				|

		52013PC0620

			Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o sprječavanju unošenja i širenja invazivnih stranih vrsta i upravljanju njima /* COM/2013/0620 final - 2013/0307 (COD) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           KONTEKST PRIJEDLOGA
Invazivne strane vrste (ISV) su vrste koje su
ljudskim djelovanjem prvo prenesene izvan njihovog prirodnog područja
rasprostranjenosti preko ekoloških barijera, a potom preživljavaju,
razmnožavaju se i šire te negativno utječu na ekologiju svoje nove lokacije i
izazivaju ozbiljne gospodarske i socijalne posljedice. Procijenjeno je da se od
preko 12 000 stranih vrsta koje su prisutne u europskom okolišu 10-15 %
razmnožilo i proširilo nanoseći štetu okolišu, gospodarstvu i društvu.
Invazivne strane vrste značajno utječu na
biološku raznolikost. One su jedan od glavnih i sve većih uzroka gubitka
biološke raznolikosti i izumiranja vrsta. Što se tiče socijalnih i gospodarskih
učinaka, invazivne strane vrste mogu biti prijenosnici bolesti ili izravno
izazivati zdravstvene probleme (npr. astmu, dermatitis i alergije). Mogu,
između ostalog, nanijeti i štetu objektima infrastrukture i rekreacijskim
objektima, ugroziti šumarstvo ili izazvati gubitke u poljoprivredi. Procjenjuje
se da troškovi koje invazivne strane vrste nanose Uniji iznose najmanje 12
milijardi EUR godišnje, a troškovi šteta nastavljaju rasti.
Strategijom o biološkoj raznolikosti do 2020.
Unija se obvezala zaustaviti gubitak biološke raznolikosti do 2020., u skladu s
međunarodnim obvezama koje su preuzele stranke Konvencije o biološkoj
raznolikosti 2010. u Nagoyi, u Japanu. I doista, problem invazivnih stranih
vrsta nije ograničen samo na Europu, već je prisutan u cijelom svijetu. Za
razliku od nekih njezinih trgovinskih partnera, Europska unija trenutačno nema
sveobuhvatan okvir za suočavanje s prijetnjama koje predstavljaju invazivne
strane vrste.
Regulatorni okvir
Trenutačno ne postoji okvir EU-a kojim bi se
problem invazivnih stranih vrsta riješio na sveobuhvatan način. Zakonodavstvom EU-a obuhvaćeno je tek nekoliko invazivnih stranih
vrsta. Uzročnici bolesti i štetnici koji napadaju životinje i biljke te njihove
proizvode obuhvaćeni su režimom zdravlja životinja (različite uredbe i
direktive) i režimom zdravlja bilja (2000/29/EZ). Uredbom o trgovini divljim
vrstama (338/97) ograničuje se uvoz ugroženih vrsta, uključujući uvoz sedam
invazivnih stranih vrsta. Uredbom o korištenju stranih i
lokalno neprisutnih vrsta u akvakulturi (708/2007)
obuhvaćeno je puštanje stranih vrsta za potrebe akvakulture. Uredbe o
sredstvima za zaštitu bilja (1107/2009) i o biocidnim proizvodima (528/2012)
obuhvaćaju namjerno puštanje mikroorganizama kao sredstava za zaštitu bilja
odnosno biocida. Konačno, Direktivom o pticama (2009/147/EZ) i Direktivom o
staništima (92/43/EEZ), Okvirnom direktivom o vodama (2000/60/EZ) i Okvirnom
direktivom o morskoj strategiji (2008/56/EZ) zahtijeva se ponovna uspostava
ekoloških uvjeta te upućuje na to da je potrebno uzeti u obzir invazivne strane
vrste. Unatoč tomu, većina invazivnih stranih vrsta nije obuhvaćena postojećim
mjerama Unije.
Države članice poduzimaju izvjestan broj mjera
za rješavanje problema povezanih s invazivnim stranim vrstama, ali te su mjere
uglavnom reaktivne i cilj im je smanjiti već nastalu štetu ne pridajući
dostatnu pozornost sprječavanju novih prijetnji ili njihovom otkrivanju i
rješavanju. Napori su rascjepkani, sa znatnim prazninama u pokrivenosti vrsta i
često su loše usklađeni. Invazivne strane vrste ne poštuju granice i mogu se
lako širiti iz jedne države članice u drugu. Mjere koje se poduzimaju na
nacionalnoj razini stoga neće biti dostatne da zaštite Uniju od opasnosti koju
predstavljaju određene invazivne strane vrste. Osim toga, takav rascjepkani
pristup može dovesti do toga da mjere koje se poduzimaju u jednoj državi
članici budu ugrožene zbog nedostatka djelovanja u susjednim državama
članicama. Nadalje, različita ograničenja trgovine
invazivnim stranim vrstama među državama članicama veoma su
neučinkovita, jer se vrste mogu lako prenositi ili širiti preko granica širom
Unije. Osim toga, takve diferencirane zabrane ometaju slobodno kretanje roba na
unutarnjem tržištu i narušavaju jednaka pravila igre za sektore koji
upotrebljavaju strane vrste ili koji njima trguju.
Analiza
problema
Postoje dva kanala kojima se invazivne strane
vrste unose u Uniju: 1. neke su strane vrste poželjne i namjerno se unose u
Uniju (npr. zbog komercijalnih interesa, u ukrasne svrhe, kao kućni ljubimci, u
svrhu biološke kontrole); 2. neke se strane vrste unose nenamjerno kao
kontaminanti u robi (trgovina drugim proizvodima), kao „autostoperi” ili
„slijepi putnici” u vektorima prijenosa, ili ih mogu nehotice prenijeti
putnici. Neke invazivne strane vrste mogu putovati i prometnim infrastrukturama
(npr. kanalom Dunav-Majna).
Invazivne strane vrste utječu na poduzeća,
građane, javna tijela i okoliš. Posebno u slučaju malih poduzeća i
mikropoduzeća, invazivne strane vrste često utječu na primarne proizvođače
u poljoprivredi, stočarstvu, ribarstvu, akvakulturi i šumarstvu, koji zbog toga
trpe značajne gospodarske štete. Često su ugrožena i poduzeća povezana s
turizmom i rekreacijskim aktivnostima, koja se oslanjaju na netaknute
krajobraze, čiste vodne cjeline i zdrave ekosustave. Međutim, ostala mala
poduzeća i mikropoduzeća, npr. trgovci kućnim ljubimcima i hortikulturnim
vrstama, imaju koristi od invazivnih stranih vrsta jer su usredotočeni uglavnom
na trgovinu stranim vrstama. Invazivne strane vrste utječu
i na društvo u cjelini, uzrokujući gubitak biološke raznolikosti i
ugrožavajući sposobnost ekosustava da pružaju usluge ekosustava. Osim toga,
mogu prenositi bolesti, nanositi štetu imovini i ugrožavati kulturno nasljeđe.
Sve su države članice suočene s problemima
koje uzrokuju invazivne strane vrste. Dok neke invazivne strane vrste pogađaju
većinu država članica, druge predstavljaju problem samo u određenim regijama
ili u određenim ekološkim ili klimatskim uvjetima. Ipak, sve države članice na
svom državnom području imaju invazivne strane vrste. Utjecaji invazivnih
stranih vrsta relevantni su za cijelu Uniju i sve će države članice biti zbog
njih jednako ugrožene, premda u različitim vremenima i od strane različitih
vrsta. Usklađeno djelovanje za rješavanje problema invazivnih stranih vrsta
bilo bi dakle od koristi za sve države članice, ali ono jasno zahtijeva i
napore od svih njih.
Ako se ne poduzmu nikakve mjere za rješavanje
problema, stanje će se pogoršati zbog naseljavanja novih invazivnih stranih
vrsta i daljnjeg širenja onih koje su već naseljene. To će dovesti do povećanja
troškova šteta i troškova upravljanja.
Ciljevi prijedloga
Cilj je ovog prijedloga riješiti gore
istaknute probleme, i to uspostavom okvira za djelovanje u svrhu sprječavanja,
smanjivanja i ublažavanja štetnih učinaka invazivnih stranih vrsta na biološku
raznolikost i usluge ekosustava. Nadalje, njime će se nastojati ograničiti
socijalne i gospodarske štete. To će se postići mjerama za osiguranje
usklađenog djelovanja, usmjeravanjem sredstava na prioritetne vrste i na
povećanje preventivnih mjera, u skladu s pristupom utvrđenim Konvencijom o
biološkoj raznolikosti i u skladu s Unijinim režimom zdravlja bilja i zdravlja
životinja. U praktičnom smislu, ovim se prijedlogom ti ciljevi nastoje
ostvariti kroz mjere koje obuhvaćaju namjerno unošenje invazivnih stranih vrsta
u Uniju i njihovo namjerno puštanje u okoliš, nenamjerno unošenje i puštanje
invazivnih stranih vrsta, potrebu uspostave sustava ranog uzbunjivanja i brzog
reagiranja te potrebu upravljanja širenjem invazivnim stranim vrstama u Uniji.
2.           REZULTATI SAVJETOVANJA SA
ZAINTERESIRANIM STRANAMA I OCJENE UTJECAJA
Postupak savjetovanja
Europska je komisija 2008. objavila Komunikaciju „Razvoj strategije EU-a za
invazivne vrste (2008)” u kojoj se argumentira potreba
rješavanja problema invazivnih stranih vrsta. Komunikacijom iz 2010. pod
naslovom „Naše životno osiguranje, naš prirodni
kapital: strategija biološke raznolikosti EU-a do 2020.” predlaže se djelovanje u pogledu invazivnih stranih vrsta. Prije i
nakon tih komunikacija održana su temeljita savjetovanja.
Između 2008. i 2012. održan je niz rundi
intenzivnih savjetovanja s dionicima u kojima je sudjelovao cijeli spektar
zainteresiranih stranaka, od organizacija za očuvanje
prirode do subjekata iz privatnog sektora, uključujući organizacije koje su predstavljale
mala i srednja poduzeća (MSP) čije se poslovanje temelji na stranim vrstama. Javno savjetovanje putem interneta održano je 2008. te potom 2012.
Radna skupina sastavljena od predstavnika odjela Komisije,
država članica, dionika i akademskog osoblja sastala se 2008. i donijela
dokument za raspravu[1] u kojem su iznesene najnovije informacije i sažeta mišljenja o
ključnim pitanjima. Ta se radna skupina ponovo sastala i preustrojila u tri
radne skupine 2010. – 2011., koje su sastavile moguće strateške opcije za
sprječavanje, rano upozoravanje/brzo reagiranje i upravljanje naseljenim
vrstama. Konačno, u rujnu 2010. održan je sastanak za savjetovanje s dionicima.
Rad Komisije u vezi s invazivnim stranim vrstama podupire nekoliko
vanjskih studija i istraživanja[2].
Nadalje, sve analize navedene u procjeni utjecaja temeljile su se na znanstveno
pouzdanim podacima dobivenima uglavnom iz stručno pregledanih znanstvenih
članaka. Podatke o troškovima šteta, širenju vrsta i troškovima mjera koje se
provode također su dostavile ili provjerile države članice. Uloženi su posebni
napori da se izravno kontaktiraju dionici uključeni u ovaj problem, uključujući
sektore na koje bi uvođenje mjera za rješavanje problema invazivnih stranih
vrsta moglo imati negativan utjecaj. Konačno, doprinos analizi dali su i
vrhunski svjetski stručnjaci za invazivne strane vrste unutar i izvan Unije.
Ocjena utjecaja
Utvrđene su različite mogućnosti rješavanja problema invazivnih stranih
vrsta, a posebno mogućnosti rješavanja svih utvrđenih aspekata problema, ali uz
različitu razinu ambicioznosti.
Na temelju povratnih informacija dobivenih
tijekom savjetovanja, za svaki operativni cilj utvrđen
analizom problema određen je izvjestan broj razina ambicioznosti i
intervencije, što je rezultiralo različitim dodatnim mogućnostima za izradu
zakonodavnog instrumenta. Na temelju početnog pregleda
odbačene su dodatne mogućnosti koje nisu izvedive ili nisu učinkovite kao
ostale. Za svaku je utvrđenu mogućnost sustavno obrađen
svaki operativni cilj i predložene su praktične mjere za rješavanje problema
invazivnih stranih vrsta.
Osim polazne mogućnosti (mogućnost 0), kojom
bi se održao status quo, utvrđene su sljedeće mogućnosti:
Mogućnost 1. — Jačanje
suradnje i podupiranje dobrovoljnog djelovanja: Ovo bi uključivalo razvoj smjernica, sektorskih pravila postupanja te
ostalih kampanja za podizanje svijesti i obrazovanje. Ovom bi se mogućnošću
također nastojalo poticati suradnju među državama članicama u uspostavi sustava
ranog uzbunjivanja i brzog reagiranja. Komisija bi mogla promicati postojeće
inicijative u ovom području putem komunikacijskih kampanja.
Mogućnost 2.1. — Temeljni zakonodavni instrument: Ovo uključuje niz pravnih obveza zabrane
uvoza, držanja, prodaje, kupovine i razmjene određenih invazivnih stranih vrsta
uvrštenih na popis invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju. Dodatne
bi obveze bile povezane s puštanjem u okoliš invazivnih stranih vrsta koje su
značajne za Uniju, brzim reagiranjem u slučaju novonaseljenih invazivnih
stranih vrsta koje su značajne za Uniju te upravljanjem široko rasprostranjenim
invazivnim stranim vrstama koje su značajne za Uniju.
Mogućnost 2.2. —
Temeljni zakonodavni instrument + dozvole za puštanje invazivnih stranih vrsta
koje izazivaju zabrinutost u državi članici: U pogledu
puštanja u okoliš, ova bi mogućnost prelazila okvire popisa invazivnih stranih
vrsta koje su značajne za Uniju time što bi se zahtijevale dozvole za invazivne
strane vrste za koje države članice smatraju da izazivaju zabrinutost.
Mogućnost 2.3. —
Temeljni zakonodavni instrument + stroga opća
zabrana puštanja stranih vrsta, osim ako se utvrdi da su sigurne: U pogledu puštanja u okoliš, ova bi mogućnost
prelazila okvire popisa invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju time
što bi se zabranjivalo puštanje svih stranih vrsta, osim ako su uvrštene na
Unijin popis stranih vrsta odobrenih za puštanje.
Mogućnost 2.4. — Temeljni zakonodavni instrument + obveza brzog iskorjenjivanja novonaseljenih invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju: U okviru ove
mogućnosti, kada je riječ o brzom reagiranju, države
članice ne bi imale izbor nego obvezu brzo iskorijeniti svaku novonaseljenu
invazivnu stranu vrstu koja izaziva zabrinutost u Uniji te razmjenjivati informacije. Odstupanja su moguća, ako ih odobri
Komisija.
Zadržana je mogućnost 2.4., koja služi kao
podloga ovom prijedlogu.
3.           PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
Pravna osnova
Pravna je osnova ovog prijedloga članak 192.
stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, kojim se provode ciljevi
EU-a u pogledu očuvanja, zaštite i poboljšanja kvalitete okoliša, zaštite
zdravlja ljudi, osiguranja razboritog i racionalnog korištenja prirodnih
bogatstava i promicanja mjera za rješavanje regionalnih, odnosno svjetskih
problema okoliša.
Supsidijarnost
Potrebno je djelovati na razini Unije, jer su
problemi povezani s invazivnim stranim vrstama sve veći i po svojoj su prirodi
prekogranični. Zbog nedostatka djelovanja na razini Unije,
države članice uvode mjere za rješavanje problema na nacionalnoj razini. Ulažu
sredstva i napore za iskorjenjivanje štetnih invazivnih stranih vrsta, ali ti
napori mogu biti ugroženi zbog nedostatka djelovanja u susjednoj državi članici
u kojoj su dotične vrste također prisutne. Isto tako, ne postoji usklađeno
djelovanje na razini Unije kojim bi se osiguralo da kada invazivne strane vrste
prvi put uđu u Uniju države članice poduzmu hitne mjere u
korist drugih država članica koje još nisu pogođene. Nadalje, mora se uzeti u
obzir zaštita unutarnjeg tržišta i slobodni promet robe. Usklađeni će pristup
osigurati pravnu jasnoću i jednaka pravila igre za one sektore koji
upotrebljavaju strane vrste ili njima trguju, a istodobno će se izbjeći
rascjepkanost unutarnjeg tržišta zbog različitih ograničenja trgovine
invazivnim stranim vrstama među državama članicama.
Trenutačna su
nastojanja veoma rascjepkana i nedosljedna te ostavljaju značajne praznine u
politikama. To dovodi do neučinkovitosti i ne rješava problem invazivnih stranih vrsta. Bit će potrebne različite vrste mjera na
razini Unije i nacionalnoj, regionalnoj te lokalnoj razini, u skladu s načelom supsidijarnosti. Međutim, usklađeni pristup na
razini Unije povećat će učinkovitost tih mjera.
Vodeća načela
U ovom se prijedlogu iznose mjere koje se
temelje na sljedećim vodećim načelima:
Određivanje prioriteta — U EU postoji više od 12 000 stranih vrsta, od
kojih 10 do 15 % uzrokuju štetu (što znači 1 200 do 1 800 invazivnih
stranih vrsta), a nove vrste neprestano dolaze. Postoje
velike mogućnosti za prioritetan i razmjeran pristup koji se temelji na
postojećim naporima te povećava učinkovitost i djelotvornost trenutačnih mjera.
Preusmjeravanje prema prevenciji — Prevencija
je međunarodno priznata kao najučinkovitiji način izbjegavanja problema
invazivnih stranih vrsta. Mjere koje se usredotočuju na prevenciju trebaju biti
popraćene učinkovitim sustavom ranog uzbunjivanja kako bi se moglo brzo
djelovati u pogledu vrsta na koje se nije moglo djelovati preventivnim mjerama.
Oslanjanje na postojeće sustave — U Uniji se
već obavlja koristan posao, kako na nacionalnoj razini tako i na razini Unije.
Ovim se prijedlogom nastoji u najvećoj mogućoj mjeri povećati učinkovitost
sustava i u cijelosti iskoristiti ono što već postoji.
Postupan i stupnjevit pristup — Državama
članicama potrebni su pravna sigurnost i jamstva u pogledu opsega i troškova
mjera za koje se očekuje da će ih poduzimati. Ovaj prijedlog stoga uključuje
određivanje prioritetnih invazivnih stranih vrsta na temelju veoma strogih
kriterija uvrštavanja na popis, kao i početno ograničenje broja prioritetnih
vrsta na 3 % najvažnijih vrsta od oko 1 500 invazivnih stranih vrsta
koliko ih postoji u Europi. Nadalje, klauzula o preispitivanju omogućit će
postupni razvoj sustava na temelju stečenog iskustva. Popis vrsta koje su značajne za Uniju moći će se proširiti tek nakon
tog preispitivanja.
Struktura prijedloga
Poglavlje I. — Opće odredbe. U ovom se odjeljku navode predmet, područje primjene i temeljne obveze
prijedloga. Njime se također predviđaju mehanizmi određivanja prioritetnih invazivnih
stranih vrsta koje su značajne za Uniju kako bi se sredstva Unije mogla
raspodijeliti prema prioritetima na temelju procjene rizika i znanstvenih
dokaza.
Poglavlje II. — Prevencija. U ovom se odjeljku navode mjere potrebne za sprječavanje unošenja
invazivnih stranih vrsta u Uniju i unošenja ili puštanja invazivnih stranih
vrsta u okoliš.
Poglavlje III. — Rano otkrivanje i brzo
iskorjenjivanje. U ovom se odjeljku navode sredstva
koja osiguravaju da se invazivne strane vrste koje su značajne za Uniju mogu
rano otkriti u okolišu i na granicama Unije te se opisuju mjere koje treba
poduzeti kad se te invazivne strane vrste otkriju.
Poglavlje IV. — Upravljanje široko
rasprostranjenim invazivnim stranim vrstama. U ovom se
odjeljku navode obveze potrebne za rješavanje problema invazivnih stranih vrsta
koje su značajne za Uniju i već su prisutne u Uniji ili novih vrsta koje su
izbjegle preventivne mjere i mjere ranog otkrivanja te su se uspjele široko
rasprostraniti.
Poglavlje V. — Završne odredbe. U ovom se odjeljku navode obveze izvješćivanja i pravna sredstva
potrebna za osiguranje provedbe, izvršenja i revizije predloženih mjera.
4.           UTJECAJ NA PRORAČUN
Postojat će samo ograničene financijske
implikacije koje će se financirati u okviru naslova 5. Višegodišnjeg
financijskog okvira 2014. – 2020. za Odbor iz članka 22. Pogledati priloženu
ocjenu financijskih posljedica.
2013/0307 (COD)
Prijedlog
UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
o sprječavanju unošenja i širenja invazivnih
stranih vrsta i upravljanju njima
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE
UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta
nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga
gospodarskog i socijalnog odbora[3]
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija[4],
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)       Pojava stranih vrsta na novim
lokacijama, bilo da je riječ o životinjama, biljkama, gljivama ili
mikroorganizmima, nije uvijek razlog za zabrinutost. Međutim, značajna
podskupina stranih vrsta može postati invazivna i imati ozbiljne štetne učinke
na biološku raznolikost i usluge ekosustava, kao i druge gospodarske i
socijalne učinke, koje bi trebalo sprječavati. Oko 12 000 vrsta u okolišu
u Uniji i drugim europskim zemljama strane su vrste, a procjenjuje se da je
otprilike 10 do 15 % njih invazivno.
(2)       Invazivne strane vrste
predstavljaju jednu od glavnih prijetnji biološkoj raznolikosti i uslugama
ekosustava, posebno u ekosustavima koji su zemljopisno i evolucijski izolirani,
kao što su mali otoci, a rizici koje takve vrste predstavljaju mogu biti veći
zbog povećanja globalne trgovine, prijevoza, turizma i klimatskih promjena.
(3)       Invazivne strane vrste mogu
na različite načine ugrožavati biološku raznolikost i usluge ekosustava, na
primjer mogu ozbiljno utjecati na autohtone vrste te strukturu i funkciju
ekosustava mijenjanjem staništa, predacijom, kompeticijom, prijenosom bolesti,
zamjenjivanjem autohtonih vrsta u značajnom dijelu područja rasprostranjenosti
i genetskim učincima putem hibridizacije. Nadalje, invazivne strane vrste mogu
također imati značajan negativni učinak na zdravlje ljudi i gospodarstvo. Samo
živi primjerci, ili dijelovi koji se mogu razmnožavati, predstavljaju prijetnju
biološkoj raznolikosti i uslugama ekosustava, zdravlju ljudi ili gospodarstvu.
(4)       Uniju, kao stranku Konvencije
o biološkoj raznolikosti, koja je odobrena Odlukom Vijeća 93/626/EEZ[5], obvezuju odredbe članka 8.
točke (h) te Konvencije, prema kojima će stranke, koliko god je to moguće i
primjereno, „spriječiti uvođenje te kontrolirati ili
iskorijeniti one strane vrste koje ugrožavaju ekosustave,
staništa ili vrste”.
(5)       Unija, kao stranka Konvencije
o zaštiti europskih divljih vrsta i prirodnih staništa (Bernska konvencija),
koja je odobrena Odlukom Vijeća 82/72/EEZ[6],
obvezala se poduzimati sve primjerene mjere u svrhu
osiguravanja zaštite staništa divljih vrsta flore i faune.
(6)       Kako bi se pružila potpora
ostvarenju ciljeva Direktive 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30.
studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica[7],
Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i
divlje faune i flore[8],
Direktive 2008/56/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o
uspostavljanju okvira za djelovanje Zajednice u području politike morskog
okoliša (Okvirna direktiva o pomorskoj strategiji)[9] i Direktive 2000/60/EZ
Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za
djelovanje Zajednice u području vodne politike[10],
primarni cilj ove Uredbe trebao bi biti sprječavanje, smanjenje na najmanju
mjeru i ublažavanje štetnih utjecaja invazivnih stranih vrsta na biološku
raznolikost i usluge ekosustava, kao i smanjenje njihovih gospodarskih i
socijalnih učinaka.
(7)       Neke vrste prirodno migriraju
kao odgovor na promjene u okolišu. One se stoga ne bi trebale smatrati stranim
vrstama u njihovom novom okolišu te su stoga isključene iz područja primjene
novih pravila o invazivnim stranim vrstama.
(8)       Na razini Unije, prijedlog
nove Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o zdravlju životinja[11] uključuje odredbe o bolestima
životinja, novom Uredbom Europskog parlamenta i Vijeća o zaštitnim mjerama
protiv štetnika bilja [12] predviđaju se pravila u
pogledu štetnika bilja, a Direktivom 2001/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća
od 12. ožujka 2001. o namjernom uvođenju u okoliš genetski modificiranih
organizama i o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/220/EEZ[13] utvrđuje se režim koji se primjenjuje na genetski modificirane
organizme. Stoga bi nova pravila o invazivnim stranim vrstama trebala biti u
skladu s tim aktima Unije i ne bi se smjela preklapati s njima te se ne
primjenjuju na organizme obuhvaćene tim aktima.
(9)       Uredbom Vijeća (EZ) br.
708/2007 od 11. lipnja 2007. o korištenju stranih i lokalno neprisutnih vrsta u
akvakulturi[14],
Uredbom (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o
stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda[15] i Uredbom (EZ) br. 1107/2009
Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište
sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage Direktiva Vijeća 79/117/EEZ
i 91/414/EEZ[16]
predviđaju se pravila u pogledu odobravanja uporabe određenih stranih vrsta za
posebne potrebe. U trenutku stupanja na snagu tih novih pravila uporaba
određenih vrsta već je bila odobrena u skladu s navedenim režimima budući da te
vrste ne predstavljaju neprihvatljiv rizik za okoliš, zdravlje ljudi i gospodarstvo.
Kako bi se osigurao usklađen pravni okvir, te bi vrste stoga trebalo isključiti
iz novih pravila.
(10)     Budući da su invazivne strane
vrste brojne, važno je osigurati da se prednost daje rješavanju problema
povezanih s onom podskupinom invazivnih stranih vrsta za koje se smatra da su
značajne za Uniju. Trebalo bi stoga sastaviti popis invazivnih stranih vrsta za
koje se smatra da su značajne za Uniju. Trebalo bi smatrati da invazivna strana
vrsta izaziva zabrinutost u Uniji, ako je šteta koju ona nanosi u pogođenoj
državi članici toliko velika da opravdava donošenje namjenskih mjera čije
područje primjene obuhvaća cijelu Uniju, uključujući države članice koje još
nisu ugrožene ili za koje čak postoji mala vjerojatnost da će biti ugrožene.
Kako bi se osiguralo da podskupina invazivnih stranih vrsta koje su značajne za
Uniju ostane razmjerna, popis bi trebalo sastaviti u skladu s postupnim i
stupnjevitim pristupom koji uključuje početno
ograničavanje broja invazivnih stranih vrsta koje su
značajne za Uniju na 3 % najvažnijih vrsta od nekih
1 500 invazivnih stranih vrsta koliko ih je prisutno u Europi i trebao bi
biti usredotočen na one vrste koje izazivaju ili bi mogle izazvati značajnu
gospodarsku štetu, uključujući i onu koja nastaje zbog gubitka biološke
raznolikosti.
(11)     Kriteriji za uvrštenje na
popis invazivnih stranih vrsta za koje se smatra da su značajne za Uniju glavni
su instrument za primjenu tih novih pravila. Komisija će učiniti sve što je u
njezinoj moći da u roku od godinu dana od stupanja na snagu ovog propisa
dostavi Odboru popis sastavljen na temelju tih kriterija. Kriteriji bi trebali
uključivati procjenu rizika u skladu s primjenjivim odredbama sporazuma
Svjetske trgovinske organizacije o ograničavanju trgovine vrstama.
(12)     Kako bi se osigurala
sukladnost s pravilima Svjetske trgovinske organizacije i usklađena primjena
tih novih pravila, trebalo bi utvrditi zajedničke kriterije za procjenu rizika.
Ti bi se kriteriji trebali prema potrebi temeljiti na postojećim nacionalnim i
međunarodnim normama te bi trebali obuhvaćati različite aspekte značajki vrsta,
rizik i način njihovog ulaska u Uniju, negativne gospodarske i socijalne učinke
vrsta i njihove negativne učinke na biološku raznolikost, potencijalnu korist
od njihove uporabe te troškove mjera za ublažavanje negativnih učinaka, kao i
kvantificiranu procjenu troškova šteta nanesenih okolišu, gospodarstvu i
društvu na razini Unije, u kojoj će biti prikazana njihova važnost za Uniju,
kako bi se dodatno opravdalo djelovanje. Kako bi se sustav razvio postupno i na
temelju stečenog iskustva, sveukupni bi pristup trebalo ocijeniti nakon pet
godina.
(13)     Neke su invazivne alohtone
životinje uvrštene u Prilog B Uredbi Vijeća (EZ) br. 338/97 od 9. prosinca
1996. o zaštiti vrsta divlje faune i flore uređenjem trgovine njima[17] te je njihov uvoz u Uniju
zabranjen jer je utvrđen njihov invazivni karakter i njihovo unošenje u Uniju
negativno utječe na autohtone vrste. Te su vrste: Callosciurus erythraeus,
Sciurus carolinensis, Oxyura jamaicensis, Lithobates (Rana) catesbeianus,
Sciurus niger, Chrysemys picta, Trachemys scripta elegans. Kako bi se
osigurao koherentan pravni okvir i usklađena pravila o invazivnim stranim
vrstama na razini Unije, te bi invazivne alohtone životinje trebale biti
prioritetno uvrštene na popis invazivnih stranih vrsta koje su značajne za
Uniju.
(14)     U ekološkom smislu, prevencija
je općenito poželjnija i učinkovitija od reaktivnog djelovanja i trebalo bi joj
davati prednost, a s obzirom na to da se nove vrste mogu neprestano unositi u
Uniju i da se prisutne strane vrste šire i proširuju područje svoje
rasprostranjenosti, potrebno je osigurati da se popis invazivnih stranih vrsta
koje su značajne za Uniju neprestano revidira i ažurira.
(15)     Neke vrste koje su invazivne u
Uniji mogu biti autohtone u nekim najudaljenijim regijama Unije i obratno. U
Komisijinoj Komunikaciji „Najudaljenije regije: prednost Europe”[18] utvrđeno je da izuzetna
biološka raznolikost u najudaljenijim regijama zahtijeva razvoj i provedbu
mjera za sprječavanje i upravljanje invazivnim stranim vrstama u tim regijama
kako su definirane Ugovorom o funkcioniranju Europske unije uzimajući u obzir
odluke Europskog vijeća 2010/718/EU od 29. listopada 2010. o izmjeni statusa
otoka Saint-Barthélemy u odnosu na Europsku uniju[19] i 2012/419/EU od 11. srpnja
2012. o izmjeni statusa Mayotta u odnosu na Europsku uniju[20]. Stoga bi se sve odredbe tih
novih pravila trebale primjenjivati na najudaljenije regije Unije, osim
odredaba koje se odnose na invazivne strane vrste koje su značajne za Uniju,
ali koje su autohtone u tim regijama. Osim toga, kako bi se omogućila potrebna
zaštita biološke raznolikosti u tim regijama, potrebno je da dotične države
članice sastave, kao dodatak popisu invazivnih stranih vrsta koje su značajne za
Uniju, posebne popise invazivnih stranih vrsta za svoje najudaljenije regije na
koje bi se trebala primjenjivati ta nova pravila.
(16)     Rizici i zabrinutost povezani
s invazivnim stranim vrstama predstavljaju transnacionalni problem koji pogađa
cijelu Uniju. Stoga je bitno na razini Unije uvesti zabranu namjernog unošenja
u Uniju, razmnožavanja, uzgoja, prijevoza, kupnje, prodaje, uporabe, razmjene,
držanja i puštanja invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju, kako bi
se osiguralo usklađeno djelovanje u cijeloj Uniji i time izbjegli poremećaji na
unutarnjem tržištu te spriječile situacije u kojima su mjere koje se poduzimaju
u jednoj državi članici ugrožene zbog nepoduzimanja mjera u drugoj državi
članici.
(17)     Kako bi se omogućila
znanstvena istraživanja i ex-situ očuvanje, potrebno je predvidjeti
posebna pravila za invazivne strane vrste koje su značajne za Uniju, a
obuhvaćene su tim aktivnostima. Te bi se aktivnosti trebale provoditi u
zatvorenim objektima u kojima se organizmi drže u zatvorenom sustavu i
poduzimaju se sve potrebne mjere za sprječavanje bijega ili nezakonitog
puštanja invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju.
(18)     Mogu postojati slučajevi kada
se strane vrste koje još nisu priznate kao invazivne strane vrste koje su značajne
za Uniju pojave na granicama Unije ili otkriju na području Unije. Državama
članicama trebalo bi dati mogućnost donošenja određenih hitnih mjera na temelju
raspoloživih znanstvenih dokaza. Te bi hitne mjere omogućile neposredno
djelovanje protiv vrsta koje mogu predstavljati rizike povezane s njihovim
unošenjem, naseljavanjem ili širenjem u tim državama, dok države članice budu
ocjenjivale stvarne rizike koje te vrste predstavljaju, u skladu s primjenjivim
odredbama sporazuma Svjetske trgovinske organizacije, posebno s ciljem
priznavanja tih vrsta kao invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju.
Nacionalne hitne mjere potrebno je povezati s mogućnošću donošenja hitnih mjera
na razini Unije kako bi se poštovale odredbe sporazuma Svjetske trgovinske
organizacije. Nadalje, hitne mjere na razini Unije pružile bi Uniji mehanizam
za brzo djelovanje u slučaju prisutnosti ili neposredne opasnosti od ulaska
novih invazivnih stranih vrsta u skladu s načelom opreznog pristupa.
(19)     Države članice trebale bi moći
donijeti strože mjere za rješavanje problema invazivnih stranih vrsta te
poduzimati mjere proaktivno u pogledu svake vrste koja nije uvrštena na popis
invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju. Kako bi se prihvatilo
proaktivnije stajalište u pogledu vrsta koje nisu na popisu, trebalo bi
propisati da bi za puštanje u okoliš invazivnih stranih vrsta koje nisu na
popisu invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju, ali za koje države
članice imaju dokaze da predstavljaju opasnost, trebalo izdati odobrenje za
njihovo puštanje. Uredbom (EZ) br. 708/2007 već su utvrđena detaljna pravila za
odobrenje uporabe stranih vrsta u akvakulturi te bi ih u ovom kontekstu države
članice trebale uzeti u obzir.
(20)     Veliki se dio invazivnih
stranih vrsta unosi u Uniju nenamjerno. Stoga je od ključne važnosti
kontrolirati putove nenamjernog unosa. Djelovanje u ovom području trebalo bi
biti postupno, s obzirom na to da u tom području postoji relativno ograničeno
iskustvo. Djelovanje bi trebalo uključivati dobrovoljne mjere, poput mjera
predloženih u Smjernicama za suzbijanje i kontrolu obraštanja brodova koje je
izdala Međunarodna pomorska organizacija, kao i obvezne mjere te bi se trebalo
temeljiti na iskustvu stečenom u Uniji i državama članicama u kontroli
određenih putova, uključujući mjere utvrđene putem Međunarodne konvencije za
kontrolu i upravljanje brodskim balastnim vodama i sedimentima.
(21)     Kako bi se razvila
odgovarajuća baza znanja za rješavanje problema koje uzrokuju invazivne strane
vrste, važno je da države članice istražuju, prate i nadziru takve vrste.
Budući da su sustavi nadzora najprimjerenije sredstvo za rano otkrivanje novih
invazivnih stranih vrsta i za utvrđivanje rasprostranjenosti već naseljenih
vrsta, trebali bi uključivati ciljana i opća istraživanja i u njima bi trebali
sudjelovati različiti sektori i zainteresirane strane, uključujući lokalne
zajednice. Sustavi nadzora trebali bi podrazumijevati stalno praćenje svake
nove invazivne strane vrste bilo gdje u Uniji. Radi učinkovitosti i
isplativosti, trebalo bi primjenjivati postojeće sustave graničnih kontrola,
nadzora i praćenja, koji su već utvrđeni zakonodavstvom Unije, posebno one
utvrđene Direktivama 2009/147/EZ, 92/43/EEZ, 2008/56/EZ i 2000/60/EZ.
(22)     Trebale bi se provoditi službene
kontrole životinja i bilja kako bi se spriječilo namjerno unošenje invazivnih
stranih vrsta. Žive bi se životinje i biljke trebale unositi u Uniju preko
graničnih kontrolnih točaka koje su odredile države članice u skladu s Uredbom
(EU) br. XXX/XXXX [o službenim kontrolama COM(2013)265]. Kako bi se povećala
učinkovitost i izbjeglo stvaranje paralelnih sustava graničnih kontrola, na
prvoj ulaznoj graničnoj kontrolnoj točki trebalo bi se također provjeravati
spadaju li predmetne vrste u invazivne strane vrste koje su značajne za Uniju.
Životinje i biljke koje nisu obuhvaćene područjem primjene Uredbe (EU) br.
XXX/XXXX [o službenim kontrolama COM(2013)265] ili koje su izuzete iz službenih
kontrola na graničnim kontrolnim točkama unose se na carinsko područje
Zajednice preko ostalih ulaznih točaka i podliježu pregledima na tim točkama.
(23)     Nakon unošenja invazivne
strane vrste, mjere ranog otkrivanja i brzog iskorjenjivanja od ključne su
važnosti za sprječavanje njezinog naseljavanja i širenja. Često je
najučinkovitiji i troškovno najisplativiji odgovor iskorjenjivanje populacije u
što je moguće kraćem roku dok je broj primjeraka još uvijek ograničen. Ako
iskorjenjivanje nije izvedivo ili troškovi iskorjenjivanja, gledajući
dugoročno, premašuju ekološke, gospodarske ili socijalne koristi, trebalo bi
primijeniti mjere ograničavanja i kontrole.
(24)     Mjere iskorjenjivanja i
suzbijanja nekih invazivnih stranih vrsta, iako potrebne, mogu kod životinja
izazvati bol, nelagodu, strah ili druge oblike patnje čak i pri uporabi
najboljih raspoloživih tehničkih sredstava. Zbog toga bi države članice i svi
subjekti koji su uključeni u iskorjenjivanje, kontrolu ili ograničavanje
invazivnih stranih vrsta trebali poduzimati potrebne mjere kako bi što je
moguće više smanjili bol, nelagodu i patnju životinja tijekom postupka,
uzimajući u obzir, koliko god je to moguće, najbolju praksu u tom području, kao
što su Vodeća načela o dobrobiti životinja što ih je razvila Svjetska
organizacija za zdravlje životinja (OIE).
(25)     Invazivne strane vrste
općenito nanose štetu ekosustavima i smanjuju njihovu sposobnost oporavka.
Stoga su potrebne mjere sanacije kako bi se ojačala otpornost ekosustava na
invazije, ispravila nanesena šteta i poboljšalo stanje očuvanja vrsta i
njihovih staništa u skladu s člankom 4. Direktive 2009/147/EZ i člankom 6.
Direktive 92/43/EEZ, ekološko stanje kopnenih površinskih voda, prijelaznih
voda, obalnih voda i podzemnih voda u skladu s člankom 11. Direktive
2000/60/EZ, te ekološko stanje morskih voda u skladu s člankom 13. Direktive
2008/56/EZ.
(26)     Sustav za rješavanje problema
invazivnih stranih vrsta trebao bi se temeljiti na centraliziranom
informacijskom sustavu kojim se prikupljaju postojeće informacije o stranim
vrstama u Uniji te omogućuje pristup informacijama o prisutnosti vrsta,
njihovoj rasprostranjenosti, ekologiji i prijašnjim invazijama te svim drugim
potrebnim informacijama koje će služiti kao temelj za donošenje odluka vezanih
za politiku i upravljanje.
(27)     Direktivom 2003/35/EZ
Europskog parlamenta i Vijeća od 26. svibnja 2003. o osiguravanju sudjelovanja
javnosti u izradi određenih planova i programa koji se odnose na okoliš[21] utvrđuje se okvir za javno
savjetovanje pri donošenju odluka koje se odnose na okoliš. Pri određivanju
mjera u području invazivnih stranih vrsta, učinkovito sudjelovanje javnosti
trebalo bi omogućiti javnosti da izrazi, a donositeljima odluka da uzmu u obzir
mišljenja i zabrinutosti koji mogu biti bitni za te odluke, čime se povećava
odgovornost i transparentnost postupka odlučivanja i pridonosi svijesti
javnosti o problemima okoliša i potpori za donesene odluke.
(28)     Kako bi se osigurali
ujednačeni uvjeti za primjenu ove Uredbe, za donošenje i ažuriranje popisa
invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju, za odobravanje izuzeća od
obveza brzog iskorjenjivanja i za donošenje hitnih mjera na razini Unije,
Komisiji bi trebalo dodijeliti provedbene ovlasti. Te bi se ovlasti trebale
izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća
od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih
načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih
ovlasti Komisije [22].

(29)     Kako bi se uzela u obzir
najnovija znanstvena dostignuća u području okoliša, Komisiji bi, u skladu s člankom
290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, trebalo dodijeliti ovlast za
donošenje akata kojima će se odrediti kako zaključiti da su invazivne strane
vrste sposobne uspostaviti održive populacije i širiti se, kao i utvrditi
zajednički elementi za izradu procjena rizika. Posebno je važno da Komisija
obavi odgovarajuća savjetovanja tijekom pripremnih aktivnosti, uključujući i na
razini stručnjaka. Pri pripremi i izradi delegiranih akata, Komisija bi trebala
osigurati istodoban, pravovremen i primjeren prijenos relevantnih dokumenata
Europskom parlamentu i Vijeću.
(30)     Kako bi se jamčila sukladnost
s ovom Uredbom, važno je da države članice uvedu odvraćajuće, učinkovite i
razmjerne sankcije za povrede, uzimajući u obzir vrstu i težinu povrede.
(31)     Kako bi se nekomercijalnim
vlasnicima omogućilo da nastave držati kućne ljubimce koji pripadaju vrstama
uvrštenima u popis invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju do
prirodne smrti životinje, potrebno je predvidjeti prijelazne mjere, pod uvjetom
da su uspostavljene sve mjere za sprječavanje bijega ili razmnožavanja.
(32)     Kako bi se gospodarskim
subjektima koji mogu imati legitimna očekivanja, primjerice onima koji su
primili odobrenje u skladu s Uredbom (EZ) br. 708/2007, omogućilo da iskoriste
zalihe invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju kada ova nova pravila
stupe na snagu, opravdano je dopustiti im razdoblje od dvije godine u roku
kojeg moraju zaklati, prodati ili predati primjerke objektima za istraživanje
ili ex-situ očuvanje.
(33)     Budući da ciljeve predloženog
djelovanja, a to su sprječavanje i upravljanje invazivnim stranim vrstama, ne
mogu dostatno ostvariti države članice, nego ih se zbog opsega i učinaka mjera
može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u
skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 5. Ugovora o Europskoj uniji. U
skladu s načelom proporcionalnosti iz navedenog članka, ovaj akt ne prelazi ono
što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet
Ovom se Uredbom utvrđuju pravila za
sprječavanje, smanjivanje i ublažavanje štetnih učinaka namjernog i nenamjernog
unošenja i širenja invazivnih stranih vrsta na biološku raznolikost i usluge
ekosustava.
Članak 2.
Područje primjene
1.           Ova se Uredba primjenjuje na
sve invazivne strane vrste koje su značajne za Uniju kako su definirane u
članku 3. stavku 2.
2.           Ova se Uredba ne primjenjuje
na:
(a)
vrste koje mijenjaju svoje prirodno područje
rasprostranjenosti bez ljudske intervencije, i to zbog promjena u ekološkim
uvjetima i klimatskih promjena;
(b)
genetski modificirane organizme kako su definirani
u članku 2. Direktive 2001/18/EZ;
(c)
regulirane bolesti životinja kako su definirane u
članku 4. stavku 1. točki 14. Uredbe (EU) br. XXX/XXXX [zakon o zdravlju
životinja COM(2013) 260 završna verzija];
(d)
štetnike bilja koji su uvršteni na popis u skladu s
člankom 5. stavkom 2. ili člankom 32. stavkom 3. ili
podliježu mjerama na temelju članka 29. stavka 1. Uredbe
(EU) br. XXX/XXXX [o zdravlju bilja COM(2013) 267 završna
verzija];
(e)
vrste navedene u Prilogu IV. Uredbi (EZ) br. 708/2007;
(f)
mikroorganizme koji se proizvode ili uvoze za
primjenu u sredstvima za zaštitu bilja koja su već odobrena ili za koja je u
tijeku procjena na temelju Uredbe (EZ) br. 1107/2009;
(g)
mikroorganizme koji se proizvode ili uvoze za
primjenu u biocidnim proizvodima koji su već odobreni ili se stavljaju na
tržište Unije na temelju Uredbe (EU) br. 528/2012.
Članak 3.
Definicije
Za potrebe
ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
‚strana vrsta’ znači svaki živi primjerak vrste,
podvrste ili nižeg taksona životinja, bilja, gljiva ili mikroorganizama koji je
unesen iz svog prirodnog prošlog ili sadašnjeg područja rasprostranjenosti;
uključuje sve dijelove, gamete, sjeme, jajašca ili propagule tih vrsta, kao i
sve hibride, sorte ili pasmine koji su sposobni preživjeti i dalje se
razmnožavati;
(2)
‚invazivna strana vrsta ’znači strana vrsta za koju
je procjenom rizika utvrđeno da njezino unošenje ili širenje ugrožava biološku
raznolikost i usluge ekosustava te da može i negativno utjecati na zdravlje
ljudi ili gospodarstvo;
(3)
‚invazivna strana vrsta koja izaziva zabrinutost u
Uniji’ znači invazivna strana vrsta za koju se smatra da ima takav negativan
utjecaj da je potrebno usklađeno djelovanje na razini Unije u skladu s člankom
4. stavkom 2.;
(4)
‚biološka raznolikost’ znači sveukupnost svih
živućih organizama koji su sastavni dijelovi kopnenih, morskih i drugih vodenih
ekosustava i ekoloških kompleksa; uključuje raznolikost unutar vrsta, između
vrsta te raznolikost između ekosustava;
(5)
‚usluge ekosustava’ znači izravni i neizravni
doprinosi ekosustava dobrobiti ljudi;
(6)
‚unošenje’ znači postupak kojim se ljudskom
intervencijom vrsta premješta izvan njezinog prošlog ili sadašnjeg područja
prirodne rasprostranjenosti;
(7)
‚istraživanje’ znači teorijski ili eksperimentalan
rad koji se provodi u reguliranim uvjetima kako bi se stekla nova znanja ili
razvili novi proizvodi, uključujući početne faze identifikacije,
karakterizacije i izolacije genetskih svojstava invazivnih stranih vrsta, osim
invazivnosti, jedino u onoj mjeri koja omogućuje da se ta svojstva prenesu na
neinvazivne vrste;
(8)
‚držanje u zatvorenom sustavu’ znači držanje
organizama u zatvorenim objektima iz kojih ne mogu pobjeći ili se raširiti;
(9)
‚ex-situ očuvanje’ znači očuvanje komponenti
biološke raznolikosti izvan njihovih prirodnih staništa;
(10)
‚putovi’ znači putovi i mehanizmi bioloških
invazija;
(11)
‚rano otkrivanje’ znači potvrda prisutnosti
primjeraka invazivne strane vrste u okolišu prije nego što dotična vrsta
postane široko rasprostranjena;
(12)
‚iskorjenjivanje’ znači potpuno i trajno uklanjanje
populacije invazivne strane vrste fizičkim, kemijskim ili biološkim sredstvima;

(13)
‚široko rasprostranjena’ znači invazivna strana
vrsta čija je populacija prošla fazu naturalizacije, u kojoj je zadržala svoju
samoodrživost, te se raširila i naselila veliki dio potencijalnog područja
rasprostranjenosti u kojem može preživjeti i razmnožavati se;
(14)
‚upravljanje’ znači svaka fizička, kemijska ili
biološka mjera čiji je cilj iskorjenjivanje, suzbijanje populacije ili
sprječavanje širenja populacije invazivne strane vrste;
(15)
‚sprječavanje širenja’ znači mjere čiji je cilj
stvaranje zapreka koje smanjuju na najmanju moguću mjeru rizik od raspršivanja
i širenja populacije invazivne strane vrste izvan invadiranog područja;
(16)
‚suzbijanje populacije’ znači fizičke, kemijske ili
biološke mjere koje se primjenjuju na populaciju invazivne strane vrste kako bi
se broj primjeraka te vrste zadržao na najmanjoj mogućoj razini te da se tako,
u nemogućnosti iskorjenjivanja vrste, njezina invazivna sposobnost i štetni
učinci na biološku raznolikost i usluge ekosustava ili na zdravlje ljudi i
gospodarstvo smanje na najmanju moguću mjeru.
Članak 4.
Popis invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju
1.           Popis invazivnih stranih
vrsta koje su značajne za Uniju donosi i ažurira Komisija provedbenim aktima na
temelju kriterija iz stavka 2. Provedbeni se akti donose u skladu s postupkom
ispitivanja iz članka 22. stavka 2.
2.           Invazivne strane vrste
uvrštavaju se na popis iz stavka 1. jedino ako ispunjavaju sve sljedeće
kriterije:
(a)
za njih je, uzimajući u obzir raspoložive
znanstvene dokaze, utvrđeno da su strane vrste na području Unije isključujući
najudaljenije regije;
(b)
za njih je, uzimajući u obzir raspoložive
znanstvene dokaze, utvrđeno da su sposobne uspostaviti održivu populaciju i
proširiti se u okolišu pod trenutačnim ili predvidivim uvjetima klimatskih
promjena bilo gdje u Uniji isključujući najudaljenije regije;
(c)
procjena rizika obavljena u skladu s člankom 5.
stavkom 1. ukazala je na to da je potrebno djelovati na razini Unije kako bi se
spriječilo njihovo naseljavanje i širenje.
3.           Države članice mogu dostaviti
Komisiji zahtjeve za uvrštenje invazivnih stranih vrsta na popis iz stavka 1.
Ti zahtjevi moraju sadržavati sve sljedeće elemente:
(a)
ime vrste;
(b)
procjenu rizika obavljenu u skladu s člankom 5.
stavkom 1.;
(c)
dokaze da vrsta ispunjava kriterije utvrđene u
stavku 2.
4.           Popis iz stavka 1. sadrži
najviše pedeset vrsta, uključujući sve vrste koje se mogu dodati kao rezultat
hitnih mjera predviđenih člankom 9.
Članak 5.
Procjena rizika i delegirani akti
1.           Komisija ili države članice,
ovisno o slučaju, obavljaju procjenu rizika iz članka 4. stavka 2. točke (c) i
stavka 3. točke (b) uzimajući u obzir sljedeće elemente:
(a)
opis vrste i njezinu taksonomsku pripadnost,
njezinu povijest, prirodno područje rasprostranjenosti, potencijalno područje
rasprostranjenosti;
(b)
opis obrasca razmnožavanja i širenja, uključujući
procjenu o tomu postoje li uvjeti okoliša potrebni za razmnožavanje i širenje;
(c)
opis mogućih putova ulaska i širenja, kako
namjernog tako i nenamjernog, uključujući prema potrebi proizvode s kojima je
vrsta obično povezana;
(d)
detaljnu procjenu rizika od ulaska, naseljavanja i
širenja u relevantnim biogeografskim regijama u trenutačnim uvjetima i u
predvidivim uvjetima klimatskih promjena;
(e)
opis trenutačne rasprostranjenosti vrste, kao i to
je li vrsta već prisutna u Uniji ili susjednim zemljama;
(f)
opis negativnih učinaka na biološku raznolikost i
usluge ekosustava, kao i na autohtone vrste, zaštićena mjesta, ugrožena
staništa, zdravlje ljudi i gospodarstvo, uključujući procjenu opsega budućeg
utjecaja;
(g)
kvantificiranu procjenu troškova šteta na razini
Unije, u kojoj će biti prikazana njihova važnost za Uniju, kako bi se dodatno
opravdalo djelovanje jer bi ukupna šteta mogla premašiti troškove ublažavanja
rizika;
(h)
opis mogućih uporaba i koristi koje proizlaze iz
tih uporaba vrste.
2.           Komisija
je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 23. kako bi pobliže
odredila vrstu prihvatljivih znanstvenih dokaza iz članka 4. stavka 2. točke
(b) te detaljno opisala primjenu elemenata navedenih u stavku 1. točkama od (a)
do (h) ovog članka, uključujući metodologiju koju treba primjenjivati pri
ocjeni tih elemenata, uzimajući u obzir relevantne nacionalne i međunarodne
norme i potrebu davanja prednosti mjerama protiv vrsta koje su povezane sa
značajnim gospodarskim štetama ili mogu izazvati takve štete, uključujući i one
koje nastaju zbog gubitka biološke raznolikosti.
Članak 6.
Odredbe za najudaljenije regije
1.           Vrste uvrštene na popis iz
članka 4. stavka 1. koje su autohtone u najudaljenijoj regiji ne podliježu
odredbama članaka 7., 8. i 11. te članaka od 13. do 17. u najudaljenijoj regiji
u kojoj su autohtone.
2.           Najkasnije do [12 mjeseci
od stupanja na snagu ove Uredbe – treba umetnuti datum] svaka država
članica koja ima najudaljenije regije donosi u suradnji s tim regijama popis
invazivnih stranih vrsta koje izazivaju zabrinutost u svakoj od njezinih
najudaljenijih regija.
3.           Vrste uvrštene na popise iz
stavka 2. podliježu člancima 7., 8. i 11. i člancima od 13. do 17. u
odgovarajućim najudaljenijim regijama.
4.           Države članice odmah
dostavljaju Komisiji popise iz stavka 2. i sve ažurirane inačice tih popisa te
o njima obavješćuju druge države članice.
POGLAVLJE II.
PREVENCIJA
Članak 7.
Zabrana invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju
1.           Vrste uvrštene na popis iz
članka 4. stavka 1. ne smiju se namjerno:
(a)
unositi na područje Unije ni provoziti kroz
područje Unije;
(b)
omogućiti im razmnožavanje;
(c)
prevoziti, osim ako je riječ o prijevozu vrste u
objekte za iskorjenjivanje;
(d)
stavljati na tržište;
(e)
upotrebljavati ili razmjenjivati;
(f)
držati ili uzgajati, pa čak ni u zatvorenim
sustavima;
(g)
puštati u okoliš.
2.           Države članice sprječavaju
namjerno unošenje invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju u skladu s
odredbama članka 11. stavaka 3. i 4.
Članak 8.
Dozvole za istraživanje i ex-situ očuvanje
1.           Odstupajući od zabrana
navedenih u točkama (a), (b), (c), (e) i (f) članka 7. stavka 1., države
članice uspostavljaju sustav dozvola kojim se objektima kojima je odobrena
provedba istraživanja ili ex-situ očuvanja dopušta obavljanje tih
aktivnosti u pogledu invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju.
2.           Države članice ovlašćuju
odgovarajuća nadležna tijela za izdavanje dozvola iz stavka 1. za aktivnosti
koje se provode u zatvorenim sustavima koji ispunjavaju sve sljedeće uvjete:
(a)
invazivna strana vrsta koja izaziva zabrinutost u
Uniji drži se i njome se rukuje u zatvorenim objektima kako je navedeno u
stavku 3.;
(b)
aktivnost mora provoditi osoblje koje ima
znanstvene i stručne kvalifikacije koje su propisala nadležna tijela;
(c)
prijevoz u zatvoreni objekt ili iz njega odobrilo
je nadležno tijelo i on se provodi pod uvjetima koji isključuju bijeg invazivne
strane vrste;
(d)
ako je riječ o invazivnim stranim vrstama koje su
životinje, one su obilježene, ako je to moguće;
(e)
učinkovito se upravlja rizikom od bijega ili
širenja ili uklanjanja, uzimajući u obzir identitet, biologiju i način
raspršivanja vrste, predviđenu aktivnost i zatvoreni objekt, interakciju s okolišem
i ostale relevantne faktore povezane s rizikom koji predstavlja predmetna
vrsta;
(f)
postoji stalan nadzor i izrađen je plan djelovanja
u nepredvidivim okolnostima koji se provodi u slučaju mogućeg bijega ili
širenja, uključujući i plan iskorjenjivanja.
(g)
Dozvola iz stavka 1. odnosi se samo na onoliki broj
vrsta i jedinki koji je potreban za dotično istraživanje ili ex-situ
očuvanje i ne smije premašiti kapacitet zatvorenog objekta. U njoj moraju biti
navedena ograničenja potrebna za ublažavanje rizika od bijega ili širenja
dotičnih vrsta. Mora pratiti invazivne strane vrste na koje se odnosi cijelo
vrijeme dok se one drže u Uniji, unose u Uniju ili prevoze unutar Unije.
3.           Smatra se da se jedinke drže
u zatvorenom objektu, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
fizički su izolirane i ne mogu pobjeći ili se
širiti odnosno neovlaštene ih osobe ne mogu ukloniti iz objekta u kojem se
drže; protokoli čišćenja i održavanja su takvi da osiguravaju da nijedna
jedinka ili dio sposoban za razmnožavanje ne može pobjeći, širiti se ili biti
uklonjen od strane neovlaštenih osoba;
(b)
uklanjaju se iz objekta, zbrinjavaju ili uništavaju
na takav način da je isključena mogućnost njihova umnožavanja ili razmnožavanja
izvan objekta.
4.           Pri podnošenju zahtjeva za
izdavanje dozvole, objekt dostavlja sve potrebne dokaze na temelju kojih
nadležno tijelo može ocijeniti jesu li ispunjeni uvjeti iz stavaka 2. i 3.
Članak 9.
Hitne mjere
1.           Ako država članica ima dokaze
o tome da je na njezinu području prisutna ili da postoji izravna opasnost da će
na njezino državno područje ući invazivna strana vrsta koja nije na popisu iz
članka 4. stavka 1., ali za koju su odgovarajuća nadležna tijela utvrdila, na
temelju preliminarnih znanstvenih dokaza, da vjerojatno ispunjava kriterije
navedene u članku 4. stavku 2., ta država članica može odmah poduzeti hitne
mjere koje se sastoje od bilo koje zabrane navedene u članku 7. stavku 1.
2.           Država članica koja na svom
državnom području uvede hitne mjere koje uključuju primjenu točaka (a), (c) ili
(d) članka 7. stavka 1. odmah obavješćuje Komisiju i ostale države članice o
poduzetim mjerama i dokazima koji opravdavaju te mjere.
3.           Dotična država članica bez
odgađanja obavlja procjenu rizika u skladu s člankom 5. za vrste na koje se
primjenjuju hitne mjere, uzimajući u obzir raspoložive tehničke i znanstvene
informacije, a u svakom slučaju u roku od 24 mjeseca od datuma donošenja odluke
o uvođenju hitnih mjera, s ciljem uvrštavanja tih vrsta na popis iz članka 4.
stavka 1.
4.           Ako Komisija primi obavijest
iz stavka 2. ili ima druge dokaze o tome da je na području Unije prisutna ili
da postoji izravna opasnost da će na područje Unije ući invazivna strana vrsta
koja nije na popisu iz članka 4. stavka 1., ali koja vjerojatno ispunjava
kriterije utvrđene u članku 4. stavku 2., Komisija donosi provedbeni akt u
kojem zaključuje, na temelju preliminarnih znanstvenih dokaza, postoji li
vjerojatnost da dotična vrsta ispunjava navedene kriterije te donosi hitne
mjere za Uniju koje se sastoje od bilo koje zabrane iz članka 7. stavka 1. za
ograničeno razdoblje u pogledu rizika koje ta vrsta predstavlja, ako zaključi
da će kriteriji iz članka 4. stavka 2. biti najvjerojatnije ispunjeni. Ti se
provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 22. stavka 2.
5.           Ako je predviđeno provedbenim
aktima iz stavka 4., mjere koje su poduzele države članice u skladu sa stavkom
1. stavljaju se izvan snage ili mijenjaju.
6.           Države članice koje
poduzimaju hitne mjere mogu zadržati te mjere do donošenja provedbenog akta
kojim se utvrđuju hitne mjere na razini Unije u skladu sa stavkom 4. ili kojim
se vrsta uvrštava na popis iz članka 4. stavka 1. na temelju procjene rizika
koju je obavila dotična država članica u skladu sa stavkom 3.
Članak 10.
Ograničenja u pogledu namjernog puštanja invazivnih
stranih vrsta koje izazivaju zabrinutost u državi članici
1.           Države članice zabranjuju
svako namjerno puštanje u okoliš, to jest postupak kojim se organizam stavlja u
okoliš u bilo koju svrhu, ako nisu poduzete potrebne mjera za sprječavanje
bijega i širenja, i to onih invazivnih stranih vrsta, osim invazivnih stranih
vrsta koje su značajne za Uniju, za koje država članica smatra, na temelju
znanstvenih dokaza, da su štetni učinci njihovog puštanja i širenja, čak i ako
nisu u potpunosti potvrđeni, od značenja na njihovom državnom području
(‚invazivne strane vrste koje izazivaju zabrinutost u državi članici’).
2.           Države članice obavješćuju
Komisiju i ostale države članice o vrstama za koje smatra da su invazivne
strane vrste koje izazivaju zabrinutost u državi članici.
3.           Nadležna tijela država
članica mogu izdati odobrenja za određena namjerna puštanja invazivnih stranih
vrsta koje izazivaju zabrinutost u državi članici, pod uvjetom da su u
cijelosti uzeti u obzir sljedeći uvjeti:
(a)
ne postoje alternativne neinvazivne vrste koje se
mogu upotrijebiti kako bi se ostvarile slične koristi;
(b)
koristi od puštanja izuzetno su velike u usporedbi
s rizicima od šteta koje nanosi dotična vrsta;
(c)
puštanje će uključivati mjere za ublažavanje rizika
kako bi se utjecaj na biološku raznolikost i usluge ekosustava te na zdravlje
ljudi i gospodarstvo sveo na najmanju moguću mjeru;
(d)
provodi se odgovarajući nadzor i izrađen je krizni
plan za iskorjenjivanje vrste koji treba primijeniti u slučaju kad nadležno
tijelo smatra da dotična vrsta uzrokuje neprihvatljivu štetu.
4.           Svako odobrenje za unošenje
stranih vrsta u svrhu njihovog korištenja u akvakulturi izdaje se u skladu s
odredbama Uredbe (EZ) br. 708/2007.
Članak 11.
Planovi aktivnosti u pogledu putova invazivnih stranih vrsta
1.           Najkasnije do [18 mjeseci
od stupanja na snagu ove Uredbe – treba umetnuti datum] države članice
provode sveobuhvatnu analizu putova nenamjernog unošenja i širenja invazivnih
stranih vrsta na njihovom području te utvrđuju putove koji zahtijevaju
prioritetno djelovanje (‚prioritetni putovi’) zbog količine vrsta ili štete
koju uzrokuju vrste koje preko njih ulaze u Uniju. Pri tom se države članice
posebno usredotočuju na analizu putova unošenja invazivnih stranih vrsta koje
su značajne za Uniju.
2.           Najkasnije do [3 godine od
stupanja na snagu ove Uredbe – treba umetnuti datum] svaka država članica
uspostavlja i provodi plan aktivnosti u pogledu prioritetnih putova koje je
utvrdila u skladu sa stavkom 1. Taj plan aktivnosti uključuje vremenski
raspored djelovanja i u njemu se opisuju mjere koje treba donijeti u pogledu
prioritetnih putova te za sprječavanje nenamjernog unošenja i širenja
invazivnih stranih vrsta u Uniju te u okoliš ili unutar okoliša.
3.           Plan aktivnosti iz stavka 2.
sadrži mjere osmišljene na temelju analize troškova i koristi i uključuje
najmanje sljedeće:
(a)
mjere podizanja svijesti;
(b)
regulatorne mjere za smanjenje kontaminacije roba i
proizvoda te svih vozila i opreme invazivnim stranim vrstama, uključujući mjere
za rješavanje problema prijenosa invazivnih stranih vrsta iz trećih zemalja;
(c)
regulatorne mjere za osiguranje odgovarajućih
provjera na granicama Unije, osim službenih kontrola na temelju članka 13.;
(d)
mjere Međunarodne konvencije za kontrolu i
upravljanje brodskim balastnim vodama i sedimentima.
4.           Plan aktivnosti izrađen u
skladu sa stavkom 2. bez odgađanja se šalje Komisiji. Svake četiri godine nakon
zadnjeg slanja, države članice preispituju plan aktivnosti i ponovo ga šalju
Komisiji.
POGLAVLJE III.
RANO OTKRIVANJE I BRZO ISKORJENJIVANJE
Članak 12.
Sustav nadzora
1.           Najkasnije do [18 mjeseci
od stupanja na snagu ove Uredbe – treba umetnuti datum] države članice
uspostavljaju službeni sustav nadzora kojim se na temelju istraživanja,
praćenja i drugih postupaka prikupljaju i evidentiraju podaci o pojavi
invazivnih stranih vrsta u okolišu kako bi se spriječilo njihovo širenje u
Uniju.
2.           Sustav nadzora iz stavka 1.
mora:
(a)
obuhvaćati područje država članica kako bi se
utvrdila prisutnost i rasprostranjenost novih, ali i već naseljenih invazivnih
stranih vrsta koje od značaja za Uniju;
(b)
uključivati morske vode kako su definirane u članku
3. stavku 1. Direktive 2008/56/EZ;
(c)
biti dovoljno dinamičan da na području ili dijelu
područja može brzo otkriti pojavu u okolišu svake invazivne strane vrste koja
od značaja za Uniju, čija je prisutnost ranije bila nepoznata;
(d)
koristiti informacije koje pružaju postojeći
sustavi nadzora i praćenja iz članka 11. Direktive 92/43/EEZ, članka 11.
Direktive 2008/56/EZ i članka 8. Direktive 2000/60/EZ.
Članak 13.
Službene
kontrole na granicama Unije
1.           Najkasnije do [12 mjeseci
od stupanja na snagu ove Uredbe – treba umetnuti datum] države članice
uspostavljaju potpuno operativne strukture za obavljanje službenih kontrola
životinja i bilja, uključujući njihovo sjeme, jajašca ili propagule, koji se
unose u Uniju, a koje su potrebne kako bi se spriječilo namjerno unošenje u
Uniju invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju.
2.           Tijela država članica
podvrgavaju službenim kontrolama na granicama Unije proizvode navedene u stavku
1. koji se unose u Uniju i pri tom provjeravaju je li ispunjen jedan od ova dva
zahtjeva:
(a)
nisu na popisu iz članka 4. stavka 1.;
(b)
dozvole iz članka 8. vrijede.
3.           Provjere iz stavka 2., koje
uključuju pregled isprava, identifikacijski pregled i, prema potrebi, fizički
pregled, obavljaju se:
(a)
na graničnim kontrolnim točkama koje su predviđene
člankom 57. Uredbe (EU) br. XXX/XXXX [o službenim kontrolama COM(2013)265] u
slučaju proizvoda iz stavka 1. koji su obuhvaćeni člankom 45. te Uredbe i
podliježu službenim kontrolama na graničnim kontrolnim točkama; u ovom slučaju
države članice prenose odgovornost na nadležna tijela predviđena člankom 3.
Uredbe (EU) br. XXX/XXXX [o službenim kontrolama COM(2013)265]
(b)
na mjestu ulaska na carinsko područje Zajednice,
ako je riječ o proizvodima iz stavka 1. na koje se ne primjenjuje članka 45.
Uredbe (EU) br. XXX/XXXX [o službenim kontrolama COM(2013)265] ili koji su
oslobođeni službenih kontrola na graničnim kontrolnim točkama u skladu s člankom
46. iste Uredbe; u ovom slučaju države članice prenose na carinska tijela
odgovornost za stavljanje tih proizvoda u bilo koji carinski postupak.
4.           Tijela određena za granične
kontrole također su ovlaštena oduzeti i zaplijeniti organizme koji ne ispunjavaju
uvjete na temelju stavka 2. Ako se organizmi zaplijene, povjeravaju se
nadležnom tijelu zaduženom za primjenu ove Uredbe. Države članice mogu na druga
tijela prenijeti obavljanje određenih dužnosti.
5.           U
evidenciji rezultata obavljenih službenih kontrola i svih odluka donesenih na
temelju njih, uključujući i odluku o odbijanju pošiljke, uzima se u obzir
sukladnost sa zahtjevima iz stavka 2. točaka (a) i (b).
6.           Države članice uspostavljaju
postupke za osiguranje razmjene informacija o dolaznim pošiljkama te učinkovite
i djelotvorne koordinacije i suradnje za provjere iz stavka 2. između svih
uključenih tijela i gospodarskog subjekta zaduženog za pošiljku.
7.           Države članicu izrađuju
smjernice i programe izobrazbe kako bi olakšale identifikaciju i otkrivanje
invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju kroz suradnju svih tijela
uključenih u provjere iz stavka 2. Programi izobrazbe za carinska tijela
uključuju informiranje o ispunjavanju jedinstvene carinske deklaracije.
Članak 14.
Obavijesti o ranom otkrivanju
1.           Države članice koriste sustav
nadzora uspostavljen u skladu s člankom 12. kao i informacije prikupljene pri
službenim kontrolama predviđenim člankom 13. kako bi pomogle ranom otkrivanju
ulaska ili prisutnosti invazivnih stranih vrsta koje su značajne za Uniju.
2.           Države članice bez odgađanja
pisanim putem obavješćuju Komisiju o ranom otkrivanju prisutnosti invazivnih
stranih vrsta koje su značajne za Uniju te obavješćuju ostale države članice,
posebno o:
(a)
pojavi na njihovom državnom području ili dijelu
njihovog državnog područja svake vrste s popisa iz članka 4. stavka 1. čija
prisutnost nije bila ranije poznata na njihovom državnom području ili dijelu
njihovog državnog područja;
(b)
ponovnoj pojavi na njihovom državnom području ili
dijelu državnog njihovog područja svake vrste s popisa iz članka 4. stavka 1.
nakon što je prijavljena kao iskorijenjena.
Članak 15.
Brzo iskorjenjivanje u ranoj fazi invazije
1.           Nakon ranog otkrivanja i u
roku od tri mjeseca od obavijesti o ranom otkrivanju iz članka 14., države
članice primjenjuju mjere iskorjenjivanja te o njima obavješćuju Komisiji i
ostale države članice.
2.           Pri primjeni mjera
iskorjenjivanja, države članice osiguravaju da se korištenim metodama na
učinkovit način potpuno i trajno uklanja populacija dotične invazivne strane
vrste, vodeći računa o zdravlju ljudi i okolišu, te osigurava da su ciljane
životinje pošteđene svake boli, nelagode i patnje koja se može izbjeći.
3.           Sustav nadzora predviđen
člankom 12. osmišljen je i korišten tako da prati i učinkovitost
iskorjenjivanja.
4.           Države članice obavješćuju
Komisiju i ostale države članice o iskorjenjivanju populacije invazivne strane
vrste koja izaziva zabrinutost u Uniji.
5.           Države članice također
obavješćuju Komisiju i druge države članice o učinkovitosti poduzetih mjera.
Članak 16.
Odstupanje od obveze brzog iskorjenjivanja
1.           Države članice mogu dostaviti
Komisiji zahtjev za odstupanje od obveze primjene mjera iskorjenjivanja iz
članka 15. za invazivne strane vrste koje su značajne za Uniju na koje se
odnosila obavijest o ranom otkrivanju iz članka 14.
2.           Zahtjevi za odstupanje moraju
se temeljiti na pouzdanim znanstvenim dokazima i mogu se dostaviti jedino ako
su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
pokazalo se da iskorjenjivanje nije tehnički izvedivo
jer se raspoložive metode iskorjenjivanja ne mogu primijeniti u okolišu u
kojemu se vrsta naselila;
(b)
analiza troškova i koristi pokazala je na temelju
raspoloživih podataka s razumnom sigurnošću da će troškovi dugoročno biti
iznimno visoki i nerazmjerni koristima od iskorjenjivanja;
(c)
metode iskorjenjivanja nisu dostupne ili su
dostupne ali imaju veoma teške negativne učinke na zdravlje ljudi ili okoliš.
3.           Države članice dostavljaju
Komisiji zahtjeve za odstupanje, koji moraju biti valjano obrazloženi i
popraćeni dokazima iz točaka (a), (b) i (c) stavka 2.
4.           Komisija odlučuje putem
provedbenih akata u skladu sa stavkom 6. o odobravanju ili odbijanju zahtjeva
iz stavka 3.
5.           Ti se provedbeni akti donose
u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 22. stavka 2.
6.           Države članice osiguravaju da
su uspostavljene mjere za sprječavanje širenja kako bi se izbjeglo daljnje
širenje vrste dok se ne donese provedbena odluka o odstupanju u skladu sa
stavkom 3.
7.           Ako se odobri odstupanje od
obveze iskorjenjivanja, vrsta podliježe mjerama upravljanja iz članka 17. Ako
se zahtjev za odstupanje odbije, dotična država članica bez odgađanja
primjenjuje mjere iskorjenjivanja iz članka 15.
POGLAVLJE IV.
UPRAVLJANJE ŠIROKO RASPROSTRANJENIM INVAZIVNIM STRANIM
VRSTAMA
Članak 17.
Mjere upravljanja
1.           Najkasnije u roku od 12
mjeseci od uvrštenja invazivne strane vrste na popis iz članka 4. stavka 1.
države članice uspostavljaju mjere upravljanja za one invazivne strane vrste
koje su značajne za Uniju i za koje su države članice utvrdile da su široko
rasprostranjene na njihovom državnom području, kako bi se njihovi utjecaji na
biološku raznolikost i usluge ekosustava te na zdravlje ljudi i gospodarstvo
sveli na najmanju moguću mjeru. Te se mjere upravljanja temelje na analizi troškova
i koristi te uključuju i mjere sanacije iz članka 18.
2.           Mjere upravljanja sastoje se
od fizičkih, kemijskih ili bioloških postupaka čiji je cilj iskorijeniti
invazivnu stranu vrstu, suzbiti njezinu populaciji ili spriječiti širenje
njezine populacije. Prema potrebi, mjere upravljanja uključuju postupke koji se
primjenjuju na primateljski ekosustav kako bi se povećala njegova otpornost na
trenutačne ili buduće invazije.
3.           Pri primjeni mjera
upravljanja države članice osiguravaju da korištene metode vode računa o
zdravlju ljudi i okolišu te da životinje, ako su ciljana skupina, budu
pošteđene svake boli, nelagode ili patnje koja se može izbjeći.
4.           Sustav nadzora predviđen
člankom 12. osmišljava se i koristi kako bi se moglo pratiti koliko su mjere iskorjenjivanja,
suzbijanja populacije ili sprječavanja širenja populacije učinkovite u
smanjenju utjecaja na biološku raznolikost i usluge ekosustava te na zdravlje
ljudi i gospodarstvo.
5.           Ako postoji značajna opasnost
da će se invazivna strana vrsta koja izaziva zabrinutost u Uniji proširiti u
susjednu državu članicu, države članice u kojima je ta vrsta široko
rasprostranjena odmah o tome obavješćuju susjedne države članice i Komisiju.
Prema potrebi, dotične države članice uspostavljaju zajednički dogovorene mjere
upravljanja. U slučajevima kada širenje vrste može ugroziti i treće zemlje,
ugrožena država članica razmatra potrebu obavješćivanja dotičnih trećih
zemalja.
Članak 18.
Sanacija oštećenih ekosustava
1.           Države članice poduzimaju
odgovarajuće mjere sanacije kako bi pomogle u obnosi ekosustava koji je
invazivna strana vrsta koja izaziva zabrinutost u Uniji oslabila, oštetila ili
uništila.
2.           Mjere sanacije iz stavka 1.
uključuju najmanje sljedeće:
(a)
mjere za povećanje sposobnosti ekosustava izloženog
poremećajima da se odupre učincima poremećaja, apsorbira ih, prilagodi im se i
oporavi od njih;
(b)
mjere za sprječavanje ponovne invazije nakon
kampanje iskorjenjivanja.
POGLAVLJE V.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 19.
Izvješćivanje
1.           Najkasnije do [tri godine
od datuma stupanja na snagu ove Uredbe – treba umetnuti datum] i potom
svake četiri godine države članice dostavljaju Komisiji sljedeće ažurirane
informacije:
(a)
opis sustava nadzora u skladu s člankom 12. i
sustava službenih kontrola u skladu s člankom 13. u pogledu stranih vrsta koje
ulaze u Uniju;
(b)
rasprostranjenost invazivnih stranih vrsta koje su
značajne za Uniju i koje su prisutne na njihovom državnom području;
(c)
informacije o vrstama koje se smatra invazivnim
stranim vrstama koje izazivaju zabrinutost u državi članici u skladu s člankom
10. stavkom 2.;
(d)
plan aktivnosti iz članka 11. stavka 2.;
(e)
zbirne podatke koji obuhvaćaju cijelo državno
područje i odnose se na mjere iskorjenjivanja poduzete u skladu s člankom 15. i
mjere upravljanja predviđene člankom 17. te njihovu učinkovitost.
(f)
obrazac dozvola iz članka 8.
2.           Države članice obavješćuju
Komisiju i ostale države članice o nadležnim tijelima koja su odgovorna za
primjenu ove Uredbe.
3.           U roku od 5 godina od [datum
donošenja], Komisija ocjenjuje učinkovitost trenutačne Uredbe, uključujući
i popis iz članka 4. stavka 1., planove aktivnosti iz članka 11. stavka 3.,
sustav nadzora, granične kontrole, obvezu iskorjenjivanja i obveze upravljanja,
te Europskom parlamentu i Vijeću dostavlja izvješće kojemu može priložiti
prijedloge za izmjenu Uredbe, uključujući promjene popisa iz članka 4. stavka
1.
Članak 20.
Mehanizam informacijske potpore
1.           Komisija će postupno
uspostaviti mehanizam informacijske potpore potreban za lakšu primjenu ove
Uredbe.
2.           U početnoj fazi sustav
uključuje mehanizam informacijske potpore koji međusobno povezuje postojeće
sustave podataka o invazivnim stranim vrstama, pri čemu se posebna pozornost
posvećuje podacima o invazivnim stranim vrstama koje su značajne za Uniju, radi
lakšeg izvješćivanja na temelju članka 19.
3.           U drugoj fazi mehanizam
informacijske potpore iz stavka 2. postaje sredstvo koje pomaže Komisiji u
postupanju s odgovarajućim obavijestima koje su propisane člankom 14. stavkom
2.
4.           U trećoj fazi mehanizam
informacijske potpore iz stavka 2. postaje mehanizam za razmjenu informacija o
ostalim aspektima primjene ove Uredbe.
Članak 21.
Sudjelovanje javnosti
1.           Pri utvrđivanju planova
aktivnosti u skladu s člankom 11. i pri utvrđivanju mjera u skladu s člankom
17., države članice osiguravaju pružanje pravovremenih i učinkovitih prilika
javnosti za sudjelovanje u njihovoj pripremi, izmjeni ili preispitivanju, pri
čemu koriste rješenja koja su države članice već utvrdile u skladu s drugim
podstavkom članka 2. stavka 3. Direktive 2003/35/EZ.
Članak 22.
Odbor
1.           Komisiji pomaže odbor. Taj
Odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011[23].
2.           Ako se upućuje na ovaj
stavak, primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 23.
Izvršavanje delegiranja
1.           Ovlast za donošenje delegiranih
akata dodjeljuje se Komisiji u skladu s uvjetima utvrđenima u ovom članku.
2.           Ovlast za donošenje
delegiranih akata iz članka 5. stavka 2. dodjeljuje se Komisiji na neodređeno
vrijeme od stupanja na snagu ove Uredbe.
3.           Europski parlament ili Vijeće
mogu u svakom trenutku opozvati delegiranje ovlasti iz članka 5. stavka 2.
Odlukom o opozivu okončava se delegiranje ovlasti navedeno u toj odluci. Odluka
stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske
unije ili kasnijeg datuma određenog u odluci. Odluka ne utječe na valjanost
delegiranih akata koji su već na snazi.
4.           Čim donese delegirani akt,
Komisija o tome istodobno obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
5.           Delegirani akt donesen na
temelju članka 5. stavka 2. stupa na snagu samo ako Europski parlament ili
Vijeće na njega ne izraze nikakav prigovor u razdoblju od dva mjeseca od
priopćenja tog akta Europskom parlamentu i Vijeću ili ako su prije isteka tog
roka i Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće uložiti
prigovore. To se razdoblje produžuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog
parlamenta ili Vijeća.
Članak 24.
Upravne mjere i sankcije
1.           Države članice utvrđuju
pravila o upravnim mjerama i sankcijama koje se primjenjuju na povrede ove
Uredbe. Države članice poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale njihovu
provedbu. Predviđene mjere i sankcije moraju biti učinkovite, razmjerne i
odvraćajuće.
Članak 25.
Ovlasti sankcioniranja
1.           Nadležna tijela imaju ovlast
izreći upravne mjere i sankcije svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi koja ne
postupa u skladu s ovom Uredbom.
2.           Ne dovodeći u pitanje njihove
nadzorne ovlasti, nadležna tijela imaju ovlast izreći najmanje sljedeće upravne
mjere i sankcije:
(a)
narediti fizičkoj ili pravnoj osobi odgovornoj za
prekršaj da prestane s dotičnim postupanjem i da takvo postupanje više ne
ponovi;
(b)
narediti pljenidbu predmetnih invazivnih stranih
vrsta koje su značajne za Uniju, a koje nisu u skladu s propisanim uvjetima;
(c)
privremeno zabraniti obavljanje djelatnosti;
(d)
trajno ukinuti odobrenje za obavljanje djelatnosti;
(e)
izreći upravne novčane kazne;
(f)
narediti fizičkoj ili pravnoj osobi poduzimanje
popravnih mjera.
3.           Pri određivanju vrste
upravnih mjera i sankcija, nadležna tijela uzimaju u obzir sve relevantne
okolnosti, uključujući:
(a)
težinu i trajanje povrede;
(b)
stupanj uključenosti osobe odgovorne za invaziju;
(c)
dobit koju fizička ili pravna osoba ostvaruje
činjenjem povrede;
(d)
ekološku, socijalnu i gospodarsku štetu uzrokovanu
povredom;
(e)
stupanj suradnje odgovorne osobe s nadležnim
tijelom;
(f)
ranije povrede koje je učinila odgovorna osoba.
4.           Države članice osiguravaju
postojanje prava žalbe na odluke koje nadležna tijela donesu u skladu s ovim
člankom.
Članak 26.
Prijelazne odredbe za nekomercijalne vlasnike
1.           Odstupajući od članka 7.
stavka 1. točaka (c) i (f), vlasnicima kućnih ljubimaca koje ne drže u
komercijalne svrhe, a pripadaju vrstama s popisa iz članka 4. stavka 1.,
dopušteno je držati te životinje do kraja njihovog prirodnog života pod uvjetom
da su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
životinje su bile držane prije njihovog uvrštavanja
na popis iz članka 4. stavka 1.;
(b)
životinje se drže u zatvorenom sustavu i poduzimaju
se sve potrebne mjere kako bi se osiguralo da nije moguće njihovo razmnožavanje
ili bijeg.
2.           Nadležna tijela obavješćuju
nekomercijalne vlasnike o rizicima držanja životinja iz stavka 1. i o mjerama
koje treba poduzimati kako bi se smanjio rizik od njihova razmnožavanja ili
bijega, i to putem programa podizanja svijesti i obrazovnih programa koje
organiziraju države članice.
3.           Nekomercijalnim vlasnicima
koji ne mogu osigurati ispunjavanje uvjeta iz stavka 1. države članice pružaju
mogućnost preuzimanja životinja od njih te pri postupanju sa životinjama vode
računa o njihovoj dobrobiti.
Članak 27.
Prijelazne odredbe za komercijalne zalihe
1.           Posjednicima komercijalnih
zaliha primjeraka invazivnih stranih vrsta nabavljenih prije njihovog uvrštenja
na popis iz članka 4. stavka 1. dopušta se da u razdoblju do dvije godine nakon
uvrštavanja vrste na navedeni popis drže i prevoze žive primjerke ili
reproduktivne dijelove tih vrsta u svrhu prodaje ili predaje istraživačkim
ustanovama ili ustanovama za ex-situ očuvanje iz članka 8., pod uvjetom
da se primjerci drže i prevoze u zatvorenom sustavu te da se poduzimaju sve
odgovarajuće mjere kako bi se onemogućilo njihovo razmnožavanje ili bijeg, ili
da ih unište kako bi se riješili zaliha.
2.           Ako je u skladu s člankom 6.
Uredbe (EZ) br. 708/2007 izdana dozvola za vrstu iz akvakulture koja je
naknadno uvrštena na popis stranih vrsta koje su značajne za Uniju, i ta
dozvola traje dulje od razdoblja iz stavka 1., država članica ukida dozvolu u
skladu s člankom 12. Uredbe (EZ) br. 708/2007 do kraja razdoblja iz stavka 1.
Članak 28.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu [1.
siječnja ili 1. srpnja] nakon objave u Službenom listu Europske unije.

Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća
i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu,
Za Europski parlament                                  Za
Vijeće
Predsjednik                                                    Predsjednik
Pojednostavljeno financijsko
izvješće
Naslov nacrta prijedloga:
Uredba Europskog parlamenta i Vijeća o sprječavanju i upravljanju
unošenjem i širenjem invazivnih stranih vrsta
Odgovarajuće područje/područja politike i
aktivnost/aktivnosti u strukturi abb:
Glava 07. Okoliš
07 01 02 Rashodi za vanjsko osoblje i drugi rashodi za upravljanje kao
potpora području politike okoliša
Pravna osnova
            ¨ Administrativna autonomija                       X
Drugo: članak 192. stavak 1. UFEU-a
Opis i obrazloženje:
Invazivne strane vrste (ISV) su vrste koje se ljudskim djelovanjem
namjerno ili nenamjerno prenose izvan njihovog prirodnog područja
rasprostranjenosti preko ekoloških barijera i potom se naseljavaju i šire na
svojoj novoj lokaciji u tolikoj mjeri da štetno utječu na biološku raznolikost,
ali i na zdravlje ljudi i gospodarstvo. Osim što nanose štetu društvu i
gospodarstvu, invazivne strane vrste jedan su od glavnih razloga gubitka
biološke raznolikosti te je rješavanje problema povezanih s njima od ključne
važnosti za postizanje cilja EU-a, a to je zaustavljanje gubitka biološke
raznolikosti do 2020. Nadalje, procijenjeno je da troškovi koje invazivne
strane vrste nanose EU-u iznose 12 milijardi eura godišnje u smislu troškova
šteta i troškova kontrole. Stoga je svrha ovog nacrta uredbe uspostaviti okvir EU-a
za sprječavanje, smanjenje i ublažavanje štetnih učinaka invazivnih stranih
vrsta na biološku raznolikost i usluge ekosustava te nastojati ublažiti
socijalne i gospodarske štete. Države članice već poduzimaju mjere za
rješavanje problema povezanih s nekim invazivnim stranim vrstama, ali te su
mjere uglavnom reaktivne i cilj im je smanjiti već nastalu štetu ne pridajući
dostatnu pozornost sprječavanju novih prijetnji ili njihovom otkrivanju i
rješavanju. Nastojanja su rascjepkana i ne obuhvaćaju cijeli EU te su često
loše usklađena, što znači da im je sveukupna učinkovitost smanjena. Trenutačno
ne postoji sveobuhvatan zakonodavni okvir za rješavanje problema invazivnih
stranih vrsta na razini EU-a. Cilj je ovog nacrta Uredbe popuniti ovu prazninu
u politici, istodobno poštujući međunarodne obveze koje proizlaze iz Konvencije
o biološkoj raznolikosti.
Trajanje i procijenjeni financijski
utjecaj:
Razdoblje primjene:
¨      Prijedlog ograničenog
trajanja: na snazi od [datum] do [datum]
X       Prijedlog neograničenog trajanja: na snazi
od [predviđeno 2015., treba potvrditi]
Procijenjeni utjecaj na proračun:
Nacrt prijedloga ima za posljedicu:
¨      uštede
X       dodatne
troškove (ako je tako, navesti odgovarajući(e) naslov(e) višegodišnjeg
financijskog okvira): Naslov 5.
VFO-a 2014.-2020.
Sudjelovanje trećih strana u financiranju
nacrta prijedloga:
Prijedlogom se ne predviđan sufinanciranje od
trećih strana.
Objašnjenje iznosa:
Provedba određenih aspekata ovog nacrta Uredbe zahtijevat će rad
odbora. Na temelju troškova rada sličnih odbora procijenili smo sljedeće
troškove u okviru naslova 07 01 02 11 03 – Odbori (vidjeti sljedeću tablicu):
- sastanci/godišnje
- 1 predstavnik po državi članici
- maksimalni putni troškovi i dnevnice u iznosu od 800 EUR/država
članica/sastanak
To bi dovelo do troškova za Komisiju od otprilike 80 000
EUR/godišnje.
Usklađenost s tekućim višegodišnjim
financijskim okvirom:
X       Prijedlog je u skladu s postojećim
financijskim programiranjem.
¨      Prijedlog povlači za sobom reprogramiranje relevantnog naslova višegodišnjeg
financijskog okvira.
¨      Prijedlog zahtijeva primjenu instrumenta za financijsku
fleksibilnost ili reviziju višegodišnjeg financijskog okvira[24].
Utjecaj ušteda ili dodatnih troškova na
raspodjelu sredstava:
¨      Sredstva će se dobiti unutarnjom preraspodjelom unutar odjela
X       Sredstva su već dodijeljena dotičnom(im)
odjelu(ima)
¨      Sredstva će se zatražiti u sljedećem postupka raspodjele
Potrebe za ljudskim i administrativnim
resursima pokrit će se osobljem Glavne uprave koje je već raspoređeno na upravljanje
djelovanjem, uz potporu osoblja koje je već raspoređeno na poslove povezane s
provedbom ovog nacrta Uredbe. Glavni zadaci dotičnih dužnosnika bit će:
upravljanje Odborom, upravljanje uzajamnim djelovanjem s državama članicama,
koordinacija sa Zajedničkim istraživačkim centrom (JRC) i općenito potpora
ispravnoj provedbi ovog nacrta Uredbe.
Sustav je osmišljen tako da udruži resurse i
stručnost različitih službi Komisije, pa će za njegovo funkcioniranje biti
potrebno angažirati ograničene ljudske resurse posebno dodijeljene u tu svrhu:
politika u pogledu invazivnih stranih vrsta posebno će imati koristi od
doprinosa osoblja JRC-a koje je uključeno u projekt EASIN[25], kao i od stručnosti ostalih
službi i agencija Komisije koje rade u područjima značajnim za politiku
invazivnih stranih vrsta (Europska agencija za okoliš ima posebno osoblje koje
radi na invazivnim stranim vrstama i koje će biti mobilizirano u svrhu potpore
provedbenim aktivnostima). Osoblje će se prema potrebi prerasporediti na
temelju sredstava koja mogu biti odobrena upravljačkoj glavnoj upravi u okviru
godišnjeg postupka dodjele sredstava uzimajući u obzir proračunska ograničenja.
PROCIJENJENI FINANCIJSKI UTJECAJ (uštede
ili dodatni troškovi) NA ODOBRENA SREDSTVA ZA ADMINISTRATIVNE POSLOVE ILI
LJUDSKE POTENCIJALE
 EPRV u osobama/godina || Godina || Godina || Godina || Godina || Godina || Godina || Godina || Ukupno
 2015. || 2016. || 2017. || 2018. || 2019. || 2020. || 2021.
 Naslov 5 || EPRV || odobrena sredstva || EPRV || odobrena sredstva || EPRV || odobrena sredstva || EPRV || odobrena sredstva || EPRV || odobrena sredstva || EPRV || odobrena sredstva || EPRV || odobrena sredstva ||   ||
 Plan radnih mjesta (dužnosnici i/ili privremeno osoblje)
 07 01 01 01 (sjedišta i predstavništva Komisije) ||   || 0,199* ||   || 0,199 ||   || 0,199 ||   || 0,199 ||   || 0,199 ||   || 0,199 ||   || 0,199 ||   || 1,393
 07 01 01 02 (delegacije) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Vanjsko osoblje ||
 07 01 02 01 („opća omotnica”) ||   || 0,002**  ||   || 0,002  ||   || 0,002  ||   || 0,002  ||   || 0,002  ||   || 0,002  ||   || 0,002  ||   || 0,014
 07 01 02 02 (delegacije) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Ostale proračunske linije (navesti) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Međuzbroj – Naslov 5 ||   || 0,201  ||   ||  0,201 ||   ||  0,201 ||   ||  0,201 ||   ||  0,201 ||   ||  0,201 ||   ||  0,201 ||   || 1,407
 Izvan Naslova 5 ||
 Plan radnih mjesta (dužnosnici i/ili privremeno osoblje )
 07 01 05 01 (neizravna istraživanja) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 10 01 05 01 (izravna istraživanja) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Vanjsko osoblje
 07 01 04 yy ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - u sjedištima ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - u delegacijama ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 05 02 (neizravna istraživanja) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 10 01 05 02 (izravna istraživanja) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Ostale proračunske linije (navesti) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Međuzbroj – izvan Naslova 5 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 UKUPNO ||   || 0,201 ||   || 0,201 ||   || 0,201 ||   || 0,201 ||   || 0,201 ||   || 0,201 ||   || 0,2014 ||   || 1,407 u prvih 7 godina
EPRV=Ekvivalent punog radnog vremena                                                              u
milijunima EUR (na tri decimalna mjesta)
"Potrebna odobrena sredstva za ljudske
potencijale pokrit će se odobrenim sredstvima glavne uprave koja su već
dodijeljena za upravljanje djelovanjem i/ili su preraspoređena unutar
glavne uprave te, po potrebi, bilo kojim dodatnim sredstvima koja se mogu
dodijeliti nadležnoj glavnoj upravi u okviru godišnjeg postupka dodjele
sredstava uzimajući u obzir proračunska ograničenja."
*Procijenjena
odobrena sredstva uključuju osoblje iz Glavne uprave za okoliš kao i jedan EPRV
u JRC-u **Prosječna naknada za UNS (upućenog nacionalnog stručnjaka)
Ostala administrativna odobrena sredstva                                                              u
milijunima EUR (na tri decimalna mjesta)
   || Godina || Godina || Godina || Godina || Godina || Godina || Godina || UKUPNO
 2015. || 2016. || 2017. || 2018. || 2019. || 2020. || 2021.
 Naslov 5 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Sjedišta: ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 02 11 01 - Izdaci za službena putovanja i troškovi reprezentaciju ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 02 11 02 - Troškovi konferencija i sastanaka ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 02 11 03 - Odbori || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,56 u prvih 7 godina
 07 01 02 11 04 - Studije i savjetovanja ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 03 01 03 – ICT oprema[26] ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 03 01 04 – ICT usluge2 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Ostale proračunske linije (navesti prema potrebi) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Delegacije: ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 02 12 01 – Izdaci za službena putovanja i konferencije te troškovi reprezentacije ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 02 12 02 - Dodatna izobrazba osoblja ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 03 02 01 – Nabava, najam i s tim povezani troškovi ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 03 02 02 Oprema, namještaj, opskrba i usluge ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Međuzbroj – Naslov 5 || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,56 u prvih 7 godina
 Izvan Naslova 5 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 04 yy – Rashodi za tehničku i administrativnu pomoć (ne uključujući vanjsko osoblje) iz odobrenih sredstava za poslovanje (prijašnje linije „BA”) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Sjedišta ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Delegacije ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 07 01 05 03 - Ostali rashodi za upravljanje za neizravna istraživanja ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 10 01 05 03 - Ostali rashodi za upravljanje za izravna istraživanja ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Ostale proračunske linije (navesti prema potrebi) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Međuzbroj – izvan Naslova 5 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 SVEUKUPNO || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,08  || 0,56 u prvih 7 godina
[1]               http://www.acceptance.ec.europa.eu/environment/nature/invasivealien/docs/ias_discussion_paper.pdf.
[2]               Sve su studije dostupne na stranici http://ec.europa.eu/environment/nature/invasivealien/index_en.htm.
[3]               Upućivanje na SL
[4]               Upućivanje na SL
[5]               SL L 309, 13.12.1993., str. 1.
[6]               SL L 38, 10.2.1982., str. 1.
[7]               SL L 20, 26.1.2010., str. 7.
[8]               SL L 206, 22.7.1992., str. 7.
[9]               SL L 164, 25.6.2008., str. 19.
[10]             SL L 327, 22.12.2000., str. 1.
[11]             COM(2013) 260 završna verzija
[12]             COM(2013) 267 završna verzija
[13]             SL L 106, 17.4.2001., str. 1.
[14]             SL L 168, 28.6.2007., str.1.
[15]             SL L 167, 27.6.2012., str. 1.
[16]             SL L 309, 24.11.2009., str. 1.
[17]             SL L 61, 3.3.1997., str. 1.
[18]             COM (2008)642 konačno.
[19]             SL L 325, 9.12.2010., str. 4.
[20]             SL L 204, 31.7.2012., str. 131.
[21]             SL L 156, 25.6.2003., str. 17.
[22]             SL L 55, 28.2.2011., str. 13.
[23]             SL L 55, 28.2.2011., str. 13.
[24]             Vidi točke 19. i 24. Međuinstitucionalnog sporazuma za
razdoblje 2007.-2013.
[25]             Cilj je Europske mreže podataka o stranim vrstama (EASIN)
povećati pristup podacima i informacijama o stranim vrstama u Europi. EASIN
omogućuje istraživanje postojećih informacija o stranim vrstama iz različitih
izvora preko mreže interoperabilnih mrežnih stranica, u skladu s međunarodno
priznatim normama i protokolima. Projekt je pokrenut u svrhu potpore provedbi
Strategije o biološkoj raznolikosti i Okvirne direktive o morskoj strategiji te
je dostupan javnosti od svibnja 2012.
[26]             ICT: Informacijsko-komunikacijske tehnologije