA regionális keretének alacsony kötelezettségvállalási arányával (31 %) kapcsolatos külön aggályaira, mindössze két évvel a programozási időszak vége előtt; ösztönzi a Bizottságot, hogy törekedjen e keret pénzügyi szempontból zökkenőmentes végrehajtására, és vonja le a tanulságokat a jelenlegi késedelmekből a következő programozási időszakra vonatkozóan;

                  14.

                  aggódik amiatt, hogy az emberi erőforrásokkal kapcsolatos politika továbbra is állandó aggodalomra ad okot a személyzet nagy fluktuációja és a 2011 közepén bekövetkező átszervezés miatt, és hogy a EuropeAid személyzetének tagjai a segélyek kezelésén túl egyéb feladatok elvégzésére is megbízást kaptak az Európai Külügyi Szolgálattal (EKSZ) kötött megállapodásban szereplő rugalmassági korlátokon felül is; azt várja, hogy 2012 vonatkozásában ez a helyzet javuljon, és kéri, hogy a Parlament kapjon tájékoztatást a helyzetről;

                  15.

                  sajnálattal állapítja meg, hogy a Számvevőszék értékelése szerint a EuropeAid központjában és a külképviseleteknél dolgozó, engedélyezésre jogosult tisztviselők által alkalmazott előzetes ellenőrzések csak részben eredményesek; felhívja a Bizottságot, hogy folytassa a jelenlegi rendszerek javítására irányuló erőfeszítéseit, és az elért eredményekről 2013. november végéig tegyen jelentést a Parlamentnek;

                  16.

                  megállapítja, hogy a Számvevőszék úgy találta, hogy az EFA-ból részesülő kedvezményezett országokban a legtöbb, engedélyezésre jogosult nemzeti tisztviselő a pénzgazdálkodásra vonatkozóan megkövetelt norma alatt teljesít; sürgeti a Bizottságot, hogy fokozza technikai segítségnyújtását és képzési erőfeszítéseit az engedélyezésre jogosult nemzeti tisztviselők nyomonkövetési és felügyeleti képességeinek javítása céljából;

                  17.

                  üdvözli a szerződéses vállalkozók és kedvezményezettek uniós pénzgazdálkodási és támogathatósági szabályokkal kapcsolatos ismereteinek elmélyítésére szolgáló pénzgazdálkodási eszköztár bevezetését; sürgeti a Bizottságot, hogy fejlessze tovább a szerződések odaítélésére vonatkozó eljárások kezelését a kiválasztási feltételek tisztázása és az értékelési folyamat jobb dokumentálása révén, továbbá javítsa a támogatási szerződések felügyeletének minőségét a projektkifizetésekben talált hibák magas számának csökkentése céljából;

                  18.

                  felhívja a Bizottságot, hogy hozzon létre egy feketelistát azokról a külső szolgáltatókról, amelyek nem felelnek meg a megkövetelt színvonalnak, beleértve a kötelező érvényű feltételeket, és tájékoztassa a mentesítésért felelős hatóságot következtetéseiről a következő mentesítési eljárás megkezdése előtt;

                  19.

                  elégedetten állapítja meg, hogy a EuropeAid központjában hatékony a nyomon követés és a felügyelet; üdvözli a külső támogatások kezeléséről szóló, félévenként készítendő jelentés új változatát; sajnálja azonban, hogy az alapjául szolgáló, a pénzügyi ellenőrzésekkel kapcsolatos legfontosabb teljesítménymutatók megbízhatóságát befolyásolják a Közös Relex Információs Rendszerben (CRIS) szereplő pontatlan adatok;

                  20.

                  aggódik a CRIS-ből kapott, az összes előzetes ellenőrzés eredményeiről és nyomon követéséről szóló tájékoztatással kapcsolatos meglévő hiányosságok miatt, mivel a CRIS-Audit nem nyújt tájékoztatást a EuropeAid által esetlegesen támogatásra jogosulatlannak tekintett összegekről, a CRIS nem nyújt teljes körű tájékoztatást a támogathatónak talált és a Bizottság saját előzetes ellenőrzései által javított összegekről, és a CRIS adatainak pontossága továbbra is problémás; üdvözli a Bizottság azon kötelezettségvállalását, hogy 2012-ben javítja a CRIS adatainak minőségét;

                  21.

                  súlyos aggodalmát fejezi ki a Számvevőszék azon megállapítása miatt, hogy a nyomon követés és a felügyelet csak részben volt eredményes a küldöttségeknél; megállapítja, hogy a Számvevőszék EFA-król szóló utolsó négy éves jelentése létszámhiányról és a megfelelő emberi erőforrások hiányáról számolt be, ami negatívan hathat a pénzügyi ellenőrzésekre; mély aggodalmának ad hangot e visszatérő probléma miatt;

                  22.

                  tudomásul veszi a visszaélések miatti bejelentések jelentett eseteinek alacsony számát a magas hibaarány ellenére; felhívja a Bizottságot a visszaélésekkel kapcsolatos politikájának újbóli átgondolására, beleértve az említett politikának a küldöttségeknél történő végrehajtását; kéri a Bizottságot, hogy tegyen jelentést a Parlament részére a visszaélések belső és külső bejelentőinek fogadásával és védelmével kapcsolatos jelenlegi politikáiról és intézkedéseiről, valamint azok változásairól;

                  23.

                  elégedett azzal, hogy a Számvevőszék a EuropeAid központjával kapcsolatos külső könyvvizsgálatot eredményesnek értékelte; aggódik amiatt, hogy a küldöttségek esetében nem lehet levonni ugyanezt a következtetést, mivel hiányosságok tapasztalhatók a kockázatalapú ellenőrzések, illetve késedelmek a záróelszámolási folyamat terén, ami ahhoz vezethet, hogy egyes támogatásra nem jogosult kiadások már nem lesznek visszakövetelhetők; felhívja a Bizottságot és az EKSZ-t, hogy késedelem nélkül oldják meg ezt a problémát;

                  24.

                  aggódik amiatt, hogy a Számvevőszék a belső ellenőrzést csak részben eredményesnek értékelte; elismeri, hogy a Bizottság 2011. évi átszervezése jelentős hatással volt a belső ellenőrzési részleg tevékenységére; azt várja, hogy 2012 vonatkozásában ez a helyzet javuljon;

                  25.

                  sajnálattal veszi tudomásul, hogy az évenkénti megközelítés alapján a jelenlegi módszertannak megfelelően a legvalószínűbb hibaarányra vonatkozó számvevőszéki becslés nincs összhangban a Bizottság több mint egy évet érintő nettó fennmaradó hibaarányt alapul vevő gyakorlatával; üdvözli a Bizottság azon kezdeményezését, hogy tanulmányt készít a EuropeAid fennmaradó hibaarányáról, és azt várja, hogy ez a meghatározott időkereten belül, azaz 2013 első negyedévében elkészül; felhívja a Bizottságot, hogy e tanulmány eredményeit ismertesse a Parlamenttel, mihelyt azok elérhetővé válnak;

                  26.

                  elégedett azzal, hogy a Számvevőszék véleménye szerint a EuropeAid jelentős előrelépést tett a Számvevőszék számos ajánlásának megvalósítása terén; sürgeti a Bizottságot, hogy teljes körűen hajtsa végre a 2011-es éves jelentésben szereplő számvevőszéki ajánlásokat;

                  27.

                  tudomásul veszi a Bizottság által arra adott biztosítékot, hogy nincsenek a Bizottság által a költségvetésen kívül fenntartott és kezelt számlák abban az értelemben, hogy a forrásokat olyan fellépések kifizetéseire használnák, amelyeket a költségvetési hatóság nem engedélyezett;

         Illegális tőkemozgások

                  28.

                  elismeri, hogy a fejlődő országok előtt álló egyik legnagyobb kihívás az illegális tőke nagyarányú kivándorlása; elismeri, hogy az offshore központok és adóparadicsomok évente 1 billió USD illegális kiáramlását teszik lehetővé; megállapítja, hogy ezek az illegális pénzkiáramlások mintegy tízszeresét jelentik a fejlődő országokba a szegénység enyhítésére és a gazdaság fejlesztésére segély formájában érkező pénzeknek;

                  29.

                  külön utal 2011. március 8-i, „Adók és a fejlesztés – Együttműködés a fejlődő országokkal a jó adóügyi kormányzás előmozdítása terén” című állásfoglalására (15);

                  30.

                  hangsúlyozza, hogy az illegális pénzek határokon átnyúló vándorlásában a kereskedelemben tapasztalható adóelkerülés teszi ki a legnagyobb részt, főleg a csalárd kereskedelmi árazás révén;

                  31.

                  megállapítja, hogy az adórendszerek kikerülhetők adóparadicsomok, banktitkot fenntartó joghatóságok, álcázott vállalatok, névtelen vagyonkezelési számlák, hamis alapítványok, csalárd kereskedelmi árazás és pénzmosási technikák révén; hangsúlyozza, hogy az adóelkerülést és az adócsalást sürgősen kezelni kell minden szinten (nemzeti, uniós és nemzetközi szinten); felhívja a Bizottságot, hogy azonosítsa a javításra szoruló területeket mind az uniós jogszabályokon belül, mind a tagállamok közötti igazgatási együttműködés terén; kéri a Bizottságot, hogy tanulmányozza a kedvezményezett országoknak az adóelkerülés elleni küzdelembe egy ösztönzőkön alapuló program révén való bevonásával kapcsolatos lehetőségeket, és megállapításairól 2013 vége előtt tegyen jelentést a mentesítésért felelős hatóság számára;

                  32.

                  üdvözli a Bizottságnak az adócsalással és adóelkerüléssel szembeni küzdelem fokozására irányuló cselekvési tervét; úgy véli, hogy az adóparadicsomok egységes meghatározása és feketelistája, valamint a vállalatok átláthatóságának növelése, beleértve a „haszonélvezeti jog” bevezetését a cégnyilvántartásokba, fontos lépések az illegális tőkemozgások megfékezésére;

                  33.

                  egyetért a Bizottsággal abban, hogy a „nemzetközi piacok egyre nagyobb integráltsága és a gazdasági globalizáció kihat a nemzeti adórendszerekre is” (16), és hogy „[e] probléma megoldásához közös erőfeszítésre van szükség a fejlődő és fejlett országok részéről a jó adóügyi kormányzás elveinek előmozdítása érdekében, hogy ezáltal javuljanak a növekedési kilátások, és csökkenjen a szegénység a fejlődő országokban, világszinten pedig erősödjenek az adórendszerek” (17);

                  34.

                  hangsúlyozza, hogy az illegális pénzmozgások egy része a kereskedelmi tranzakciók csalárd árazásán keresztül történik, amely a behozatal túlárazását és a kivitel alulárazását jelenti a vámdokumentumokon; kiemeli a vámhatóságoknak a csalárd tranzakciók feltárásában betöltött fontos szerepét, mivel ők azok, akik jelen vannak az áruk belépési és kilépési pontján; rámutat arra, hogy a hatékony nemzeti vámfelügyelet hiányában lehetőség van az illegális gyakorlatokra;

                  35.

                  megállapítja, hogy sok fejlődő ország vámhatósága nem működik eredményesen, lényegében a hatékony kockázatkezelési rendszerek hiánya miatt; felhívja a Bizottságot, hogy fordítson külön figyelmet a fejlesztés eme szempontjára, és összpontosítsa forrásait e helyzet orvoslására, különösen azáltal, hogy a vámrendszerek fenntartható átalakítását a költségvetés-támogatás nyújtásának feltételéül szabott államháztartási igazgatási kritériumok részévé teszi;

                  36.

                  hangsúlyozza, hogy a nem kielégítő vámellenőrzés nem kizárólag a fejlődő országokra jellemző; sajnálja, hogy a tagállamokban a vámellenőrzés nem működik megfelelően (18), ami lehetővé teszi a csalárd magatartást; sürgeti a Bizottságot, hogy tegyen meg minden szükséges lépést a helyzet orvoslása érdekében, megerősítve az együttműködést az olyan nemzetközi hálózatokkal, mint a gazdasági bűncselekményekkel foglalkozó ügynökségek hálózata és a nemzeti vámhatóságokkal annak érdekében, hogy bizonyítékokat gyűjthessen a gyártóktól, a hajózási társaságoktól, a logisztikai vállalatoktól és a kikötői hatóságoktól a világ minden részéről;

         A fejlesztési támogatás összehangolása, fejlesztési prioritások és az uniós támogatásokból származó eredmények

                  37.

                  megjegyzi, hogy az uniós támogatás továbbra is széttöredezett maradt az uniós eszközök között az uniós tevékenységek szintje, illetve a tagállamok kétoldalú programjai és az Európai Beruházási Bank (EBB) beavatkozásai tekintetében; e helyzet hozzájárul a válság esetén és bizonytalan helyzetekben nyújtandó segélyek tervezése terén fennálló hiányosságokhoz; felkéri a Bizottságot, hogy hangolja össze az Unió-szerte alkalmazott különböző támogatási eszközöket;

                  38.

                  sajnálja, hogy csupán négy ország – Svédország, Luxemburg, Dánia és Hollandia – lépi túl a nemzetközi fejlesztési támogatások terén 2012-re megállapított uniós célt, annak ellenére, hogy minden tagállam kötelezettséget vállalt arra, hogy bruttó hazai termékük (GDP-jük) 0,70 %-át fejlesztési támogatásra fordítják;

                  39.

                  ismételten kijelenti, hogy a jó kormányzásnak, a demokráciának, az emberi jogok tiszteletben tartásának és a szegénység csökkentésének az EFA-támogatásokban részesülő országokban működő végrehajtó szervezetek integrált céljának kell lennie; felkéri a Bizottságot, hogy gyakrabban alkalmazza a Cotonoui Megállapodás 8. cikke szerinti politikai párbeszédet az emberi jogok megsértése esetén, illetve szükség esetén függessze fel a támogatást;

                  40.

                  rámutat, hogy az Uniónak sokféle eszközre van szüksége a különböző helyzetekhez igazodó fejlesztési együttműködéshez; különösen hangsúlyozza a hatékony eszközök és munkamódszerek szükségességét a széthulló vagy mélyen antidemokratikus államokkal folytatott tárgyalások esetén;

                  41.

                  hangsúlyozza, hogy az EKSZ keretében meg kell őrizni a külön fejlesztéspolitikai célkitűzéseket; hangsúlyozza, hogy más megfontolások, például kereskedelempolitikai, valamint kül- és biztonságpolitikai szempontok nem vághatják keresztül az Unió fejlesztési prioritásait;

                  42.

                  megjegyzi, hogy az uniós fejlesztéspolitika átfogó hatását az uniós mezőgazdasági, halászati, energia- és kereskedelempolitika határozza meg; hangsúlyozza, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 208. cikkével összhangban biztosítani kell a politikák fejlesztési célú koherenciáját, és hogy e szakpolitikáknak tartalmazniuk kell a „ne tégy kárt” elvét, és meg is kell felelniük annak;

                  43.

                  hangsúlyozza, hogy a támogatások fenntarthatóságának nagyobb nyomatékot kell kapnia; aggódik a Szubszaharai-Afrikában folyamatban lévő projektek és programok hatékonyság (a megvizsgált beavatkozások 40,3 %-a problémákkal küzd), eredményesség (43 %) és fenntarthatóság (46 %) tekintetében tapasztalható, független szakértők helyszíni vizsgálatai által feltárt tartós hiányosságai miatt (19); megállapítja, hogy hasonló teljesítmény tapasztalható a végrehajtás tekintetében a karibi térségben, ahol a jól vagy nagyon jól teljesítő projektek átfogó százalékos aránya a 2009-es 74,6 %-ról, 2010-ben 72,9 %-ra, míg 2011-ben 61,5 %-ra csökkent (20), valamint a csendes-óceáni térségben, ahol a programok jelentős része végrehajtási nehézségekkel küzdött (21);

                  44.

                  mély aggodalmát fejezi ki a Számvevőszék 1/2012. és 13/2012. számú, „A szubszaharai Afrika élelmezésbiztonsága terén nyújtott uniós fejlesztési segélyek eredményessége” és „A szubszaharai Afrika országaiban a biztonságos ivóvízhez és az alapvető higiéniához való hozzáférést finanszírozó európai uniós fejlesztési támogatások” című különjelentéseiben foglalt megállapításai miatt, amelyek rámutattak, hogy a beavatkozások fele esetében jók a fenntarthatósági kilátások, ám a másik fele esetében kevesebb biztosíték van a folyamatos eredményekre; üdvözli a Számvevőszék e jelentésekben foglalt ajánlásait, és sürgeti a Bizottságot, hogy vegye azokat figyelembe az uniós fejlesztési kiadások által eredményezett pozitív hatások maximalizálása érdekében;

                  45.

                  úgy véli, hogy az oktatás kulcsszerepet játszik a fejlesztésben, mivel perspektívát nyújt a támogatási erőfeszítések fenntarthatósága tekintetében, és oktatás nélkül még a legjobban átgondolt szakpolitikák is kudarcot vallanak; elismeri az e téren fennálló kihívásokat, különösen a globális célkitűzések terén jelentkező nehézségeket a beiskolázás nemek közötti egyenlőségének vonatkozásában;

                  46.

                  úgy véli, hogy a Bizottságnak meg kell mutatnia az adófizetőknek, mit ért el az uniós fejlesztési támogatás révén e téren; felkéri a Bizottságot, hogy alakítson ki egyértelmű célkitűzéseket, amelyek majd lehetővé teszik a tényleges teljesítmény-ellenőrzést;

                  47.

                  üdvözli, hogy a Bizottság szolgálatai – többek között az inkluzív és fenntartható növekedés tekintetében – a fejlesztéspolitika közös mérési és eredményközlési keretrendszerének kialakításán dolgoznak, „a változás programja” végrehajtásának részeként; felkéri a Bizottságot, hogy ezen erőfeszítések eredményéről 2013. november végéig tájékoztassa a Parlamentet;

                  48.

                  hangsúlyozza a Számvevőszék által a fejlesztési támogatás terén elvégzett teljesítmény-ellenőrzések értékét; ösztönzi a Számvevőszéket, hogy nagyobb mértékben összpontosítsa saját forrásait a hatékonyságot, eredményességet és gazdaságosságot fenyegető kockázatokat felmérő ellenőrzési munkára;

                  49.

                  hangsúlyozza, hogy a hosszú távú szociális és gazdasági fejlesztéshez a támogatásokon kívül más fenntartható bevételi forrásokra is szükség van; úgy véli, hogy a WTO elveinek megfelelő, szilárd és jól működő kereskedelmi kapcsolatok e tekintetben kulcsfontosságúak a fejlődő országok számára, és ezért sürgeti a Bizottságot, a Tanácsot és az AKCS-országokat, hogy találjanak megoldást az EU és az AKCS-régió közötti gazdasági partnerségi, illetve szabadkereskedelmi megállapodásokkal kapcsolatos kérdésekre;

         Költségvetés-támogatás

                  50.

                  tudomásul veszi, hogy költségvetés-támogatásra 2011-ben 207 millió EUR került lekötésre, ami 6,3 %-os emelkedést jelent az összes kötelezettségvállalás teljes összege tekintetében;

                  51.

                  emlékeztet arra, hogy a Számvevőszék az Európai Fejlesztési Alapról szóló, a 2011-es pénzügyi évre vonatkozó éves jelentésében megállapította, hogy a költségvetés-támogatási kifizetések 23 %-a esetében merült fel nem számszerűsíthető hiba; megjegyzi, hogy a korábbi jelentések megállapításai tekintetében javulás tapasztalható; úgy véli azonban, hogy a 2011. évi eredmény továbbra sem kielégítő;

                  52.

                  mély aggodalmát fejezi ki a Számvevőszék azon következtetése miatt, hogy a költségvetés-támogatási kifizetések tekintetében a nem számszerűsíthető hibákat az eredményezte, hogy a támogathatósági kritériumok teljesítése nem került szervezetten igazolásra, mivel a közpénzkezelési eredmények nem kerültek összevetésre a vizsgált időszakra kitűzött célokkal; felkéri a Bizottságot, hogy biztosítsa a partnerországok szigorú ellenőrzését a költségvetés-támogatás nyújtására vonatkozó határozat előtt és után is, különösen az uniós fejlesztési forrásokból jelentős pénzügyi támogatást kapó azon országok esetében, amelyekben erősen növekszik a korrupció; ezért kéri hatékonyabb európai bizottsági ellenőrzési mechanizmusok létrehozását annak biztosítása érdekében, hogy az európai adófizetők pénzét ne használhassák jogellenesen terrorizmus vagy korrupció finanszírozására;

                  53.

                  elismeri a költségvetés-támogatás potenciális előnyeit; ugyanakkor felhívja a figyelmet az e támogatási módban rejlő kockázatokra és arra, hogy az helyettesíthetősége miatt jobban ki van téve a csalásnak és a korrupciónak, mint a támogatások más formái; emlékeztet arra, hogy a költségvetés-támogatásként kifizetett támogatások feletti számvevőszéki ellenőrzés véget ér, amint a támogatás kifizetésre kerül a partnerország államkincstárának;

                  54.

                  hangsúlyozza, hogy e kockázatok különösen riasztóak a fejlődő országokból történő, a 25. pontban említett nagymértékű illegális tőkekiáramlások vonatkozásában; sürgeti a Bizottságot, hogy vegye figyelembe az illegális tőkekiáramlásokról szóló meglévő jelentéseket a költségvetés-támogatás odaítéléséről szóló döntés meghozatala előtt;

                  55.

                  üdvözli a Bizottság nyilatkozatát, mely szerint a csalás és a korrupció elleni küzdelemnek nagyobb jelentőséget kell tulajdonítani a költségvetés-támogatás terén, különösen az államháztartás igazgatására vonatkozó támogathatósági kritériumok költségvetés-támogatási szempontból történő értékelése során; ezért sürgeti a Bizottságot, hogy vegye figyelembe a korrupció és csalás mértékéről szóló meglévő jelentéseket a költségvetés-támogatás odaítéléséről szóló döntések meghozatala előtt; ragaszkodik ahhoz, hogy a költségvetés-támogatás odaítélésének egyik feltétele egy független nemzeti ellenőrző testület megléte legyen;

                  56.

                  tudomásul veszi, hogy a jó kormányzáshoz kapcsolódó programok azért részesülnek finanszírozásban, hogy a fejlődő országok csalás, korrupció és nem megfelelő pénzügyi gazdálkodás elleni küzdelmét támogassák; szem előtt tartva, hogy a korrupciómentes igazságszolgáltatási rendszer elengedhetetlen feltétel a jó kormányzás és a jogállamiság biztosításához, felkéri a Bizottságot, hogy helyezzen nagy hangsúlyt az igazságszolgáltatási reformprogramokra; tudomásul veszi továbbá, hogy a Bizottság 2011-ben tematikus értékelést végzett az igazságszolgáltatási és a biztonsági rendszer reformjának vonatkozásában; felkéri a Bizottságot, hogy tegye közzé ezen értékelés eredményeit;

                  57.

                  elismeri, hogy az EFA költségvetés-támogatási kifizetéseinek viszonylag alacsony 2011. évi aránya a partnerkormányok támogathatósági feltételeknek való megfelelésére és/vagy a teljesítménymutatókra irányuló alaposabb értékelés közvetlen következménye, amely a Bizottságot arra ösztönözte, hogy összesen 200 millió EUR kifizetését visszatartsa 16 AKCS-országban, amelyek az előre meghatározott célok tekintetében nem mutattak megfelelő előrelépést; üdvözli az uniós költségvetés-támogatással kapcsolatban 2011 októberében bevezetett új megközelítést (22), amely hozzájárul a hazai elszámoltathatósági mechanizmusok erősítéséhez az AKCS-országokban; felkéri a Bizottságot, hogy mutassa be a Parlamentnek ennek az új megközelítésnek a hatékonyság tekintetében elért első eredményeit, amint az új iránymutatások teljes mértékben végrehajtásra kerültek;

                  58.

                  megismétli felkérését, hogy a Bizottság és a tagállamok hozzanak létre nyilvános jegyzéket, amelyben átláthatóan felsorolják a költségvetés-támogatási megállapodásokat, eljárásokat és a fejlettségi mutatókat (23);

                  59.

                  újból kéri a Bizottságot, hogy készítsen rendszeres jelentéseket az uniós költségvetés-támogatás célkitűzéseinek megvalósításáról, és az egyes kedvezményezett országokban tapasztalt konkrét problémákról; felszólítja a Bizottságot az egyértelmű célok elérésének hiánya esetén a költségvetés-támogatás csökkentésének vagy törlésének biztosítására;

         A Haiti számára nyújtott uniós segély

                  60.

                  sürgeti a Bizottságot, hogy hozza nyilvánosságra a Haiti Köztársaság költségvetés-támogatására vonatkozó teljesítménymutatókat, valamint a haiti kormányzat költségvetés-támogatásra feljogosító teljesítményének vonatkozó értékelését, az alábbiakra összpontosítva: a) stabil makrogazdasági keret; b) a fenntartható növekedésre és a szegénység csökkentésére összpontosító nemzeti vagy ágazati politikák és reformok; c) az államháztartás igazgatása, beleértve a korrupció elleni küzdelmet; d) a költségvetés átláthatósága és áttekintése, a nyilvánosság szempontjából is;

                  61.

                  felkéri a Bizottságot, hogy 2013-tól kezdve – átlátható módon – alkalmazza a költségvetés-támogatás új kritériumait a haiti kormányzatnak nyújtott költségvetés-támogatásra, a Bizottság „A harmadik országoknak nyújtott uniós költségvetés-támogatás jövőbeni megközelítése” című politikája értelmében;

                  62.

                  sajnálja bizonyos projektek fenntarthatatlanságát, és hangsúlyozza, hogy a projekteknek elsődlegesen a munkahelyteremtést és a fenntartható növekedést kell célozniuk, amelyek lehetővé tennék a haiti állam számára saját jövedelmeinek növelését, és ezáltal a külföldi támogatásoktól való függőség csökkentését;

                  63.

                  felhívja a Bizottságot, hogy értékelje az uniós támogatásban részesülő haiti projektek fenntarthatóságát ötéves távlatban, és évente tegyen jelentést a mentesítésért felelős hatóságoknak;

                  64.

                  sürgeti a Bizottságot, hogy továbbra is tegyen erőfeszítéseket a haiti kormány és közigazgatás megerősítésére; kéri a Bizottságot, hogy tegyen jelentést a helyzetről és a megtett lépésekről;

                  65.

                  sajnálja, hogy nem megfelelő a koordináció az uniós küldöttség és a Bizottság Humanitárius Segélyek és Polgári Védelem Főigazgatóságának képviselete között; támogatja az összes uniós szereplő közötti koordináció megerősítését; ezért sürgeti a Bizottságot a humanitárius segítségnyújtás és a fejlesztési támogatás nagyobb összhangjának és kiegészítő jellegének biztosítására, politikai szinten és a gyakorlatban egyaránt;

                  66.

                  sürgeti a Bizottságot annak biztosítására, hogy a Haitinak nyújtott uniós támogatási program elhalasztott, mindezidáig első átfogó értékelésére 2013-ban sor kerüljön;

                  67.

                  ragaszkodik ahhoz, hogy annak fényében, hogy jelenleg mind a Parlament, mind az uniós polgárok számára lehetetlen hozzáférni a Haitin uniós támogatásban részesülő programok és projektek eredményeiről szóló információkhoz, a Bizottságnak 2013 végéig jelentősen javítania kell a programok és projektek nyilvánosság által megismerhető nyomonkövetési információira vonatkozó politikáján;

         Együttműködés nemzetközi szervezetekkel

                  68.

                  mély aggodalommal tölti el a Számvevőszék azon megállapítása, hogy a kifizetési hibák többségét a nemzetközi szervezetekkel kötött támogatási és hozzájárulási megállapodásokban találta, ahol az ellenőrzött ügyletek 58 %-ánál fordul elő hiba; ezért úgy véli, hogy a közös irányítás alá eső uniós finanszírozás ellenőrzésének és nyomon követésének végrehajtását szolgáló biztosítékok nem elégségesek, és felkér minden érintett felet, hogy orvosolja e helyzetet;

                  69.

                  sajnálja, hogy a Világbank-csoportnak ilyen hosszú időre volt szüksége ahhoz, hogy megossza a Bizottság szolgálataival belső ellenőrzési jelentéseit; sajnálja, hogy mindeddig nem született tartós megoldás és eljárás arra, hogy a Világbank-csoport minden esetben az uniós intézmények rendelkezésére bocsássa a szükséges pénzügyi információkat; felkéri a Világbank-csoportot és a Bizottságot, hogy sürgősen jussanak kielégítő eredményre az e téren folyó tárgyalások révén; felkéri a Bizottságot, hogy tegyen jelentést a Parlamentnek e tárgyalások előrehaladásáról;

                  70.

                  egyetért a Bizottsággal abban, hogy amennyiben nem születik tartós megoldás arra, hogy a Világbank-csoport az illetékes uniós intézmény rendelkezésére bocsássa a szükséges pénzügyi információkat, az következményekkel jár a Világbank-csoporttal való jövőbeni együttműködésre nézve; felkéri a Bizottságot, hogy függessze fel a támogatási és hozzájárulási megállapodásait a Világbank-csoporttal, amennyiben nem születik megoldás;

         A beruházási keret

                  71.

                  emlékeztet arra, hogy a kilencedik és tizedik EFA-ból a beruházási keretre elkülönített összeg az AKCS-országok és a tengerentúli országok és területek tekintetében 3 185,5 millió EUR-t tett ki;

                  72.

                  ismételten sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a beruházási keretre sem a Számvevőszék megbízhatósági nyilatkozata, sem a Parlament mentesítési eljárása nem terjed ki, annak ellenére, hogy az EBB a műveletek irányításakor az Unió nevében és felelősségére jár el, és az EFA erőforrásait használja;

                  73.

                  üdvözli az EBB vezetőségének jó együttműködését a Parlamenttel az EFA-ra vonatkozó éves mentesítési eljárás keretében, a bizottsági üléseken folytatott eszmecsere formájában;

                  74.

                  üdvözli az új eredménymérési keretrendszer 2012. január 1-jével történő bevezetését az Unión kívüli összes műveletre vonatkozóan, ami az uniós és az adott országbeli fejlesztési célkitűzések utólagos értékelését (1. pillér), a műveletek várt minőségét és eredményeit, többek között a projekt gazdasági, környezeti és intézményi eredményeit (2. pillér), valamint az EBB piaci alternatívákhoz képest várt kiegészítő szerepét (3. pillér) ismerteti, továbbá biztosítja a mutatók nyomon követését a projekt teljes mértékű végrehajtásáig és működőképessé válásáig, illetve az első fejlesztési eredmények mérhetővé válásáig; elvárja, hogy a 2012-es évre vonatkozó mentesítési eljárás keretében az EBB készítse el az eredménymérési keretrendszer működésének első értékelését;

                  75.

                  ismét felkéri az EBB-t, hogy kösse projektfinanszírozását közvetlenebbül a szegénység csökkentéséhez és a millenniumi fejlesztési célok eléréséhez, az emberi jogokhoz, a demokráciához, a jó kormányzáshoz, a vállalatok társadalmi felelősségvállalásához, a tisztességes munka és a környezetvédelem elveihez;

                  76.

                  üdvözli az EBB azon kinyilvánított célját, hogy korlátozó hitelezési politikát folytasson az új szén- és ligniterőművek finanszírozása tekintetében; sürgeti az EBB-t, hogy hajtsa végre e politikát;

                  77.

                  üdvözli az EBB-nek a Parlament azon felkérésére tett válaszlépéseit, hogy biztosítson nagyobb átláthatóságot azzal, hogy minden új kölcsönt még az igazgatótanács általi elfogadását megelőzően közzétesz az EBB honlapján, felsorolva minden pénzügyi közvetítőt (elérhetőségével együtt), aki az EBB kedvezményezettje, valamint felkéri az EBB-kölcsönök közvetítésével foglalkozó kis- és középvállalkozásokat, hogy hozzanak létre e célnak szentelt termékoldalt weboldalukon a kkv-közösség részére;

                  78.

                  ismételten kijelenti, hogy a Bizottság, az EBB és a Számvevőszék közötti háromoldalú megállapodás meghatározza a Számvevőszéknek az EBB által kezelt EFA-k ellenőrzésében betöltött szerepét; ismételten felkéri a Számvevőszéket, hogy készítsen különjelentést az EBB által kezelt EFA-knak a szegénység csökkentésével kapcsolatos hatékonyságáról és eredményességéről;

                  79.

                  megjegyzi továbbá, hogy az EBB jelenlegi igazgatótanácsa nyolc nőből és 20 férfiból áll; ösztönzi a tagállamokat, hogy vegyék fontolóra női és férfi jelöltek állítását egyaránt annak érdekében, hogy a nemek kiegyensúlyozottabb képviselete valósuljon meg az EBB igazgatótanácsában;

         Az EFA költségvetésbe történő beemelése

                  80.

                  hangsúlyozza, hogy szükség van a segélyek kiszámíthatóságára és a demokratikus ellenőrzésre, amely csak akkor valósítható meg, ha az EFA az Európai Unió általános költségvetésének részét képezi; hangsúlyozza, hogy a költségvetésbe emelés csökkentené a tranzakciós költségeket, és egyszerűsítené a jelentéstételi és a számviteli követelményeket azáltal, hogy kettő helyett csak egy igazgatási szabályozást és döntéshozatali struktúrát kellene követni; hangsúlyozza, hogy az EFA költségvetésbe történő beemelése nem jelenti azt, hogy csökkenhet a fejlesztési együttműködési kiadások teljes összege;

                  81.

                  üdvözli a Bizottság azon kötelezettségvállalását (24), hogy javasolni fogja az EFA költségvetésbe való felvételét 2020-ban, a Cotonoui Megállapodás lejáratakor; elvárja a Bizottságtól, hogy tartsa tiszteletben ezt a kötelezettségvállalását, és hozzon megfelelő intézkedéseket a 2020 utáni többéves pénzügyi kerettől kezdődően az EFA uniós költségvetésbe történő belefoglalásának megkönnyítésére; véleménye szerint a jelenlegi költségvetési és gazdasági válság fényében túl nagy annak a veszélye, hogy az EFA uniós költségvetésbe való bevonása az AKCS-partnerországokkal folytatott együttműködés általános finanszírozási szintjének csökkenését fogja eredményezni; ezért ragaszkodik ahhoz, hogy amennyiben a költségvetésbe történő bevonás a 2014–2020-as többéves pénzügyi keret esetében megfontolásra kerülne, annak az EFA Bizottság által javasolt teljes pénzügyi keretének (30,3 milliárd EUR 2011-es árakon) (25) a 4. fejezetbe (Globális Európa) való átcsoportosításával kell járnia, amit semmi esetre sem szabad felhasználni ürügyként általában az uniós külső fellépések és különösen a fejlesztési segély átfogó kiadási plafonjának csökkentésére;

                  82.

                  üdvözli a Bizottság azon kötelezettségvállalását, hogy a Parlament EFA feletti ellenőrzési jogát összhangba hozza a Parlamentnek az Unió általános költségvetése, különösen a fejlesztési együttműködési eszköz feletti ellenőrzési jogával; sürgeti a Bizottságot, hogy késedelem nélkül álljon elő konkrét javaslatokkal e célból, és kezdeményezzen párbeszédet az EFA-val kapcsolatos stratégiai döntéshozatal feletti jövőbeli parlamenti ellenőrzés pontos módozatainak kialakítására.

         (1)  HL C 344., 2012.11.12., 243. o.

         (2)  HL C 348., 2012.11.14., 130. o.

         (3)  HL L 317., 2000.12.15., 3. o.

         (4)  HL L 287., 2005.10.28., 4. o.

         (5)  HL L 109., 2007.4.26., 33. o.

         (6)  HL L 314., 2001.11.30., 1. o. és HL L 324., 2001.12.7., 1. o.

         (7)  HL L 156., 1998.5.29., 108. o.

         (8)  HL L 317., 2000.12.15., 355. o.

         (9)  HL C 306. E, 2006.12.15., 373. o.

         (10)  HL C 279. E, 2009.11.19., 100. o.

         (11)  HL L 191., 1998.7.7., 53. o.

         (12)  HL L 83., 2003.4.1., 1. o.

         (13)  HL L 78., 2008.3.19., 1. o.

         (14)  A nyolcadik, kilencedik és tizedik Európai Fejlesztési Alap (EFA) 2011-es pénzgazdálkodásáról szóló, fent említett éves jelentés.

         (15)  HL C 199. E, 2012.7.7., 37. o.

         (16)  „Adók és a fejlesztés – Együttműködés a fejlődő országokkal a jó adóügyi kormányzás előmozdítása terén” című 2010. április 21-i bizottsági közlemény.

         (17)  Lásd ugyanott.

         (18)  Az Európai Számvevőszék 1/2010. sz. és 13/2011. sz. különjelentései.

         (19)  A Bizottság „2012-es éves jelentés az Európai Unió fejlesztési és külső támogatási politikájáról és azok 2011. évi végrehajtásáról” című munkadokumentuma, 67. o.

         (20)  Lásd ugyanott, 90. o.

         (21)  Lásd ugyanott, 113. o.

         (22)  „A harmadik országoknak nyújtott uniós költségvetés-támogatás jövőbeni megközelítése” című 2011. október 13-i bizottsági közlemény.

         (23)  A Parlament 2011. július 5-i, a fejlődő országoknak nyújtott uniós költségvetés-támogatások jövőjéről szóló állásfoglalása (elfogadott szövegek, P7 TA(2011)0317) 52. pontja és a 2010. évi mentesítési jelentés 42. pontja értelmében.

         (24)  Az Európa 2020 stratégia költségvetéséről szóló 2011. június 29-i bizottsági közlemény.

         (25)  Ugyanott.