               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 27.7.2018.
            COM(2018) 350 final
            2018/0214(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o pristupanju Europske unije Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

               Lisabonski sporazum iz 1958. za zaštitu oznaka izvornosti i njihovu međunarodnu registraciju ugovor je kojim upravlja Svjetska organizacija za intelektualno vlasništvo (WIPO) i otvoren je strankama Pariške konvencije za zaštitu industrijskog vlasništva. Njegove ugovorne stranke dužne su na svojim državnim područjima zaštititi oznake izvornosti proizvoda drugih ugovornih stranaka koje su priznate i zaštićene kao takve u zemlji podrijetla i registrirane u Međunarodnom uredu WIPO-a, osim ako u roku od godine dana od zahtjeva za registraciju izjave da ne mogu osigurati zaštitu.

               Sedam država članica Unije ugovorne su stranke Lisabonskog sporazuma: Bugarska (od 1975.), Češka (od 1993.), Slovačka (od 1993.), Francuska (od 1966.), Mađarska (od 1967.), Italija (od 1968.) i Portugal (od 1966.). Tri su države članice Unije potpisale, ali nisu ratificirale Sporazum (Grčka, Rumunjska i Španjolska). Unija nije ugovorna stranka jer Lisabonski sporazum članstvo osigurava samo državama.

               Lisabonski sporazum revidiran je od 2009. do 2015. s ciljem i. unaprjeđenja trenutačnog okvira, ii. uključivanja odredbi u kojima se navodi da se Lisabonski sustav primjenjuje i u pogledu oznaka zemljopisnog podrijetla te iii. uključivanja mogućnosti pristupanja međuvladinih organizacija, kao što je EU.

               Dana 7. svibnja 2015. Vijeće je donijelo Odluku kojom se Komisiji odobrava sudjelovanje na Diplomatskoj konferenciji održanoj u Ženevi od 11. do 21. svibnja 2015., na kojoj je 20. svibnja 2015. donesen Ženevski akt Lisabonskog sporazuma o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla (u daljnjem tekstu: „Ženevski akt”). Uzimajući u obzir presudu Suda Europske unije od 25. listopada 2017. u predmetu C-389/15, ta je odluka zamijenjena Odlukom Vijeća (EU) 2018/416 od 5. ožujka 2018. o odobravanju otvaranja pregovora o revidiranom Sporazumu iz Lisabona o oznakama podrijetla i oznakama zemljopisnog podrijetla.

               Ženevski akt proširuje područje primjene Lisabonskog sustava tako da ne obuhvaća samo oznake izvornosti nego i sve oznake zemljopisnog podrijetla. Usklađen je sa Sporazumom WTO-a o TRIPS-u i relevantnim zakonodavstvom Unije o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla poljoprivrednih proizvoda, te dopušta međunarodnim organizacijama (kao što je Europska unija) da postanu ugovorne stranke.

               Revidiranim sporazumom utvrđuju se odredbe, uvjeti i postupci na temelju kojih ugovorne stranke mogu zatražiti zaštitu registriranih oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla te predviđaju odgovarajuće zaštitne mjere i prijelazna razdoblja za određene subjekte.

               U pogledu postupaka za podnošenje zahtjeva i međunarodnu registraciju, ugovorne stranke mogu, prema potrebi, zatražiti izjavu o namjeri upotrebe radi zaštite na temelju domaćeg zakona (članak 5. stavak 5. Ženevskog akta i pravilo 5. stavak 4. Zajedničkog pravilnika prema Lisabonskom sporazumu i Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma („Zajednički pravilnik”). U pogledu informacija o povezanosti između značajki proizvoda i njegovog zemljopisnog podrijetla, što prema starom Lisabonskom sporazumu nije obavezno, ne odobrava se zaštita oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla u ugovornoj stranci ako je taj zahtjev obavezan u toj zemlji, a prijava nije u skladu s njim. U zahtjevu bi se trebalo navesti, prema saznanju podnositelja zahtjeva, je li za određene elemente oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla odobrena zaštita (pravilo 5. stavak 5.).

               Naknade za registraciju povećavaju se s 500 CHF na 1000 CHF te je uvedena buduća fleksibilnost kako bi se članovima omogućilo da, prema potrebi, dodatno pridonesu proračunu. Prijelazna naknada od 500 CHF plaća se po oznaci zemljopisnog podrijetla koja se prenosi iz starog u novi sustav. Ugovorne stranke mogu zahtijevati pojedinačnu naknadu kako bi se pokrili troškovi materijalnog ispitivanja međunarodne registracije.

               U članku 9. propisuje se obveza svake ugovorne stranke da zaštiti registrirane oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla na svojem državnom području unutar svojeg pravnog sustava i prakse, ali u skladu s odredbama predmetnog Akta, podložno svim odbijanjima, odricanjima, poništenjima ili otkazivanjima koja mogu imati učinak u odnosu na svoje državno područje.

               U članku 11. utvrđuje se sadržaj zaštite. U članku 11. stavku 1. točki (a) zahtijeva se od svake ugovorne stranke da osigura pravna sredstva za sprječavanje upotrebe oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla za proizvode iste vrste ali različitog podrijetla i za proizvode koji nisu iste vrste i usluge ako bi takva upotreba navodi ili upućuje na povezanost između tih proizvoda ili usluga i korisnika, te bi mogla štetiti njihovim interesima ili narušiti i oslabiti ili umanjiti ili nepošteno iskoristiti ugled oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla. Štoviše, u članku 11. stavku 1. točki (b) obuhvaćaju se sve druge prakse koja bi potrošače mogle dovesti u zabludu u pogledu izvora, podrijetla ili prirodi proizvoda. U članku 11. stavku 2. u osnovi se proširuje primjena članka 11. stavka 1. točke (a) na slučajeve predviđene člankom 23. stavkom 1. Sporazuma o TRIPS-u („čak i ako je označeno pravo podrijetlo robe ili ako se oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla upotrebljava u prevedenom obliku ili je popraćena izrazima poput „stil”, „vrsta”, „tip”, „marka”, „imitacija”, „metoda”, „proizvedeno u”, „poput” ili „slično”) bez ograničavanja područja primjene na vina i alkoholna pića.

               Člankom 12. učinkovito se osigurava da zaštićene oznake naknadno ne postanu generičke.

               Člankom 13. stavkom 1. izričito se predviđa supostojanje oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla s prethodnim pravima žiga, u skladu s nalazima panela WTO-a u sporu između EU-a i SAD-a/Australije (DS174/DS290) da je supostojanje utemeljeno na članku 17. Sporazuma o TRIPS-u.  U članku 13. ugovornim se strankama omogućuje da daju ograničena izuzeća od prava na žig u smislu da takav prethodni žig, u određenim okolnostima, ne daje pravo vlasniku da spriječi da registrirana oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla dobije zaštitu ili da se upotrebljava u toj ugovornoj stranci.

               U obavijesti o odbijanju navode se razlozi na kojima se temelji odbijanje (članak 15.). Povlačenje odbijanja moguće je u skladu s postupcima utvrđenima u Zajedničkom pravilniku (pravilo 11.). Iako u Ženevskom aktu nema izričitog upućivanja na pregovore usmjerene na povlačenje odbijanja zaštite oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla, pregovori se ipak mogu provesti čak i ako ne postoji izričito upućivanje.

               U članku 17. (Prijelazno razdoblje) predviđa se mogućnost prijelaznog razdoblja za prethodnu uporabu.

               U pogledu razloga za poništenje registrirane oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla, odgovarajući članak 19. ne odnosi se na razloge za poništenje i stoga dopušta bilo kojoj ugovornoj stranci da se pozove na svoja domaća pravila, u skladu sa zakonodavstvom EU-a, koja isto tako nema popis razloga za poništenje.

               Ženevski akt stupit će na snagu tri mjeseca nakon što ga pet stranaka ratificira (članak 29. stavak 2.).

               Unija ima isključivu nadležnost nad Ženevskim aktom Lisabonskog sporazuma. To proizlazi iz presude Suda Europske unije od 25. listopada 2017. u predmetu C-389/15, Komisija protiv Vijeća, u kojoj je obrazloženo da je nacrt revidiranog Lisabonskog sporazuma, odnosno Ženevskog akta, u svojoj osnovi namijenjen olakšavanju i uređivanju trgovine između Europske unije i trećih država te da, s druge strane, ima izravne i neposredne učinke na tu trgovinu, tako da pregovori o njemu ulaze u isključivu nadležnost koja se temeljem članka 3. stavka 1. UFEU-a daje Europskoj uniji u području zajedničke trgovinske politike iz članka 207. stavka 1. UFEU-a.

               Unija je u pogledu poljoprivrednih proizvoda uspostavila ujednačene i iscrpne sustave zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla vina (1970.), alkoholnih pića (1989.), aromatiziranih vina (1991.) i ostalih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (1992.). S obzirom na isključivu prirodu zakonodavstva Unije o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla poljoprivrednih proizvoda, države članice ne bi trebale imati vlastite zaštitne sustave ni štititi oznake zemljopisnog podrijetla trećih zemalja članica Lisabonskog sustava. Međutim, budući da Unija nije ugovorna stranka Ženevskog akta, ona ne može podnijeti zahtjev za poljoprivredne oznake zemljopisnog podrijetla registrirane na razini Unije za zaštitu u okviru Lisabonskog sustava niti na temelju tog sustava zaštititi oznake zemljopisnog podrijetla trećih zemalja članica.

               Kako bi Unija ispravno iskoristila svoju isključivu nadležnost za Ženevski akt Lisabonskog sporazuma i njegove funkcije u kontekstu iscrpnih sustava zaštite poljoprivrednih oznaka zemljopisnog podrijetla, EU bi trebao postati ugovornom strankom.

               Da bi Europska unija postala strankom Ženevskog akta, najmanje jedna od njezinih država članica mora biti strankom Pariške konvencije, a Unija mora izjaviti da je propisno ovlaštena, u skladu sa svojim internim postupcima, postati strankom tog akta, te da se prema njezinom osnivačkom ugovoru primjenjuje zakonodavstvo na temelju kojeg se mogu steći zaštićeni regionalni nazivi povezani s oznakama zemljopisnog podrijetla. Sve države članice stranke su Pariške konvencije. U pogledu zakonodavstva na temelju kojeg se mogu steći zaštićeni regionalni nazivi povezani s oznakama zemljopisnog podrijetla, Unija je uspostavila, u skladu s osnivačkim ugovorima, ujednačene i iscrpne sustave zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla vina (1970.), alkoholnih pića (1989.), aromatiziranih vina (1991.) i ostalih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (1992.).

               Predmetnim Prijedlogom odluke Vijeća Komisija traži odobrenje Vijeća za pristupanje Europske unije Ženevskom aktu.

               •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području

               U pogledu poljoprivrednih proizvoda, Unija je uspostavila ujednačene i iscrpne sustave zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla vina (1970.), alkoholnih pića (1989.), aromatiziranih vina (1991.) i ostalih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (1992.). Kroz ove sustave, zaštićeni nazivi obuhvaćenih proizvoda uživaju dalekosežnu zaštitu u cijelom EU-u na temelju jedinstvenog postupka podnošenja zahtjeva. Ključne odredbe trenutačno su utvrđene za vino u Uredbi (EU) br. 1308/2013 od 17. prosinca 2013., za aromatizirana vina u Uredbi (EU) br. 251/2014 od 26. veljače 2014., za alkoholna pića u Uredbi (EZ) br. 110/2008 od 15. siječnja 2008., a za poljoprivredne i prehrambene proizvode u Uredbi (EU) br. 1151/2012 od 21. studenoga 2012.

               •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije

               Pristupanje Unije Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma u skladu je s općom politikom EU-a promicanja i poboljšanja zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla s pomoću bilateralnih, regionalnih i multilateralnih sporazuma.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

               S obzirom na predmet Ugovora, odluka Vijeća trebala bi biti utemeljena na člancima 207. i 218. stavku 6. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

               •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)

               U skladu s člankom 5. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji (TEU), načelo supsidijarnosti ne odnosi se na područja isključive nadležnosti EU-a.

               •Proporcionalnost

               Bez pristupanja, Unija i njezine države članice ne bi ostvarivale koristi od Ženevskog akta Lisabonskog sporazuma. S obzirom na isključivu prirodu trgovinske politike Unije, uključujući komercijalne aspekte intelektualnog vlasništva, države članice EU-a ne bi smjele imati vlastite sustave zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla niti štititi poljoprivredne oznake zemljopisnog podrijetla trećih zemalja članica Lisabonskog sustava. Budući da Unija nije ugovorna stranka, ona ne može podnijeti zahtjeve za poljoprivredne oznake zemljopisnog podrijetla registrirane na razini EU-a za zaštitu u okviru Lisabonskog sustava, niti zaštititi oznake zemljopisnog podrijetla trećih zemalja članica na temelju tog sustava. Kako bi EU pravilno izvršavao isključivu nadležnost za poljoprivredne oznake zemljopisnog podrijetla u Lisabonskom sustavu, trebao bi postati njegovim članom.

               •Odabir instrumenta

               Odluka Vijeća o sklapanju pristupanja Unije Ženevskom aktu odgovarajući je pravni instrument uzimajući u obzir članak 28. (Postajanje strankom ovog Akta) Ženevskog akta Lisabonskog sporazuma.

               3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

               •Ex post evaluacija/provjera primjerenosti postojećeg zakonodavstva

               Nije primjenjivo.

               •Savjetovanja s dionicima

               Plan o pristupanju EU-a Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma o oznakama podrijetla i oznakama zemljopisnog podrijetla objavljen je 21. prosinca 2017., a krajnji je rok za primjedbe dionika 18. siječnja 2018. Unutar zadanog roka primljeno je 8 primjedbi. U svima se, osim u jednoj, u načelu izrazio pozitivan stav u pogledu inicijative i potpora pristupanju EU-a. U tri je primjedbe izneseno mišljenje da bi EU trebao dodatno potaknuti raspravu o priznavanju i zaštiti nepoljoprivrednih oznaka zemljopisnog podrijetla. U dvije je primjedbe izneseno protivljenje kratkom popisu jer bi sve oznake zemljopisnog podrijetla Unije trebale imati pravo na zaštitu u skladu sa Ženevskim aktom.

               •Prikupljanje i primjena stručnih znanja

               U studiji iz listopada 2012. koju je izradilo društvo AND International o „Vrijednosti proizvodnje poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, vina, aromatiziranih vina i alkoholnih pića zaštićenih oznakom zemljopisnog podrijetla” (http://ec.europa.eu/agriculture/external -studies / vrijednost gi_en)

               izdvojene su brojne koristi politike EU-a o oznaci zemljopisnog podrijetla za potrošače (osiguranje kvalitete), proizvođače (otvorenost sustava svim proizvođačima koji udovoljavaju zahtjevima kvalitete; pravedno tržišno natjecanje; dodatak cijeni; učinkovita zaštita), društvo u cjelini (poveznica vrijednih proizvoda s ruralnim područjima; očuvanje tradicije; ponovno povezivanje proizvođača i potrošača) i okoliš (Povezivanje tradicionalnih proizvoda s krajobrazima i poljoprivrednim sustavima). Pri procjeni ekonomskih podataka o svakoj od 2768 oznaka zemljopisnog podrijetla registriranih u 27 država članica EU-a od 2005. do 2010., studija je pokazala da je cijena proizvoda s oznakom zemljopisnog podrijetla u prosjeku 2,23 puta veća od cijene usporedivog proizvoda koji nema oznaku zemljopisnog podrijetla. Prodajna vrijednost EU-ovih proizvoda s oznakom zemljopisnog podrijetla (u svim sektorima) iznosila je 54,3 milijarde EUR 2010. (5,7 % ukupnog sektora hrane i pića EU-a); procijenjena vrijednost izvoza EU-ovih proizvoda s oznakom zemljopisnog podrijetla iznosi 11,5 milijarde EUR (15 % izvoza sektora hrane i pića Unije) .

               •Procjena učinka

               Zahtjevi Bolje regulative za inicijativu ne uključuju procjenu učinka, plan provedbe ili javnu savjetovanje. Plan o pristupanju EU-a Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma o oznakama podrijetla i oznakama zemljopisnog podrijetla objavljen je 21. prosinca 2017., a krajnji je rok za primjedbe dionika 18. siječnja 2018. Primljeno je 8 primjedbi.

               Smjernicama za Bolju regulativu pojašnjava se da bi procjenu učinka trebalo provoditi samo kad je korisna, što se procjenjuje za svaki slučaj posebno. U načelu procjena učinka nije potrebna kada Komisija nema izbora ili je on vrlo ograničen. To je ovdje slučaj jer je pristupanje Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma zajamčeno s obzirom na isključivu nadležnost Unije za pitanja koja su obuhvaćena Ženevskim aktom i jer bi taj korak bio logičan ishod nakon postupka revizije Lisabonskog sustava u koji je EU uključen.

               Članstvo EU-a donijelo bi brojne prednosti. Njime bi se osiguralo da postojeće i buduće oznake zemljopisnog podrijetla koje su registrirane na razini EU-a, ali nisu registrirane u sedam država članica EU-a koje su članice Lisabonske unije, dobiju zaštitu u Lisabonskom sustavu. Oznake zemljopisnog podrijetla EU-a u načelu bi dobile brzu, beskonačnu zaštitu visoke razine u svim sadašnjim i budućim strankama Ženevskog akta. Uspostavljenim multilateralnim registrom povećao bi se ugled europskih oznaka zemljopisnog podrijetla zbog širokog zemljopisnog opsega zaštite u skladu sa Ženevskim aktom. Očekuje se da će poboljšana međunarodna zaštita oznaka zemljopisnog podrijetla, koja proizlazi iz pristupanja EU-a, konsolidirati i potencijalno proširiti pozitivne učinke zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla na uključivi rast i zapošljavanje u proizvodnji visoke dodane vrijednosti u poljoprivrednom sektoru, na trgovinu i investicijske tokove, konkurentnost poduzeća, a posebno mala i srednja poduzeća, i na funkcioniranje unutarnjeg tržišta i tržišnog natjecanja te zaštitu prava intelektualnog vlasništva. Intelektualno vlasništvo poljoprivrednika i proizvođača prehrambenih proizvoda nad njihovim proizvodima zaštićenima oznakom zemljopisnog podrijetla podložno je iskorištavanju i gubitku, posebno na globalnim tržištima. Pristupanjem EU-a Lisabonskom sustavu pomoglo bi ruralnim dionicima da na globalnoj razini zaštite ono što je vrijedno na lokalnoj razini, čime se nadoknađuje uobičajeni globalizacijski trend ujednačavanja standarda za robu i pritiska na sniženje cijena poljoprivrednih proizvoda. U sadašnjim političkim i gospodarskim neizvjesnostima to bi pokazalo ruralnoj zajednici da EU djeluje s ciljem da obrani i zaštiti njihove interese diljem svijeta. Budući da je Ženevski akt u velikoj mjeri usklađen sa zakonodavstvom Europske unije o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla poljoprivrednih proizvoda, ne očekuje se da će pristupanje EU zahtijevati znatne prilagodbe sadržaja tog zakonodavstva.

               S administrativnog gledišta, Ženevskim aktom predviđa se jedinstveni skup pravila za zaštitu u svim članicama, a time i jednostavniji i učinkovitiji mehanizam u usporedbi s trenutačnom EU-ovom praksom rješavanja različitih lokalnih postupaka uz pomoć bilateralnih sporazuma. U smislu trgovinske politike, pristupanjem će se pokazati odgovorna vodeća uloga EU-a u promicanju multilateralizma. Ne očekuje se da će se pristupanjem EU-a uzrokovati dodatni troškovi ili opterećenja za subjekte EU-a ili članice EU-a koji žele imati zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla u Lisabonskom sustavu u odnosu na postojeće stanje. Naprotiv, očekuje se da će to dovesti do smanjenja administrativnih troškova i opterećenja.

               Za poduzeća pristupanje EU-a neće podrazumijevati nikakve dodatne troškove prilagodbe, usklađivanja ili transakcija ni administrativna opterećenja osim potencijalnih pojedinačnih naknada za ispitivanje koje mogu primijeniti članice Lisabonske unije, no koje će se smanjiti zahvaljujući uštedama koje proizlaze iz međunarodnog postupka.

               Ženevski akt omogućava pristupanje EU-a zajedno s njegovim državama članicama. Međutim, s obzirom na ujednačenu i iscrpnu prirodu sustava zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla poljoprivrednih proizvoda EU-a, bilo koja oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla za koju je podnesen zahtjev za zaštitu u sedam država članica EU-a u Lisabonskom sustavu (trenutačno oko 800) i koje ostvaruju pravo na zaštitu u skladu sa zakonodavstvom EU-a, više ne bi bila zaštićena nacionalnim zakonodavstvom, već isključivo zakonodavstvom EU-a. To vrijedi i za zaštitu oznaka zemljopisnog podrijetla koje potječu iz trećih zemalja članica Lisabonske unije i za koje su one podnijele zahtjev za zaštitu. Kao posljedica toga, pristupanje EU-a dovest će do smanjenja administrativnog opterećenja sudjelovanja država članica EU-a u Lisabonskom sustavu.

               Nakon pristupanja EU-a otvorit će se mogućnost upućivanja na registar Lisabonskog sustava umjesto vođenja detaljnih pregovora o bilateralnoj zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla. To bi bilo u skladu s praksom u drugim područjima prava intelektualnog vlasništva u kojima EU potiče svoje partnere da se pridruže i poštuju međunarodne sporazume o pravima intelektualnog vlasništva, kao što je Bernska konvencija o autorskom pravu i Madridski protokol o žigovima, umjesto da stvara mrežu raznovrsnih inicijativa koja bi mogla zbuniti dionike.

               Pristupanje EU-a vjerojatno će potaknuti više trećih zemalja da se priključe Lisabonskom sustavu jer bi time dobili zaštitu diljem Lisabonske unije i uživali prednosti učinkovitog postupka ispitivanja pojedinačnih oznaka zemljopisnog podrijetla ako je njihov sustav jednakovrijedan sustavu EU-a.

               Pristupanje EU-a može osobito imati pozitivne učinke za zemlje u razvoju koje razmatraju pristupanje Ženevskom aktu jer bi njihove oznake zemljopisnog podrijetla mogle dobiti zaštitu u EU-u putem Lisabonskog sustava. Interes sedamnaesteročlane Afričke organizacije za intelektualno vlasništvo, OAPI, za pristupanje Lisabonu povoljan je pokazatelj i dokaz privlačnosti instrumenta oznaka zemljopisnog podrijetla kojim se štite prava poljoprivrednika zemalja u razvoju i tradicionalne vrijednosti.

               Potencijalni nedostatci, koji se očituju u još uvijek ograničenom članstvu u Lisabonskom sustavu, uključuju zabrinutost da bi napredak u pogledu oznaka zemljopisnog podrijetla u WTO-u mogao biti još teže dohvatljiv; skepticizam nekih država članica EU-a prema pristupanju EU-a i neizvjesnost u pogledu financijskih učinaka. Međutim, modernizirani sustav u skladu sa Ženevskim aktom trebao bi biti privlačniji potencijalnim novim članicama; napredak u WIPO-u mogao bi čak imati pozitivan utjecaj na rasprave o oznakama zemljopisnog podrijetla u WTO-u stvaranjem odgovarajućih sinergija i približavanjem revidiranog Lisabonskog sporazuma postupku u okviru WTO-a; države članice EU-a koje su suzdržane u pogledu Lisabonskog sustava neće imati obvezu pristupanja; a članice Lisabonske unije postigle su napredak u svojim nastojanjima da osiguraju financijsku održivost Lisabonskog sustava.

               Sve u svemu, prednosti pristupanja EU-a Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma nadilaze nedostatke. Kako bi EU pristupila Lisabonskom sustavu, Komisija će morati pripremiti prijedlog zakonskih akata potrebnih za pristupanje EU-a Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma i njegovu provedbu.

               •Primjerenost propisa i pojednostavljivanje

               Nije primjenjivo.

               •Temeljna prava

               Pristupanje Unije Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma pridonijet će ispunjavanju članka 17. stavka 2. Povelje o temeljnim pravima Europske unije, u kojem se propisuje zaštita intelektualnog vlasništva.

               4.UTJECAJ NA PRORAČUN

               Vidjeti Priloženi financijski izvještaj.

               5.OSTALI DIJELOVI

               •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja

               Nije primjenjivo.

               •Dokumenti s obrazloženjima (za direktive)

               Nije primjenjivo.

               •Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga

               Nije primjenjivo

               2018/0214 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o pristupanju Europske unije Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207. u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a),

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta,

               budući da:

               (1)Lisabonski sporazum za zaštitu oznaka izvornosti i njihovu međunarodnu registraciju od 31. listopada 1958.
                  1
                („Lisabonski sporazum”) stvorio je posebnu uniju („Posebna unija”) u okviru Unije za zaštitu industrijskog vlasništva uspostavljene Konvencijom za zaštitu industrijskog vlasništva koja je potpisana u Parizu 20. ožujka 1883. („Pariška konvencija”). U skladu s odredbama Lisabonskog sporazuma ugovorne stranke obvezuju se na svojim državnim područjima zaštititi oznake podrijetla proizvoda drugih zemalja unutar Posebne unije koje su priznate i zaštićene kao takve u zemlji podrijetla i koje su registrirane u Međunarodnom uredu za intelektualno vlasništvo Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo, osim ako te stranke u roku od godine dana od zahtjeva za registraciju izjave da ne mogu osigurati takvu zaštitu.

               (2)Sedam država članica stranke su Lisabonskog sporazuma: Bugarska (od 1975.), Češka (od 1993.), Francuska (od 1966.), Italija (od 1968.), Mađarska (od 1967.), Portugal (od 1966.) i Slovačka (od 1993.). Tri države članice potpisale su, ali nisu ratificirale Lisabonski sporazum: Grčka, Španjolska i Rumunjska. Unija nije stranka Lisabonskog sporazuma jer Sporazum predviđa da mu pristupiti mogu samo države.

               (3)Dana 20. svibnja 2015. donesen je Ženevski akt Lisabonskog sporazuma o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla
                  2
                („Ženevski akt”) kojim se revidira Lisabonski sporazum. Ženevskim aktom proširuje se područje primjene Posebne unije radi proširenja zaštite oznaka izvornosti proizvoda na sve oznake zemljopisnog podrijetla u smislu Sporazuma WTO-a o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva. Ženevski akt usklađen je s tim sporazumom i relevantnim zakonodavstvom Unije o zaštiti oznaka podrijetla i oznaka zemljopisnog podrijetla poljoprivrednih proizvoda te međunarodnim organizacijama omogućuje da postanu ugovorne stranke.

               (4)Unija ima isključivu nadležnost za područja obuhvaćena Ženevskim aktom. To proizlazi iz presude Suda Europske unije od 25. listopada 2017. u predmetu C-389/15
                  3
               , u kojoj je obrazloženo da je nacrt revidiranog Lisabonskog sporazuma, koji je naknadno donesen kao Ženevski akt, u svojoj osnovi namijenjen olakšavanju i uređivanju trgovine između Europske unije i trećih država te da ima izravne i neposredne učinke na tu trgovinu.  Stoga je pregovaranje o Ženevskom aktu u isključivoj nadležnosti Unije dodijeljenoj člankom 3. stavkom 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije jer je ono obuhvaćeno područjem zajedničke trgovinske politike iz članka 207. stavka 1. tog ugovora, posebno u pogledu trgovinskih aspekata intelektualnog vlasništva.

               (5)U pogledu poljoprivrednih proizvoda, Unija je uspostavila ujednačene i iscrpne sustave zaštite oznaka zemljopisnog podrijetla vina (1970.), alkoholnih pića (1989.), aromatiziranih vina (1991.) i ostalih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (1992.). Temeljem isključive nadležnosti u skladu s člankom 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, nacionalni sustavi zaštite država članica ne bi smjeli štititi poljoprivredne oznake podrijetla i oznake zemljopisnog podrijetla trećih zemalja članica Posebne unije. Međutim, ako Unija nije ugovorna stranka Ženevskog akta ona ne može podnijeti zahtjev za poljoprivredne oznake podrijetla i oznake zemljopisnog podrijetla registrirane na razini Unije za zaštitu unutar Posebne unije, niti zaštititi oznake podrijetla i oznake zemljopisnog podrijetla trećih zemalja članica posredstvom zaštitnih sustava koje je uspostavila Unija.

               (6)Kako bi mogla na odgovarajući način izvršavati svoju isključivu nadležnost za područja obuhvaćena Ženevskim aktom i njegove funkcije u kontekstu svojih sveobuhvatnih sustava zaštite poljoprivrednih oznaka podrijetla i oznaka zemljopisnog podrijetla, Unija bi trebala pristupiti Ženevskom aktu.

               (7)Pristupanje Unije Ženevskom aktu u skladu je s člankom 17. stavkom 2. Povelje o temeljnim pravima Europske unije kojom se propisuje zaštita intelektualnog vlasništva.

               (8)Stoga bi Europska unija trebala pristupiti Ženevskom aktu.

               (9)U Posebnoj uniji, Uniju bi trebala zastupati Komisija u skladu s člankom 17. stavkom 1. Ugovora o Europskoj uniji,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Odobrava se, u ime Unije, pristupanje Europske unije Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla („Ženevski akt”).

               Tekst Ženevskog akta priložen je ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Predsjednik Vijeća imenuje osobu ovlaštenu da u ime Europske unije položi ispravu o pristupu iz članka 28. stavka 2. točke ii. Ženevskog akta, kako bi se izrazio pristanak Europske unije na preuzimanje obveza iz Ženevskog akta.

               Članak 3.

               U Posebnoj uniji, Uniju zastupa Komisija u skladu s člankom 17. stavkom 1. Ugovora o Europskoj uniji, Komisija se obvezuje, u ime Unije, slati sve potrebne obavijesti u skladu sa Ženevskim aktom.

               Komisija se smatra nadležnim tijelom iz članka 3. Ženevskog akta koje je odgovorno za upravljanje Ženevskim aktom na području Unije i za komunikaciju s Međunarodnim uredom za intelektualno vlasništvo Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo u skladu sa Ženevskim aktom i Zajedničkim pravilnikom prema Lisabonskom sporazumu i Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma („Zajednički pravilnik”)
                  4
               .

               Članak 4.

               U skladu s člankom 29. stavkom 4. Ženevskog akta u izjavi priloženoj ispravi o pristupu određuje se produljenje za godinu dana roka iz članka 15. stavka 1. Ženevskog akta i razdoblja iz članka 17. tog akta, u skladu s postupcima navedenima u Zajedničkom pravilniku.

               U skladu s pravilom 5. stavkom 3. točkom (a) Zajedničkog pravilnika, u obavijesti poslanoj glavnom direktoru Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo koja se prilaže ispravi o pristupu utvrđuje se zahtjev da se za zaštitu registrirane oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla na području Unije u zahtjevu, uz obvezni sadržaj naveden u pravilu 5. stavku 2. Zajedničkog pravilnika, navode podaci koji se u slučaju oznake izvornosti odnose na kvalitetu ili značajke proizvoda i njegovu povezanost sa zemljopisnim okruženjem zemljopisnog područja proizvodnje, a u slučaju oznake zemljopisnog podrijetla na kvalitetu, ugled ili druge značajke proizvoda i njegovu povezanost sa zemljopisnim područjem podrijetla.

               Članak 5.

               Ova Odluka stupa na snagu [...].

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

               ZAKONODAVNI FINANCIJSKI IZVJEŠTAJ

                        FINANCIJSKI IZVJEŠTAJ

                        FS/18/YG/mh XXX

                        agri.ddg2..XXX

                        6.221.2018.1

                        DATUM: 5.3.2018.

                        1.

                        NASLOV PRORAČUNA:

                        05 06 01

                        ODOBRENA SREDSTVA:

                        7228 milijuna EUR

                        2.

                        NASLOV:
                        Prijedlog odluke Vijeća o pristupanju Europske unije Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla

                        3.

                        PRAVNA OSNOVA:

                        Članci 207. i 218. stavak 6. Ugovora o funkcioniranju Europske unije

                        4.

                        CILJEVI:

                        Ovim Prijedlogom odluke Vijeća Komisija traži odobrenje Vijeća za pristupanje Europske unije Ženevskom aktu

                        5.

                        FINANCIJSKI UTJECAJ

                        RAZDOBLJE OD 12 MJESECI
                        (u milijunima EUR)

                        TEKUĆA FINANCIJSKA GODINA

                        2018.

                        (u milijunima EUR)

                        SLJEDEĆA FINANCIJSKA GODINA

                        2019.

                        (u milijunima EUR)

                        5.0.

                        RASHODI

                        -
                              NA TERET PRORAČUNA EU-a
                        (POVRATI/INTERVENCIJE)

                        -
                              NACIONALNA TIJELA

                        -
                              OSTALO

                        -

                        1.0

                        1.0

                        -

                        -

                        1.0 (procjena)

                        5.1.

                        PRIHODI

                        -
                              VLASTITA SREDSTVA EU-a
                        (PRISTOJBE/CARINE)

                        -
                              NACIONALNI

                        2020.

                        2021.

                        2022.

                        2023.

                        5.0.1

                        PREDVIĐENI RASHODI

                        5.1.1.

                        PREDVIĐENI PRIHODI

                        5.2.

                        NAČIN IZRAČUNAVANJA: nije određeno u ovoj fazi

                        6.0.

                        MOŽE LI SE PROJEKT FINANCIRATI ODOBRENIM SREDSTVIMA IZ ODGOVARAJUĆEG POGLAVLJA TEKUĆEG PRORAČUNA?

                        DA NE

                        6.1.

                        MOŽE LI SE PROJEKT FINANCIRATI PRIJENOSOM SREDSTAVA IZ JEDNOG POGLAVLJA TEKUĆEG PRORAČUNA U DRUGO?

                        DA NE

                        6.2.

                        HOĆE LI BITI POTREBAN DODATNI PRORAČUN?

                        DA NE

                        6.3.

                        HOĆE LI BITI POTREBNO UNIJETI ODOBRENA SREDSTVA U BUDUĆE PRORAČUNE?

                        DA NE

                        NAPOMENE:

                        Naknade snosi država članica iz koje potječe oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla.  Međutim, Unija može dati poseban doprinos u skladu s člankom 24. stavkom 2. točkom v. Ženevskog akta u sklopu sredstava raspoloživih za tu svrhu u godišnjem proračunu Unije.  U tu se svrhu 2018. dodjeljuje iznos od 1 milijun EUR u proračunsku liniju 05 06 01.

                     (1)

                  http://www.wipo.int/export/sites/www/lisbon/en/legal_texts/lisbon_agreement.pdf
                  ,

                     (2)

                  http://www.wipo.int/edocs/lexdocs/treaties/en/lisbon/trt_lisbon_009en.pdf
                  ,

                     (3)

                        Presuda Suda od 25. listopada 2017., Komisija protiv Vijeća, C-389/15, ECLI:EU:C:2017:798 [točka 45. i dalje].

                     (4)

                        Zajednički pravilnik prema Lisabonskom sporazumu i Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma, koji je donijela Skupština Lisabonske unije 11. listopada 2017.,
                  http://www.wipo.int/meetings/en/doc_details.jsp?doc_id=376416
                  , Dok. WIPO A / 57/11 od 11. listopada 2017.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 27.7.2018.
            COM(2018) 350 final
            PRILOG

            PrijedloguODLUKE VIJEĆA
            o pristupanju Europske unije Ženevskom aktu Lisabonskog sporazuma o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla

               ŽENEVSKI AKT LISABONSKOG SPORAZUMA O OZNAKAMA IZVORNOSTI I OZNAKAMA ZEMLJOPISNOG PODRIJETLA

               Popis članaka

               Poglavlje I.: Uvodne i opće odredbe

               Članak 1.:
                     Skraćeni izrazi

               Članak 2.:
                     Predmet

               Članak 3.:
                     Nadležno tijelo

               Članak 4.:
                     Međunarodni registar

               Poglavlje II.: Zahtjev i međunarodna registracija

               Članak 5.:
                     Zahtjev

               Članak 6.:
                     Međunarodna registracija

               Članak 7.:
                     Naknade

               Članak 8.:
                     Razdoblje valjanosti međunarodnih registracija

               Poglavlje III.: Zaštita

               Članak 9.:
                     Obveza zaštite

               Članak 10.:
                     Zaštita na temelju zakona ugovornih stranaka i drugih instrumenata

               Članak 11.:
                     Zaštita u području registriranih oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla

               Članak 12.:
                     Zaštita kako bi se spriječilo da oznake postanu generičke

               Članak 13.:
                     Zaštitne mjere u pogledu ostalih prava

               Članak 14.:
                     Provedbeni postupci i pravna sredstva

               Poglavlje IV.: Odbijanje i druge mjere u međunarodnoj registraciji

               Članak 15.:
                     Odbijanje

               Članak 16.:
                     Povlačenje odbijanja

               Članak 17.:
                     Prijelazno razdoblje

               Članak 18.:
                     Obavijest o odobrenju zaštite

               Članak 19.:
                     Poništenje

               Članak 20.:
                     Izmjene i drugi unosi u međunarodni registar

               Poglavlje V.: Administrativne odredbe

               Članak 21.:
                     Članstvo u Lisabonskoj uniji

               Članak 22.:
                     Skupština Posebne unije

               Članak 23.:
                     Međunarodni ured

               Članak 24.:
                     Financije

               Članak 25.:
                     Pravilnik

               Poglavlje VI.: Izmjena i dopuna

               Članak 26.:
                     Revizija

               Članak 27.:
                     Izmjene određenih članaka od strane Skupštine

               Poglavlje VII.: Završne odredbe

               Članak 28.:
                     Postajanje strankom ovog Akta

               Članak 29.:
                     Datum stupanja na snagu ratifikacija i pristupa

               Članak 30.:
                     Zabrana rezervi

               Članak 31.:
                     Primjena Lisabonskog sporazuma i Akta iz 1967.

               Članak 32.:
                     Otkazivanje

               Članak 33.:
                     Jezici ovoga Akta, potpisivanje

               Članak 34.:
                     Depozitarna stranica

               Poglavlje I.
               Uvodne i opće odredbe

               Članak 1.

               Skraćeni izrazi

               Za potrebe ovog akta, osim ako nije izričito drugačije predviđeno:

               (I.)„Lisabonski sporazum” znači Lisabonski sporazum za zaštitu oznaka izvornosti i njihovu međunarodnu registraciju iz 31. listopada 1958.;

               (II.)„Akt iz 1967.” znači Lisabonski sporazum kako je revidiran u Stockholmu, 14. srpnja 1967. i izmijenjen 28. rujna 1979.;

               (III.)„taj akt” znači Lisabonski sporazum za zaštitu oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla kako je utvrđeno ovim Aktom;

               (IV.)„Pravilnik” je Pravilnik iz članka 25.;

               (V.)„Pariška konvencija” znači Parišku konvenciju za zaštitu industrijskoga vlasništva iz 20. ožujka 1883., u njezinu revidiranom i izmijenjenom obliku;

               (VI.)„oznaka izvornosti” znači oznaka kako je navedeno u članku 2. stavku 1. točki i.;

               (VII.)„oznaka zemljopisnog podrijetla” znači oznaka kako je navedeno u članku 2. stavku 1. točki ii.;

               (VIII.)„Međunarodni registar” znači Međunarodni registar kojeg vodi Međunarodni ured u skladu s člankom 4. kao službenu zbirku podataka o međunarodnim registracijama oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla, bez obzira na medij na kojem su ti podaci pohranjeni;

               (IX.)„međunarodna registracija” znači međunarodnu registraciju upisanu u Međunarodni registar;

               (X.)„zahtjev” znači zahtjev za međunarodnu registraciju;

               (XI.)„registriran” znači upisan u međunarodni registar u skladu s ovim Aktom;

               (XII.)„zemljopisno područje izvornosti” znači zemljopisno područje kako je navedeno u članku 2. stavku 2.;

               (XIII.)„prekogranično zemljopisno područje” znači zemljopisno područje koje se nalazi u, ili obuhvaća, susjedne ugovorne stranke;

               (XIV.)„ugovorna stranka” znači svaku državu ili međuvladinu organizaciju koja je stranka u ovom Aktu;

               (XV.)„ugovorna strana podrijetla” znači ugovornu stranu u kojoj se nalazi zemljopisno područje podrijetla ili ugovorne strane u kojima se nalazi prekogranično zemljopisno područje podrijetla;

               (XVI.)„nadležno tijelo” znači tijelo određeno u skladu s člankom 3.;

               (XVII.)„korisnici” znači fizičke osobe ili pravne subjekte koji u skladu sa zakonom ugovorne stranke podrijetla imaju pravo koristiti oznaku izvornosti ili oznaku zemljopisnog podrijetla;

               (XVIII.)„međuvladina organizacija” znači međuvladinu organizaciju koja ispunjava uvjete da postane strankom u ovom Aktu u skladu s člankom 28. stavkom 1. točkom iii.;

               (XIX.)„Organizacija” znači Svjetsku organizaciju za intelektualno vlasništvo;

               (XX.)„Glavni direktor” znači glavnog direktora Organizacije;

               (XXI.)„Međunarodni ured” znači Međunarodni ured Organizacije;

               Članak 2.

               Predmet

               (1)[Oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla] Ovaj Akt primjenjuje u odnosu na sljedeće:

               (I.)sve oznake zaštićene u ugovornoj stranci podrijetla koje se sastoje od imena zemljopisnog područja ili ga sadržavaju, ili druga oznaka koja se referira na takvo područje, čime se označava da proizvod potječe s tog zemljopisnog područja pri čemu su kvaliteta ili značajke proizvoda isključiva ili bitna posljedica zemljopisnog okruženja, uključujući prirodne i ljudske čimbenike, i na temelju kojih je proizvod stekao svoju ugled; kao i

               (II.)sve oznake zaštićene u ugovornoj stranci podrijetla koje se sastoje od imena zemljopisnog područja ili ga sadržavaju, ili druga oznaka koja se referira na takvo područje, čime se označava da proizvod potječe s tog zemljopisnog područja, kada se kvaliteta, ugled ili druge značajke proizvoda u osnovi mogu pripisati zemljopisnom podrijetlu.

               (2)[Moguća zemljopisna područja podrijetla] Zemljopisno područje podrijetla opisano u stavku 1. može se sastojati od cijelog državnog područja ugovorne stranke podrijetla ili regije, lokacije ili mjesta u ugovornoj stranci podrijetla. Time se ne isključuje primjenu ovoga Akta u odnosu na zemljopisno područje podrijetla opisano u stavku 1., koje se sastoji od prekograničnog zemljopisnog područja ili njegova dijela.

               Članak 3.

               Nadležno tijelo

               Svaka ugovorna stranka imenuje subjekt koji je odgovoran za upravljanje ovim Aktom na njegovom državnom području i za komunikaciju s Međunarodnom uredu u skladu s ovim Aktom i Pravilnikom. Ugovorna stranka dostavit će ime i kontaktne podatke takvog nadležnog tijela Međunarodnom uredu, kako je naznačeno u Pravilniku.

               Članak 4.

               Međunarodni registar

               Međunarodni ured održava međunarodni registar u koji se bilježe međunarodne registracije provedene prema ovom Aktu, Lisabonskom sporazumu i Aktu iz 1967., ili oboje, i podatke povezane s takvim međunarodnim registracijama.

               Poglavlje II.
               Zahtjev i međunarodna registracija

               Članak 5.
               Zahtjev

               (1)[Mjesto podnošenja] Zahtjevi se podnose Međunarodnom uredu.

               (2)[Zahtjev koji podnosi nadležno tijelo] Podložno stavku 3., zahtjev za međunarodnu registraciju oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla ispunjava nadležno tijelo u ime:

               (I.)korisnika; ili

               (II.)fizičkih osoba ili pravnih subjekata koji u skladu sa zakonom ugovorne stranke podrijetla mogu ostvariti prava korisnika ili druga prava povezana s oznakom izvornosti ili oznakom zemljopisnog podrijetla.

               (3)[Izravno podneseni zahtjevi]

               a)Ne dovodeći u pitanje stavak 4., ako je zakonodavstvom ugovorne stranke podrijetla to dopušteno, zahtjev mogu ispuniti korisnici ili fizička ili pravna osoba navedena u stavku 2. točki ii.

               b)Točka a) primjenjuje se podložno izjavi ugovorne stranke da njezino zakonodavstvo to dopušta. Ugovorna stranka može dati takve izjave u trenutku polaganja njezine isprave o ratifikaciji ili prihvatu ili u bilo kojem kasnijem trenutku. Ako je izjava dana u trenutku polaganja njezine isprave o ratifikaciji ili prihvatu, počinje proizvoditi učinke stupanjem na snagu ovog Akta u odnosu na tu ugovornu stranku. Ako je izjava dana nakon stupanja na snagu ovog Akta u odnosu na ugovornu stranku, počinje proizvoditi učinke tri mjeseca nakon datuma na je koji glavni direktor zaprimio izjavu.

               (4)[Mogućnost zajedničkog zahtjeva u slučaju prekograničnog zemljopisnog područja] Ako se zemljopisno područje podrijetla sastoji od prekograničnog zemljopisnog područja, susjedne ugovorne stranke mogu, u skladu s njihovim sporazumom, zajedno podnijeti zahtjev putem zajednički određenog nadležnog tijela.

               (5)[Obvezni sadržaj] Pravilnikom se definiraju obvezni podaci koji moraju biti uključeni u zahtjev, uz one definirane člankom 6. stavkom 3.

               (6)[Neobvezni sadržaj] Pravilnikom se mogu definirati neobvezni podaci koji mogu biti uključeni u zahtjev.

               Članak 6.
               Međunarodna registracija

               (1)[Službeno ispitivanje od strane Međunarodnog ureda] Nakon primitka zahtjeva za međunarodnu registraciju oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla u propisanom obliku, kako je utvrđeno u Pravilniku, Međunarodni ured unosi oznaku izvornosti ili oznaku zemljopisnog podrijetla u međunarodni registar.

               (2)[Datum međunarodne registracije] Podložno stavku 3., datum međunarodne registracije je datum na koji je Međunarodni ured zaprimio zahtjev.

               (3)[Datum međunarodne registracije u slučaju nedostatnih podataka] Ako zahtjev ne sadržava sve sljedeće podatke:

               (I.)identifikacija nadležnog tijela ili u slučaju članka 5. stavka 3., jednog ili više podnositelja zahtjeva;

               (II.)detalji za identificiranje korisnika i, gdje je to primjenljivo, fizičkih ili pravnih osoba navedenih u članku 5. stavku 3. točki ii.;

               (III.)oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla za koju se traži međunarodna registracija;

               (IV.)proizvod ili proizvodi na koje se primjenjuje oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla;

               datum međunarodne registracije jest datum na koji Međunarodni ured zaprima posljednje podatke koji su nedostajali.

               (4)[Izdavanje i obavijest o međunarodnim registracijama] Međunarodni ured bez odgode objavljuje svaku međunarodnu registraciju i obavještava nadležno tijelo svake ugovorne stranke o međunarodnoj registraciji.

               (5)[Datum na koji međunarodna registracija proizvodi učinke]

               a)Podložno točki b), registrirana oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla zaštićena je od datuma međunarodne registracije, u svakoj ugovornoj stranci koja nije odbila zaštitu u skladu s člankom 15., ili koja je Međunarodnom uredu poslala obavijest o odobrenju zaštite u skladu s člankom 18.

               b)Ugovorna stranka može izjavom obavijestiti glavnoga direktora da je, u skladu sa svojim nacionalnim ili regionalnim zakonodavstvom, registrirana oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla zaštićena od datuma navedenog u izjavi, koji ne smije nastupiti nakon datuma isteka roka za odbijanje koji je naveden u Pravilniku u skladu s člankom 15. stavkom 1. točkom a).

               Članak 7.

               Naknade

               (1)[Naknada za međunarodnu registraciju] Za međunarodnu registraciju svake oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla plaća se naknada navedena u Pravilniku.

               (2)[Naknade za druge unose u međunarodni registar] Pravilnikom se utvrđuju naknade koje treba platiti za ostale unose u međunarodni registar i za isporuku izvoda, potvrda ili drugih informacija poveznih sa sadržajem međunarodne registracije.

               (3)[Smanjenje naknada] Smanjene naknade određuje Skupština povezano s određenim međunarodnim registracijama oznaka izvornosti i povezano s određenim međunarodnim registracijama oznaka zemljopisnog podrijetla, posebno onima čija je ugovorna stranka podrijetla zemlja u razvoju ili najnerazvijenija zemlja.

               (4)[Pojedinačna naknada]

               a)Svaka ugovorna stranka može u izjavi obavijestiti glavnoga direktora da se zaštita međunarodne registracije proširuje i na dotičnu ugovornu stranku samo ako se plati naknada za pokrivanje njezinih troškova temeljitog ispitivanja međunarodne registracije. Iznos takvih pojedinačna naknada navodi se u izjavi i može biti promijenjen u kasnijim izjavama. Navedeni iznos ne može biti viši od protuvrijednosti iznosa koji se zahtijeva u skladu s nacionalnim ili regionalnim zakonodavstvom ugovorne stranke umanjen za uštede koje proistječu iz međunarodnoga postupka. Ugovorna stranka uz to može u izjavi obavijestiti glavnoga direktora da zahtijeva administrativnu naknadu povezanu s korištenjem oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla od strane korisnika u toj ugovornoj stranci.

               b)Neplaćanje pojedinačne naknade u skladu s Pravilnikom rezultirat će ukidanjem zaštite u odnosu na ugovornu stranku koja zahtijeva naknadu.

               Članak 8.
               Razdoblje valjanosti međunarodnih registracija

               (1)[Ovisnost] Međunarodne registracije vrijede neograničeno, na temelju pretpostavke da zaštita registrirane oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla nije potrebna ako oznaka koja čini oznaku izvornosti ili oznaku zemljopisnog podrijetla više nije zaštićena u ugovornoj stranci podrijetla.

               (2)[Otkazivanje]

               a)Nadležno tijelo ugovorne stranke podrijetla ili u slučaju iz članka 5. stavka 3., korisnici ili fizička ili pravna osoba iz članka 5. stavka 2. točke ii. ili nadležno tijelo ugovorne stranke podrijetla mogu u bilo kojem trenutku od Međunarodnog ureda zatražiti otkazivanje predmetne međunarodne registracije.

               b)Ako oznaka koja čini registriranu oznaku izvornosti ili oznaka koja čini registriranu oznaku zemljopisnog podrijetla više nije zaštićena u ugovornoj stranci podrijetla, nadležno tijelo ugovorne stranke podrijetla traži otkazivanje međunarodne registracije.

               Poglavlje III.

               Zaštita

               Članak 9.
               Obveza zaštite

               Svaka ugovorna stranka zaštićuje registrirane oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla na svojem državnom području, unutar svojeg pravnog sustava i prakse, ali u skladu s odredbama ovoga Akta, podložno svim odbijanjima, odricanjima, poništenjima ili otkazivanjima koja mogu imati učinak u odnosu na svoje državno područje, i pod pretpostavkom da ugovorne stranke koje u svojim nacionalnim ili regionalnim zakonodavstvima ne čine razliku između oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla ne moraju uvesti to razlikovanje u svoja nacionalna ili regionalna zakonodavstva.

               Članak 10.
               Zaštita na temelju zakona ugovornih stranaka ili drugih instrumenata

               (1)[Oblik pravne zaštite] Svaka ugovorna stranka može odabrati vrstu zakonodavstva na temelju kojeg uspostavlja zaštitu propisanu ovim Aktom, pod uvjetom da takvo zakonodavstvo ispunjava bitne zahtjeve ovoga Akta.

               (2)[Zaštita drugim instrumentima] Odredbe iz ovoga Akta ni na koji način ne utječu na bilo koju drugu zaštitu koju ugovorna stranka može odobriti u odnosu na registrirane oznake izvornosti ili registrirane oznake zemljopisnog podrijetla na temelju svojih nacionalnih ili regionalnih zakonodavstava, ili drugih međunarodnih instrumenata.

               (3)[Odnos prema drugim instrumentima] Ništa u ovom Aktu ne oslobađa od obveza koje ugovorne stranke imaju jedna prema drugoj na temelju bilo kojih drugih međunarodnih instrumenata, niti dovoditi u pitanje prava koja ugovorna stranka ima na temelju bilo kojih drugih međunarodnih instrumenata.

               Članak 11.
               Zaštita u pogledu registriranih oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla

               (1)[Sadržaj zaštite] U skladu s odredbama ovog Akta, u odnosu na registrirane oznake izvornosti ili registrirane oznake zemljopisnog podrijetla, svaka ugovorna stranka osigurava pravna sredstva za sprečavanje sljedećeg:

               a)korištenje oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla

               (I.)za proizvode iste vrste kao oni na koje se odnose oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla, koji nisu podrijetlom iz zemljopisnog područja podrijetla ili nisu u skladu s ostalim primjenjivim zahtjevima za korištenje oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla;

               (II.)za proizvode koji nisu iste vrste kao oni na koje se odnosi oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla ili usluge, ako bi takva uporaba navodila ili upućivala na povezanost između tih proizvoda ili usluga i korisnika oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla, te bi mogla štetiti njihovim interesima ili, gdje je to primjenljivo, zbog toga što bi se ugled oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla u dotičnoj ugovornoj stranci mogao narušiti ili umanjiti na nepošten način, ili bi se taj ugled mogao nepošteno iskoristiti;

               b)sve druge prakse koje bi potrošača mogle dovesti u zabludu u pogledu izvora, podrijetla ili prirode proizvoda.

               (2)[Sadržaj zaštite u odnosu na određene uporabe] Stavak 1. točka a) primjenjuje se i na korištenje oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla uključujući njihove imitacije, čak i kad je prava izvornost proizvoda naznačena, ili ako se oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla koristi u prevedenom obliku ili je popraćena pojmovima kao što su „stil”, „vrsta”, „tip”, „izrada”, „imitacija”, „metoda”, „kao što se proizvodi u”, „kao”, „slično” ili ostalim sličnim pojmovima
                  1
               .

               (3)[Korištenje u zaštitnom znaku] Ne dovodeći u pitanje članak 13. stavak 1., ugovorna stranka po službenoj dužnosti mora, ako njezino zakonodavstvo to dopušta, ili na zahtjev zainteresirane stranke, odbiti ili poništiti registraciju spomenutog zaštitnog znaka ako bi korištenje zaštitnog znaka dovelo do situacije obuhvaćenih stavkom 1.

               Članak 12.
               Zaštita kako bi se spriječilo da oznake postanu generičke

               U skladu s odredbama ovog Akta, za registrirane oznake izvornosti i registrirane oznake zemljopisnog podrijetla ne može se smatrati da su postale generičke
                  2
                u ugovornoj stranci.

               Članak 13.
               Zaštitne mjere u pogledu ostalih prava

               (1)[Prava prethodnih zaštitnih znakova] Odredbe ovoga Akta ne dovode u pitanje prethodni zaštitni znak za koji je podnesen zahtjev ili koji je registriran u dobroj vjeri ili stečen uporabom u dobroj vjeri na području ugovorne stranke. U slučaju kad zakon ugovorne stranke predviđa ograničeno odstupanje od prava koja proizlaze iz zaštitnog znaka kako postojanje takvog prethodnog zaštitnog znaka u određenim okolnostima ne bi njegova vlasnika ovlastilo za sprječavanje dobivanja zaštite ili uporabe registrirane oznake izvornosti ili zemljopisnog podrijetla u toj ugovornoj stranci, zaštita registrirane oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla ne ograničava prava koja proizlaze iz zaštitnog znaka ni na koji drugi način.

               (2)[Osobno ime koje se koristiti u poslovanju] Odredbama ovog Akta ne dovodi se u pitanje pravo bilo koje osobe da u trgovačkom prometu upotrebljava svoje ime ili ime svojeg poslovnog prethodnika, osim ako se to ime upotrebljava na način da se javnost dovodi u zabludu.

               (3)[Prava temeljena na oznaci biljne sorte ili životinjske pasmine] Odredbama ovog Akta ne dovodi se u pitanje pravo bilo koje osobe da u trgovačkom prometu upotrebljava oznaku biljne sorte ili životinjske pasmine, osim ako se ta oznaka biljne sorte ili životinjske pasmine upotrebljava na način da se javnost dovodi u zabludu.

               (4)[Zaštitne mjere u slučaju obavijesti o povlačenju ili odbijanju odobrenja zaštite] Ako ugovorna stranka koja je odbila učinke međunarodne registracije u skladu s člankom 15. na temelju uporabe prethodnog zaštitnog znaka ili drugog prava, kako je navedeno u ovom članku, obavijesti o povlačenju tog odbijanja u skladu s člankom 16. ili odobrenja zaštite u skladu s člankom 18., rezultirajuća zaštita oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla ne dovodi u pitanje to pravo ni njegovu uporabu, osim ako zaštita nije pružena nakon otkazivanja, neproduljenja, opoziva ili poništenja prava.

               Članak 14.
               Provedbeni postupci i pravna sredstva

               Svaka ugovorna stranka stavlja na raspolaganje djelotvorna pravna sredstva za zaštitu registriranih oznaka izvornosti i registriranih oznaka zemljopisnog podrijetla te osigurava da pravne postupke za osiguranje njihove zaštite mogu pokrenuti tijela javne vlasti ili sve zainteresirane strane, bile one fizičke ili pravne, javne ili privatne osobe, ovisno o pravnom sustavu i praksi.

               Poglavlje IV.
               Odbijanje i druge mjere u međunarodnoj registraciji

               Članak 15.
               Odbijanje

               (1)[Odbijanje učinaka međunarodne registracije]

               a)Nadležno tijelo ugovorne stranke može unutar roka određenog Pravilnikom obavijestiti Međunarodni ured o odbijanju učinaka međunarodne registracije na njezinu državnom području. Nadležno tijelo može proslijediti obavijest o odbijanju po službenoj dužnosti, ako je to u skladu s njezinim zakonodavstvom, ili na zahtjev zainteresirane strane.

               b)U obavijesti o odbijanju navode se razlozi na kojima se temelji odbijanje.

               (2)[Zaštita u skladu s drugim instrumentima] Obavijest o odbijanju ne smije štetiti nijednoj drugoj zaštiti koja može biti dostupna u skladu s člankom 10. stavkom 2. za predmetne oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla u ugovornoj stranci na koju se odbijanje odnosi.

               (3)[Obveza pružanja mogućnosti zainteresiranim stranama] Svaka ugovorna stranka pruža razumnu mogućnost svima na čije interese može utjecati međunarodna registracija da od nadležnog tijela zatraže obavijest o odbijanju u pogledu međunarodne registracije.

               (4)[Registracija, objava i priopćivanje odbijanja] Međunarodni ured upisuje odbijanje i razloge za odbijanje u Međunarodni registar. Objavljuje odbijanje i razloge za odbijanje te priopćava odbijanje nadležnom tijelu ugovorne stranke podrijetla ili, ako je zahtjev izravno podnesen u skladu s člankom 5. stavkom 3., korisnicima ili fizičkim ili pravnim osobama iz članka 5. stavka 2. točke ii. te nadležnom tijelu ugovorne stranke podrijetla.

               (5)[Nacionalni tretman] Svaka ugovorna stranka zainteresiranim stranama na koje utječe odbijanje osigurava ista pravna sredstva u sudskom i upravnom postupku kao i svojim državljanima u pogledu odbijanja zaštite oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla.

               Članak 16.
               Povlačenje odbijanja

               Odbijanje se može povući u skladu s procedurama navedenima u Pravilniku. Povlačenje se upisuje u Međunarodni registar.

               Članak 17.
                Prijelazno razdoblje

               (1)[Mogućnost odobravanja prijelaznog razdoblja] Ne dovodeći u pitanje članak 13., ako ugovorna stranka nije odbila učinke međunarodne registracije na temelju prethodne uporabe od strane treće osobe ili je povukla to odbijanje ili je obavijestila o odobrenju zaštite, ta stranka može, ako je to u skladu s njezinim zakonodavstvom, odobriti određeno razdoblje utvrđeno u Pravilniku, za prestanak te uporabe.

               (2)[Obavijest o prijelaznom razdoblju] Ugovorna stranka obavješćuje Međunarodni ured o svim takvim razdobljima, u skladu s postupcima navedenima u Pravilniku.

               Članak 18.
               Obavijest o odobrenju zaštite

               Nadležno tijelo ugovorne stranke može obavijestiti Međunarodni ured o odobrenju zaštite za registriranu oznaku izvornosti ili oznaku zemljopisnog podrijetla. Međunarodni ured upisuje sve takve obavijesti u Međunarodni registar i objavljuje ih.

               Članak 19.
               Poništenje

               (1)[Mogućnost obrane prava] Djelomično ili potpuno poništenje učinaka međunarodne registracije na državnom području ugovorne stranke može se izreći tek nakon što se korisnicima pruži mogućnost da obrane svoja prava. Ta mogućnost pruža se i fizičkim ili pravnim osobama navedenima u članku 5. stavku 2. točki ii.

               (2)[Obavijest, upis i objava] Ugovorna stranka obavještava Međunarodni ured o poništenju učinaka međunarodne registracije, koji poništenje upisuje u Međunarodni registar i objavljuje ga.

               (3)[Zaštita na temelju drugih instrumenata] Poništenje ne smije štetiti nijednoj drugoj zaštiti koja može biti dostupna u skladu s člankom 10. stavkom 2. za oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla u ugovornoj stranci koja je poništila učinke međunarodne registracije.

               Članak 20.
               Izmjene i drugi unosi u međunarodni registar

               Postupci za izmjenu međunarodnih registracija i drugih unosa u Međunarodni registar određeni su Pravilnikom.

               Poglavlje V. – Administrativne odredbe

               Članak 21.
               Članstvo u Lisabonskoj uniji

               Ugovorne stranke članice su iste Posebne unije kao i države stranke Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967., neovisno o tome jesu li stranke Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967.

               Članak 22.
               Skupština Posebne unije

               (1)[Sastav]

               a)Ugovorne stranke članice su iste skupštine kao i države stranke Akta iz 1967.

               b)Svaku ugovornu stranku predstavlja jedan izaslanik kojemu mogu pomagati drugi zamjenici, savjetnici i stručnjaci.

               c)Svako izaslanstvo snosi vlastite troškove.

               (2)[Zadaće]

               a)Skupština je obvezna:

               (I.)baviti se svim pitanjima povezanima s održavanjem i razvojem Posebne unije i provedbom ovoga Akta;

               (II.)davati upute glavnom direktoru u vezi s pripremom revizijskih konferencija iz članka 26. stavka 1. uzimajući u obzir sve primjedbe članica Posebne unije koje nisu ratificirale ili pristupile ovom Aktu;

               (III.)mijenjati Pravilnik;

               (IV.)pregledavati i odobravati izvješća i aktivnosti glavnoga direktora povezana s Posebnom unijom i davati glavnome direktoru sve potrebne upute povezane s pitanjima iz nadležnosti Posebne unije;

               (V.)određivati program i donositi dvogodišnji proračun Posebne unije i odobravati njezine završne financijske izvještaje;

               (VI.)donijeti financijski pravilnik Posebne unije;

               (VII.)osnivati odbore stručnjaka i radne skupine koje smatra potrebnima za ostvarivanje ciljeva Posebne unije;

               (VIII.)odlučivati koje države, međuvladine organizacije i nevladine organizacije smiju biti prisutne na njezinim sastancima kao promatrači;

               (IX.)donijeti izmjene članaka od 22. do 24. i članka 27;

               (X.)poduzeti sve druge odgovarajuće mjere za unapređivanje ciljeva Posebne unije i obaviti sve ostale funkcije u skladu s ovim Aktom.

               b)Uzimajući u obzir pitanja koja su od interesa i drugim unijama koje administrira Organizacija, Skupština donosi svoje odluke nakon savjetovanja s Koordinacijskim odborom Organizacije.

               (3)[Kvorum]

               a)Polovina članova Skupštine koji imaju pravo glasa o određenom pitanju čine kvorum za potrebe glasovanja o tom pitanju.

               b)Neovisno o odredbama iz točke a), ako je na nekoj sjednici broj članova Skupštine koji su države, koji imaju pravo glasovati o određenom pitanju i čija je zastupljenost na sjednici manja od polovine, a jednaka trećini ili veća od trećine članova Skupštine koji su države i imaju pravo glasa o tom pitanju, Skupština može donositi odluke, ali, osim kad je riječ o odlukama povezanima s njezinim vlastitim postupkom, sve takve odluke proizvode učinke samo ako se ispune uvjeti navedeni u nastavku. Međunarodni ured priopćava spomenute odluke članicama Skupštine koje su države, koje imaju pravo glasa o tom pitanju i nisu bile zastupljene te ih poziva da pisanim putem daju svoj glas ili se suzdrže u roku od tri mjeseca od datuma priopćenja. Ako po isteku toga roka broj takvih članica koje su tako dale svoj glas ili su se suzdržale dostigne broj članica koji je nedostajao da bi se postigao kvorum na samoj sjednici, takve odluke postaju izvršne, pod uvjetom da se istodobno zadržala potrebna većina.

               (4)[Donošenje odluka na Skupštini]

               a)Skupština nastoji donositi svoje odluke konsenzusom.

               b)Kad odluka ne može biti donesena konsenzusom, o predmetnom se pitanju odlučuje glasovanjem. U tom slučaju,

               (I.)svaka ugovorna stranka koja je država ima jedan glas i glasuje samo u svoje vlastito ime; i

               (II.)sve ugovorne stranke koje su međuvladine organizacije mogu glasovati umjesto svojih država članica, pri čemu imaju jednak broj glasova kao njihove države članice koje su stranke ovog Akta. Ni jedna takva međuvladina organizacija ne sudjeluje u glasovanju ako bilo koja od njezinih država članica ostvaruje svoje pravo na glasovanje, i obratno.

               c)U pitanjima koja se tiču samo država koje obvezuje Akt iz 1967., ugovorne stranke koje ne obvezuje spomenuti Akt nemaju pravo glasa, dok u pitanjima koja se tiču samo ugovornih stranaka, samo one imaju pravo glasa.

               (5)[Većine]

               a)U skladu s člankom 25. stavkom 2. i člankom 27. stavkom 2., odluke Skupštine zahtijevaju dvije trećine danih glasova.

               b)Suzdržani glasovi ne uzimaju se u obzir.

               (6)[Sjednice]

               a)Skupština se sastaje na poziv glavnog direktora i, osim u izvanrednim slučajevima, u istom razdoblju i na istom mjestu kao i glavna skupština Organizacije.

               b)Skupština se sastaje na izvanrednoj sjednici koju saziva glavni direktor, ili na zahtjev četvrtine članova Skupštine ili na inicijativu samoga glavnog direktora.

               c)Dnevni red svake sjednice priprema glavni direktor.

               (7)[Poslovnik] Skupština donosi vlastiti poslovnik.

               Članak 23.
               Međunarodni ured

               (1)[Administrativne zadaće]

               a)Međunarodni ured obavlja međunarodnu registraciju i povezane dužnosti te druge administrativne zadaće koje se odnose na Posebnu uniju.

               b)Međunarodni ured posebno priprema sastanke i određuje tajništvo Skupštine i odbora stručnjaka i radnih skupina koje može osnovati Skupština.

               c)Glavni direktor najviši je dužnosnik Posebne unije i predstavlja Posebnu uniju.

               (2)[Uloga Međunarodnog ureda na Skupštini i drugim sastancima ] Glavni direktor i svi članovi osoblja koje je imenovao sudjeluju, bez prava glasa, na svim sastancima Skupštine, odbora stručnjaka i radnih skupina koje je Skupština osnovala. Glavni direktor ili član osoblja kojeg je glavni direktor imenovao tajnik je po službenoj dužnosti takvog tijela.

               (3)[Konferencije]

               a)Međunarodni ured, u skladu s uputama Skupštine, priprema sve revizijske konferencije.

               b)Međunarodni ured može se savjetovati s međuvladinim organizacijama i međunarodnim i nacionalnim nevladinim organizacijama u pogledu spomenutih priprema.

               c)Glavni direktor i osobe koje je on imenovao sudjeluju, bez prava glasa, u raspravama na revizijskim konferencijama.

               (4)[Ostale zadaće] Međunarodni ured obavlja sve ostale zadaće koje mu se dodjele na temelju ovog Akta.

               Članak 24.
               Financije

               (1)[Proračun] Prihodi i rashodi Posebne unije odražavaju se u proračunu Organizacije na pravedan i transparentan način.

               (2)[Izvori financiranja proračuna] Proračun Unije financira se iz sljedećih izvora:

               (I.)naknada naplaćenih u skladu s člankom 7. stavcima 1. i 2.;

               (II.)prihoda od prodaje publikacija Međunarodnog ureda ili uplata tantijema za njih;

               (III.)donacija, ostavština i subvencija;

               (IV.)najamnina, prihoda od ulaganja i drugih prihoda, koji uključuje razne prihode;

               (V.)posebnih doprinosa ugovornih stranaka ili bilo kojih drugih izvora koji potječu od ugovornih stranaka ili korisnika, ili oboje, ako i u mjeri u kojoj primici od izvora navedenih u točkama od i. do iv. nisu dovoljni za pokrivanje troškova, kako odredi Skupština.

               (3)[Određivanje naknada; razina proračuna]

               a)Iznose naknada iz stavka 2. utvrđuje Skupština na prijedlog glavnog direktora, a određuju se tako da uz prihode iz drugih izvora iz stavka 2. prihodi Posebne unije u uobičajenim okolnostima budu dovoljni da pokriju troškove Međunarodnog ureda za obavljanje usluge međunarodne registracije.

               b)Ako se program i proračun Organizacije ne donesu prije početka novog financijskog razdoblja, ovlast glavnog direktora za preuzimanje obveza i izvršavanje plaćanja ostaje na razini na kojoj je bila prethodne financijske godine.

               (4)[Utvrđivanje posebnih doprinosa iz stavka 2. točke v.] Za potrebe utvrđivanja svojeg doprinosa, svaka ugovorna stranka mora biti u istom razredu kao i u okviru Pariške konvencije ili, ako nije ugovorna stranka Pariške konvencije, u kojem bi bila da je ugovorna stranka Pariške konvencije. Za međuvladine organizacije smatra se da pripadaju I. (prvom) razredu doprinosa, ako Skupština jednoglasno ne odluči drukčije. Doprinos se djelomično ponderira prema broju registracija koje potječu iz ugovornih stranaka, kako odredi Skupština.

               (5)[Fond obrtnih sredstava] Posebna unija ima fond obrtnih sredstava koji se sastoji od predujmova svih članica Posebne unije ako Posebna unija tako odredi. Ako fond postane nedostatan, Skupština ga može odlučiti povećati. Razmjer i uvjete plaćanja određuje Skupština na prijedlog glavnoga direktora. Ako Posebna unija zabilježi prihode veće od rashodi u bilo kojem financijskom razdoblju, predujmovi fonda obrtnih sredstava mogu se vratiti svakom članu razmjerno njihovim početnim plaćanjima na prijedlog glavnog direktora i odlukom Skupštine.

               (6)[Predujmovi države domaćina]

               a)U sporazumu o sjedištu sklopljenom s državom na čijem državnom području Organizacija ima svoje sjedište predviđeno je da, kad god fond obrtnih sredstava nije dostatan, ta država daje predujmove. Iznos tih predujmova i uvjeti pod kojima se daju predmet su odvojenih sporazuma, za svaki pojedini slučaj, između te države i Organizacije.

               b)Država iz točke a) i Organizacija imaju pravo otkazati obvezu davanja predujmova pisanom obaviješću. Otkaz počinje proizvoditi učinke tri godine od kraja godine u kojoj je obavijest dostavljena.

               (7)[Revizija računa] Reviziju računa obavlja jedna ili više država članica Posebne unije ili vanjski revizori, na način predviđen financijskim pravilnikom Organizacije. Imenuje ih Skupština, uz njihov pristanak.

               Članak 25.
               Pravilnik

               (1)[Predmet] Pojedinosti za provođenje ovog Akta utvrđuju se u Pravilnikom.

               (2)[Izmjene određenih odredbi Pravilnika]

               a)Skupština može odlučiti da se određene odredbe Pravilnika mogu izmijeniti samo jednoglasno ili samo tročetvrtinskom većinom.

               b)Da bi se zahtjev o jednoglasnoj odluci ili tročetvrtinskoj većini u budućnosti prestao primjenjivati na izmjene odredbe Pravilnika, potrebna je jednoglasna odluka.

               c)Da bi se zahtjev o jednoglasnoj odluci ili tročetvrtinskoj većini u budućnosti primjenjivao na izmjene odredbe Pravilnika, potrebna je tročetvrtinska većina.

               (3)[Sukob između ovoga Akta i Pravilnika] U slučaju sukoba između odredbi ovog Akta i odredbi Pravilnika, prednost imaju odredbe ovog Akta.

               Poglavlje VI. – Revizija i izmjena

               Članak 26.
               Revizija

               (1)[Revizijske konferencije] Ovaj Akt može se revidirati diplomatskom konferencijom ugovornih stranaka. O sazivanju diplomatske konferencije odlučuje Skupština.

               (2)[Revizija ili izmjena i dopuna određenih članaka] Članci od 22. do 24. i članak 27. mogu se izmijeniti revizijskom konferencijom ili od strane Skupštine u skladu s odredbama članka 27.

               Članak 27.
               Izmjene određenih članaka od strane Skupštine

               (1)[Prijedlozi za izmjene]

               a)Prijedloge za izmjene članaka od 22. do 24. i ovog članka mogu podnijeti sve ugovorne stranke ili glavni direktor.

               b)Te prijedloge glavni direktor priopćava ugovornim strankama najmanje šest mjeseci prije njihova razmatranja od strane Skupštine.

               (2)[Većine] Za donošenje izmjena članaka iz stavka 1. potrebna je tročetvrtinska većina, osim što je za donošenje izmjena članka 22. i ovog stavka potrebna većina od četiri petine glasova.

               (3)[Stupanje na snagu]

               a)Osim ako se primjenjuje točka b), sve izmjene članaka iz stavka 1. stupaju na snagu mjesec dana nakon što glavni direktor od tri četvrtine ugovornih stranaka koje su u trenutku donošenja izmjene bile članice Skupštine i imale pravo glasa o toj izmjeni, primi pisane obavijesti o prihvaćanju, dane u skladu s njihovim odgovarajućim ustavnim postupcima.

               b)Izmjene članka 22. stavaka 3. ili 4. ili ove točke ne stupaju na snagu ako, u roku od šest mjeseci od njihova donošenja od strane Skupštine, bilo koja ugovorna stranka obavijesti glavnog direktora da ne prihvaća tu izmjenu.

               c)Svaka izmjena koja stupi na snagu u skladu s odredbama ovog stavka obvezuje sve države i međuvladine organizacije koje su ugovorne stranke u trenutku stupanja izmjene ili koje naknadno postanu ugovorne stranke.

               Poglavlje VII. Završne odredbe

               Članak 28.
               Postajanje strankom ovoga Akta

               (1)[Prihvatljivost] U skladu s člankom 29. i stavcima 2. i 3. ovog članka,

               (I.)svaka država koja je stranka Pariške konvencije može potpisati i postati strankom ovoga Akta;

               (II.)sve druge države članice Organizacije mogu potpisati i postati strankama ovog Akta ako izjave da je njihovo zakonodavstvo u skladu s odredbama Pariške konvencije koje se odnose na oznake izvornosti, oznake zemljopisnog podrijetla i zaštitne znakove;

               (III.)svaka međuvladina organizacija može potpisati i postati strankom ovog Akta, pod uvjetom da je najmanje jedna država članica te međuvladine organizacije stranka Pariške konvencije i da međuvladina organizacija izjavi da je propisno ovlaštena, u skladu sa svojim internim postupcima, postati strankom ovog Akta te da se prema osnivačkom ugovoru te međuvladine organizacije primjenjuje zakonodavstvo na temelju kojeg se mogu steći zaštićeni regionalni nazivi povezani s oznakama zemljopisnog podrijetla.

               (2)[Ratifikacija ili pristup] Svaka država ili međuvladina organizacija iz stavka 1. može položiti

               (I.)ispravu o ratifikaciji ako je potpisala ovaj Akt, ili

               (II.)ispravu o pristupu ako nije potpisala ovaj Akt.

               (3)[Datum stupanja na snagu polaganja]

               a)Podložno točki b), polaganje isprave o ratifikaciji ili pristupu stupa na snagu na datum polaganja isprave.

               b)Datum od kojega polaganje isprave o ratifikaciji ili pristupu bilo koje države koja je članica međuvladine organizacije i u odnosu na koju se može steći zaštita oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla na temelju zakonodavstva koje se primjenjuje između država članica međuvladine organizacije ima učinak je datum na koji je isprava o ratifikaciji ili pristupu te međuvladine organizacije položena, ako je taj datum kasniji od datuma na koji je položena isprava te države. Međutim, ova točka ne primjenjuje se u vezi s državama koje su stranke Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967. i ne dovodi u pitanje primjenu članka 31. u odnosu na te države.

               Članak 29.
               Datum stupanja na snagu ratifikacija i pristupa

               (1)[Isprave koje se uzimaju u obzir] Za potrebe ovoga članka, u obzir se uzimaju samo isprave o ratifikaciji ili pristupu koje su položile države ili međuvladine organizacije iz članka 28. stavka 1. i koje stupaju na snagu u skladu s člankom 28. stavkom 3.

               (2)[Stupanje na snagu ovoga Akta] Ovaj Akt stupa na snagu tri mjeseca nakon što pet stranaka koje ispunjavaju zahtjeve prihvatljivosti iz članka 28. položi svoje isprave o ratifikaciji ili pristupu.

               (3)[Stupanje na snagu ratifikacija i pristupa]

               a)Svaku državu ili međuvladinu organizaciju koja je položila ispravu o ratifikaciji ili pristupu tri ili više mjeseci prije datuma stupanja na snagu ovog Akta ovaj Akt obvezuje od datuma stupanja na snagu ovog Akta.

               b)Sve druge države ili međuvladine organizacije ovaj Akt počinje obvezivati tri mjeseca od datuma polaganja isprave o ratifikaciji ili pristupu ili od bilo kojega kasnijeg datuma navedenog u toj ispravi.

               (4)[Međunarodne registracije izvršene prije pristupa] Na državnom području države pristupnice i, ako je ugovorna stranka međuvladina organizacija, državnom području na kojem se primjenjuje osnivački ugovor te međuvladine organizacije, odredbe ovog Akta primjenjuju se u odnosu na oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla koje su već registrirane na temelju ovog Akta u trenutku kada pristupanje stupi na snagu, podložno članku 7. stavku 4. i odredbama poglavlja IV. koji se primjenjuju mutatis mutandis. Država pristupnica ili međuvladina organizacija pristupnica u izjavi priloženoj njezinoj ispravi o ratifikaciji ili pristupu može odrediti i produljenje roka iz članka 15. stavka 1. i razdoblja iz članka 17., u skladu s postupcima navedenima u Pravilniku u tom pogledu.

               Članak 30.
               Zabrana rezervi

               Nikakva rezerva na ovaj Akt nije dopuštena.

               Članak 31.
               Primjena Lisabonskog sporazuma i Akta iz 1967.

               (1)[Odnos između država koje su stranke i ovog Akta i Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967.] Na međusobne odnose država koje su stranke i ovog Akta i Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967. primjenjuje se samo ovaj Akt. Međutim, s obzirom na međunarodne registracije oznaka izvornosti važeće na temelju Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967., države ne dodjeljuju zaštitu koja je manja one koja se zahtijeva Lisabonskim sporazumom ili Aktom iz 1967.

               (2)[Odnos između država koje su stranke i ovoga Akta i Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967. i država koje su stranke Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967., ali nisu stranke ovog Akta] Sve države koje su stranke i ovog Akta i Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967. i dalje primjenjuju Lisabonski sporazum ili Akt iz 1967., ovisno o slučaju, u svojim odnosima s državama koje su stranke Lisabonskog sporazuma ili Akta iz 1967, ali nisu stranke ovog Akta.

               Članak 32.
               Otkazivanje

               (1)[Obavijest] Svaka ugovorna stranka može otkazati ovaj Akt obaviješću upućenom glavnom direktoru.

               (2)[Datum od kojega otkaz ima učinak] Otkaz ima učinak nakon godine dana od datuma na koji je glavni direktor primio obavijest ili od kasnijeg datuma navedenoga u obavijesti. To neće utjecati na primjenu ovoga Akta na bilo koji zahtjev čiji je postupak u tijeku i na bilo koju međunarodnu registraciju koja je na snazi u odnosu na ugovornu stranku koja otkazuje Akt u trenutku kad otkaz počinje proizvoditi učinak.

               Članak 33.
               Jezici ovoga Akta; Potpisivanje

               (1)[Izvorni tekstovi; službeni tekstovi]

               a)Ovaj se Akt potpisuje u jednom izvorniku na engleskom, arapskom, kineskom, francuskom, ruskom i španjolskom jeziku, a svi su tekstovi jednako vjerodostojni.

               b)Nakon savjetovanja sa zainteresiranim vladama, glavni direktor utvrđuje službene tekstove na drugim jezicima koje odredi Skupština.

               (2)[Rok za potpisivanje] Ovaj Akt ostaje otvoren za potpisivanje u sjedištu Organizacije godinu dana nakon njegova donošenja.

               Članak 34.
               Depozitar

               Glavni direktor depozitar je ovog Akta.

                     (1)

                           Usuglašena izjava povezana s člankom 11. stavkom 2.: Za potrebe ovog Akta, podrazumijeva se da ako su određeni elementi oznake koji čine oznaku izvornosti ili oznaku zemljopisnog podrijetla generičke prirode u ugovornoj stranci izvornosti, njihova se zaštita na temelju ovog stavka ne zahtijeva u drugim ugovornim strankama. Radi veće sigurnosti, odbijanje ili poništenje zaštitnog znaka ili otkrivanje povrede u ugovornim strankama u skladu s uvjetima iz članka 11. ne može se temeljiti na sastavnom dijelu koji je generičke prirode.

                     (2)

                           Usuglašena izjava povezana s člankom 12.: Za potrebe ovog Akta, podrazumijeva se da članak 12. ne dovodi u pitanje primjenu odredbi ovoga Akta koje se odnose na prethodnu uporabu, zbog toga što su prije međunarodne registracije oznake koja čini oznaku izvornosti ili oznaku zemljopisnog podrijetla možda već, u cijelosti ili djelomično, generičke u ugovornoj stranci koja nije ugovorna stranka podrijetla, na primjer, zbog toga što je oznaka ili njezin dio jednak pojmu koji je uobičajen u svakodnevnom jeziku kao opći naziv proizvoda ili usluge u takvoj ugovornoj stranci, ili je jednak uobičajenom imenu vrste grožđa u takvoj ugovornoj stranci.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 6.8.2018.
            COM(2018) 573 final
            2018/0302(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje u ime Europske unije treba donijeti u okviru Odbora za SGP osnovanog na temelju prijelaznog Sporazuma o gospodarskom partnerstvu između Côte d’Ivoirea, s jedne strane, i Europske zajednice i njezinih država članica, s druge strane, u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji

               OBRAZLOŽENJE

               1.PREDMET PRIJEDLOGA

                  Ovaj se prijedlog odnosi na odluku o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije („Unija”) u okviru Odbora za SGP osnovanog na temelju prijelaznog Sporazuma o gospodarskom partnerstvu između Côte d’Ivoirea, s jedne strane, i Europske zajednice i njezinih država članica, s druge strane, (u nastavku „Sporazum”)
                     1
                   u vezi s predviđenim donošenjem odluke Odbora za SGP u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.

                  2.
                        KONTEKST PRIJEDLOGA

                  2.1.
                        Prijelazni Sporazum o gospodarskom partnerstvu između Côte d’Ivoirea i EU-a

                  Sporazumom se želi stvoriti početni okvir za cjeloviti sporazum o gospodarskom partnerstvu u skladu sa Sporazumom iz Cotonoua. Sporazum se primjenjuje privremeno od 3. rujna 2016.

                  2.2.
                        Odbor za SGP

                  Obor za SGP zajedničko je institucijsko tijelo tog Sporazuma. Člankom 73. Sporazuma utvrđeno je da je Odbor za SGP odgovoran za upravljanje svim područjima obuhvaćenima Sporazumom i izvršavanje svih zadataka navedenih u Sporazumu. Odbor za SGP donosi svoje odluke konsenzusom. Djelovanje Odbora za SGP utvrđeno je u njegovu poslovniku koji su stranke dogovorile u travnju 2017., zatim ga je Europsko vijeće izmijenilo te su ga stanke donijele na drugom zasjedanju Odbora za SGP između Côte d’Ivoirea i Europske unije održanom u ožujku 2018.

                  2.3.
                        Predviđeni akt Odbora za SGP

                  Na svojem trećem sastanku održanom [datum] Odbor za SGP treba donijeti odluku u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Uniji („predviđeni akt”).

                  U članku 77. Sporazuma navodi se da Odbor za SGP može odlučiti o bilo kakvoj prijelaznoj mjeri ili izmjenama koje bi mogle biti potrebne zbog pristupanja novih država članica Uniji.

                  Svrha je predviđenog akta provesti izmjene Sporazuma koje su potrebne zbog pristupanja Republike Hrvatske Uniji.

                  Predviđeni akt postaje obvezujući za stranke u skladu s člankom 77. stavkom 3. Sporazuma u kojem se navodi sljedeće: „Stranke preispituju učinke pristupanja novih država članica Unije na ovaj Sporazum. Odbor za SGP može odlučiti o bilo kakvoj prijelaznoj mjeri ili izmjenama koje bi mogle biti potrebne.”

                  3.
                        STAJALIŠTE KOJE TREBA DONIJETI U IME UNIJE

                  Republika Hrvatska pristupila je Uniji 1. srpnja 2013., a svoj Akt o pristupanju Sporazumu deponirala je 8. studenoga 2017. kod Glavnog tajništva Vijeća Europske unije. Klauzulom o pristupanju iz članka 77. stavka 2. Sporazuma predviđa se pristupanje Republike Hrvatske Sporazumu deponiranjem instrumenta o pristupanju. Za naknadne izmjene potrebne zbog pristupanja klauzulom o pristupanju predviđa se odluka Odbora za SGP.

                  Stoga bi Unija trebala utvrditi svoje stajalište koje će zauzeti u vezi s donošenjem previđenog akta Odbora za SGP u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Sporazumu.

                  Ovom nacrtu Odluke Vijeća priložen je nacrt odluke Odbora za SGP.

                  Ovaj Sporazum primjenjuje se, s jedne strane, na područja na kojima se primjenjuje Ugovor o funkcioniranju Europske unije („UFEU”) te pod uvjetima utvrđenima u tom Ugovoru i, s druge strane, na državno područje Côte d'Ivoirea.

                  4.
                        Pravna osnova

                  4.1.
                        Postupovna pravna osnova

                  4.1.1.
                        Načela

                  Člankom 218. stavkom 9. UFEU-a predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.

                  Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Tim pojmom obuhvaćeni su i instrumenti koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali ipak „mogu presudno utjecati na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
                     2
                  .

                  4.1.2.
                        Primjena u predmetnom slučaju

                  Odbor za SGP tijelo je osnovano na temelju Sporazuma.

                  Člankom 77. Sporazuma o pristupanju novih država članica Unije predviđeno je da Odbor za SGP može odlučiti o prijelaznim mjerama ili izmjenama koje su potrebne zbog pristupanja novih država članica Uniji.

                  Akt koji Odbor za SGP treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke. Prema međunarodnom pravu predviđeni akt bit će obvezujući u skladu s člankom 77. Sporazuma jer se njime izmjenjuje međunarodni sporazum koji već obvezuje Uniju.

                  Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti izmjenjuje institucionalni okvir Sporazuma.

                  Stoga je postupovna pravna osnova predložene odluke članak 218. stavak 9. UFEU-a.

                  4.2.
                        Materijalna pravna osnova

                  4.2.1.
                        Načela

                  Materijalna pravna osnova za odluku na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta u pogledu kojeg se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili dva elementa te ako se može utvrditi da je jedan od tih dvaju ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnoj pravnoj osnovi, to jest onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.

                  4.2.2.
                        Primjena u predmetnom slučaju

                  Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na trgovinu i pitanja povezana s trgovinom. Stoga je materijalna pravna osnova predložene odluke članak 207. UFEU-a.

                  4.3.
                        Zaključak

                  Pravna osnova za ovu Odluku Vijeća jest UFEU, posebno članak 207. u vezi s člankom 218. stavkom 9.

                  5.
                        OBJAVA PREDVIĐENOG AKTA

               Budući da će se odlukom Odbora za SGP izmijeniti Sporazum, nakon donošenja trebalo bi ga objaviti u Službenom listu Europske unije.

               2018/0302 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje u ime Europske unije treba donijeti u okviru Odbora za SGP osnovanog na temelju prijelaznog Sporazuma o gospodarskom partnerstvu između Côte d’Ivoirea, s jedne strane, i Europske zajednice i njezinih država članica, s druge strane, u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije („UFEU”), a posebno njegov članak 207. i članak 218. stavak 9.,

               uzimajući u obzir prijelazni Sporazum o gospodarskom partnerstvu između Côte d'Ivoirea, s jedne strane, i Europske zajednice i njezinih država članica, s druge strane („Sporazum”)
                  3
               ,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Sporazum je sklopljen u ime Europske unije („Unija”) Odlukom 2009/156/EZ
                  4
                i privremeno se primjenjuje od 3. rujna 2016.

               (2)Ugovor o pristupanju Republike Hrvatske Uniji potpisan je 9. prosinca 2011. i stupio je na snagu 1. srpnja 2013.

               (3)Republika Hrvatska pristupila je Sporazumu 8. studenog 2017. deponiranjem svojeg akta o pristupanju.

               (4)U skladu s člankom 77. Sporazuma Odbor za SGP može odlučiti o bilo kakvim izmjenama koje bi mogle biti potrebne zbog pristupanja novih država članica Uniji.

               (5)Na svojem godišnjem sastanku [datum] Odbor za SGP treba donijeti predviđenu odluku u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Uniji.

               (6)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba donijeti u ime Unije u okviru Odbora za SGP u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Uniji,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije na godišnjem sastanku Odbora za SGP osnovanog na temelju prijelaznog Sporazuma [datum] u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Uniji temelji se na nacrtu odluke priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Odluka Odbora za SGP se nakon donošenja objavljuje u Službenom listu Europske unije.

               Članak 3.

               Ova je Odluka upućena Komisiji.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        SL L 59, 3.3.2009., str. 3.–272.

                     (2)

                        Presuda Suda Europske unije od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća (OIV), C-399/12, ECLI: EU: C: 2014: 2258, točke od 61. do 64.

                     (3)

                        SL L 59, 3.3.2009., str. 2.

                     (4)

                        SL L 59, 3.3.2009., str. 1.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles,6.8.2018.
            COM(2018) 573 final
            PRILOG

            Prijedlogu Odluke Vijeća
            o stajalištu koje u ime Europske unije treba donijeti u okviru Odbora za SGP osnovanog na temelju prijelaznog Sporazuma o gospodarskom partnerstvu između Côte d’Ivoirea, s jedne strane, i Europske zajednice i njezinih država članica, s druge strane, u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji

               PRILOG

               Nacrt

               ODLUKE BR. … /2018 ODBORA ZA SGP

               osnovanog prijelaznim Sporazumom o gospodarskom partnerstvu između Côte d'Ivoirea, s jedne strane, i Europske zajednice i njezinih država članica, s druge strane

               od [datum]

               u pogledu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji

               ODBOR ZA SGP,

               uzimajući u obzir prijelazni Sporazum o gospodarskom partnerstvu između Côte d'Ivoirea, s jedne strane, i Europske zajednice i njezinih država članica, s druge strane (u nastavku „Sporazum”), potpisan u Abidjanu 26. studenoga 2008., koji se privremeno primjenjuje od 3. rujna 2016., a posebno njegove članke 76., 77. i 81.,

               uzimajući u obzir Ugovor o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji („Unija”) te Akt o pristupanju Sporazumu koji je Republika Hrvatska deponirala 8. studenoga 2017.,

               budući da:

               (1)Ovaj Sporazum primjenjuje se, s jedne strane, na područja na kojima se primjenjuje Ugovor o funkcioniranju Europske unije („UFEU”) te pod uvjetima utvrđenima u tom Ugovoru i, s druge strane, na državno područje Côte d'Ivoirea.

               (2)U skladu s člankom 77. stavkom 3. Sporazuma Odbor za SGP može odlučiti o bilo kakvim izmjenama koje bi mogle biti potrebne zbog pristupanja novih država članica Uniji.

               DONIO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Republika Hrvatska, kao stranka Sporazuma, jednako kao i ostale države članice Unije donosi i prima na znanje tekstove Sporazuma te priloge, protokole i deklaracije priložene tom Sporazumu.

               Članak 2.

               Sporazum se mijenja kako slijedi: Članak 81. zamjenjuje se sljedećim tekstom:

               „Članak 81.

               Vjerodostojni tekstovi

               Ovaj je Sporazum sastavljen u dva primjerka na bugarskom, češkom, danskom, engleskom, estonskom, finskom, francuskom, grčkom, hrvatskom, latvijskom, litavskom, mađarskom, malteškom, nizozemskom, njemačkom, poljskom, portugalskom, rumunjskom, slovačkom, slovenskom, španjolskom, švedskom i talijanskom jeziku i svaki od tih tekstova jednako je vjerodostojan. ”

               Članak 3.

               Unija dostavlja tekst Sporazuma na hrvatskom jeziku Côte d’Ivoireu.

               Članak 4.

               Odredbe Sporazuma primjenjuju se na robu izvezenu iz Côte d’Ivoirea u Republiku Hrvatsku ili iz Republike Hrvatske u Côte d’Ivoire koja zadovoljava pravila o podrijetlu koje se primjenjuju na državnom području stranaka te je 3. rujna 2016. bila u provozu ili privremeno pohranjena u carinskom skladištu ili slobodnoj zoni u Côte d’Ivoireu ili u Republici Hrvatskoj.

               U slučajevima iz stavka 1. odobrava se povlašteno postupanje, podložno podnošenju carinskim tijelima zemlje uvoznice, u roku od četiri mjeseca od datuma stupanja na snagu ove Odluke, dokaza o podrijetlu koji su naknadno izdala carinska tijela zemlje izvoznice.

               Članak 5.

               Côte d’Ivoire se obvezuje da u vezi s pristupanjem Hrvatske Uniji neće isticati nikakva potraživanja, zahtjeve ili upućivanja te da neće izmijeniti ili povući bilo koju koncesiju na temelju članka XXIV. stavka 6. i članka XXVIII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini („GATT”) iz 1994. ili članka XXI. Općeg sporazuma  o trgovini uslugama („GATS”).

               Članak 6.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan potpisivanja.

               Međutim, članci 3. i 4. primjenjuju se s učinkom od 3. rujna 2016.

               Sastavljeno u xx dana

                        Za Côte d’Ivoire

                        Za Europsku uniju