				|

		52013PC0822

			Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o postupovnim jamstvima za djecu osumnjičenu ili optuženu u kaznenim postupcima /* COM/2013/0822 final - 2013/0408 (COD) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           KONTEKST PRIJEDLOGA
1.           Cilj je ovog prijedloga
Direktive Europskog parlamenta i Vijeća utvrditi zajedničke minimalne
standarde u Europskoj uniji o pravima djece koja su osumnjičena ili
optužena u kaznenom postupku i pravima djece koja su predmetom postupka na
temelju Okvirne odluke 2002/584/PUP („postupak na temelju europskog uhidbenog naloga“).
2.           U Stokholmskom programu[1] stavlja se naglasak
posebno na jačanje prava pojedinaca u kaznenom postupku. U njegovoj
točki 2.4. Europsko vijeće pozvalo je Komisiju da pripremi prijedloge
kojima će se uspostaviti postupni pristup jačanju prava
osumnjičenih i optuženih osoba utvrđivanjem zajedničkih
minimalnih standarda prava na pošteno suđenje. Ta je mjera dio programa
EU-a za prava djeteta kojem su pridonijeli Europski parlament, Odbor regija,
Gospodarski i socijalni odbor i Vijeće Europe te ključne
zainteresirane strane kao što su UNICEF i pravobranitelji za djecu u državama
članicama[2].
3.           Tri su mjere već
donesene: Direktiva 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća o pravu na
tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima[3] u listopadu 2010.,
Direktiva 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća o pravu na informacije
u kaznenom postupku[4]
i Direktiva 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada
2013. o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u postupku na temelju
europskog uhidbenog naloga te o pravu na obavješćivanje treće strane
u slučaju oduzimanja slobode i na komunikaciju s trećim osobama i
konzularnim tijelima tijekom trajanja lišenja slobode[5]. Mjere o pravu na
privremenu pravnu pomoć za osumnjičene ili optužene osobe dok su
lišene slobode predstavljene su kao paket zajedno s ovom inicijativom i
Direktivom o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i pravu
biti nazočan na suđenju u kaznenom postupku.
4.           Ovim se prijedlogom Direktive
utvrđuju posebna minimalna pravila o pravima osumnjičenih ili
optuženih osoba koje su djeca u kaznenom postupku. Time se promiče primjena
Povelje, posebno članaka 4., 6., 7., 24., 47., i 48. oslanjajući se
na članke 3., 5. , 6. i 8. EKLJP-a kako ju tumači Europski sud za
ljudska prava koji u svojoj sudskoj praksi utvrđuje standarde o posebnim
jamstvima za ranjive osobe, posebno djecu. U toj je sudskoj praksi, između
ostalog, predviđeno da pravičnost postupka i pravo na pošteno
suđenje zahtijevaju da je osoba sposobna shvatiti minimalne elemente
postupka i da je sposobna sudjelovati i učinkovito ostvarivati prava uz
zaštitu privatnosti. Pod tim uvjetima, u ovoj Direktivi treba biti
izričito propisano jačanje postupovnih jamstava djece.
5.           Ove bi se mjere trebale
primjenjivati vodeći računa o najboljim interesima djeteta, kako je
predviđeno u članku 24. Povelje o temeljnim pravima.
6.           Osumnjičene ili optužene
osobe koje su djeca priznate su i prema njima se postupa s poštovanjem,
dostojanstveno, profesionalno, na osoban i nediskriminacijski način, kad
god su u kontaktu s nadležnim tijelom koje djeluje u okviru kaznenog postupka.
Time bi se trebala olakšati reintegracija djece u društvo nakon iskustva u
sustavu kaznenog pravosuđa. Prava propisana u ovoj Direktivi primjenjuju
se na djecu ili optužene osobe na nediskriminacijski način,
uključujući u odnosu na njihov status kao rezidenata.
7.           Ova se mjera predstavlja
zajedno s Preporukom Komisije o postupovnim jamstvima za ranjive osobe
osumnjičene ili optužene u kaznenom postupku i za ranjive osobe na koje se
primjenjuju postupci na temelju europskog uhidbenog naloga.
8.           Prijedlog se temelji na
članku 82. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU).
9.           Pravo na učinkovit
pravni lijek, pošteno suđenje i pravo na obranu predviđeni su u
Povelji o temeljnim pravima Europske unije („Povelja“), u člancima 47. i 48., i
u članku 6. Europske konvencije o temeljnim pravima („EKLJP“). Sposobnost
učinkovitog ostvarivanja tih prava u velikoj mjeri ovisi o sposobnosti
osumnjičene ili optužene osobe da prati i potpuno sudjeluje u postupku,
što može biti ograničeno zbog dobi, nezrelosti ili invaliditeta. To
znači da je u odnosu na djecu i ranjive odrasle osobe potrebno poduzeti
posebne mjere kako bi se osiguralo da mogu učinkovito sudjelovati u
postupku i imati koristi od prava na pošteno suđenje u istoj mjeri kao i
druge osumnjičene ili optužene osobe.[6]
10.         Budući da ne postoji
zajednička definicija ranjive odrasle osobe i s obzirom na razmatranja
povezana s načelima supsidijarnosti i proporcionalnosti, Komisija u ovoj
fazi nije proširila opseg ove Direktive na ranjive odrasle osobe. Umjesto toga,
Komisija će donijeti Preporuku u kojoj će pozvati države članice
da uspostave niz jamstava za ranjive osobe.
2.           REZULTATI SAVJETOVANJA SA
ZAINTERESIRANIM STRANAMA I OCJENE UČINKA
11.         Tri sastanka sa
stručnjacima održana su 23. rujna 2011., 26. travnja 2012. i 11. prosinca
2012. Predstavnici država članica te skupina stručnjaka koja se
sastojala od predstavnika Vijeća Europe, Međunarodnog udruženja
sudaca za mlade i obitelj, Ujedinjenih naroda, medicinskih i pravnih stručnjaka
specijaliziranih za predmete s djecom razgovarali su o mjerama koje bi se mogle
poduzeti na razini EU-a u cilju povećanja zaštite djece i ranjivih
odraslih osoba u kaznenim postupcima.
12.         Komisija je provela ocjenu
učinka kako bi podržala taj prijedlog. Izvješće o ocjeni učinka
dostupno je na http://ec.europa.eu/governance.
3.           PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
Članak 1. – Predmet
13.         Predmet je Direktive propisati
minimalna pravila u vezi s pravima osumnjičenih ili optuženih osoba u
kaznenom postupku koje su djeca i pravima djece koja su predmetom „postupka na temelju europskog
uhidbenog naloga.“
Članak 2. – Područje primjene
14.         Direktiva se primjenjuje na
djecu što znači osobe mlađe od 18 godina u trenutku kada su
osumnjičene ili optužene da su počinile kazneno djelo od
okončanja postupka.
15.         Ova Direktiva ne utječe
na nacionalna pravila o dobi kada se djeca mogu smatrati kazneno odgovornima.
To je dob kada dijete postaje kazneno odgovorno za svoje postupke.
16.         U određenim državama
članicama protiv djece koja su počinila djelo koje se smatra kaznenim
djelom ne pokreće se kazneni postupak u skladu s nacionalnim pravom
već drugi oblici postupaka koji bi mogli dovesti do nametanja
određenih restriktivnih mjera (na primjer, mjera zaštite, obrazovnih
mjera). Takvi postupci nisu obuhvaćeni ovom Direktivom.
Članak 3. – Definicija
17.         U skladu s instrumentima
međunarodnog prava[7],
svaka osoba mlađa od 18 godina smatra se djetetom.
Članak 4. – Pravo djeteta na informacije
18.         Dijete bi trebalo odmah biti
obaviješteno o svojim pravima u skladu s ovom Direktivom, kojom se nadopunjuju
prava predviđena u člancima 3. do 7. Direktive 2012/13/EU, osim
prekršaja kako je predviđeno u članku 2. stavku 2. Direktive
2012/13/EU.
19.         Ako je dijete lišeno slobode,
pismo o pravima koje se dostavlja djetetu u skladu s člankom 6. Direktive
2012/13/EU sadrži i uputu na prava predviđena u ovoj Direktivi.
20.         Direktiva se treba provoditi u
skladu sa standardima propisanima u Direktivi 2001/64/EU o pravu na
tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima.
Članak 5. – Pravo nositelja roditeljske
odgovornosti na informacije
21.         U Direktivi su predviđena
dodatna jamstva u odnosu na informiranje nositelja roditeljske odgovornosti ili
odgovarajuće odrasle osobe kako bi se uzele u obzir posebne potrebe
djeteta, pod uvjetom da se time ne dovodi u pitanje tijek kaznenog postupka
protiv dotične osobe ili bilo kojeg drugog kaznenog postupka.
22.         Pojam „nositelj roditeljske
odgovornosti“ znači bilo koja osoba ili institucija koja ima roditeljsku
odgovornost nad djetetom u skladu s definicijom iz Uredbe Vijeća (EZ)
2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih
odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom
odgovornošću.
23.         Uloga nositelja roditeljske
odgovornosti važna je kako bi se djetetu osigurala moralna i psihološka potpora
te odgovarajući savjeti. Nositelj roditeljske odgovornosti ima pravo
povećati zaštitu prava osumnjičenog djeteta na obranu (na primjer
imenovati odvjetnika ili odlučiti žaliti se protiv odluke). Osim toga,
roditelji su isto tako pravno odgovorni i mogu se smatrati građanski odgovornima
za ponašanje djeteta.
24.         U ovoj se odredbi odražavaju
međunarodna pravila, kao što su Smjernice Odbora ministara Vijeća
Europe o pravosuđu prilagođenom djeci, Pekinška pravila i Opća
napomena br. 10 o pravima djeteta u maloljetničkom pravosuđu Konvencije
UN-a o pravima djeteta (CRC) iz 2007.
25.         Ako bi informiranje nositelja
roditeljske odgovornosti bilo protivno najboljim interesima djeteta, to pravo
ne treba primjenjivati. To bi mogao biti slučaj, primjerice, ako je
nositelj roditeljske odgovornosti bio umiješan u isto kazneno djelo kao dijete
ili ako postoji sukob interesa. U tom slučaju, mora se informirati i
tražiti nazočnost neke druge odgovarajuće odrasle osobe. Pojam „druga
odgovarajuća odrasla osoba“
znači osoba u srodstvu s djetetom (osim nositelja
roditeljske odgovornosti) ili osoba koja ima društvenu vezu s ranjivom osobom i
koja će vjerojatno kontaktirati s nadležnim tijelima i omogućiti
djetetu da ostvaruje svoja postupovna prava.
Članak 6. – Pravo na odvjetnika
26.         Ovim se člankom osigurava
obavezan pristup odvjetniku za djecu osumnjičenu ili optuženu u kaznenom
postupku.
27.         Člankom 6. stavkom 3.
točkom c) EKLJP-a i člancima 47. i 48. Povelje jamči se pravo
pojedinca na pristup odvjetniku. U Direktivi 2013/48/EU propisuju se opća
pravila o tom pravu za sve osumnjičene ili optužene osobe u kaznenim
postupcima. Međutim, u njoj se dopušta osumnjičenim ili optuženim
osobama da se odreknu prava na pomoć odvjetnika. U ovoj se Direktivi
predviđa dodatna zaštitna mjera da se djeca ne mogu odreći tog prava.

28.         ESLJP je u više navrata
istaknuo važnost pomoći odvjetnika djeci od samog početka postupka i
za vrijeme policijskog ispitivanja time dajući naslutiti da bi odricanje
za njih predstavljalo veliki rizik. Važnost pristupa odvjetniku za djecu
priznata je i u mjerodavnim međunarodnim pravilima, kao što su Smjernice
Odbora ministara Vijeća Europe o pravosuđu prilagođenom djeci,[8] Pekinška pravila[9] i Opća napomena
br. 10 CRC-a UN-a iz 2007. o pravima djeteta u maloljetničkom
pravosuđu[10].
29.         Međutim, u slučaju
određenih prekršaja, obvezan pristup odvjetniku bio bi neproporcionalan.
To se posebno odnosi na lakše prometne prekršaje, lakše prekršaje općih
odredbi lokalnih propisa ili lakše povrede javnog reda, koje se u nekim
državama članicama smatraju kaznenim djelima. Za takve prekršaje, nadležna
tijela, osim javnog tužitelja ili suda nadležnog za kaznena pitanja ne trebaju osigurati
pravo na obavezan pristup odvjetniku u skladu s ovom Direktivom.
Članak 7. – Pravo na pojedinačnu
ocjenu
30.         Tim se člankom osigurava
da dijete ima pravo na pojedinačnu ocjenu. Takva je pojedinačna
ocjena potrebna kako bi se utvrdile posebne potrebe djeteta u smislu zaštite,
obrazovanja, strukovnog obrazovanja i osposobljavanja i ponovne integracije u
društvo, radi utvrđivanja jesu li mu, i u kojoj mjeri, potrebne posebne
mjere tijekom kaznenog postupka. Osobna obilježja djeteta, njegova zrelost i
gospodarska i društvena pozadina mogu se značajno razlikovati.
31.         Pojedinačna ocjena treba
se provoditi u odgovarajućoj fazi postupka i najkasnije prije optužnice. Ocjena
se treba zabilježiti u skladu s nacionalnim pravom.
32.         Ne dovodeći u pitanje
članak 8. Direktive 2011/36/EU, u tijeku pojedinačne ocjene, posebnu
pozornost treba posvetiti djeci umiješanoj u kaznena djela koja su bila
prisiljena počiniti kao žrtve trgovanja ljudima.
33.         Opseg i pojedinosti takve
ocjene mogu se prilagođavati u skladu s težinom kaznenog djela i kaznom
koja će biti nametnuta ako dijete bude proglašeno krivim za navodno
kazneno djelo. Na primjer, predviđeno je da u slučaju teškog kaznenog
djela kao što je pljačka ili ubojstvo može biti opravdana detaljnija
ocjena.
34.         Pojedinačna ocjena treba
se ažurirati za vrijeme trajanja kaznenog postupka, a mogu se koristiti i
pojedinačne ocjene koje su prije provedene nad djetetom, ako su ažurirane.
35.         Države članice mogu
odstupiti od ove obveze kada provedba pojedinačne ocjene nije razmjerna
uzimajući u obzir okolnosti slučaja i činjenicu je li dijete
prethodno privuklo pozornost nadležnih tijela države članice u kontekstu
kaznenog postupka. U takvim slučajevima, ako pojedinačna ocjena nije
provedena, o tome treba biti obaviještena nadležna ustanova za zaštitu djece.
Članak 8. – Pravo na
liječnički pregled
36.         Međunarodnim pravnim
instrumentima, kao što je Opća napomena UN-a iz 2007. br. 10 o pravima
djeteta u maloljetničkom pravosuđu, preporuča se pristup
liječničkom pregledu i odgovarajuća zdravstvena njega za vrijeme
dok dijete boravi u pritvoru. Djeca su, zbog svoje mlade dobi i fizičke i
psihičke nezrelosti, više izložena zlostavljanju i zdravstvenim problemima
nego druge osumnjičene ili optužene osobe. Često nisu u
mogućnosti niti na odgovarajući način izraziti svoje zdravstvene
probleme. Potrebno je posebnu pozornost posvetiti osiguranju njihova integriteta,
posebno u pritvoru.
37.         Ako je dijete lišeno slobode,
ono bi trebalo imati pravo na liječnički pregled na zahtjev nositelja
roditeljske odgovornosti, odgovarajuće odrasle osobe ili djetetova
odvjetnika. Takav liječnički pregled trebao bi obavljati medicinski
stručnjak.
38.         U slučaju produžene
lišenosti slobode ili produljenja mjera poduzetnih protiv djeteta,
liječnički se pregled može ponoviti.
39.         Ako liječnički
pregled djeteta dovede do zaključka da mjere predviđene protiv
djeteta za vrijeme kaznenog postupka (npr. ispitivanje djeteta, pritvor) nisu u
skladu s općim psihičkim i fizičkim stanjem djeteta, nadležna
tijela trebala bi poduzeti potrebne mjere u skladu s nacionalnim pravom (npr.
odgađanje ispitivanja, liječenje djeteta). Treba voditi računa o
najboljim interesima djeteta.
Članak 9. – Ispitivanje djece
40.         Ispitivanje djece potencijalno
je riskantna situacija u kojoj se postupovna prava i dostojanstvo možda
neće uvijek poštovati niti će se u prikladnoj mjeri uzeti u obzir
njihova ranjivost.
41.         Kako bi se osigurala dovoljna
zaštita djece koja uvijek ne razumiju sadržaj razgovora u kojima sudjeluju,
uključujući tijekom policijskog ispitivanja, ovim se člankom
propisuje da treba postojati audiovizualni zapis razgovora. Međutim, ne bi
bilo razmjerno tražiti od nadležnih tijela da osiguraju audio i video snimanje
u svim slučajevima. Trebalo bi uzeti u obzir složenost predmeta, težinu
navodnog kaznenog djela i moguće sankcije. Međutim, ako je dijete
lišeno slobode, ispitivanje se uvijek treba snimati.
42.         Ti zapisi moraju biti dostupni
samo pravosudnim tijelima i strankama u postupku kako bi se osigurao njihov
sadržaj i kontekst. Potrebno je spriječiti javno širenje takvih zapisa.
Osim toga, duljina, stil i ritam razgovora moraju se prilagoditi dobi i
zrelosti djeteta koje se ispituje.
Članak 10. – Pravo na slobodu
43.         Pravo na slobodu i sigurnost
osobe sadržano je u članku 5. stavku 1. EKLJP-a i članku 6. Povelje.
44.         U skladu s međunarodnim
pravilima, kao što su članak 37. Konvencije UN-a o pravima djeteta,
Opća napomena UN-a br. 10 o pravima djeteta u maloljetničkom
pravosuđu iz 2007., točka 79. Preporuke Odbora ministara Vijeća
Europe[11],
svaki oblik lišavanja slobode djece treba biti mjera zadnjeg izbora i
primjenjivati se na najkraće prikladno vremensko razdoblje[12].
45.         Uzimajući u obzir te
međunarodne standarde, u ovoj se Direktivi propisuju minimalna pravila u
vezi s pritvorom. To je neovisno o usklađenosti država članica s tim
međunarodnim standardima u vezi s pritvorom, posebno s odvajanjem djece od
odraslih i pristupom obrazovnim mjerama, osim osude.
Članak 11. – Alternativne
mjere
46.         Kako bi se izbjeglo lišavanje
slobode u slučaju djece, nadležna tijela moraju poduzeti sve alternativne
mjere lišavanju slobode kada je to u najboljem interesu djeteta. Takve bi mjere
trebale uključivati obvezu izvješćivanja nadležnog tijela,
ograničenja kontakata s određenim osoba ili sudjelovanje u
terapeutskom liječenju ili obrazovnim mjerama[13].
Članak 12. - Pravo na posebno
postupanje u slučaju lišavanja slobode
47.         U određenim
slučajevima lišavanje slobode može biti potrebno, na primjer, kako bi se
izbjegla opasnost utjecaja na dokaze, na svjedoke, kada postoji rizik od
stvaranja urote ili bijega itd. U takvim slučajevima posebnu pozornost
treba posvetiti načinu postupanja prema pritvorenoj djeci.
48.         Osim toga, s obzirom na
ranjivost djece lišene slobode, važnosti obiteljskih veza i promicanja
reintegracije u društvo, nadležna tijela trebaju poštovati i aktivno podržavati
poštovanje prava djeteta predviđenih u međunarodnim i europskim
instrumentima. Uz ostala prava, djeca trebaju posebno imati pravo:
(a)
održavati redovne i smislene kontakte s
roditeljima, obitelji i prijateljima. Ograničenja tog prava nikada se ne
trebaju koristiti kao kazna;
(b)
primiti odgovarajuće obrazovanje, savjete i
osposobljavanje,
(c)
primiti zdravstvenu
njegu.
49.         U skladu s međunarodnim
standardima[14]
djeca se trebaju držati odvojeno od odraslih kako bi se uzele u obzir njihove
potrebe i ranjivost. Kada pritvoreno dijete navrši 18 godina, osoba treba imati
mogućnost ostati u odvojenom pritvoru. U tu svrhu potrebno je uzeti u
obzir pojedinačne okolnosti slučaja. Mjerama predviđenima ovom
Direktivom, međutim, ne zahtijeva se izgradnja posebnih objekata za
pritvor djece.
Članak 13. – Pravovremeno i
brzo rješavanje predmeta
50.         U postupcima koji
uključuju djecu, potrebno je primijeniti načelo hitnosti kako bi se
osigurala brza reakcija i zaštitili najbolji interesi djeteta. Sudovi bi u tim
predmetima trebali djelovati s posebnom hitnošću radi izbjegavanja rizika
od negativnih posljedica za obitelj i društvene odnose djeteta.
Članak 14. – Pravo na zaštitu
privatnosti
51.         Zahtjev za zaštitu privatnosti
djece osumnjičene ili optužene u kaznenim postupcima proizlazi iz
međunarodnih standarda[15].
Sudionici u kaznenim postupcima žrtve su stigmatizacije i to može, posebno u
slučaju djece, štetno utjecati na njihove mogućnosti za reintegraciju
u društvo i na njihov budući profesionalni i društveni život. Zaštita
privatnosti djece uključene u kaznene postupke ključna je sastavnica
rehabilitacije mladih.
52.         Djeci treba suditi dalje od
očiju javnosti. Sud može u iznimnim slučajevima odlučiti održati
javnu raspravu, nakon razmatranja najboljih interesa djeteta.
53.         Osim toga, s obzirom na
najbolje interese djeteta i obitelji, vlasti bi trebale spriječiti širenje
informacija koje bi mogle dovesti do njihova prepoznavanja (npr. imena  i slike
djeteta i članova obitelji).
Članak 15. – Pravo nositelja
roditeljske odgovornosti na pristup sudskim raspravama
54.         Kako bi se djetetu osigurala
odgovarajuća pomoć i potpora za vrijeme sudske rasprave, trebaju biti
nazočni nositelj roditeljske odgovornosti ili druga odgovarajuća
odrasla osoba iz članka 5.
Članak 16. – Pravo djece
osobno nazočiti na raspravi na kojoj se utvrđuje njihova krivnja
55.         Ako djeca nisu nazočna na
suđenju, njihovo je pravo na obranu ugroženo. U tom slučaju, optužena
osoba ne može niti dati svoju verziju činjenica Sudu niti u skladu s tim
izvesti dokaze. Može joj stoga biti utvrđena krivnja bez da je imala
priliku osporiti osnovu za takvu optužbu.
56.         Pravo biti nazočan na
suđenju ili pravo na odricanje od tog prava nakon primljene obavijesti
neophodna su za ostvarivanje prava na obranu.
57.         U članku 16.
predviđeno je da države članice moraju osigurati da se pravo na
nazočnost primjenjuje na svako suđenje kojem je cilj utvrditi krivnju
optužene osobe (osude i odluke o oslobođenju) u skladu sa sudskom praksom
ESLJP-a. Nazočnost djeteta u ovom trenutku kaznenog postupka od posebne je
važnosti s obzirom na posljedice koje bi taj trenutak mogao imati.
Članak 17 .–Postupci na
temelju europskog uhidbenog naloga
58.         Ova se Direktiva primjenjuje
na djecu koja su predmet postupka u skladu s Okvirnom odlukom 2002/584/PUP od
trenutka uhićenja u državni članici izvršenja. Unaprjeđenje
sustava europskog uhidbenog naloga osnovno je načelo trećeg
izvješća Komisije o provedbi Okvirne odluke Vijeća o europskom
uhidbenom nalogu [16].
59.         Nadležna tijela u državama
članicama izvršenja moraju primjenjivati pravila predviđena u ovoj
Direktivi. Time će se promicati uzajamno povjerenje i priznavanje
osiguravajući minimalnu razinu zaštite djece u državi članici
izvršenja kao i u državi članici izdavanja.
60.         Postupci za izvršenje
europskog uhidbenog naloga neće biti odgođeni jer se ovim
člankom ne dovode u pitanje rokovi iz Okvirne odluke.
61.         Uzimajući u obzir
najbolje interese djeteta i u skladu s međunarodnim pravilima da bi bilo
koji oblik lišavanja slobode djeteta trebao biti mjera posljednjeg izbora i
primjenjivati se na najkraće moguće vrijeme (vidi gore,
članak 10.), nadležna tijela poduzimaju sve mjere kojima se
ograničava lišavanje slobode djece obuhvaćene europskim uhidbenim
nalogom.
Članak 18. – Pravo na pravnu
pomoć
62.         Iako cilj ove Direktive nije
urediti pitanje pravne pomoći, njome se zahtjeva od država članica da
osiguraju da njihovi nacionalni pravni sustavi jamče učinkovito
ostvarivanje prava na pristup odvjetniku.
63.         Pravo osumnjičene ili
optužene djece na privremenu pravnu pomoć u slučaju lišavanja slobode
ili u okviru postupka na temelju europskog uhidbenog naloga bit će
obuhvaćeno [prijedlogom] Direktive o pravu na privremenu pravnu pomoć
osumnjičenim ili optuženim osobama u kaznenim postupcima koje su lišeni
slobode ili traženim osobama u postupcima na temelju europskog uhidbenog naloga
te [prijedlogom] Preporuke Komisije o pravu na pravnu pomoć za
osumnjičene ili optužene osobe u kaznenim postupcima. U potonjem, posebno
se govori o situaciji djece u vezi s „provjerom imovinskog stanja“ i „provjerom osnovanosti“[17].
Članak 19. – Osposobljavanje
64.         Sudska tijela, tijela za
provedbu zakona i zatvorsko osoblje koji se bave predmetima koji uključuju
djecu trebaju biti svjesni posebnih potreba djece različitih dobnih
skupina i voditi računa o tome da postupci budu prilagođeni njima. U
tu svrhu potrebno im je posebno osposobljavanje o zakonskim pravima djece i
potrebama djece različitih dobnih skupina, dječjem razvoju i
dječjoj psihologiji, pedagoškim vještinama, komunikacijom s djecom svih
dobnih skupina i fazi razvoja i djeci u posebno osjetljivim situacijama.[18] Takvo osposobljavanje
trebalo bi biti dostupno i braniteljima specijaliziranima za predmete koji
uključuju djecu.
65.         Oni koji djeci pružaju potporu
ili usluge retroaktivne pravde trebaju biti osposobljeni kako bi mogli
osigurati da se prema djeci postupa s poštovanjem, nepristrano i profesionalno.
Članak 20. – Prikupljanje
podataka
66.         U svrhu praćenja i
ocjenjivanja učinkovitosti i djelotvornosti ove Direktive, države
članice trebaju prikupljati pouzdane podatke u vezi s ostvarivanjem prava
iz ove Direktive. Odgovarajući podaci uključuju podatke koje su
prikupila pravosudna tijela i policijska tijela te, u mjeri u kojoj je to
moguće, administrativne podatke koje su prikupile zdravstvene i socijalne
službe.
Članak 21. – Troškovi
67.         Troškove koji proizlaze iz
primjene ove Direktive u vezi s procjenom djeteta, liječničkim
pregledom i audiovizualnim snimanjem trebaju snositi države članice,
čak i u slučaju osude osumnjičenog ili optuženog djeteta.
Članak 22. – Odredba o
neregresiji
68.         Svrha je ovog članka
osigurati da utvrđivanje minimalnih standarda u skladu s ovom Direktivom
ne utječe na umanjivanje standarda u određenim državama
članicama te da se očuvaju standardi utvrđeni u Povelji i u
EKPLJ-u. S obzirom na to da su ovom Direktivom predviđena minimalna
pravila, države članice mogu odrediti više standarde od onih dogovorenih u
ovoj Direktivi.
Članak 23. – Prenošenje u
nacionalno zakonodavstvo
69.         Države članice moraju
provesti Direktivu [u roku od 24 mjeseca od objave] i, do istog datuma,
dostaviti Komisiji tekst odredbi kojima se ona prenosi u nacionalno zakonodavstvo.
70.         Države članice trebale bi
obavijestiti o svojim mjerama za prenošenje te priložiti jedan ili više
dokumenata u kojima se objašnjava odnos između dijelova direktive i
odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata prenošenja.
Članak 24. – Stupanje na snagu
71.         U tom se članku
predviđa da će ova Direktiva stupiti na snagu dvadesetog dana od dana
objave u Službenom listu Europske unije.
4.           načelo supsidijarnosti
72.         Države članice ne mogu
cilj prijedloga u dovoljnoj mjeri ostvariti same budući da on uključuje
promicanje uzajamnog povjerenja među njima i stoga je važno dogovoriti
zajedničke minimalne standarde o postupnovnim jamstvima za osumnjičenu
ili optuženu djecu u kaznenim postupcima u Europskoj uniji. Potreba za
djelovanjem EU-a i objašnjenja o tome zašto je prikladnije djelovanje u
području posebnih mjera za djecu suočenu s kaznenim postupkom
poduzeti na razini EU-a dalje se razvija u Ocjeni učinka priloženoj prijedlogu
Direktive.
5.           načelo
proporcionalnosti
73.         Prijedlog je u skladu s
načelom proporcionalnosti jer ne prelazi ono što je minimalno potrebno za
ostvarenje navedenog cilja na europskoj razini i ono što je nužno za tu svrhu.
Odbačene su mjere čiji je cilj bio ostvarenje bolje usklađenosti
standarda, kao što su dob za kaznenu odgovornost, osnivanje sudova za mlade,
pravila o odstupanju od pravosudnih sustava, koje bi dovele do značajnih
promjena u sustavima kaznenog pravosuđa u državama članicama. Za
potrebe proporcionalnosti djelovanja EU-a, ovom se Direktivom stoga ne predlaže
sveobuhvatan niz pravila za djecu u kaznenim postupcima. Njome se samo utvrđuju
minimalna pravila koja se smatraju neophodnima za ostvarenje cilja postizanja
učinkovitog standarda zaštite djece i poboljšanja uzajamnog povjerenja i
pravosudne suradnje.
6.           utjecaj na proračun
74.         Ovaj prijedlog nema utjecaja
na proračun EU-a.
2013/0408 (COD)
Prijedlog
DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I
VIJEĆA
o postupovnim jamstvima za djecu
osumnjičenu ili optuženu u kaznenim postupcima
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE
EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
Europske unije, a posebno njegov članak 82. stavak 2. točku (b),
uzimajući u obzir prijedlog Europske
komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog
akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga
gospodarskog i socijalnog odbora[19],
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija[20],
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)       Svrha ove Direktive utvrditi je
postupovna jamstva kojima će se osigurati da djeca koja su
osumnjičena ili optužena u kaznenom postupku mogu razumjeti i pratiti taj
postupak, te kojima će se toj djeci omogućiti ostvarivanje prava na
pošteno suđenje i spriječiti ponavljanje kaznenog djela te potaknuti
njihova društvena integracija.
(2)       Utvrđivanjem minimalnih
pravila za zaštitu prava osumnjičenih ili optuženih osoba, ovom bi se
Direktivom trebalo povećati povjerenje država članica u sustave
kaznenog pravosuđa drugih država članica i poboljšati uzajamno
priznavanje odluka u kaznenim stvarima. Takvim zajedničkim minimalnim
pravilima trebale bi se ukloniti i prepreke slobodnom kretanju građana na
teritoriju država članica.
(3)       Iako su države članice
stranke Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda,
Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima i
Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta, iskustvo je pokazalo da to
samo po sebi ne osigurava uvijek dovoljan stupanj povjerenja u sustave kaznenog
pravosuđa drugih država članica.
(4)       U Stokholmskom program[21] stavlja se naglasak
posebno na jačanje prava pojedinaca u kaznenom postupku. U njegovoj
točki 2.4. Europsko vijeće pozvalo je Komisiju da pripremi prijedloge
kojima će se uspostaviti postupni pristup[22]
jačanju prava osumnjičenih ili optuženih osoba.
(5)       Do danas su donesene tri
mjere, odnosno Direktiva 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća[23], Direktiva 2012/13/EU
Europskog parlamenta i Vijeća[24]
i Direktiva 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća.[25]
(6)       Ovom se Direktivom
promiču prava djeteta, uzimajući u obzir Smjernice Vijeća Europe
o pravosuđu prilagođenom djeci.
(7)       Djeci koja su
osumnjičena ili optužena u kaznenom postupku potrebno je posvetiti posebnu
pozornost kako bi se očuvala mogućnost za njihov razvoj i reintegraciju
u društvo.
(8)       Ova bi se Direktiva trebala
primjenjivati na djecu što znači osobe mlađe od 18 godina u trenutku
kada su osumnjičene ili optužene za počinjenje kaznenog djela do
donošenja konačne presude, bez obzira na njihovu dob za vrijeme trajanja
kaznenog postupka.
(9)       Oba bi se Direktiva trebala
primjenjivati i na kaznena djela koja je ista osumnjičena ili optužena
osoba počinila nakon navršenih 18 godina starosti i koja se zajedno
istražuju i kazneno progone jer su neodvojivo povezana s kaznenim djelima u
vezi s kojima su kazneni postupci protiv te osobe započeti prije dobi od
18. godine.
(10)     Kada je osoba u trenutku kada
postane osumnjičena ili optužena u kaznenom postupku starija od 18 godina,
države članice se potiče na primjenu postupovnih jamstava
predviđenih u ovoj Direktivi dok ta osoba ne navrši 21 godinu.
(11)     Države članice trebale bi
odrediti dob djece na temelju vlastitih izjava djece, provjere njihova građanskog
statusa, pregleda dokumenata, drugih dokaza te, ako takvi dokazi nisu dostupni
ili su neuvjerljivi, na temelju liječničkog pregleda.
(12)     Ova bi se Direktiva trebala
primjenjivati uzimajući u obzir odredbe Direktive 2012/13/EU i Direktive
2013/48/EU. Informacije o prekršajima trebale bi se dostavljati pod uvjetima
koji su predviđeni u članku 2. stavku 2. Direktive 2012/13/EU.
Međutim, u ovoj su Direktivi predviđena dodatna jamstva u vezi s
informacijama koje se dostavljaju nositelju roditeljske odgovornosti i u vezi s
obveznim pristupom odvjetniku u cilju zadovoljavanja posebnih potreba djeteta.
(13)     Ako je dijete lišeno slobode, pismo o pravima koje se dostavlja djetetu
u skladu s člankom 4. Direktive 2012/13/EU treba uključivati jasne
informacije o pravima djeteta u skladu s ovom Direktivom.
(14)     Pojam „nositelj roditeljske
odgovornosti“ znači svaka osoba koja ima roditeljsku odgovornost nad djetetom
kako je definirano u Uredbi Vijeća (EZ) 2201/2003[26]. Roditeljska
odgovornost znači prava i obveze koje se odnose na dijete ili njegovu imovinu,
koja su sudskom odlukom dodijeljena fizičkoj ili pravnoj osobi, na temelju
zakona ili sporazuma s pravnim učinkom, uključujući pravo na
skrbništvo i prava pristupa.
(15)     Djeca bi trebala imati pravo
da nositelj roditeljske odgovornosti bude obaviješten o primjenjivim
postupovnim pravima, usmeno ili pisanim putem. Ove bi se informacije trebale
dostavljati odmah i s onoliko pojedinosti koliko je nužno za zaštitu
pravičnosti postupka i učinkovito ostvarivanje prava djeteta na
obranu. Ako je to obavještavanje nositelja roditeljske odgovornosti protivno
najboljim interesa djeteta, treba obavijestiti drugu odgovarajuću odraslu
osobu.
(16)     Djeca se ne bi trebala
moći odreći svog prava na pristup odvjetniku jer u tome slučaju
ne bi mogla u potpunosti razumjeti i pratiti kazneni postupak. Prema tome,
nazočnost ili pomoć odvjetnika trebala bi za djecu biti obavezna.
(17)     U nekim državama
članicama za određivanje kazni za relativno manje prekršaje koje ne
uključuju lišavanje slobode nisu nadležni javni tužitelj i sud nadležan za
kaznena pitanja već neka druga nadležna tijela. To može biti slučaj,
primjerice, u odnosu na prometne prekršaje koji se često počinjuju i
koje je moguće utvrditi na temelju prometne kontrole. U takvim
slučajevima ne bi bilo razumno tražiti od nadležnih tijela da osiguraju
obavezan pristup odvjetniku. Ako je u zakonu države članice
predviđeno da kazne za lakše prekršaje određuje takvo tijelo i
postoji pravo na žalbu ili mogućnost upućivanja predmeta na neki drugi
način sudu nadležnom za kaznena pitanja, obavezan pristup odvjetniku
trebao bi se primjenjivati samo na postupke pred sudom pred kojim se vrši
postupak povodom žalbe ili upućivanja. U nekim državama članicama
postupke koji uključuju djecu mogu rješavati javni tužitelji koji mogu određivati
kazne. U takvim bi postupcima djeca trebala imati obavezan pristup odvjetniku.
(18)     U nekim se državama
članicama određeni lakši prekršaji, posebno lakši prometni prekršaji,
lakša kršenja općih odredbi lokalnih propisa ili lakše povrede javnog reda
smatraju kaznenim djelima. U slučaju takvih prekršaja bilo bi nerazmjerno
zahtijevati od nadležnih tijela da osiguraju obavezan pristup odvjetniku. Ako
je u zakonodavstvu države članice predviđeno da se lišavanje slobode
ne može odrediti kao kazna za lakše prekršaje, pravo na obavezan pristup
odvjetniku stoga bi se trebalo primjenjivati samo na postupke pred sudom
nadležnim za kaznena pitanja.
(19)     Djeca koja su osumnjičena
ili optužena u kaznenom postupku trebaju imati pravo na pojedinačnu
procjenu kako bi se utvrdile njihove posebne potrebe u smislu zaštite,
obrazovanja, odgoja i društvene integracije, kako bi se utvrdilo hoće li
im i u kojoj mjeri za vrijeme kaznenog postupka biti potrebne posebne mjere i
kako bi se utvrdio stupanj njihove kaznene odgovornosti i prikladnost sankcije
ili obrazovne mjere.
(20)     Kako bi se osigurao osobni
integritet uhićene ili pritvorene osobe, dijete treba imati pristup
liječničkom pregledu. Liječnički pregled treba obavljati
liječnik.
(21)     Kako bi se osigurala dovoljna
zaštita djece koja ne mogu uvijek razumjeti sadržaj ispitivanja kojima su
podvrgnuta te izbjeglo osporavanje sadržaja razgovora i nepotrebno ponavljanje
ispitivanja, ispitivanje djece potrebno je audiovizualno snimati.  To ne
uključuje ispitivanje nužno za utvrđivanje identiteta djeteta.
(22)     Međutim, ne bi bilo
razmjerno tražiti od nadležnih tijela da osiguraju audiovizualno snimanje u
svim okolnostima. Trebalo bi uzeti u obzir složenost predmeta, težinu navodnog
kaznenog djela i moguće sankcije. Ako je dijete lišeno slobode prije
osude, svako ispitivanje djeteta mora se audiovizualno snimati.
(23)     Takvi audiovizualni zapisi
trebali bi biti dostupni samo pravosudnim tijelima i strankama u postupku. Osim
toga , ispitivanje djece vrši se na način kojim se uzimaju u obzir njihova
dob i stupanj zrelosti.
(24)     Kada odlučuju u pitanju
pravne pomoći, države članice trebale bi nastojati odrediti pravila
kojima se jamči učinkovito ostvarivanje prava djece na pristup
odvjetniku.
(25)     Djeca su u posebno ranjivom
položaju kada se radi o pritvoru. Potrebno je uložiti posebne napore kako bi se
izbjeglo lišavanje slobode djece s obzirom na opasnost za njihov fizički,
psihički i društveni razvoj. Nadležna tijela trebala bi razmotriti
uvođenje alternativnih mjera i odrediti takve mjere kadgod je to u
najboljem interesu djeteta. To može uključivati obvezu izvješćivanja
nadležnog tijela, ograničenja u vezi s komunikacijom s određenim
osobama, zahtjev za sudjelovanje u terapiji ili liječenju ovisnosti i
sudjelovanje u obrazovnim mjerama.
(26)     Kada se djeca lišavaju
slobode, ona bi trebala imati koristi od posebnih zaštitnih mjera. Ona bi
posebno trebala biti pritvorena odvojeno od odraslih, osim ako se smatra da je
u najboljem interesu djeteta to ne učiniti, u skladu s člankom 37. točkom
(c) Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta. Kada pritvoreno dijete
navrši 18 godina, treba postojati mogućnost nastavka odvojenog pritvora,
ako je to opravdano, uzimajući u obzir pojedinačne okolnosti
slučaja. Posebnu pozornost treba posvetiti načinu postupanja prema
pritvorenoj djeci s obzirom na njihovu ranjivost. Djeca trebaju imati pristup
obrazovnim sadržajima u skladu s njihovim potrebama.
(27)     Stručnjaci koji su u
izravnom dodiru s djecom trebaju uzeti u obzir posebne potrebe djece
različitih dobnih skupina i voditi računa o tome da postupci budu
prilagođeni njima. Zbog toga bi trebali biti posebno osposobljeni za rad s
djecom.
(28)     Djeci treba suditi na
raspravama zatvorenima za javnost u cilju zaštite njihove privatnosti i olakšavanja
njihove ponovne integracije u društvo. Sud može u iznimnim slučajevima,
nakon što je uzeo u obzir najbolje interese djeteta, odlučiti da je
potrebno održati javnu raspravu.
(29)     Kako bi djeci osigurao
odgovarajuću pomoć i podršku, nositelj roditeljske odgovornosti ili
druga odgovarajuća odrasla osoba treba imati pristup sudskim raspravama
koje uključuju osumnjičeno ili optuženo dijete.
(30)     Pravo optužene osobe da osobno
nazoči suđenju temelji se na pravu na pošteno suđenje
predviđenom u članku 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava
i temeljnih sloboda, prema tumačenju Europskog suda za ljudska prava.
(31)     Prava predviđena u ovoj
Direktivi trebala bi se primjenjivati na djecu koja su predmet postupka na
temelju europskog uhidbenog naloga od trenutka kada su uhićena u državi
članici izvršenja.
(32)     Pojedinačne procjene,
liječnički pregledi i audiovizualno snimanje predviđeni u ovoj
Direktivi trebaju za dijete biti besplatni.
(33)     U svrhu praćenja i
ocjenjivanja učinkovitosti i djelotvornosti ove Direktive, države
članice trebaju prikupljati pouzdane podatke u vezi s provedbom prava iz
ove Direktive. Mjerodavni podaci uključuju podatke koje su zabilježila
pravosudna tijela i tijela za provedbu zakona te, u mjeri u kojoj je to
moguće, administrativne podatke koje su prikupile službe za zdravstveno i
socijalno osiguranje u vezi s pravima propisanima u ovoj Direktivi, posebno u
vezi s brojem djece kojima je dan pristup odvjetniku, brojem provedenih
pojedinačnih ocjena, brojem snimljenih razgovora i brojem djece lišene
slobode.
(34)     Ovom se Direktivom podržavaju
temeljna prava i načela priznata Poveljom o temeljnim pravima Europske
unije i Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda,
uključujući zabranu mučenja i nečovječnog i
ponižavajućeg postupanja, pravo na slobodu i sigurnost, poštovanje
privatnog i obiteljskog života, pravo na cjelovitost osobe, prava djece,
integraciju osoba s invaliditetom, pravo na učinkovit pravni lijek i pravo
na pošteno suđenje, pretpostavku nedužnosti i prava obrane. Ova bi se
Direktiva trebala provoditi u skladu s tim pravima i načelima.
(35)     Ovom se Direktivom
utvrđuju minimalna pravila. Države članice mogu proširiti prava iz
ove Direktive kako bi osigurale višu razinu zaštite. Takva viša razina zaštite
ne bi trebala predstavljati prepreku za uzajamno priznavanje sudskih odluka
čije bi donošenje ta minimalna pravila trebala olakšati. Razina zaštite
nikada ne bi trebala biti ispod standarda predviđenih u Povelji o
temeljnim pravima Europske unije ili u Europskoj konvenciji za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda, kako su protumačena u sudskoj praksi Suda
Europske unije i Europskog suda za ljudska prava.
(36)     Budući da države
članice ne mogu u zadovoljavajućoj mjeri ostvariti ciljeve ove Direktive,
odnosno, utvrđivanje zajedničkih minimalnih standarda za djecu
osumnjičenu ili optuženu u kaznenom postupku, već se to, zbog
opsežnosti mjere, može bolje ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti
mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kako je predviđeno u
članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom
proporcionalnosti, utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi
ono što je nužno za ostvarivanje tih ciljeva.
(37)     [U skladu s člankom 3.
Protokola br. o 21 o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u pogledu
područja slobode, sigurnosti i pravde, priloženog Ugovoru o Europskoj
uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, te su države članice priopćile
da žele sudjelovati u donošenju i primjeni ove Direktive] ILI [u skladu s
člancima 1. i 2. Protokola br. 21 o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i
Irske u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde, priloženog Ugovoru
o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, i ne dovodeći
u pitanje članak 4. tog Protokola, te države članice ne sudjeluju u
donošenju ove Direktive i ona za njih nije obvezujuća niti se na njih
primjenjuje.][27];
(38)     U skladu s člancima 1. i
2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj
uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u
donošenju ove Direktive, nije njome obvezana niti podliježe njezinoj primjeni,.
(39)     U skladu sa Zajedničkom
političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o
dokumentima s objašnjenjem[28],
države članice preuzimaju obvezu, u opravdanim slučajevima, uz obavijest
o mjerama prenošenja priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava
odnos između dijelova direktiva i odgovarajućih dijelova nacionalnih
instrumenata za prenošenje. Zakonodavac smatra prenošenje takvih dokumenata
opravdanim u odnosu na ovu Direktivu.
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Predmet
Ovom se Direktivom propisuju minimalna pravila
u vezi s određenim pravima osumnjičenih ili optuženih osoba u
kaznenom postupku koje su djeca i pravima djece na koju se primjenjuje postupak
predaje iz Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP[29] („postupci na temelju
Europskog uhidbenog naloga“).
Članak 2.
Područje
primjene
1.           Ova se Direktiva primjenjuje
na djecu protiv koje je pokrenut kazneni postupak od trenutka kada su
osumnjičena ili optužena da su počinila kazneno djelo do
okončanja kaznenog postupka.
2.           Ova se Direktiva primjenjuje
na djecu na koju se primjenjuje postupak na temelju europskog uhidbenog naloga
od trenutka uhićenja u državi članici izvršenja.
3.           Direktiva se primjenjuje na
osumnjičene ili optužene osobe protiv kojih je pokrenut kazneni postupak
iz stavka 1. i na osobe koje su predmet postupka na temelju europskog uhidbenog
naloga iz stavka 2. koje su za vrijeme trajanja tog postupka prestale biti
djeca, ali je postupak pokrenut dok su još bile djeca.
4.           Ova se Direktiva također
primjenjuje na djecu koja nisu osumnjičena ili optužena,  ali koja, za
vrijeme policijskog ispitivanja ili ispitivanja nekog drugog pravosudnog
tijela, postanu osumnjičene ili optužene osobe.
5.           Ovom se Direktivom ne
utječe na nacionalna pravila o utvrđivanju dobi za kaznenu
odgovornost.
Članak 3.
Definicija
Za potrebe ove Direktive, pojam „dijete“ znači osoba
mlađa od 18 godina.
Članak 4.
Pravo djeteta
na informacije
1.           Države članice
osiguravaju da djeca odmah budu obaviještena o svojim pravima u skladu s
Direktivom 2012/13/EU. Ona su obaviještena i o sljedećim pravima u okviru
područja primjene istovjetnog području primjene Direktive 2012/13/EU:
(1)
pravu da nositelji roditeljske odgovornosti budu
informirani kako je predviđeno u članku 5.;
(2)
pravu na odvjetnika, kako je predviđeno
člankom 6.;
(3)
pravu na pojedinačnu ocjenu, kako je
predviđeno u članku 7.;
(4)
pravu na liječnički pregled, kako je
predviđeno u članku 8.;
(5)
pravu na slobodu i pravu na posebno postupanje za
vrijeme pritvora, kako je predviđeno u člancima 10. i 12.;
(6)
pravu na zaštitu privatnosti, kako je
predviđeno u članku 14.;
(7)
pravu da nositelji roditeljske odgovornosti imaju
pristup sudskim raspravama, kako je predviđeno u članku 15.;
(8)
pravu biti osobno nazočni na suđenju,
kako je predviđeno u članku 16.;
(9)
pravu na pravnu pomoć kako je predviđeno
u članku 18.;
2.           Države članice
osiguravaju da, u slučaju kada su djeca lišena slobode, pismo o pravima u
skladu s Direktivom 2012/13/EU uključuje njihova prava iz ove Direktive.
Članak 5.
Pravo djeteta
na informiranje nositelja roditeljske odgovornosti
Države članice osiguravaju da nositelj
roditeljske odgovornosti djeteta ili, ako je to protivno najboljim interesima
djeteta, druga odgovarajuća odrasla osoba, dobije informacije koje dijete
prima u skladu s člankom 4.
Članak 6.
Pravo na
obavezan pristup odvjetniku
1.           Države članice
osiguravaju da djeci za vrijeme trajanja kaznenog postupka pomaže odvjetnik u
skladu s Direktivom 2013/48/EU. Nije se moguće odreći prava na
pristup odvjetniku.
2.           Pravo na pristup odvjetniku
primjenjuje se i na kaznene postupke koji bi mogli dovesti do toga da tužitelj
odbaci predmet kada dijete ispuni određene uvjete.
Članak 7.
Pravo na
pojedinačnu ocjenu
1.           Države članice
osiguravaju da se uzmu u obzir posebne potrebe djece u vezi sa zaštitom,
obrazovanjem, osposobljavanjem i društvenom integracijom.
2.           U tu je svrhu djecu potrebno
pojedinačno ocjenjivati. Ocjena uzima posebno u obzir osobnost i zrelost
djeteta i njihovu gospodarsku i socijalnu pozadinu.
3.           Pojedinačna ocjena
provodi se u odgovarajućoj fazi postupka i u svakom slučaju prije podizanja
optužnice.
4.           Opseg i detalji pojedinačne
ocjene mogu se razlikovati ovisno o okolnostima predmeta, težini navodnog
kaznenog djela i kazni koja će biti određena ako djetetu bude
utvrđena krivnja za navodno kazneno djelo, bez obzira na to je li dijete
prije privuklo pozornost nadležnih tijela države članice u kontekstu
kaznenog postupka.
5.           Pojedinačne ocjene
izvršavaju se uz usku uključenost djeteta.
6.           U slučaju značajne
promjene elemenata koji čine osnovu pojedinačne ocjene, države
članice osiguravaju da se pojedinačna ocjena ažurira za vrijeme
trajanja kaznenog postupka.
7.           Države članice mogu odstupiti
od obveze iz stavka 1. kada provedba pojedinačne ocjene nije razmjerna
uzimajući u obzir okolnosti slučaja i činjenicu je li dijete
prethodno privuklo pozornost nadležnih tijela države članice u kontekstu
kaznenog postupka.
Članak 8.
Pravo na liječnički
pregled
1.           Ako je dijete lišeno slobode,
države članice osiguravaju da dijete ima pravo na liječnički
pregled u svrhu procjene njegova općeg psihičkog i fizičkog
stanja te kako bi se utvrdila sposobnost djeteta da bude podvrgnuto ispitivanju
ili drugim istražnim radnjama ili radnjama prikupljanja dokaza, ili drugim
poduzetim ili predviđenim mjerama protiv djeteta.
2.           Sljedeće osobe imaju
pravo zatražiti liječnički pregled:
(a)
dijete,
(b)
nositelj roditeljske odgovornosti ili
odgovarajuća odrasla osoba iz članka 5.,
(c)
djetetov odvjetnik.
3.           Zaključak
liječničkog pregleda bilježi se u pisanom obliku.
4.           Države članice
osiguravaju ponavljanje liječničkog pregleda ako je to potrebno s
obzirom na okolnosti.
Članak 9.
Ispitivanje
djece
1.           Države članice
osiguravaju audiovizualno snimanje ispitivanja djece koje policija, druga
tijela za provedbu zakona ili sudska tijela provode prije podizanja optužnice,
osim ako to nije razmjerno s obzirom na složenost predmeta, težinu navodnog
kaznenog djela i moguću kaznu.
2.           U svakom slučaju, kada
je dijete lišeno slobode, ispitivanje djece mora se audiovizualno snimati bez
obzira na fazu kaznenog postupka.
3.           Stavkom 1. ne dovodi se u
pitanje mogućnost postavljanja pitanja u svrhu utvrđivanja identiteta
djeteta bez takvog audiovizualnog snimanja.
Članak 10.
Pravo na
slobodu
1.           Države članice
osiguravaju da je lišavanje djece slobode prije osude samo krajnja mjera i da
se primjenjuje na najkraće moguće vrijeme. Treba uzeti u obzir dob i pojedinačnu
situaciju djeteta.
2.           Države članice
osiguravaju da lišavanje slobode djece prije osude podliježe povremenom
preispitivanju suda.
Članak 11.
Alternativne
mjere
1.           Države članice
osiguravaju da nadležna tijela, ako je moguće, mogu koristiti i
alternativne mjere, ako su ispunjeni uvjeti za lišavanje slobode.
2.           Alternativne mjere mogu
uključivati:
(a)
obvezu djeteta da boravi na određenom mjestu,
(b)
ograničenje komuniciranja s određenim
osobama,
(c)
obvezu prijavljivanja nadležnim tijelima,
(d)
podvrgavanje terapijskom postupku ili
liječenju od ovisnosti,
(e)
sudjelovanje u obrazovnim mjerama.
Članak 12.
Pravo na
posebno postupanje u slučaju lišavanja slobode
1.           Države članice
osiguravaju pritvaranje djece odvojeno od odraslih osoba, osim ako se smatra da
je u najboljem interesu djeteta to ne činiti. Kada pritvoreno dijete
navrši 18 godina, države članice moraju predvidjeti mogućnost da
ostane u odvojenom pritvoru, ako je to opravdano, uzimajući u obzir
pojedinačne okolnosti pritvorene osobe.
2.           Za vrijeme trajanja lišenosti
slobode, države članice poduzimaju prikladne mjere u cilju:
(a)
osiguranja i očuvanja zdravlja i fizičkog
razvoja djeteta,
(b)
osiguranja prava na obrazovanje i odgoj djeteta,
(c)
osiguranja učinkovitog i redovitog
ostvarivanja prava na obiteljski život, uključujući održavanje
obiteljskih veza,
(d)
poticanja razvoja djeteta i njegove buduće
integracije u društvo.
Članak 13.
Pravovremeno i
pozorno rješavanje predmeta
1.           Države članice
osiguravaju da se postupci koji uključuju djecu rješavaju po hitnom
postupku u razumnom roku i s dužnom pozornošću.
2.           Države članice isto
osiguravaju da se prema djeci postupa s poštovanjem s obzirom na njihovu dob,
njihove posebne potrebe, njihovu zrelost i razinu shvaćanja te
uzimajući u obzir probleme u komunikaciji koje ona mogu imati.
Članak 14.
Pravo na
zaštitu privatnosti
1.           Države članice
osiguravaju da kazneni postupci koji uključuju djecu budu zatvoreni od
javnosti, osim ako je, kada se uzme u obzir najbolji interes djeteta, izuzeće
opravdano zbog iznimnih okolnosti.
2.           Države članice
osiguravaju da nadležna tijela poduzmu odgovarajuće mjere u kaznenom
postupku za zaštitu privatnosti djeteta i njihovih članova obitelj,
uključujući njihovih imena i slika. Države članice osiguravaju
da nadležna tijela ne šire u javnosti informacije koje bi mogle dovesti do
prepoznavanja djeteta.
3.           Države članice
osiguravaju da se evidencija iz članka 9. stavka 1. ne širi u javnosti.
Članak 15.
 Pravo
nositelja roditeljske odgovornosti na pristup sudskim raspravama
Države članice osiguravaju da nositelj
roditeljske odgovornosti ili druga odgovarajuća odrasla osoba iz
članka 5. imaju pristup sudskim raspravama koje se odnose na dijete.
Članak 16.
Pravo djece
osobno nazočiti na raspravi na kojoj se utvrđuje njihova krivnja
1.           Države članice
osiguravaju nazočnost djece na suđenju.
2.           Države članice
osiguravaju da, u slučaju kada djeca nisu bila nazočna na
suđenju na kojem je donesena odluka o njihovoj krivnji, ona imaju pravo na
postupak u kojem imaju pravo sudjelovati i koji omogućuje novo
utvrđivanje osnovanosti predmeta uključujući izvođenje
novih dokaza, što bi moglo dovesti do ukidanja izvorne odluke.
Članak 17.
Postupak na
temelju europskog uhidbenog naloga
1.           Države članice
osiguravaju da traženo dijete u trenutku uhićenja na temelju europskog
uhidbenog naloga ima prava iz članaka 4., 5., 6., 8., 10., 11., 12., 14.,
15. i 18. u državi članici izvršenja .
2.           Ne dovodeći u pitanje
članak 12. Okvirne odluke 2002/584/PUP o europskom uhidbenom nalogu,
izvršna tijela poduzimaju sve mjere kako bi ograničila trajanje lišenosti
slobode djece koja su predmet postupka na temelju europskog uhidbenog naloga.
Članak 18.
Pravo na
pravnu pomoć
Države članice osiguravaju da nacionalno
zakonodavstvo o pravnoj pomoći jamči učinkovito ostvarivanje
prava na pristup odvjetniku iz članka 6.
Članak 19.
Osposobljavanje
1.           Države članice
osiguravaju da su pravosudna tijela i tijela za provedbu zakona te zatvorsko
osoblje, koji se bave predmetima koji uključuju djecu, stručnjaci
specijalizirani za područje kaznenih postupaka koji uključuju djecu. Oni
prolaze odgovarajuće osposobljavanje o zakonskim pravima djece,
odgovarajućim tehnikama obavljanja razgovora, dječjoj psihologiji,
komunikaciji na jeziku prilagođenom djetetu i pedagoškim vještinama.
2.           Države članice
osiguravaju da takvo osposobljavanje prođu i branitelji za djecu.
3.           Države članice, putem
svojih javnih službi i financiranjem organizacija za pomoć djeci,
potiču inicijative koje omogućuju onima koji djeci pružaju usluge
potpore i retroaktivne pravde da prođu odgovarajuće osposobljavanje
do razine koja je prikladna za njihove kontakte s djecom i da poštuju standarde
struke kako bi se osiguralo da se te usluge pružaju na nepristran,
pravičan i stručan način.
Članak 20.
Prikupljanje
podataka
1.           Države članice do […] i svake tri godine
nakon toga, šalju Komisiji pouzdane podatke o provedbi prava iz ove Direktive.
2.           Takvi podaci posebno
uključuju broj djece koja su dobila pristup odvjetniku, broj provedenih
pojedinačnih ocjena, broj audiovizualno snimljenih razgovora i broj djece
lišene slobode.
Članak 21.
Troškovi
Države članice pokrivaju troškove koji
nastaju uslijed primjene članaka 7., 8. i 9., bez obzira na ishod
postupka.
Članak 22.
Klauzula o
neregresiji
Ništa u ovoj Direktivi ne tumači kao
ograničavanje ili odstupanje od bilo kojih prava ili postupovnih jamstava zajamčenih
Poveljom, EKLJP-om, ili drugim mjerodavnim odredbama međunarodnog prava,
posebno Konvencijom UN-a o pravima djeteta, ili zakonodavstvom bilo koje države
članice kojim se pruža viša razina zaštite.
Članak 23.
Prenošenje u
nacionalno zakonodavstvo
1.           Države članice donose
zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom od [24
mjeseca od njezine objave]. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
2.           Kada države članice
donose te mjere, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu
Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Postupak za takvu uputu donose
države članice.
3.           Države članice
dostavljaju Komisiji tekst odredbi nacionalnog prava donesenih u području
na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 24.
Stupanje na
snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana
od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 25.
Adresati
Ova je
Direktiva upućena državama članicama u skladu s ugovorima.
Sastavljeno u Bruxellesu
Za Europski parlament                                  Za
Vijeće
Predsjednik                                                    Predsjednik
[1]               SL
C 115, 4.5.2010., str. 1.
[2]               Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću,
Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija,15.2.2011.,
COM(2011) 60 završna verzija.
[3]               Direktiva
2010/64/EU o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima
(SL L 280, 26.10.2010., str. 1.).
[4]               Direktiva 2012/13/EU o pravu na informacije u kaznenom
postupku  (SL L 142, 1.6.2012., str. 1.).
[5]               Direktiva 2013/48/EU o pravu na pristup odvjetniku u
kaznenom postupku i u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu
na obavješćivanje treće strane u slučaju oduzimanja slobode i na
komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima tijekom trajanja lišenja slobode
(SL L 294, 6.11. 2013., str. 1.).
[6]               Načelo na osnovu kojeg Europski sud za ljudska
prava ocjenjuje moguću povredu članka 6. EKLJP-a u vezi s
osumnjičenim ili optuženim osobama koje se mogu smatrati ranjivima bilo je
je li osoba može „učinkovito sudjelovati” na suđenju.
[7]               Članak 1. Konvencije UN-a o pravima djeteta („UN CRC“)
[8]               Točke 37. (do 43.)
[9]               Točka 15.1.
[10]             Točka 49.
[11]             Preporuka Odbora ministara (2008.) 11 o europskim
pravilima za maloljetne počinitelje, točka 59.1,; Smjernice Odbora
ministara Vijeća Europe o pravosuđu prilagođenom djeci,
točka 19.
[12]             Vidi Zelenu knjigu o „Jačanju uzajamnog povjerenja u europskom pravosudnom prostoru“, Poglavlje 5. o djeci COM(2011) 327 završna
verzija, 14.6.2011.
[13]             Vidi članak 8. Okvirne odluke Vijeća
2009/829/JHA od 23. listopada 2009.  o primjeni načela uzajamnog
priznavanja odluka o mjerama nadzora među državama članicama kao
alternative privremenom pritvoru (SL L 294, 11.11.2009., str. 20.).
[14]             Članak 37. Konvencije UN-a o pravima djeteta,
članak 13.4. Pekinških pravila, Smjernice Odbora ministara Vijeća
Europe o pravosuđu prilagođenom djeci, točka IV.A.6.20.
[15]             Smjernice Odbora ministara Vijeća Europe o
pravosuđu prilagođenom djeci, točka IV.A.2.6.
[16]             Izvješće Komisije o provedbi od 2007. godine Okvirne
odluke Vijeća od 13. lipnja 2002. o europskom uhidbenom nalogu i postupcima
predaje između država članica - COM(2011) 175, 11.4.2011.
[17]             Vidi točke 6. i 12.
[18]             Ovo proizlazi i iz međunarodnih standarda kao što je
članak 40. stavci 1. i 3. Konvencije UN-a o pravima djeteta; Smjernice
Odbora ministara Vijeća Europe o pravosuđu prilagođenom djeci,
točka 63.
[19]             SL C , , str. .
[20]             SL C , , str. .
[21]             SL C 115, 4.5.2010., str.1.
[22]             SL C 291, 4.12.2009., str.1.
[23]             Direktiva 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od
20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim
postupcima (SL L 280, 26.10.2010., str. 1.).
[24]             Direktiva 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od
22. svibnja 2012. o pravu na informacije u kaznenom postupku  (SL L 142,
1.6..2012., str. 1.).
[25]             Direktiva 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća od
22. listopada 2013. o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u
postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu na
obavješćivanje treće strane u slučaju oduzimanja slobode i na
komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima (SL L 294,
6.11.2013., str. 1.).
[26]             Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27.
studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u
bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću (SL L 338, 23.12.2003., str.
1.).
[27]             Konačni
tekst ove uvodne izjave u Direktivi ovisit će o stajalištu Ujedinjene
Kraljevine i Irske donesenom u skladu s odredbama Protokola br. 21.
[28]             SL C 369, 17.12.2011., str. 14.
[29]             Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja
2002.o europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država
članica (SL L 190, 18.7.2002., str. 1.).