               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 4.2.2019.
            COM(2019) 72 final
            2019/0034(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Vijeću Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva u pogledu donošenja 17. izmjene Priloga 13.

               OBRAZLOŽENJE

               1.Predmet prijedloga

               Ovaj prijedlog odnosi se na odluku o utvrđivanju stajališta koje u ime Unije treba zauzeti u Vijeću Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva (ICAO) u vezi sa 17. izmjenom Priloga 13. Čikaškoj konvenciji čije je donošenje predviđeno na 216. sjednici Vijeća ICAO-a.

               2.Kontekst prijedloga

               2.1.Konvencija o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu

               Cilj je Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu („Čikaška konvencija”) reguliranje međunarodnog zračnog prijevoza. Čikaška konvencija stupila je na snagu 4. travnja 1947. te je njome osnovana Međunarodna organizacija civilnog zrakoplovstva.

               Sve države članice EU-a stranke su Čikaške konvencije.

               2.2.Međunarodna organizacija civilnog zrakoplovstva

               Međunarodna organizacija civilnog zrakoplovstva specijalizirana je agencija Ujedinjenih naroda. Ciljevi su organizacije razvoj načela i tehnika međunarodne zračne plovidbe i poticanje planiranja i razvoja međunarodnog zračnog prijevoza.

               Vijeće ICAO-a trajno je tijelo s članovima iz 36 zemalja ugovornica Konvencije koje na razdoblje od tri godine bira Skupština ICAO-a. Od 2016. do 2019. sedam država članica EU-a ima predstavnike u Vijeću ICAO-a.

               Obvezne funkcije Vijeća ICAO-a, navedene u članku 54. Čikaške konvencije, obuhvaćaju donošenje međunarodnih standarda i preporučenih praksi u obliku priloga Konvenciji.

               2.3.Predviđeni akt Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva

               Tijekom svoje 216. sjednice Vijeće Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva treba donijeti 17. izmjenu Priloga 13. Čikaškoj konvenciji o izvješćivanju i pravodobnom istraživanju nesreća i nezgoda („predviđeni akt”).

               Cilj je predviđenog akta izmjena Priloga 13. Čikaškoj konvenciji – Istraga zrakoplovnih nesreća i nezgoda – na temelju preporuka s trećeg sastanka Povjerenstva za istraživanje nesreća (AIGP/3) i na temelju preporuke s druge konferencije na visokoj razini o sigurnosti (HLSC2015). Izmjenom se uvode promjene u pogledu pravovremenog istraživanja nesreća i ozbiljnih nezgoda i objave završnog izvješća, definicije ovlaštenog predstavnika, usklađivanja odredaba o obavješćivanju i dostavljanju završnih izvješća, pospješivanja dolaska istražitelja, prava i ovlasti stručnjaka, uvida u nacrt preporuka o sigurnosti, popisa primjera ozbiljnih nezgoda te delegiranja istrage.

               Predviđeno je da predložena izmjena Priloga 13. stupi na snagu od srpnja 2019. te da se primjenjuje od 5. studenoga 2020.

               3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               3.1.Glavne promjene i njihov odnos s postojećim pravilima Unije

               Glavna promjena uvedena prijedlogom 17. izmjene Priloga 13. („prijedlog”) povezana je s „pravodobnim istraživanjem nesreća i ozbiljnih nezgoda i objavom završnog izvješća”. Temelji se na preporuci s druge konferencije na visokoj razini o sigurnosti (HLSC2015). U nekim slučajevima država događaja nije provela istragu ili nije pristala delegirati provođenje istrage, a država operatora ili država proizvodnje/projektiranja smatrala je da je potrebno provesti istragu. Napominje se da prema postojećim standardima i preporučenoj praksi država događaja ima pravo delegirati istragu, ali ne postoje standardi i praksa ili bilo koji drugi kriteriji prema kojima bi države imale pravo zatražiti delegiranje istrage. Na konferenciji na visokoj razini o sigurnosti uzeto je u obzir to što država događaja možda neće provesti sve istrage te je preporučeno da ICAO preispita relevantne odredbe iz Priloga 13. uzimajući u dovoljnoj mjeri u obzir slučajeve kada država događaja ne provede istragu koja se traži u Prilogu 13. te ne namjerava istragu delegirati drugoj državi. Podsjeća se da država događaja prema Prilogu 13. ima obvezu provođenja istrage;  ovaj prijedlog primjenjivao bi se ako se ta obveza ne poštuje i to ugrožava sigurnost.

               Predložene „preporučene prakse”
                  1
                odnose se na slučaj u kojem država zadužena za istragu, prema Prilogu 13., odnosno država događaja ili država registracije, ne ispunjava svoje obveze. Druge države tada mogu „zatražiti” delegiranje. Ako država zadužena za istragu propisanu Prilogom 13. ne poduzima nikakve mjere, preporučuje se da država koja traži istragu „pokrene i provede istragu uzimajući u obzir dostupne informacije”. Ako država događaja odbije zahtjev za delegiranje istrage (što se može dogoditi), država koja traži istragu ne bi ju provodila.

               Problem koji je potaknuo ovu izmjenu obično se ne pojavljuje između država članica Unije. U članku 5. Uredbe (EU) br. 996/2010 utvrđuju se obveze vođenja istraga koje se odnose na sigurnost i određivanja njihova opsega te se definira koja je država članica nadležna. Ako država članica ne ispunjava navedene obveze, krši pravo Unije i Komisija bi tada imala pravo pokrenuti postupak zbog povrede. No ako se donese predložena izmjena, a država članica ne ispunjava svoje obveze vođenja istrage (prema Uredbi (EU) br. 996/2010, odnosno prema Prilogu 13. Čikaškoj konvenciji), mjere će biti moguće poduzeti, u skladu s novim točkama 5.1.3. i 5.3.2. Priloga 13.

               U vezi s pravovremenim istragama, potrebno je navesti slučajeve zakašnjelog objavljivanja završnih izvješća ili kada se ta izvješća uopće ne objavljuju. Revizijom 1 157 slučajeva nesreća sa smrtnim ishodom u razdoblju od 1990. do 2016. u kojima su sudjelovali zrakoplovi čija je dopuštena masa pri polijetanju veća od 5 700 kg utvrđeno je da 59 % završnih izvješća nije javno dostupno. To je velik problem jer nisu dostupne relevantne informacije o sigurnosti za provođenje sigurnosnih mjera. U nekim su slučajevima države koje su sudjelovale u takvim istragama bile svjesne sigurnosnih pitanja, ali nisu mogle obavijestiti druge jer je odgovornost za to na državi koja provodi istragu – ona mora objaviti informacije u završnom izvješću ili u privremenoj izjavi.

               U vezi s tim, predloženom „preporučenom praksom”
                  2
                državama članicama koje sudjeluju u istrazi omogućilo bi se da zatraže pristanak za objavljivanje izjave o sigurnosnim pitanjima ako država koja provodi istragu ne objavi završno izvješće ili privremenu izjavu u razumnom roku. Takav mehanizam nije sadržan u Uredbi (EU) br. 996/2010 niti bi bio potreban (vidjeti prethodno navedeno u pogledu delegiranja).

               Potrebno je napomenuti da se tim dvjema točkama koje se navode kao „preporučene prakse” mijenja pravno stajalište u tom pitanju jer se njima utječe na dodjelu zadataka među državama ICAO-a koja proizlazi iz unaprijed određenih standarda.

               U okviru prijedloga 17. izmjene Priloga 13. Povjerenstvo za istraživanje nesreća (AIGP/3) preporučilo je uvođenje promjena u sljedeća područja: definiciju ovlaštenog predstavnika, usklađivanje odredaba o obavješćivanju i dostavljanju završnih izvješća, pospješivanje dolaska istražitelja, prava i ovlasti stručnjaka, uvid u nacrte preporuka o sigurnosti, popis primjera ozbiljnih nezgoda te delegiranje istrage.

               Predloženi tekst izmijenjene definicije „ovlaštenog predstavnika” uklapa se u članak 2. stavak 2. Uredbe (EU) br. 996/2010 u kojem se definira „ovlašteni predstavnik” i navodi da ovlašteni predstavnik kojeg je imenovala država članica dolazi iz tijela odgovornog za istrage koje se odnose na sigurnost. Sve države članice Unije osnovale su trajna i neovisna tijela za istrage u zračnom prometu.

               U pogledu usklađivanja odredaba o obavješćivanju i dostavljanju završnih izvješća, predloženim se izmjenama usklađuju različite odredbe Priloga 13. s ostatkom Priloga. Trebalo bi procijeniti učinak tih promjena na pravila Unije, a po potrebi moglo bi se izvijestiti o razlikama.

               Predloženom izmjenom napomene 2 uz članak 5.24 o pospješivanju dolaska istražitelja želi se podsjetiti države članice da je prethodnim sporazumima između tijela nadležnih za istrage nesreća i carinskih tijela unutar iste države moguće ubrzati dolazak istražitelja i opreme.  Članak 12. Uredbe (EU) br. 996/2010 pridonosi provedbi tog cilja jer se utvrđuju prethodni dogovori s ostalim nadležnim tijelima za koja je vjerojatno da će sudjelovati u aktivnostima povezanima s istragom koja se odnosi na sigurnost kako bi se omogućilo savjesno i učinkovito provođenje tehničke istrage.

               Kako bi bilo jasno koja su prava i ovlasti stručnjaka, a koja su prava i ovlasti ovlaštenog predstavnika, predlaže se brisanje riječi „sudjelovanje” iz naslova 5.27 jer naslov nalikuje naslovima 5.18 i 5.23 kojima se državama sudionicama daje pravo imenovanja ovlaštenog predstavnika u istrazi. Trebalo bi procijeniti učinak tih promjena na pravila Unije, a po potrebi moglo bi se izvijestiti o razlikama.

               Predloženom napomenom uz članak 6.8 državu članicu koja provodi istragu želi se obavijestiti o mogućnosti koordiniranja nacrta preporuka o sigurnosti s državama koje su sudjelovale u istrazi. Tekst se uklapa u članak 17. Uredbe (EU) br. 996/2010 prema kojem tijela Unije odgovorna za istrage koje se odnose na sigurnost u svakoj fazi istrage, nakon odgovarajućeg savjetovanja s relevantnim stranama, upućuju preporuke u pogledu sigurnosti koje smatraju potrebnima.

               Predloženim izmjenama dodatka C „Popis primjera ozbiljnih nezgoda” želi se pomoći tijelima koja provode istrage u zrakoplovstvu u njihovoj ocjeni je li događaj nesreća, ozbiljna nezgoda ili samo nezgoda. Popis nije konačan te će se u budućnosti dopunjavati kako bi se u obzir uzeli novi rizici, primjerice oni povezani s bespilotnim zrakoplovima ili povredama u području kibersigurnosti. Ujedno sadržava kratke smjernice za tijela koja provode istrage u zrakoplovstvu u pogledu pristupa koji se temelji na analizi rizika pri utvrđivanju može li se incident smatrati ozbiljnom nezgodom. Predlaže se da se u dodatak C uvrsti pojednostavljena verzija matrice za klasifikaciju rizika događaja iz rješenja za upravljanje rizicima u zrakoplovstvu (ARMS).

               Prilog „Popis primjera ozbiljnih nezgoda” Uredbi (EU) br. 996/2010 sadržava tipične primjere nezgoda koje bi mogle biti ozbiljne nezgode. Popis nije cjelovit i služi samo kao smjernica za definiranje izraza „ozbiljna nezgoda”. Unija pozdravlja svaku inicijativu koja bi mogla pridonijeti usklađenom utvrđivanju toga što je to ozbiljna nezgoda. Predloženi dodaci ne odgovaraju pripadajućim stavkama u Prilogu Uredbi (EU) br. 996/2010. No čine se razumni i u istom duhu kao stavke koje su već na popisu. Ako zbog jedne ili više ovih stavki ipak nastanu problemi, razlike se mogu priopćiti u kasnijoj fazi.

               Predložena promjena u dodatku F „Sporazumi o istražnim ovlastima” odnosi se na sporazume o cjelokupnoj ili djelomičnoj delegaciji istraga koje se odnose na sigurnost. Prijedlogom se razmatra važnost razlikovanja institucija i vođenja istrage te odgovornosti države kojoj je istraga delegirana. Uvodi se mogućnost delegiranja istrage regionalnoj organizaciji za istraživanje nesreća i nezgoda (RAIO).

               Nekoliko članaka u Uredbi (EU) br. 996/2010 odnosi se na to područje. U članku 6. govori se o suradnji među tijelima odgovornima za istrage koje se odnose na sigurnost, a tim se tijelima daje mogućnost delegiranja zadaće provođenja istrage nesreće ili ozbiljne nezgode drugom tijelu u skladu s međusobnim dogovorom. Člankom 7. osniva se Europska mreža tijela odgovornih za istrage koje se odnose na sigurnost civilnog zrakoplovstva (ENCASIA), uz potporu Europske komisije, čiji je jedan od ciljeva pružanje, na zahtjev tijela odgovornih za istrage koje se odnose na sigurnost s ciljem primjene članka 6., odgovarajuće pomoći koja između ostalog uključuje davanje popisa istražitelja, opreme i sredstava raspoloživih u drugim državama članicama, koje tijelo koje provodi određenu istragu može koristiti. ENCASIA je već navedena kao RAIO u registru ICAO-a. Ipak, Uredbom (EU) br. 996/2010 ne dopušta se tijelu odgovornom za istrage koje se odnose na sigurnost da istrage delegiraju RAIO-u (ENCASIA).

               3.2.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               Predlaže se da se u ime Unije u cijelosti podrži predložena izmjena.

               Iako je u nekim slučajevima zakonodavstvo Unije već usklađeno s odredbama koje se predlažu 17. izmjenom, ponegdje takvo usklađivanje nedostaje ili nije sigurno da postoji.

               No postoje važni argumenti za podupiranje predložene izmjene; smatra se da se odluka o tome treba li izmijeniti određene pojedinosti iz Uredbe (EU) br. 996/2010 i/ili treba li priopćiti razlike u skladu s člankom 38. Čikaške konvencije može donijeti i kasnije.

               Izmjenu ponajprije treba poduprijeti jer je ona rezultat međunarodnog konsenzusa stručnjaka iz brojnih država članica ICAO-a, uključujući niz stručnjaka iz država članica Europske unije. Izmjenom se sveukupno želi poboljšati međunarodni sustav istraživanja zrakoplovnih nesreća i nezgoda. Kada države članice Unije ne bi podržale predloženu izmjenu, rad na međunarodnoj razini mogao bi biti ugrožen. Zatim, ključno je u cijelosti poduprijeti 17. izmjenu jer se njome uvodi niz međusobno povezanih promjena. Kada bi se podržali samo neki dijelovi 17. izmjene, narušila bi se njezina unutarnja logika te bi postojala opasnost od daljnje neusklađenosti pravila iz Priloga 13. Konačno, iako je europski pravni okvir u području istraga o sigurnosti zrakoplovstva sveobuhvatan i djelotvoran, to se ne može reći za niz pravnih okvira u drugim državama članicama ICAO-a.

               Kao što je već navedeno, time se ne dovodi u pitanje procjena koju treba provesti kasnije, o tome treba li Unija izmijeniti vlastita pravila i/ili odlučiti o priopćavanju razlika. U svakom slučaju, Komisija bi poduzela potrebne inicijative. Posebno, ako Komisija uvidi potrebu za priopćavanjem razlika, donijela bi odgovarajući prijedlog odluke prema članku 218. stavku 9. UFEU-a.

               4.Pravna osnova

               4.1.Postupovna pravna osnova

               4.1.1.Načela

               Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.

               Članak 218. stavak 9. UFEU-a primjenjuje se neovisno o tome je li Unija članica tijela ili stranka sporazuma
                  3
               .

               Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali „mogu presudno utjecati na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”.
                  4

               4.1.2.Primjena u ovom slučaju

               Međunarodna organizacija civilnog zrakoplovstva tijelo je osnovano na temelju sporazuma, odnosno Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu.

               Međunarodnu organizaciju civilnog zrakoplovstva poziva se da donese akt koji proizvodi pravne učinke. Predviđeni akt proizvodi pravne učinke jer se njime mijenja niz standarda kojima se mogu stvoriti pravne obveze prisilne naravi prema međunarodnom pravu.

               Nadalje, izmjenom se uvodi niz promjena koje su određene kao „preporuke”. Usprkos njihovu imenu, njima se mijenja pravna situacija nastala na temelju postojećih standarda.

               Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti izmjenjuje institucionalni okvir Sporazuma.

               Stoga je postupovna pravna osnova predložene odluke članak 218. stavak 9. UFEU-a.

               4.2.Materijalna pravna osnova

               4.2.1.Načela

               Materijalna pravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili dva elementa te ako se može utvrditi da je jedan od tih dvaju ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnoj pravnoj osnovi, to jest onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.

               4.2.2.Primjena u ovom slučaju

               Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnosi se na zajedničku prometnu politiku.

               Stoga je materijalna pravna osnova predložene odluke članak 100. stavak 2. UFEU-a.

               4.3.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 100. stavak 2. UFEU-a u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.

               2019/0034 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Vijeću Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva u pogledu donošenja 17. izmjene Priloga 13.

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 100. stavak 2. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Konvencija o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu („Čikaška konvencija”), koja ima za cilj regulaciju međunarodnog zračnog prijevoza, stupila je na snagu 4. travnja 1947. Njome je osnovana Međunarodna organizacija civilnog zrakoplovstva (ICAO).

               (2)Države članice države su ugovornice Čikaške konvencije i članice ICAO-a, a Unija ima status promatrača u nekim tijelima ICAO-a.

               (3)U skladu s člankom 54. Čikaške konvencije Vijeće ICAO-a može donositi međunarodne standarde i preporučenu praksu.

               (4)Tijekom 216. sjednice, koja će početi 14. veljače 2019., Vijeće ICAO-a treba donijeti 17. izmjenu Priloga 13. Čikaškoj konvenciji o izvješćivanju i pravodobnom istraživanju nesreća i nezgoda.

               (5)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u Vijeću ICAO-a s obzirom na to da predložena izmjena ima pravni učinak te u cijelosti ili djelomično može presudno utjecati na sadržaj prava Unije, odnosno Uredbu (EU) br. 996/2010 Parlamenta i Vijeća
                  5
               .

               (6)Svrha je izmjene uvođenje promjena u području pravovremenog istraživanja nesreća i ozbiljnih nezgoda i objave završnog izvješća, u definiciju ovlaštenog predstavnika, u pogledu usklađivanja odredaba o obavješćivanju i dostavljanju završnih izvješća, pospješivanja dolaska istražitelja, prava i ovlasti stručnjaka, uvida u nacrt preporuka o sigurnosti, u popis primjera ozbiljnih nezgoda te u delegiranje istraga.

               (7)Unija snažno podupire ICAO u tome da se osiguravanjem visoke razine učinkovitosti, svrsishodnosti i kvalitete sigurnosnih istraga u području civilnog zrakoplovstva poveća sigurnost zrakoplovstva.

               (8)Stajalište Unije trebaju izraziti države članice Unije koje su članice Vijeća ICAO-a,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje u ime Unije treba zauzeti na 216. sjednici Vijeća Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva (ICAO) jest da se podupire predložena 17. izmjena Priloga 13. Konvenciji o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu („Čikaška konvencija”) ne dovodeći u pitanje pravo na priopćavanje razlika u skladu s člankom 38. Čikaške konvencije.

               Članak 2.

               Stajalište iz članka 1. izražavaju države članice Unije koje su članice Vijeća ICAO-a.

               Članak 3.

               Ova je Odluka upućena državama članicama.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Uvrstiti kao točke 5.1.3. i 5.3.2. Priloga 13. Čikaškoj konvenciji.

                     (2)

                        Uvrstiti kao točku 6.6.1. Priloga 13. Konvenciji.

                     (3)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točka 64.

                     (4)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke od 61. do 64.

                     (5)

                        Uredba (EU) br. 996/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o istragama i sprečavanju nesreća i nezgoda u civilnom zrakoplovstvu i stavljanju izvan snage Direktive 94/56/EZ (SL L 295, 12.11.2010., str. 35.).


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 4.2.2019.
            COM(2019) 39 final
            2019/0018(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Priloga IX. (Financijske usluge) Sporazumu o EGP-u[Uredba o kapitalnim zahtjevima (EU) br. 575/2013 (CRR) i Direktiva 2013/36/EU (CRD IV)]
            (Tekst značajan za EGP)

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

                  Nacrtom odluke Zajedničkog odbora EGP-a (priloženim predloženoj odluci Vijeća) želi se izmijeniti Prilog IX. (Financijske usluge) Sporazumu o EGP-u kako bi se u njega uključile Uredba o kapitalnim zahtjevima (EU) br. 575/2013 i Direktiva 2013/36/EU
                     1
                  .

                  Prilagodbe u nacrtima priložene odluke Zajedničkog odbora EGP-a nadilaze puke tehničke prilagodbe u smislu Uredbe Vijeća br. 2894/94. Stoga Vijeće utvrđuje stajalište Unije.

               •Usklađenost s postojećim propisima u tom području politike

                  Priloženim nacrtom odluke Zajedničkog odbora EGP-a proširuje se već postojeća politika EU-a na države EFTA-e koje su članice EGP-a (Norveška, Island i Lihtenštajn).

               •Usklađenost s drugim politikama Unije

                  Proširenje pravne stečevine EU-a na države EFTA-e koje su članice EGP-a uključivanjem u Sporazum o EGP-u provodi se u skladu s ciljevima i načelima tog sporazuma, čiji je cilj uspostaviti dinamičan i homogen Europski gospodarski prostor utemeljen na zajedničkim pravilima i jednakim uvjetima tržišnog natjecanja.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

                  Zakonodavstvo koje se treba uključiti u Sporazum o EGP-u temelji se na članku 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

                  Člankom 1. stavkom 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2894/94 o rješenjima za provedbu Sporazuma o EGP-u propisuje se da Vijeće na prijedlog Komisije utvrđuje stajalište o takvim odlukama koje treba donijeti u ime Unije.

                  Europska služba za vanjsko djelovanje u suradnji sa službama Komisije Vijeću na donošenje podnosi nacrte odluka Zajedničkog odbora EGP-a koji predstavljaju stajalište Unije. Europska služba za vanjsko djelovanje nada se da će ih moći što prije iznijeti u Zajedničkom odboru EGP-a.

               •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)

                  Prijedlog je u skladu s načelom supsidijarnosti iz sljedećeg razloga:

                  cilj ovog prijedloga, to jest osiguravanje homogenosti unutarnjeg tržišta, ne mogu u dovoljnoj mjeri ostvariti države članice i stoga se, zbog svojih učinaka, može bolje ostvariti na razini Unije.

                  Postupak uključivanja pravne stečevine EU-a u Sporazum o EGP-u provodi se u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 2894/94 od 28. studenoga 1994. o rješenjima za provedbu Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, kojom se potvrđuje zauzeti pristup.

               •Proporcionalnost

                  U skladu s načelom proporcionalnosti ovaj prijedlog ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje njegova cilja.

               •Odabir instrumenta

                  U skladu s člankom 98. Sporazuma o EGP-u odabrani je instrument odluka Zajedničkog odbora EGP-a. Zajednički odbor EGP-a osigurava učinkovitu provedbu i primjenu Sporazuma o EGP-u. U tu svrhu donosi odluke u slučajevima koji su predviđeni u Sporazumu o EGP-u.

               3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

                  Nije primjenjivo.

               4.UTJECAJ NA PRORAČUN

                  Ne očekuje se da će uključivanje prethodno navedene uredbe u Sporazum o EGP-u imati utjecaj na proračun.

               5.OSTALI DIJELOVI

               •Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga

               Bonitetna procjena namjeravanih stjecatelja nerezidenata (Zajednička izjava o odluci zajedničkog odbora EGP-a) u vezi s Direktivom 2013/36/EU

               Sporazumom o EGP-u u načelu se ne namjeravaju urediti odnosi ugovornih stranaka s trećim zemljama (vidjeti posebno uvodnu izjavu 16. Sporazuma o EGP-u). Kad je riječ o nerezidentima, Sporazumom o EGP-u ne propisuje se liberalizacija tokova kapitala niti dodjeljuju prava slobode poslovnog nastana ili sudjelovanja u kapitalu trgovačkih društava (vidjeti članke 31., 34., 40. i 124. Sporazuma o EGP-u).

               Dosljedno tome, u Zajedničkoj izjavi o odluci zajedničkog odbora EGP-a navodi se da su se ugovorne stranke sporazumjele da se uključivanjem Direktive 2013/36/EU u Sporazum o EGP-u ne dovode u pitanje nacionalna pravila za opću primjenu koja se odnose na provjere izravnih stranih ulaganja iz sigurnosnih razloga ili za potrebe javnog reda.

               Izuzimanje određenih islandskih javnih kreditnih institucija (prilagodba (e) u vezi s Direktivom 2013/36/EU)

               U članku 2. stavku 5. Direktive 2013/36/EU (dalje u tekstu „CRD IV”) određene javne institucije izuzimaju se iz područja njezine primjene. Tri islandske institucije izuzimaju se od odredaba CRD-a IV na temelju ove odredbe.

               Byggðastofnun (Islandski Institut za regionalni razvoj) je neovisna institucija u vlasništvu islandske države. Njezina je glavna funkcija doprinos regionalnom razvoju provedbom državnih regionalnih strategija. Njezino je djelovanje usmjereno na jačanje naselja u ruralnim područjima s pomoću potpore održivim dugoročnim projektima s različitim gospodarskim bazama. Institut podupire i jača lokalni razvoj odobravanjem kredita i drugih oblika financijske potpore, s ciljem poboljšanja gospodarskih i životnih uvjeta, posebno u onim regijama kojima prijeti gubitak stanovništva. Institut odobrava dodatnu financijsku potporu u obliku kredita s uvjetima trgovačkim društvima, pojedincima i općinama omogućujući sudjelovanje u općem gospodarskom razvoju i poticanju inovacija. Islandska država jamči za obveze Instituta.Íbúðalánasjóður je pravni sljednik Byggingarsjóðir ríkisins, koji je izuzet iz područja primjene Direktive 2006/48/EZ, u skladu s točkom 14.a Priloga IX. Sporazumu o EGP-u.

               Lánasjóður sveitarfélaga ohf. je kreditna institucija posebne namjene. Vlasništvo nad institucijom ograničeno je zakonom na općine (vlasništvo je trenutačno podijeljeno između 75 općina). Svrha institucije ograničena je zakonom na odobravanje kredita općinama i institucijama u njihovom stopostotnom vlasništvu, i samo u vezi s ulaganjima koja imaju velik gospodarski značaj. Institucija je jednaka instituciji KommuneKredit u Danskoj, koja je izuzeta iz područja primjene CRD-a IV u skladu s člankom 2. stavkom 5. točkom 5.

               Nacionalni tretman podružnica trećih zemalja i suradnja s tijelima trećih zemalja (prilagodbe (g) i (h) u vezi s Direktivom 2013/36/EU)

               U skladu s člankom 47. CRD-a IV Uniji je dodijeljena nadležnost sklapanja sporazuma s trećim zemljama kojima se podružnicama njihovih kreditnih institucija osigurava jednak tretman na cijelom području Unije.

               U kontekstu Sporazuma o EGP-u, ugovorne stranke suglasne su da cilj Sporazuma o EGP-u u načelu nije urediti njihove odnose s trećim zemljama (vidjeti posebno uvodnu izjavu 16. Sporazuma o EGP-u). Uključenjem CRD-a IV u Sporazum o EGP-u države EFTA-e na Uniju ne prenose nikakve nadležnosti u pogledu pregovora o pristupu podružnica trećih zemalja tržištu. Stoga se prilagodbom (g) prestaje primjenjivati članak 47. stavak 3. kad je riječ o državama EFTA-e te se u njoj navodi da države EFTA-e mogu s trećim zemljama sklapati bilateralne sporazume koji se odnose na pristup podružnica tržištu.

               Međutim, radi promicanja usklađenosti politike u pogledu trećih zemalja između Unije i država EFTA-e, prilagodbom (g) također se propisuje da se ugovorne stranke Sporazuma o EGP-u uzajamno izvješćuju i savjetuju o pregovorima o sporazumima s trećim zemljama u okviru Zajedničkog odbora EGP-a.

               Prilagodba (g) sastavljena je po uzoru na rješenja koja su dogovorena između Unije i država EFTA-e u okviru sustava Solventnost II i MiFID (vidjeti točku 1.(d) i (e) te točku 31.ba(b) Priloga IX. Sporazumu o EGP-u).

               Članak 48. CRD-a IV sadržava pravila koja se odnose na sklapanje ugovora o nadzoru koji se odnose na konsolidirani nadzor između Unije i trećih zemalja. Ti sporazumi moraju uključivati mogućnost da nadzorna tijela trećih zemalja dobiju informacije od nacionalnog ili sektorskog nadležnog tijela EU-a te da Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo (dalje u tekstu „EBA”) prikupi informacije koje su nacionalna nadležna tijela država članica EU-a primila od nadzornih tijela trećih zemalja. Budući da Europska unija ne može sklapati sporazume koji bi obvezali nacionalna nadležna tijela država EFTA-e na slanje informacija nadzornim tijelima trećih zemalja, prilagodbom (h) prestaje se primjenjivati članak 48. CRD-a IV (slično dogovorenom rješenju ustanovljenom u pogledu članka 75. stavaka 2. i 3. EMIR-a, vidjeti točku 31.bc(zc) Priloga IX. Sporazumu o EGP-u).

               Kako bi se omogućilo da se EBA-i, kad je to potrebno radi obavljanja njezinih tehničkih zadataka u pogledu država EFTA-e, prenesu informacije koje su nacionalna nadležna tijela država EFTA-e primila od nadzornih tijela trećih zemalja, prilagodbom (h) također se propisuje da će države EFTA-e u ugovore o nadzoru nastojati uvrstiti i klauzule kojima se njihovim nacionalnim nadležnim tijelima omogućava slanje relevantnih informacija EBA-i.

               Zadrška u pogledu budućeg zakonodavstva Unije (prilagodbe (k) i (o) u vezi s Direktivom 2013/36/EU)

               U skladu s člankom 7. Sporazuma o EGP-u, samo su akti koji su uključeni u Sporazum o EGP-u obvezujući za države EFTA-e. Stoga se prilagodbom (k) usklađuje tekst članka 89. stavka 5. CRD-a IV kako bi se naglasilo da se, u kontekstu Sporazuma o EGP-u, članak 89. prestaje primjenjivati samo kad se novo zakonodavstvo Unije koje se odnosi na obveze objave počne primjenjivati u Sporazumu o EGP-u.

               Isto tako, prilagodbom (o) prilagođava se tekst članka 151. stavka 1. kako bi se naglasilo da su prijelazne mjere sadržane u glavi XI. poglavlju 1. CRD-a IV primjenjive samo dok Odluka Zajedničkog odbora EGP-a o uključivanju delegiranog akta donesenog na temelju članka 460. Uredbe (EU) br. 575/2013 ne postane primjenjiva.

               Nadležnost za odobrenje zaštitnog sloja za sistemski rizik (prilagodba (n) u vezi s Direktivom 2013/36/EU)

               U skladu s člankom 133. stavkom 14. CRD-a IV, nacionalna nadležna tijela država članica EU-a moraju u određenim slučajevima čekati mišljenje Komisije prije donošenja mjera prvog određivanja ili ponovnog određivanja zaštitnog sloja za sistemski rizik. Ako je mišljenje negativno, ta nacionalna nadležna tijela država članica EU-a poštuju to mišljenje ili obrazlažu nepoštovanje tog mišljenja.

               U skladu s člankom 133. stavkom 15. CRD-a IV Komisija, ako se uvjeri da zaštitni sloj za sistemski rizik ne dovodi do nerazmjernih nepovoljnih utjecaja na financijski sustav drugih država članica ili Unije te oslanjajući se na mišljenje Europskog odbora za sistemske rizike (dalje u tekstu „ESRB”), donosi provedbeni akt kojim ovlašćuje nacionalno nadležno tijelo za donošenje zaštitnog sloja za sistemski rizik. EBA može također podnijeti svoje mišljenje Komisiji.

               Prema sustavu koji je uspostavljen točkama 31.f i 31.g Priloga IX. Sporazumu o EGP-u, ESRB i EBA mogu izdati preporuke o situacijama koje se odvijaju u državama EFTA-e te EBA može također provesti neobvezujuće posredovanje u skladu s člankom 19. Uredbe o EBA-i u sporovima koji uključuju neku državu EFTA-e. Nadležnost za donošenje odluka koje su obvezujuće unutar stupa EFTA-e u skladu s člankom 19. Uredbe o EBA-i povjerena je Nadzornom tijelu EFTA-e.

               Međutim, u skladu sa stavkom 4. točkom (d) Protokola 1 uz Sporazum o EGP-u, funkcije Komisije u kontekstu postupaka verifikacije ili odobrenja usklađenosti mjera koje su poduzele države EFTA-e s pravilima iz Sporazuma o EGP-u obavlja subjekt u stupu EFTA-e. S obzirom na važnost i kompleksnost odluka koje se odnose na zaštitni sloj za sistemski rizik, ova nadležnost, kad je riječ o državama EFTA-e, povjerit će se Stalnom odboru država EFTA-e.

               Stoga se prilagodbom (n) utvrđuje nadležnost Stalnog odbora država EFTA-e kad je riječ o izdavanju mišljenja ili preporuka radi jasnoće (s obzirom na to da te ovlasti nisu jasno dodijeljene u tekstu stavka 4. točke (d) Protokola 1 uz Sporazum o EGP-u) te istodobno osigurava da će ESRB i EBA prema potrebi dostaviti svoje ocjene u skladu s člankom 133. stavcima 14. i 15. CRD-a IV Stalnom odboru država EFTA-e.

               Definicija „stambene nekretnine” u Norveškoj (prilagodba (e) u vezi s Uredbom (EU) br. 575/2013)

               Stambena zadruga česti je oblik stanovanja u Norveškoj. Imatelji udjela stječu udio u zadruzi koja je vlasnik ili kontrolira zgradu/zgrade i imovinu u kojoj stanuju. Svaki imatelj udjela ima pravo nastaniti se u određenoj jedinici.

               Zaštita vjerovnika u odnosu na stan u stambenoj zadruzi u Norveškoj općenito se tumači kao jednaka zaštiti izravnog ulaganja. Međutim, radi pravne sigurnosti, potrebno je navesti da je pravo stanovanja u stambenim zadrugama u Norveškoj uključeno u definiciju „stambene nekretnine” iz Uredbe o kapitalnim zahtjevima (dalje u tekstu „CRR”). Stoga se prilagodbom (e) prilagođava tekst članka 4. stavka 1. točke 75. koji se odnosi na Švedsku, uvrštenjem norveške situacije.

               Nadležnost Komisije za prihvaćanje ograničenja velikih izloženosti te Vijeća za odobravanje strožih nacionalnih mjera u slučaju makrobonitetnog ili sistemskog rizika (prilagodbe (i) i (j) u vezi s Uredbom (EU) br. 575/2013)

               U skladu s člankom 395. CRR-a, nacionalna nadležna tijela država članica EU-a moraju u određenim slučajevima dobiti odobrenje Komisije prije donošenja posebnih strukturnih mjera prema kojima su kreditne institucije koje su dobile odobrenje za rad u toj državi članici dužne smanjiti svoje izloženosti prema različitim pravnim osobama. Komisija, oslanjajući se na mišljenje EBA-e, može odbiti nacionalnu mjeru samo kada ona uzrokuje nerazmjerne negativne učinke na cijeli financijski sustav ostalih država članica ili Unije.

               U skladu s člankom 458. CRR-a, države članice moraju u određenim slučajevima dobiti odobrenje Vijeća prije donošenja određenih strožih nacionalnih mjera čiji je cilj kompenzacija makrobonitetnog i sistemskog rizika koji može imati utjecaj na nacionalni financijski sustav i realno gospodarstvo. Komisija je ovlaštena Vijeću predložiti nacrt mjere za odobrenje ili odbacivanje prijedloga nacionalne mjere. Vijeće može odbaciti nacionalne mjere samo u ograničenom broju slučajeva uzimajući u obzir mišljenja ESRB-a i EBA-e. Druge države članice mogu priznati mjere donesene u skladu s člankom 458. CRR-a i primjenjivati ih na podružnice koje se nalaze u državi članici koja je dobila odobrenje za primjenu tih mjera.

               Prema sustavu koji je uspostavljen točkama 31.f i 31.g Priloga IX. Sporazumu o EGP-u, ESRB i EBA mogu izdati mišljenja o situacijama koje se odvijaju u državama EFTA-e.

               Međutim, u skladu sa stavkom 4. točkom (d) Protokola 1 uz Sporazum o EGP-u, funkcije Komisije u kontekstu postupaka verifikacije ili odobrenja usklađenosti mjera koje su poduzele države EFTA-e s pravilima iz Sporazuma o EGP-u obavlja subjekt u stupu EFTA-e. S obzirom na važnost i kompleksnost odluka koje se odnose na strukturne mjere za ograničavanje velikih izloženosti u skladu s člankom 395., ova nadležnost, kad je riječ o državama EFTA-e, povjerit će se Stalnom odboru država EFTA-e.

               Isto tako, funkcije povjerene Vijeću člankom 458. CRR-a obavljat će, kad je riječ o državama EFTA-e, Stalni odbor država EFTA-e. Međutim, ova odluka treba se temeljiti na prijedlogu Nadzornog tijela EFTA-e, po uzoru na okvir koji se primjenjuje u EU-u.

               Radi jasnoće, prilagodbom (i) točkom ii. i prilagodbom (j) točkom ii. stoga se utvrđuje nadležnost Stalnog odbora država EFTA-e za donošenje takvih odluka (s obzirom na to da te ovlasti nisu jasno dodijeljene u stupu EFTA-e stavkom 4. točkom (d) Protokola 1 uz Sporazum o EGP-u) te istodobno osigurava da će EBA i, prema potrebi, ESRB, dostaviti svoje ocjene u skladu s člankom 395. stavkom 8. ili člankom 458. stavkom 4. CRR-a Stalnom odboru država EFTA-e (prilagodba (i) točka iii. i prilagodba (j) točka iii.).

               Primjena prijelaznih odredbi praga iz Basela I (uvodna izjava 6. u vezi s Uredbom (EU) br. 575/2013)

               Člankom 500. CRR-a provodi se takozvani „prag iz Basela I”, koji je utvrđen u dijelu 2-1-C (stavci od 45. do 47.) Sporazuma Basel II. Članak je istekao krajem 2017. Člankom 152. Direktive 2006/48/EZ, koji je zamijenjen člankom 500. Uredbe (EU) br. 575/2013, ograničena je mogućnost neželjenih smanjenja kapitalnih zahtjeva koja proizlazi iz primjene internih modela. Iako je članak 500. istekao, nadležno tijelo još uvijek mora riješiti rizik modela.

               U uvodnoj izjavi 6. napominje se da postoji nekoliko odredbi u okviru kojih se nadležnim tijelima omogućuje rješavanje istog pitanja, uključujući mogućnost donošenja mjera radi neutraliziranja neželjenih smanjenja u iznosima izloženosti ponderiranih rizikom i nametanja razborite marže konzervativnosti pri kalibraciji internih modela.

               2019/0018 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Priloga IX. (Financijske usluge) Sporazumu o EGP-u

                  [Uredba o kapitalnim zahtjevima (EU) br. 575/2013 (CRR) i Direktiva 2013/36/EU (CRD IV)]

               (Tekst značajan za EGP)

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 2894/94 od 28. studenoga 1994. o rješenjima za provedbu Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru
                  2
               , a posebno njezin članak 1. stavak 3.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru
                  3
                („Sporazum o EGP-u”) stupio je na snagu 1. siječnja 1994.

               (2)Na temelju članka 98. Sporazuma o EGP-u, Zajednički odbor EGP-a može među ostalim odlučiti izmijeniti Prilog IX. Sporazumu o EGP-u, koji sadržava odredbe o financijskim uslugama.

               (3)Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća
                  4
                i Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća
                  5
                trebaju se uključiti u Sporazum o EGP-u.

               (4)Prilog IX. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (5)Stajalište Unije u Zajedničkom odboru EGP-a trebalo bi se stoga temeljiti na priloženom nacrtu odluke,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba donijeti, u ime Unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o predloženoj izmjeni Priloga IX. (Financijske usluge) Sporazumu o EGP-u temelji se na nacrtu odluke Zajedničkog odbora EGP-a priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012, kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 68. i SL L 321, 30.11.2013., str. 6.Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ, kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 73.

                     (2)

                        SL L 305, 30.11.1994., str. 6.

                     (3)

                        SL L 1, 3.1.1994., str. 3.

                     (4)

                        Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL L 176, 27.6.2013., str. 1.), kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 68., SL L 321, 30.11.2013., str. 6. i SL L 20, 25.1.2017., str. 2.

                     (5)

                        Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ (SL L 176, 27.6.2013., str. 338.), kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 73. i SL L 20, 25.1.2017., str. 1.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 4.2.2019.
            COM(2019) 39 final
            PRILOG

            Prijedlogu odluke Vijeća
            o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Priloga IX. (Financijske usluge) Sporazumu o EGP-u[Uredba o kapitalnim zahtjevima (EU) br. 575/2013 (CRR) i Direktiva 2013/36/EU (CRD IV)]

               PRILOG

               ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
                  br.

               оd

               o izmjeni Priloga IX. (Financijske usluge) Sporazumu o EGP-u

               ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,

               uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”), a posebno njegov članak 98.,

               budući da:

               (1)Uredbu (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012
                  1
               , kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 68., SL L 321, 30.11.2013., str. 6. i SL L 20, 25.1.2017., str. 2., trebalo bi uključiti u Sporazum o EGP-u.

               (2)Uredbu (EU) 2017/2395 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2017. o izmjeni Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu prijelaznih uređenja za ublažavanje učinka uvođenja MFSI-ja 9 na regulatorni kapital te za tretman velikih izloženosti u slučaju određenih izloženosti javnog sektora koje su nominirane u domaćoj valuti bilo koje države članice
                  2
                trebalo bi uključiti u Sporazum o EGP-u.

               (3)Direktivu 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ
                  3
               , kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 73. i SL L 20, 25.1.2017., str. 1., trebalo bi uključiti u Sporazum o EGP-u.

               (4)Uredba (EU) br. 575/2013 i Direktiva 2013/36/EU upućuju na „matične institucije iz EU-a”, „matične financijske holdinge iz EU-a” i „matične mješovite financijske holdinge iz EU-a”, koji se u kontekstu Sporazuma o EGP-u shvaćaju kao upućivanja na subjekte koji ispunjavaju odgovarajuće definicije navedene u Uredbi s poslovnim nastanom u ugovornoj stranci EGP-a te koji nisu društva kćeri bilo koje druge institucije osnovane u bilo kojoj drugoj ugovornoj stranci EGP-a.

               (5)Direktivom 2013/36/EU stavljaju se izvan snage direktive 2006/48/EZ
                  4
                i 2006/49/EZ
                  5
                Europskog parlamenta i Vijeća, koje su uključene u Sporazum o EGP-u te koje, dosljedno tome, treba staviti izvan snage na temelju Sporazuma o EGP-u.

               (6)Mogućnost neželjenih smanjenja kapitalnih zahtjeva koja proizlazi iz primjene internih modela ograničena je, među ostalim, nacionalnim zakonodavstvom kojim se provodi članak 152. Direktive 2006/48/EZ, koji je do kraja 2017. zamijenjen člankom 500. Uredbe (EU) br. 575/2013. Međutim, još uvijek postoji nekoliko drugih odredbi u Uredbi (EU) br. 575/2013 i Direktivi 2013/36/EU kojima se nadležnim tijelima omogućuje rješavanje istog pitanja, uključujući mogućnost donošenja mjera radi neutraliziranja neželjenih smanjenja u iznosima izloženosti ponderiranih rizikom, vidjeti, primjerice, članak 104. Direktive 2013/36/EU, te nametanje razborite marže konzervativnosti pri kalibraciji internih modela, vidjeti, primjerice, članak 144. Uredbe (EU) br. 575/2013 i članak 101. Direktive 2013/36/EU.

               (7)Prilog IX. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,

               DONIO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Prilog IX. Sporazumu o EGP-u mijenja se kako slijedi:

               1.Tekst točke 14. (Direktiva 2006/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća) zamjenjuje se sljedećim:

               „32013 L 0036: Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ (SL L 176, 27.6.2013., str. 338.), kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 73. i SL L 20, 25.1.2017., str. 1.

               Odredbe Direktive, za potrebe ovog Sporazuma, tumače se sa sljedećim prilagodbama:

               (a)Neovisno o odredbama Protokola 1 uz ovaj Sporazum, i ako nije drukčije predviđeno ovim Sporazumom, pojmovi „država članica/države članice” i „nadležna tijela” tumače se tako da uključuju, uz njihovo značenje u skladu s Direktivom, države EFTA-e odnosno njihova nadležna tijela.

               (b)Upućivanja na pojam „središnje banke ESSB-a” ili na „središnje banke” tumače se tako da uključuju, uz njihovo značenje u skladu s Direktivom, središnje banke država EFTA-e.

               (c)Upućivanja na druge akte u Direktivi primjenjuju se u opsegu i obliku u kojem su ti akti uključeni u ovaj Sporazum.

               (d)Upućivanja na ovlasti EBA-e iz članka 19. Uredbe (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća u Direktivi smatraju se, u slučajevima predviđenima u točki 31.g ovog Priloga i u skladu s njom, upućivanjima na ovlasti Nadzornog tijela EFTA-e kad je riječ o državama EFTA-e.

               (e)U članku 2. stavku 5. umeće se sljedeća točka:

               „(11.a)u Islandu, „Byggðastofnun”, „Íbúðalánasjóður” i „Lánasjóður sveitarfélaga ohf.”;”

               (f)U članku 6. točki (a) dodaje se sljedeći podstavak :

               „Nadležna tijela država EFTA-e surađuju s povjerenjem i potpunim međusobnim poštovanjem, posebno kad je riječ o osiguranju protoka primjerenih i pouzdanih informacija između njih i drugih stranaka u ESFS-u te s Nadzornim tijelom EFTA-e. Nadležna tijela država članica EU-a na isti će način surađivati s nadležnim tijelima država EFTA-e.”

               (g)Članak 47. stavak 3. ne primjenjuje se kad je riječ o državama EFTA-e. Država EFTA-e može, posredstvom sporazuma sklopljenih s jednom trećom zemljom ili više njih dogovoriti primjenu odredbi kojima se osigurava jednak tretman podružnica neke kreditne institucije sa sjedištem u trećoj zemlji na području te države EFTA-e.

               Ugovorne se stranke, ovisno o slučaju, na temelju članka 47. stavka 3. ili prvog stavka ove točke obavješćuju i savjetuju prije sklapanja sporazuma s trećim zemljama.

               Uvijek kada Europska unija pregovara s jednom trećom zemljom ili više njih o sklapanju sporazuma na temelju članka 47. stavka 3., a takav se sporazum odnosi na osiguravanje nacionalnog tretmana i učinkovitog pristupa tržištu onih podružnica kreditnih institucija sa sjedištem u državi članici Europske unije u dotičnim trećim zemljama, Europska unija pokušava postići jednak tretman za podružnice kreditnih institucija sa sjedištem u državi EFTA-e.

               (h)Članak 48. ne primjenjuje se. Ako država EFTA-e sklopi sporazum s jednom trećom zemljom ili više njih o načinu obavljanja nadzora na konsolidiranoj osnovi nad institucijama čija matična društva imaju svoja sjedišta u trećim zemljama i institucijama koje se nalaze u trećim zemljama, čija matična društva, bez obzira na to jesu li institucije, financijski holdinzi ili mješoviti financijski holdinzi, imaju svoje sjedište u toj državi EFTA-e, tim sporazumom nastojat će se osigurati da EBA može od nadležnih tijela te države EFTA-e dobiti informacije koje su ona primila od nacionalnih nadležnih tijela trećih zemalja u skladu s člankom 35. Uredbe (EU) br. 1093/2010.

               (i)U članku 53. stavku 2. ispred riječi „u skladu s ovom Direktivom” umeću se riječi „ili, ovisno o slučaju, Nadzornom tijelu EFTA-e”.

               (j)U članku 58. stavku 1. točki (d) nakon riječi „ESMA-om” umeću se riječi „ili, ovisno o slučaju, Nadzornom tijelu EFTA-e”.

               (k)U članku 89. stavku 5. riječi „budući zakonodavni akti Unije propišu opširnije obveze objave od obveza objave” zamjenjuju se riječima „budućim zakonodavnim aktima primjenjivima u skladu sa Sporazumom o EGP-u propišu opširnije obveze objave od obveza objave”.

               (l)U članku 114. stavku 1. kad je riječ o Lihtenštajnu, riječi „središnja banka ESSB-a” zamjenjuju se riječima „nadležno tijelo”.

               (m)U članku 117. stavku 1. drugom podstavku nakon riječi „EBA-om” umeću se riječi „ili, ovisno o slučaju, Nadzornim tijelom EFTA-e”.

               (n)U članku 133. stavcima 14. i 15. nakon riječi „Komisija” umeću se riječi „ili, kad je riječ o državama EFTA-e, Stalni odbor država EFTA-e”.

               (o)U članku 151. stavku 1. kad je riječ o državama EFTA-e, nakon riječi „u skladu s” umeću se riječi „odlukom Zajedničkog odbora EGP-a koja sadržava”.

               2.Nakon točke 14. (Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća) umeće se sljedeće:

               „14.a32013 R 0575: Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL L 176, 27.6.2013., str. 1.), kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 68., SL L 321, 30.11.2013., str. 6. i SL L 20, 25.1.2017., str. 2., kako je izmijenjena:

               -32017 R 2395: Uredba (EU) 2017/2395 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2017. (SL L 345, 27.12.2017., str. 27.).

               Odredbe Uredbe, za potrebe ovog Sporazuma, tumače se sa sljedećim prilagodbama:

               (a)Neovisno o odredbama Protokola 1 uz ovaj Sporazum, i ako nije drukčije predviđeno ovim Sporazumom, pojmovi „država članica/države članice” i „nadležna tijela” tumače se tako da uključuju, uz njihovo značenje u skladu s Uredbom, države EFTA-e odnosno njihova nadležna tijela.

               (b)Upućivanja na pojam „središnje banke ESSB-a” ili na „središnje banke” tumače se tako da uključuju, uz njihovo značenje u skladu s Uredbom, središnje banke država EFTA-e.

               (c)Upućivanja na druge akte u Uredbi primjenjuju se u opsegu i obliku u kojem su ti akti uključeni u ovaj Sporazum.

               (d)Upućivanja na ovlasti EBA-e iz članka 19. Uredbe (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća u Uredbi smatraju se, u slučajevima predviđenima u točki 31.g ovog Priloga i u skladu s njom, upućivanjima na ovlasti Nadzornog tijela EFTA-e kad je riječ o državama EFTA-e.

               (e)U članku 4. stavku 1. točki 75. ispred riječi „Švedska” umeću se riječi „Norveška i”

               (f)U članku 31. stavku 1. točki (b), kad je riječ o državama EFTA-e, riječ „Komisija” glasi „Nadzorno tijelo EFTA-e”.

               (g)U članku 80. stavcima 1. i 2. nakon riječi „Komisija” umeću se riječi „ili, u slučaju dotične države EFTA-e, Nadzorno tijelo EFTA-e”.

               (h)U članku 329. stavku 4., članku 344. stavku 2., članku 352. stavku 6., članku 358. stavku 4. i članku 416. stavku 5., kad je riječ o državama EFTA-e, nakon riječi „stupanja na snagu” umeću se riječi „odluka Zajedničkog odbora EGP-a koje sadržavaju”.

               (i)U članku 395.:

               i.u stavcima 7. i 8., kad je riječ o državama EFTA-e, riječ „Vijeće” ne primjenjuje se;

               ii.kad je riječ o državama EFTA-e, stavak 8. prvi podstavak glasi kako slijedi:

               „Stalni odbor država EFTA-e ovlašten je donijeti odluku o prihvaćanju ili odbijanju predložene nacionalne mjere iz stavka 7.”;

               iii.stavak 8. drugi podstavak prva rečenica zamjenjuje se sljedećim:

               „U roku od mjesec dana od primitka obavijesti iz stavka 7. EBA dostavlja mišljenje o točkama navedenima u tom stavku Vijeću, Komisiji i dotičnoj državi članici ili, ako se mišljenje odnosi na nacionalne mjere koje je predložila država EFTA-e, Stalnom odboru država EFTA-e i dotičnoj državi EFTA-e.”

               (j)u članku 458.:

               i.kad je riječ o državama EFTA-e, stavak 2. prvi podstavak glasi kako slijedi:

               „Ako tijelo određeno u skladu sa stavkom 1. utvrdi promjene u intenzitetu makrobonitetnog ili sistemskog rizika u financijskom sustavu koje bi mogle imati ozbiljne negativne posljedice za financijski sustav i realno gospodarstvo u određenoj državi EFTA-e i za koje to tijelo smatra da bi na njih trebalo reagirati strožim nacionalnim mjerama, obavješćuje Stalni odbor država EFTA-e, Nadzorno tijelo EFTA-e, ESRB i EBA-u o toj činjenici i podnosi odgovarajuće kvantitativne ili kvalitativne dokaze o sljedećem:”

               ii.kad je riječ o državama EFTA-e, stavak 4. prvi podstavak glasi kako slijedi:

               „Stalni odbor država EFTA-e ovlašten je, na prijedlog Nadzornog tijela EFTA-e, provedbenim aktom odbaciti nacrt nacionalnih mjera iz stavka 2. točke (d)”;

               iii.u stavku 4. drugom podstavku dodaje se sljedeće:

               „Ako se njihova mišljenja odnose na nacrte nacionalnih mjera države EFTA-e, ESRB i EBA dostavljaju svoja mišljenja Stalnom odboru država EFTA-e, Nadzornom tijelu EFTA-e i dotičnoj državi EFTA-e.”;

               iv.kad je riječ o državama EFTA-e, stavak 4. od trećeg do osmog podstavka glasi kako slijedi:

               „Posebno uzimajući u obzir mišljenja iz drugog podstavka i ako postoje robusni, čvrsti i detaljni dokazi da će ta mjera imati negativan utjecaj na unutarnje tržište koji je veći od koristi za financijsku stabilnost u smislu smanjenja utvrđenog makrobonitetnog ili sistemskog rizika, Nadzorno tijelo EFTA-e može, u roku od mjesec dana, predložiti Stalnom odboru država EFTA-e odbacivanje nacrta nacionalnih mjera.

               U nedostatku prijedloga Nadzornog tijela EFTA-e tijekom tog razdoblja od mjesec dana, ta država EFTA-e može odmah donijeti nacrt nacionalnih mjera za razdoblje do dvije godine ili dok makrobonitetni ili sistemski rizik prestane postojati, ako se to dogodi ranije.

               Stalni odbor država EFTA-e odlučuje o prijedlogu Nadzornog tijela EFTA-e u roku od mjesec dana nakon primitka prijedloga i navodi svoje razloge za odbijanje ili neodbijanje nacrta nacionalnih mjera.

               Stalni odbor država EFTA-e može odbaciti nacrt nacionalnih mjera samo ako smatra da nije ispunjen jedan ili više sljedećih uvjeta:

               (a)promjene u intenzitetu makrobonitetnog ili sistemskog rizika takve su prirode da čine rizik za financijsku stabilnost na nacionalnoj razini;

               (b)članci 124. i 164. ove Uredbe i članci 101., 103., 104., 105., 133., i 136. Direktive 2013/36/EU nisu adekvatni za rješavanje pitanja utvrđenog makrobonitetnog ili sistemskog rizika, uzimajući u obzir relativnu učinkovitost tih mjera;

               (c)nacionalne mjere iz nacrta prikladnije su za rješavanje pitanja utvrđenog makrobonitetnog ili sistemskog rizika i ne dovode do nerazmjernih negativnih učinaka na cijeli financijski sustav ili na dijelove financijskog sustava u drugim ugovornim strankama ili u EGP-u kao cjelini koji stvaraju zapreku funkcioniranju unutarnjeg tržišta;

               (d)navedeno se pitanje odnosi samo na jednu državu EFTA-e i

               (e)druge mjere iz ove Uredbe ili iz Direktive 2013/36/EU za rješavanje pitanja tih rizika nisu se još primjenjivale.

               Pri donošenju svoje ocjene, koju temelji na dokazima koje je tijelo određeno u skladu sa stavkom 1. predočilo u skladu sa stavkom 2., Stalni odbor država EFTA-e uzima u obzir mišljenje ESRB-a i EBA-e.

               Ako u roku od mjesec dana nakon primitka prijedloga Nadzornog tijela EFTA-e Stalni odbor država EFTA-e ne donese odluku kojom se odbacuje nacrt nacionalnih mjera, država EFTA-e može donijeti mjere i primijeniti ih za razdoblje od do dvije godine ili dok makrobonitetni ili sistemski rizik prestane postojati, ako se to dogodi ranije.”;

               v.kad je riječ o državama EFTA-e, stavak 6. glasi kako slijedi:

               „Ako država EFTA-e priznaje mjere utvrđene u skladu s ovim člankom, ona o tome obavješćuje Stalni odbor država EFTA-e, Nadzorno tijelo EFTA-e, EBA-u, ESRB i ugovornu stranku Sporazuma o EGP-u koja je dobila odobrenje za primjenu tih mjera.”

               (k)U članku 467. stavku 2., kad je riječ o državama EFTA-e, riječi „dok Komisija ne donese uredbu“ glase „do stupanja na snagu odluke Zajedničkog odbora EGP-a koja sadržava uredbu donesenu”.

               (l)U članku 497., kad je riječ o državama EFTA-e:

               i.u stavcima 1. i 2., nakon riječi „stupanja na snagu posljednje od” umeću se riječi „odluka Zajedničkog odbora EGP-a koje sadržavaju”;

               ii.u stavku 1., riječi „donesene su” glase „primjenjuju se u Sporazumu o EGP-u”.

               3.U točki 31.bc (Uredba (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća):

               (a)dodaje se sljedeća alineja:

               „-32013 R 0575: Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. (SL L 176, 27.6.2013., str. 1.), kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 68., SL L 321, 30.11.2013., str. 6. i SL L 20, 25.1.2017., str. 2.”

               (b)u prilagodbi (zh) dodaje se sljedeće:

               „v.u stavku 5.a, kad je riječ o državama EFTA-e, nakon riječi „stupanja na snagu posljednje od” umeću se riječi „odluka Zajedničkog odbora EGP-a koje sadržavaju”.

               4.U točku 31.ea (Direktiva 2002/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća) dodaje se sljedeća alineja:

               „-32013 L 0036: Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. (SL L 176, 27.6.2013., str. 338.), kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 73. i SL L 20, 25.1.2017., str. 1.”

               5.Tekst točke 31. (Direktiva 2006/49/EZ Europskog parlamenta i Vijeća) briše se.

               Članak 2.

               Vjerodostojni su tekstovi Uredbe (EU) br. 575/2013, kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 68., SL L 321, 30.11.2013., str. 6. i SL L 20, 25.1.2017., str. 2., i Uredbe (EU) 2017/2395 te Direktive 2013/36/EU, kako je ispravljena u SL L 208, 2.8.2013., str. 73. i SL L 20, 25.1.2017., str. 1., na islandskom i norveškom jeziku koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.

               Članak 3.

               Ova Odluka stupa na snagu […] pod uvjetom da su podnesene sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma o EGP-u*.

                  6Članak 4.

               Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u Službenog lista Europske unije i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske Unije.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Zajednički odbor EGP-a

                     Predsjednik

                     Tajnici
                     Zajedničkog odbora EGP-a

               Zajednička izjava ugovornih stranaka

               uz Odluku br. […] o uključivanju Direktive 2013/36/EU u Sporazum o EGP-u

               [za donošenje zajedno s Odlukom i za objavu u SL-u]

               Ugovorne stranke sporazumjele su se da se uključivanjem Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ u Sporazum o EGP-u ne dovode u pitanje nacionalna pravila za opću primjenu koja se odnose na provjere izravnih stranih ulaganja iz sigurnosnih razloga ili za potrebe javnog reda.

                     (1)

                        SL L 176, 27.6.2013., str. 1.

                     (2)

                        SL L 345, 27.12.2017., str. 27.

                     (3)

                        SL L 176, 27.6.2013., str. 338.

                     (4)

                        SL L 177, 30.6.2006., str. 1.

                     (5)

                        SL L 177, 30.6.2006., str. 201.

                     (6)
                  *
                        [Ustavni zahtjevi nisu navedeni.] [Ustavni su zahtjevi navedeni.]


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 17.5.2019.
            COM(2019) 242 final
            2019/0116(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Vijeću ministara AKP-a i EU-a u pogledu prenošenja ovlasti za odluku o donošenju prijelaznih mjera za produljenje Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a

               OBRAZLOŽENJE

               1.Predmet prijedloga

               Sporazum o partnerstvu između EU-a i Skupine afričkih, karipskih i pacifičkih država („AKP”)
                  1
                potpisan u Cotonouu 23. lipnja 2000. istječe 29. veljače 2020. Ovaj se prijedlog Komisije odnosi na odluku Vijeća o stajalištu koje u ime Unije treba zauzeti u Vijeću ministara AKP-a i EU-a u vezi s predviđenim donošenjem odluke o prenošenju ovlasti na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a o mogućoj primjeni prijelaznih mjera za produljenje Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a.

               2.Kontekst prijedloga

               2.1.Sporazum o partnerstvu iz Cotonoua

               Od 2000. Sporazum o partnerstvu iz Cotonoua („Sporazum”) okvir je za odnose EU-a sa 79 zemalja AKP-a. Sklopljen je na 20 godina: od 1. ožujka 2000. do 29. veljače 2020. Revidiran je 2005. i 2010.

               2.2.Vijeće ministara AKP-a i EU-a

               Vijeće ministara AKP-a i EU-a tijelo je na ministarskoj razini osnovano Sporazumom (članak 15. Sporazuma). Sastoji se od članova Vijeća Europske unije i članova Europske Komisije s jedne strane te člana vlade svake države AKP-a s druge strane.

               Dužnost predsjednika Vijeća ministara naizmjence obnašaju član Vijeća Europske unije i član vlade jedne od država AKP-a. Vijeće ministara u pravilu se sastaje jednom godišnje na inicijativu predsjednika ili kad god se to procijeni potrebnim, u obliku i geografskom sastavu primjerenom za pitanja o kojima će se raspravljati.

               Među zadaćama je Vijeća ministara
                  2
                donošenje odluka potrebnih za provedbu i izvršavanje Sporazuma.

               Vijeće ministara donosi odluke zajedničkom suglasnošću stranaka. Odluke Vijeća ministara valjane su samo ako

               –je nazočna polovica članova Vijeća Europske unije (tj. 14 ministara iz država članica EU-a)

               –jedan član Komisije i

               –dvije trećine članova koji predstavljaju vlade država AKP-a(tj. članovi vlada 55 različitih država AKP-a).

               Bilo kojeg člana Vijeća ministara koji nije u mogućnosti sudjelovati može zastupati neka druga osoba. Zastupnik ima sva prava tog člana (članak 15. stavak 3. Sporazuma).

               U skladu s člankom 15. stavkom 4. Sporazuma Vijeće ministara može prenijeti svoje ovlasti na Odbor veleposlanika. Vijeće ministara može prenijeti ovlast za donošenje odluka obvezujućih za stranke. Prenošenje ovlasti provodi se u obliku odluke Vijeća ministara.

               2.3.Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a

               Odbor veleposlanika osnovan je u skladu s člankom 16. Sporazuma. Sastoji se od stalnog predstavnika pri Europskoj uniji svake države članice i predstavnika Komisije s jedne strane te šefa misije pri Europskoj uniji svake države AKP-a s druge strane. Dužnost predsjednika Odbora veleposlanika naizmjence obnašaju stalni predstavnik države članice kojeg odredi Unija te šef misije koji predstavlja državu AKP-a, a kojeg odrede države AKP-a.

               Odbor veleposlanika pomaže Vijeću ministara u ispunjavanju njegovih zadaća i obnaša bilo koji mandat koji mu Vijeće povjeri (članak 16. stavak 2. Sporazuma). U tom kontekstu može donositi odluke obvezujuće za stranke u okviru mandata koji mu je dodijelilo Vijeće ministara.

               Odbor veleposlanika nadzire i provedbu ovog Sporazuma i napredak u postizanju u njemu utvrđenih ciljeva. Odbor veleposlanika sastaje se redovito, posebno kako bi pripremio sastanke Vijeća te kada je god to potrebno.

               2.4.Prijelazne mjere

               Sporazum o partnerstvu iz Cotonoua istječe 29. veljače 2020. U skladu s člankom 95. stavkom 4. prvim podstavkom Sporazuma pregovori o novom Sporazumu o partnerstvu između AKP-a i EU-a započeli su u rujnu 2018. U slučaju da novi Sporazum nije spreman za primjenu do navedenog datuma isteka, potrebno je poduzeti mjere kako bi se izbjegao pravni vakuum u odnosima EU-a i AKP-a.

               Članak 95. stavak 4. drugi podstavak Sporazuma glasi: „Vijeće ministara usvaja bilo koje prijelazne mjere koje su potrebne dok novi Sporazum ne stupi na snagu.” U skladu s člankom 95. stavkom 4. drugim podstavkom Sporazuma prijelazne mjere mogu se provesti kako bi se produljila primjena cijelog ili dijelova Sporazuma do početka primjene novog Sporazuma (privremena primjena ili stupanje na snagu nakon ratifikacije svih stranaka).

               Kako bi se zadržao pravni kontinuitet s AKP-om, ako se novi Sporazum ne počne primjenjivati prije isteka postojećeg pravnog okvira, potrebno je donijeti prijelazne mjere kako bi se produljila primjena važećeg Sporazuma.

               Odluku o prijelaznim mjerama (tj. koji dio ili dijelove Sporazuma treba primjenjivati u prijelaznom razdoblju i do kada) može donijeti Vijeće ministara ili Odbor veleposlanika nakon što mu Vijeće ministara prenese ovlast za donošenje takve odluke.

               2.5.Predviđeni akt Vijeća ministara

               Vijeće se u skladu s poslovnikom sastaje jednom godišnje. U Bruxellesu će se održati 44. sastanak Vijeća ministara 23. i 24. svibnja 2019. Budući da se sadržaj i trajanje prijelaznih mjera trebaju usuglasiti sa zemljama AKP-a, Vijeće ministara ne može donijeti prijelazne mjere.

               Do isteka Sporazuma nisu predviđeni daljnji sastanci Vijeća ministara pa je odluku o donošenju prijelaznih mjera u skladu s člankom 95. stavkom 4. Sporazuma potrebno prenijeti na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a. Odbor veleposlanika može osigurati da se odluka o prijelaznim mjerama donese pravodobno.

               Stoga na 44. sastanku Vijeće ministara AKP-a i EU-a treba donijeti odluku o prenošenju ovlasti za donošenje prijelaznih mjera na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a („predviđeni akt”).

               Svrha je predviđenog akta prenijeti ovlasti za donošenje odluke o primjeni prijelaznih mjera na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a u skladu s člankom 15. stavkom 4. Sporazuma u kojem je navedeno: „Vijeće ministara može prenijeti svoje ovlasti na Odbor veleposlanika.” Predviđeni akt bit će obvezujući za stranke.

               Kada stranke utvrde sadržaj i trajanje prijelaznih mjera, Odbor veleposlanika donijet će na temelju delegiranih ovlasti odluku o prijelaznim mjerama kako je predviđeno člankom 95. stavkom 4. Sporazuma. Kako bi se pripremila odluka Odbora veleposlanika, potrebna je još jedna odluka Vijeća na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a kojom će se definirati stajalište Unije.

               3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               S obzirom na prethodno navedeno, predloženo je stajalište Unije da se na 44. sastanku Vijeća ministara AKP-a i EU-a donese predviđeni akt te time povjeri Odboru veleposlanika AKP-a i EU-a donošenje odluke o prijelaznim mjerama u skladu s člankom 95. stavkom 4. Sporazuma.

               4.Pravna osnova

               4.1.Postupovna pravna osnova

               4.1.1.Načela

               Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.

               Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali „mogu presudno utjecati na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
                  3
               .

               4.1.2.Primjena u predmetnom slučaju

               Vijeće ministara AKP-a i EU-a tijelo je osnovano sporazumom, odnosno člankom 15. stavkom 1. Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a potpisanog u Cotonouu 23. lipnja 2000.

               Akt koji Vijeće ministara AKP-a i EU-a treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke. Prema međunarodnom pravu predviđeni akt bit će obvezujući u skladu s člankom 15. stavkom 3. Sporazuma.

               Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti mijenja institucionalni okvir Sporazuma.

               Stoga je postupovna pravna osnova predložene odluke članak 218. stavak 9. UFEU-a.

               4.2.Materijalnopravna osnova

               4.2.1.Načela

               Materijalnopravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili dva elementa te ako se može utvrditi da je jedan od tih dvaju ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnopravnoj osnovi, to jest onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.

               4.2.2.Primjena u predmetnom slučaju

               Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se općenito na funkcioniranje međunarodnih tijela osnovanih na temelju Sporazuma i funkcioniranje Sporazuma u cjelini (moguće produljenje njegove primjene nakon predviđenog datuma isteka). Materijalnopravna osnova odluke Vijeća mora se utvrditi s obzirom na Sporazum o partnerstvu iz Cotonoua u cjelini
                  4
               .

               Sporazum je sklopljen kao sporazum o pridruživanju te se stoga temelji na članku 310. Ugovora o osnivanju Europske zajednice koji je jednak članku 217. UFEU-a. Prema tome, materijalnopravna osnova predložene odluke jest članak 217. UFEU-a.

               4.3.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 217. UFEU-a u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.

               2019/0116 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Vijeću ministara AKP-a i EU-a u pogledu prenošenja ovlasti za odluku o donošenju prijelaznih mjera za produljenje Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 217. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Sporazum o partnerstvu između članica Skupine afričkih, karipskih i pacifičkih država („AKP”) s jedne strane i Europske zajednice i njezinih država članica s druge strane („Sporazum o partnerstvu između AKP-a i EU-a”)
                  5
                potpisan je u Cotonouu 23. lipnja 2000. Sporazum o partnerstvu između AKP-a i EU-a stupio je na snagu 1. travnja 2003. te se primjenjuje do 29. veljače 2020.

               (2)U skladu s člankom 95. stavkom 4. prvim podstavkom Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a pregovori o novom Sporazumu o partnerstvu između AKP-a i EU-a započeli su u rujnu 2018. U slučaju da novi Sporazum nije spreman za primjenu do datuma isteka postojećeg pravnog okvira, potrebno je donijeti prijelazne mjere kako bi se produljila primjena važećeg Sporazuma.

               (3)Člankom 95. stavkom 4. drugim podstavkom Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a predviđeno je da Vijeće ministara donosi prijelazne mjere kako bi se produljila primjena cijelog ili dijelova Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a do privremene primjene ili stupanja na snagu novog Sporazuma.

               (4)U skladu s člankom 15. stavkom 4. Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a Vijeće ministara AKP-a i EU-a može donijeti odluku o prenošenju ovlasti na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a, uključujući ovlast za donošenje odluke o prijelaznim mjerama.

               (5)Redoviti godišnji sastanak Vijeća ministara AKP-a i EU-a održat će se 23. i 24. svibnja 2019. u Bruxellesu. Prijelazne mjere nisu dogovorene te ih stoga Vijeće ministara AKP-a i EU-a ne može donijeti na svojem redovitom sastanku. Do isteka Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a nisu predviđeni daljnji sastanci Vijeća ministara AKP-a i EU-a pa je odluku o donošenju prijelaznih mjera u skladu s člankom 95. stavkom 4. Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a potrebno prenijeti na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a kako bi se osiguralo pravodobno donošenje odluke o prijelaznim mjerama.

               (6)Na 44. sastanku Vijeće ministara AKP-a i EU-a treba donijeti odluku o prenošenju ovlasti za donošenje prijelaznih mjera na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a („predviđeni akt”).

               (7)Budući da je predviđeni akt obvezujući za Uniju, primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća ministara AKP-a i EU-a.

               (8)Stajalište Unije o odobravanju predviđenog akta u okviru Vijeća ministara AKP-a i EU-a trebalo bi utvrditi ovom Odlukom,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije na 44. sastanku Vijeća ministara AKP-a i EU-a jest da se odobri prenošenje ovlasti na Odbor veleposlanika AKP-a i EU-a u skladu s člankom 15. stavkom 4. Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a za odluku o donošenju bilo kojih prijelaznih mjera koje su u skladu s člankom 95. stavkom 4. Sporazuma o partnerstvu između AKP-a i EU-a potrebne dok novi Sporazum ne stupi na snagu.

               Članak 2.

               Ova Odluka upućena je Komisiji.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Odluka Vijeća od 19. prosinca 2002. o sklapanju Sporazuma o partnerstvu između Skupine afričkih, karipskih i pacifičkih država s jedne strane i Europske zajednice i njezinih država članica s druge strane, potpisanog u Cotonouu 23. lipnja 2000. (SL L 65, 8.3.2003., str. 27.).

                     (2)

                        U skladu s člankom 15. stavkom 2. Sporazuma zadaće Vijeća ministara AKP-a i EU-a su: „(a) vođenje političkog dijaloga; (b) prihvaćanje političkih smjernica i donošenje odluka potrebnih za provedbu odredaba ovog Sporazuma, posebno u pogledu razvojnih strategija na posebnim područjima predviđenima ovim Sporazumom ili na bilo kojem drugom području koje bi moglo biti relevantno te u pogledu postupaka; (c) ispitati i riješiti bilo koji problem koji bi mogao priječiti učinkovitu i uspješnu provedbu ovog Sporazuma ili predstavljati zapreku ostvarivanju njegovih ciljeva; (d) osigurati neometanu primjenu mehanizama konzultacija.”

                     (3)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke od 61. do 64.

                     (4)

                        Vidjeti posebice presudu u predmetu C-244/17 Komisija protiv Vijeća („Kazahstan”) [ECLI:EU:C:2018:662], str. 40. i navedenu sudsku praksu.

                     (5)

                        Sporazum (SL L 317, 15.12.2000., str. 3.) kako je izmijenjen Sporazumom potpisanim u Luxembourgu 25. lipnja 2005. (SL L 209, 11.8.2005., str. 27.) i Sporazumom potpisanim u Ouagadougouu 22. lipnja 2010. (SL L 287, 4.11.2010., str. 3.).


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 5.7.2019.
            COM(2019) 321 final
            2019/0148(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u pogledu podnošenja prijedloga za izmjene dodataka Konvenciji o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja s obzirom na trinaesto zasjedanje Konferencije stranaka

               OBRAZLOŽENJE

               1.Predmet prijedloga

               Ovaj se prijedlog odnosi na odluku o utvrđivanju stajališta koje u ime Unije treba zauzeti u Konvenciji o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja u pogledu podnošenja prijedloga za odluke o izmjeni dodataka Konvenciji koje se donose na trinaestom zasjedanju Konferencije stranaka.

               2.Kontekst prijedloga

               2.1.Konvencija o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja

               Cilj Konvencije o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja („Sporazum”) zaštita je kopnenih, morskih i ptičjih migratornih vrsta na području njihove rasprostranjenosti.  Riječ je o međuvladinom ugovoru o zaštiti divljih vrsta i njihovih staništa na globalnoj razini sklopljenom pod pokroviteljstvom Programa Ujedinjenih naroda za okoliš. Migratorne vrste koje treba zaštititi navedene su u dodacima I. (ugrožene vrste) i II. (vrste koje trebaju biti predmet sporazumâ) Sporazumu. Sporazum je stupio na snagu 1. studenoga 1983.

               Europska unija stranka je Sporazuma
                  1
               .

               2.2.Konferencija stranaka

               Konferencija stranaka tijelo je Sporazuma za donošenje odluka s ovlastima za procjenu statusa zaštite migratornih vrsta i slijedom toga za izmjenu dodataka I. i II. Sporazumu. U skladu s člankom XI. Sporazuma svaka stranka može predložiti izmjene, koje se donose dvotrećinskom većinom glasova stranaka koje su prisutne i glasuju.

               Trinaesto zasjedanje Konferencije stranaka održat će se u Gandhinagaru (Indija) od 15. do 22. veljače 2020. U skladu s člankom XI. stavkom 3. Tajništvo Sporazuma odredilo je da je rok za podnošenje prijedloga za izmjenu 19. rujna 2019. Stoga Vijeće treba donijeti odluku u svrhu utvrđivanja stajališta o prijedlozima za izmjene koje treba donijeti u ime Unije s obzirom na trinaesto zasjedanje Konferencije stranaka.

               Prije trinaestog zasjedanja Konferencije stranaka Tajništvo Sporazuma može izvijestiti o prijedlozima drugih stranaka za izmjenu dodataka I. i II. Sporazumu, za što može biti potrebna odluka o utvrđivanju stajališta u ime Unije u pogledu tih prijedloga.

               2.3.Predviđeni akt Konferencije stranaka

               Predloženo je da Unija za trinaesto zasjedanje Konferencije stranaka podnese prijedloge za izmjenu Dodatka I. Sporazumu kako bi se povećala zaštita jedne vrste ptica (Tetrax tetrax) te za izmjenu Dodatka II. Sporazumu kako bi se povećala zaštite iste vrste ptica (Tetrax tetrax) i dviju vrsta morskih pasa (Galeorhinus galeus i Sphyrna zygaena), na području njihove rasprostranjenosti, uključujući područja izvan Unije.

               Ako predviđeni akt bude donesen, postat će obvezujuć za stranke u skladu s člankom XI. Sporazuma, kojim je predviđeno da izmjena dodataka stupa na snagu za sve stranke devedeset dana nakon sastanka Konferencije stranaka na kojem je donesena, izuzevši za one stranke koje izraze zadršku.

               3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               Prijedlozi Unije za izmjenu dodataka temelje se na sljedećem: 1. uvrštavanje tih vrsta znanstveno je utemeljeno, 2. takvo je uvrštavanje u skladu sa zakonodavstvom EU-a, te 3. Unija se obvezala podržavati međunarodnu suradnju u području zaštite biološke raznolikosti.

               Prijedlog je u skladu sa Sedmim programom djelovanja za okoliš
                  2
                i Strategijom EU-a o biološkoj raznolikosti do 2020.
                  3
               , a posebno s njezinim ciljem 6.: doprinosom sprečavanju gubitka biološke raznolikosti na svjetskoj razini. Zbog ovog prijedloga ne bi bilo potrebno mijenjati pravo Unije jer se odnosi na vrste koje su već primjereno zaštićene pravom Unije, posebno Direktivom o pticama
                  4
                i zajedničkom ribarstvenom politikom EU-a
                  5
               .

               Prijedlogom se ne uvode novi zahtjevi u pogledu praćenja ili izvješćivanja. Svi planovi provedbe i mehanizmi njezina praćenja bili bi dio redovitih aktivnosti planiranja i izvješćivanja u skladu sa Sporazumom. Osim toga, prijedlog ne utječe na proračun.

               Neslužbena razmjena preliminarnih stajališta s državama članicama provedena je pisanim savjetovanjem s članovima koordinacijske skupine za biološku raznolikost i prirodu te stručne skupine za direktivu o pticama i direktivu o staništima.

               Stoga bi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije trebalo biti da se Komisiju ovlasti da Tajništvu Sporazuma podnese navedene prijedloge.

               4.Pravna osnova

               4.1.Postupovna pravna osnova

               4.1.1.Načela

               Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.

               Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali mogu „presudno utjecati na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
                  6
               .

               4.1.2.Primjena na ovaj predmet

               Konferencija stranaka tijelo je osnovano na temelju sporazuma, Konvencije o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja.

               Akt koji Konferencija stranaka treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke. Predviđeni akt bit će obvezujuć na temelju međunarodnog prava u skladu s člankom XI. Konvencije o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja.

               Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti mijenja institucionalni okvir Sporazuma.

               Stoga je postupovna pravna osnova predložene odluke članak 218. stavak 9. UFEU-a.

               4.2.Materijalnopravna osnova

               4.2.1.Načela

               Materijalnopravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili dva elementa te ako se može utvrditi da je jedan od tih dvaju ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnopravnoj osnovi, to jest onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.

               4.2.2.Primjena na ovaj predmet

               Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na okoliš.

               Stoga je materijalnopravna osnova predložene odluke članak 192. stavak 1. UFEU-a.

               4.3.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 192. stavak 1. u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.

               2019/0148 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u pogledu podnošenja prijedloga za izmjene dodataka Konvenciji o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja s obzirom na trinaesto zasjedanje Konferencije stranaka

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Konvenciju o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja („Sporazum”) Unija je sklopila Odlukom Vijeća 82/461/EEZ
                  7
                 te je ona stupila na snagu 1. studenoga 1983.

               (2)U skladu s člankom XI. Sporazuma Konferencija stranaka može donositi izmjene dodataka I. i II. Sporazumu.

               (3)Konferencija stranaka može donijeti te izmjene tijekom trinaestog sastanka, koji će se održati od 15. do 22. veljače 2020. Tajništvo Konvencije obavijestilo je stranke Konvencije da svaki prijedlog za izmjenu treba dostaviti do 19. rujna 2019. u skladu s člankom XI. stavkom 3. Sporazuma. Kao stranka Konvencije, Unija može iznijeti takve prijedloge.

               (4)Budući da će navedene izmjene biti obvezujuće za Uniju, primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u pogledu podnošenja prijedloga za izmjene dodataka Sporazumu.

               (5)Uvrštavanje vrste Tetrax tetrax u Dodatak I. Sporazumu i vrsta Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus i Sphyrna zygaena  u Dodatak II. bilo bi znanstveno utemeljeno te u skladu sa zakonodavstvom Unije i s predanošću Unije u području međunarodne suradnje radi zaštite biološke raznolikosti. Komisiju bi stoga trebalo ovlastiti za predlaganje izmjena u tom smislu.

               (6)Komisija bi trebala dostaviti te prijedloge Tajništvu Konvencije,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               1.
                     S obzirom na trinaesto zasjedanje Konferencije stranaka Konvencije o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja („Sporazum”), Komisija se ovlašćuje da u ime Unije podnese prijedlog za sljedeće izmjene:

               (a)
                     izmjenu Dodatka I. Sporazumu kako bi se uvrstila vrsta Tetrax tetrax;

               (b)
                     izmjene Dodatka II. Sporazumu kako bi se uvrstile vrste Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus i Sphyrna zygaena.

               2.
                     Komisija dostavlja prijedloge iz stavka 1. Tajništvu Konvencije.

               Članak 2.

               Ova je Odluka upućena Komisiji.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Odluka Vijeća 82/461/EEZ od 24. lipnja 1982. o sklapanju Konvencije o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja (SL L 210, 24.6.1982., str. 10.).

                     (2)

                        Odluka br. 1386/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 2013. o Općem programu djelovanja Unije za okoliš do 2020. „Živjeti dobro unutar granica našeg planeta” (SL L 354, 28.12.2013., str. 171.).

                     (3)

                        COM(2011) 244 final „Naše životno osiguranje, naš prirodni kapital: strategija EU-a o biološkoj raznolikosti do 2020.”

                     (4)

                        Direktiva Vijeća 79/409/EEZ od 2. travnja 1979. o očuvanju divljih ptica (SL L 103, 25.4.1979., str. 1.).

                     (5)

                        Uredba (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici (SL L 354, 28.12.2013., str. 22.).

                     (6)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke od 61. do 64.

                     (7)

                        Odluka Vijeća 82/461/EEZ od 24. lipnja 1982. o sklapanju Konvencije o zaštiti migratornih vrsta divljih životinja, (SL L 210, 24.6.1982., str. 10.).