               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 30.6.2016.
            COM(2016) 411 final
            2016/0190(CNS)
            Prijedlog
            UREDBE VIJEĆA
            o nadležnosti, priznavanju i izvršenju odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o međunarodnoj otmici djece (preinaka)
            {SWD(2016) 207 final}{SWD(2016) 208 final}

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

               Ovaj je prijedlog preinaka Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 (dalje u tekstu: Uredba Bruxelles IIa).

               Uredba Bruxelles IIa temelj je pravosudne suradnje u obiteljskim stvarima u Europskoj uniji. Njome se uspostavljaju jedinstvena pravila o nadležnosti za razvod, rastavu i poništaj braka te pravila za sporove o roditeljskoj odgovornosti u međunarodnim situacijama. Olakšava se slobodan optjecaj presuda, autentičnih isprava i sporazuma u Uniji utvrđivanjem odredaba o njihovu priznavanju i izvršenju u drugim državama članicama. Uredba se primjenjuje od 1. ožujka 2005. na sve države članice
                  1
                osim Danske
                  2
               .

               Deset godina nakon početka primjene Uredbe Komisija je ocijenila njezino funkcioniranje u praksi i razmotrila potrebne izmjene tog instrumenta u svojem izvješću o primjeni donesenom u travnju 2014.
                  3
                To je bila inicijativa u okviru Programa za primjerenost i učinkovitost propisa (REFIT). Usto, Sud Europske unije dosad je donio 24 presude o tumačenju Uredbe, koje su uzete u obzir.

               Cilj je preinake dalje razvijati europsko područje pravde i temeljnih prava zasnovano na uzajamnom povjerenju uklanjanjem preostalih zapreka slobodnom optjecaju sudskih odluka u skladu s načelom uzajamnog priznavanja te bolje štititi interese djeteta pojednostavnjenjem postupaka i povećanjem njihove učinkovitosti.

               Junckerova Komisija u svojim je Političkim smjernicama
                  4
                naglasila da je potrebno korak po korak poboljšavati pravosudnu suradnju među državama članicama EU-a, održavajući korak sa sve mobilnijim građanima diljem Unije koji sklapaju brakove i imaju djecu, izgradnjom mostova među različitim pravosudnim sustavima i uzajamnim priznavanjem presuda kako bi građani lakše mogli ostvarivati svoja prava diljem Unije.

               Dok se smatra da Uredba općenito dobro funkcionira, u savjetovanjima s dionicima i u nekoliko studija utvrđeni su nedostaci u trenutačnom funkcioniranju Uredbe koje bi trebalo ukloniti. Od dva područja obuhvaćena Uredbom, bračnih sporova i stvari povezanih s roditeljskom odgovornošću, utvrđeno je da su stvari povezane s roditeljskom odgovornošću prouzročile akutne probleme, koje hitno treba rješavati.

               Kad je riječ o bračnim sporovima, u toj je fazi utvrđen tek ograničen broj dokaza o postojećim problemima (uključujući statističke podatke) na temelju kojih se ne mogu točno utvrditi potreba za intervencijom i opseg problema niti se može informirano odabrati jedna od razmatranih mogućnosti. Nadalje, od donošenja Uredbe Bruxelles IIa donesena su još tri instrumenta EU-a kojima se olakšava postupanje u bračnim sporovima kad je riječ o razvodu međunarodnog para. Uredba Rim III
                  5
                sadržava pravila o pravu primjenjivom na razvod, a Uredba o uzdržavanju
                  6
                obuhvaća nadležnost i primjenjivo pravo za uzdržavanje za bračne drugove i djecu. Usto, Vijeće je nedavno odobrilo veću suradnju u području imovine međunarodnih parova.
                  7

               Utvrđeno je šest glavnih nedostataka u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću:

               Postupak predaje djeteta

               U slučaju roditeljske otmice djeteta brzina je ključna za uspješan postupak predaje djeteta utvrđen u Uredbi. Međutim, prema ocjeni, brza predaja djeteta nije osigurana u svim slučajevima. Nekoliko je mogućih razloga neučinkovitosti postupaka predaje. Rok od šest tjedana za izdavanje naloga za predaju pokazao se neprikladnim u praksi jer suci i praktičari dvoje o tome primjenjuje li se taj rok za svaki sud pojedinačno, odnosi li se i na ulaganje pravnih lijekova ili čak i na izvršenje odluke o predaji. Osim toga, u postojećoj Uredbi nije utvrđen rok u kojemu središnje tijelo treba obraditi zahtjev. Također, problemi s poštovanjem roka pripisuju se naročito činjenici da u nacionalnom pravu nema ograničenja za broj pravnih lijekova koji mogu biti uloženi protiv naloga za predaju. U nekoliko država članica nedovoljna specijalizacija sudova koji obrađuju zahtjeve za predaju također je uzrok kašnjenja u rješavanju predmeta. Predmeti koji se odnose na prekograničnu otmicu složeni su i osjetljivi, no jedan sudac nema često takve predmete ako se oni rješavaju na svakom mjesnom obiteljskom sudu. Stoga su suci slabije upoznati s postupcima i odredbama za takve predmete i imaju manje prilika za uobičajenu suradnju s drugim jurisdikcijama EU-a na način koji pogoduje izgradnji međusobnog povjerenja.

               Naposljetku, „prevagujući mehanizam” dodatak je odredbama Haške konvencije iz 1980.
                  8
                i smatra se da ima veći odvraćajući učinak na roditelje koji razmišljaju o otmici. Njime se utvrđuje postupak koji je potrebno slijediti nakon što je u državi utočišta izdan nalog da se dijete ne predaje na temelju članka 13. Haške konvencije iz 1980. Primjena „prevagujućeg mehanizma” u praksi pokazala se teškom jer se postupci za skrb ne vode u državi članici u kojoj se dijete nalazi i roditelj koji je oteo dijete često ne surađuje. Često je pogotovo teško saslušati dijete.

               Smještaj djeteta u drugoj državi članici

               Sud ili tijelo koje planira smjestiti dijete u udomiteljsku obitelj ili ustanovu u drugoj državi članici mora se savjetovati s tijelima te države prije nego što naloži smještaj. Središnja tijela koja su obvezna pomoći sudovima i tijelima u organizaciji prekograničnog smještaja redovito izvješćuju da je ponekad potrebno nekoliko mjeseci dok se ne utvrdi je li u određenom slučaju potreban pristanak. Ako je pristanak potreban, mora se provesti postupak savjetovanja, koji je, prema izvješćima, jednako dugotrajan, a nema roka u kojemu tijela koja primaju zahtjev moraju odgovoriti. Stoga u praksi mnoga tijela koja podnose zahtjev nalažu smještaj i šalju dijete u državu primateljicu dok je postupak savjetovanja još u tijeku ili čak u trenutku započinjanja savjetovanja jer smatraju smještaj hitnim i svjesni su trajanja postupaka. Države primateljice zato su se žalile da se djeca često smještaju prije izražavanja pristanka, čime ih se stavlja u položaj pravne nesigurnosti.

               Zahtjev za egzekvaturu

               Postupak kojim se odluka donesena u drugoj državi članici proglašava izvršivom – egzekvatura (exequatur) – i dalje je zapreka slobodnom optjecaju odluka koja uključuje nepotrebne troškove i kašnjenja za roditelje i njihovu djecu u prekograničnim postupcima. Vrijeme za egzekvaturu različito je u državama članicama; može trebati od nekoliko dana do nekoliko mjeseci, ovisno o nadležnosti i složenosti predmeta. U navedenom vremenu nije uzeto u obzir vrijeme za prikupljanje pismena potrebnih za zahtjev i prijevode. Ako se protiv odobrenja ili odbijanja egzekvature uloži pravni lijek, postupak se znatno produljuje: žalbeni postupak može trajati i do dvije godine u nekim državama članicama. To je pogotovo frustrirajuće za roditelje koji očekuju da odluke koje se odnose na djecu stupe na snagu bez nepotrebnih odgoda.

               Može biti i kontradiktornih situacija u kojima država članica mora izvršiti prava na kontakt u skladu s Uredbom, a istovremeno se u istoj državi članici osporava ili možda odbija priznavanje i/ili izvršenje prava na skrb odobrenih istom odlukom, jer odluke o tim dvama pravima trenutačno podliježu različitim postupcima u skladu s Uredbom.

               Saslušanje djeteta

               Postoje razlike u tumačenju razloga za nepriznavanje odluka donesenih u drugim državama članicama, posebno kad je riječ o saslušanju djeteta. Uredba se temelji na načelu da se mišljenje djeteta u predmetu koji se na njega odnosi mora uzeti u obzir, ako je to primjereno s obzirom na dob i zrelost djeteta te u skladu s interesima djeteta. Teškoće se javljaju jer države članice imaju različita pravila za saslušanje djeteta. Tako prema trenutačnim pravilima države članice koje imaju strože standarde za saslušanje djeteta nego država članica podrijetla odluke mogu odbiti priznavanje i egzekvaturu ako saslušanje djeteta nije u skladu s njihovim standardima. Usto, važnost saslušanja djeteta nije naglašena u Uredbi općenito za sve predmete u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću, nego samo za postupke predaje. Ako je odluka donesena bez saslušanja djeteta, postoji opasnost da pri odluci nisu dovoljno razmotreni interesi djeteta.

               Stvarno izvršenje odluka

               Odluke o roditeljskoj odgovornosti često se izvrše kasno ili se nikako ne izvrše. Učinkovito izvršenje ovisi o postojećim nacionalnim strukturama za osiguravanje izvršenja. Pravni i praktični pristup izvršenju odluka u području obiteljskog prava različit je u državama članicama, posebno kad je riječ o izvršnim mjerama koje se poduzimaju. Kad je nalog izdan, važno je da su raspoložive djelotvorne mjere za njegovo izvršenje, pri čemu valja imati na umu da za izvršenje protiv djeteta ipak treba postojati mogućnost brzog odgovora na sve privremene ili trajne rizike za interese djeteta koje bi to izvršenje moglo prouzrokovati.

               Suradnja središnjih tijela

               Suradnja središnjih tijela u specifičnim predmetima koji se odnose na roditeljsku odgovornost, predviđena člankom 55., ključna je za djelotvornu potporu roditeljima i djeci u prekograničnim postupcima za stvari koje se odnose na djecu. Problem koji zamjećuju svi dionici, među ostalima i države članice, nejasan je tekst članka kojim se utvrđuje pomoć koju središnja tijela moraju pružiti u specifičnim predmetima koji se odnose na roditeljsku odgovornost. Zbog toga dolazi do kašnjenja koja su štetna za interese djece. Prema rezultatima savjetovanja nacionalnim tijelima u nekim državama članicama članak nije dovoljna pravna osnova za poduzimanje mjera jer je njihovim nacionalnim pravom predviđena eksplicitnija samostalna pravna osnova u Uredbi.

               •Usklađenost s postojećim odredbama u tom području politike

               U Prijedlogu su uzeti u obzir drugi instrumenti, posebno druge uredbe EU-a u području obiteljskog prava i međunarodni instrumenti kao što su Haška konvencija iz 1980.
                  9
                i Haška konvencija iz 1996.
                  10

               Kad je riječ o stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću (skrb, kontakt, zaštita djeteta), sudovi država članica vezani su pravilima o nadležnosti iz Uredbe. Nema drugih instrumenata EU-a za to područje. Cilj je Haške konvencije iz 1980. zaštita nadležnosti države u kojoj dijete ima uobičajeno boravište u predmetima koji se odnose na prekograničnu otmicu djeteta. I u predmetima unutar EU-a, kao i u onima povezanima s trećim državama, pravo primjenjivo na stvari povezane s roditeljskom odgovornošću određuje se u skladu s Haškom konvencijom iz 1996.

               U bračnim sporovima nadležnost sudova država članica za razvod, zakonsku rastavu i poništaj braka uređuje se u skladu s Uredbom Bruxelles IIa. Pravila za utvrđivanje koje se pravo primjenjuje na ta pitanja određuju se u skladu s Uredbom Rim III, koja je utvrđena kao instrument za bolju suradnju, u državama članicama koje je primjenjuju.

               Priznavanje i izvršenje odluka o bračnim sporovima ili stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću donesenih u drugoj državi članici uređuju se Uredbom Bruxelles IIa.

               Postoji neizravna veza s Uredbom o uzdržavanju; područje primjene te Uredbe odnosi se na obveze uzdržavanja koje proizlaze iz obiteljskih odnosa, dok je uzdržavanje isključeno iz područja primjene Uredbe Bruxelles IIa. U skladu s Uredbom o uzdržavanju, sudovi koji su nadležni na temelju Uredbe Bruxelles IIa obično su nadležni i za uzdržavanje.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

               Pravna osnova za djelovanje Unije u stvarima u području obiteljskog prava utvrđena je u članku 81. stavku 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije. U članku 81. stavku 1. navodi se da Unija „razvija pravosudnu suradnju u građanskim stvarima s prekograničnim implikacijama, na temelju načela uzajamnog priznavanja presuda i odluka u izvansudskim predmetima.”

               •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)

               Unija u skladu s člankom 81. UFEU-a ima podijeljenu nadležnost, koju je već izvršila donošenjem Uredbe Bruxelles IIa. Elementi Prijedloga u skladu su sa zahtjevom supsidijarnosti. Prevagujući mehanizam za predaju iz Uredbe primjenjuje se samo na prekogranične otmice djece. Pokazalo se da poboljšanja koja su dosad uvedena u pojedinim državama članicama ne utječu na postupak predaje u cjelini jer su za glatko funkcioniranje sustava potrebni djelotvornost, uska suradnja i međusobno povjerenje država članica uključenih u predmet.

               Kad je riječ o odlukama o smještaju, Sud je 2012. odlučio sljedeće: „Države članice (...) moraju uspostaviti jasna pravila i postupke za pristanak iz članka 56. Uredbe kako bi osigurale pravnu sigurnost i brzinu. S pomoću tih postupaka, među ostalim, sud koji razmatra smještaj mora moći lako utvrditi koje je tijelo nadležno, a nadležno tijelo mora moći brzo dati ili odbiti pristanak.” Međutim, nacionalna su pravila različita te se s pomoću njih odredbe o prekograničnom smještaju ne provode usklađeno i jednoliko, a tako će vjerojatno biti i u budućnosti. Čak i kad bi se te odredbe provodile usklađeno i jednoliko, potrebna koordinacija nacionalnih pravila ne bi se mogla postići na nacionalnoj razini. Stoga se taj problem može riješiti jedino utvrđivanjem samostalnih minimalnih pravila u Uredbi koja bi se primjenjivala na sve prekogranične smještaje koje naloži sud ili tijelo u državi članici.

               Ukidanje egzekvature ne može se postići zasebno u pojedinim državama članicama jer je postupak već usklađen Uredbom Bruxelles IIa i stoga može biti izmijenjen samo uredbom. Isto vrijedi i za poboljšanje postojećih pravila o suradnji središnjih tijela država članica.

               Kad je riječ o izvršenju, koje je kao takvo u nadležnosti država članica, Sud je izjavio da se primjenom nacionalnih pravila za izvršenje ne bi trebao dovoditi u pitanje korisni učinak Uredbe.
                  11
                Člankom 81. stavkom 2. točkom (f) dopušteno je uklanjanje prepreka neometanom odvijanju građanskih postupaka na razini EU-a, ako je potrebno promicanjem usklađenosti propisa o građanskom postupku koji se primjenjuju u državama članicama. Usto, opravdano je minimalno usklađivanje kako bi se postigao cilj uzajamnog priznavanja odluka. Ako postoje negativne posljedice zbog neučinkovitih postupaka izvršenja, njih je potrebno rješavati na razini EU-a kako bi se moglo jednako zajamčiti uspješan ishod u svim državama članicama.

               •Proporcionalnost

               Načelom proporcionalnosti zahtijeva se da poduzete mjere budu proporcionalne veličini i opsegu problema.

               Predloženom mjerom donekle će se utjecati na nacionalna pravila u području materijalnog prava jer se predlažu zajednički standardi za izvršenje. To je, međutim, opravdano ciljem da se osigura potpuna učinkovitost Uredbe te činjenicom da je potrebno ukloniti razlike među pravosudnim i upravnim sustavima državama članica kako bi osobe mogle u potpunosti ostvarivati svoja prava bilo gdje u Uniji. Pri evaluaciji se pokazalo da su nacionalni razlozi za odbijanje izvršenja ponekad doista paralelni s postojećim razlozima za odbijanje u skladu s Uredbom. S obzirom na različite standarde za primjenu tih razloga u skladu s Uredbom i u skladu s nacionalnim pravom, nacionalnim razlozima može se zapravo ugroziti jednolika i neometana primjena europskih pravila. Stoga je za osiguranje jednolikosti i jednakih uvjeta za sve građane Unije potrebno uskladiti nacionalne razloge za odbijanje jer se na njih poziva protiv izvršenja odluke donesene u drugoj državi članici.

               Sve je više građana EU-a na koje izravno i neizravno utječu prekogranični postupci koje se odnose na djecu. Troškovi su Prijedloga maleni, dok su koristi vrlo velike. Prijedlogom se jača pravna sigurnost, povećava fleksibilnost, osiguravaju se pristup sudu i učinkoviti postupci, dok države članice zadržavaju potpunu suverenost kad je riječ o materijalnom pravu koje se odnosi na roditeljsku odgovornost.

               •Odabir instrumenta

               Prijedlog ima oblik Uredbe kojom se preinačuje s izmjenama i zamjenjuje postojeća Uredba.

               3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENA UČINKA

               •Ex post evaluacije / provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva

               Evaluacija Uredbe provedena je s obzirom na ciljeve Programa za primjerenost i učinkovitost propisa (REFIT).
                  12
                To je program Komisije kojim se nastoji osigurati da zakonodavstvo EU-a bude svrsishodno i da se njime ostvaruju rezultati koje zakonodavci EU-a planiraju. Evaluacija Uredbe zasniva se na kvalitativnoj i kvantitativnoj analizi. Empirički podaci prikupljeni su u vanjskoj studiji; vidjeti Završno izvješće o evaluaciji i Analitičke priloge
                  13
                za evaluaciju Uredbe u smislu relevantnosti, koherenetnosti, djelotvornosti, učinkovitosti, te dodane vrijednosti EU-a. Usto su 2015. pokrenuta dva ispitivanja radi prikupljanja specifičnih podataka o odlukama povezanima s roditeljskom odgovornošću.

               Ocijenjeno je da Uredba općenito dobro funkcionira i da je vrijedna građanima EU-a, ali operativno funkcioniranje tog instrumenta povremeno priječi niz pravnih problema: postojeći pravni tekst u nekom je dijelovima nedovoljno jasan ili nepotpun.
                  14
                To pogotovo vrijedi za postupak predaje djeteta i za suradnju središnjih tijela u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću.
                  15

               Evaluacijom je utvrđeno da su od dva glavna područja obuhvaćena Uredbom, bračnih sporova i stvari povezanih s roditeljskom odgovornošću, stvari povezane s roditeljskom odgovornošću prouzročile akutne probleme. Ukupna učinkovitost određenih vidova postupaka povezanih s djecom dovedena je u pitanje.
                  16
                U stvarima koje se odnose na roditeljsku otmicu djeteta, prekogranični smještaj djece, priznavanje i izvršenje odluka te suradnju (središnjih i drugih) nacionalnih tijela dolazi do pretjeranih i neopravdanih kašnjenja zbog oblika ili načina primjene postojećih postupaka.
                  17
                To negativno utječe na odnose roditelja i djece te na interese djece. Usto, zbog zahtjeva za egzekvaturu u prosjeku se kasnilo nekoliko mjeseci po slučaju te su građanima nastajali troškovi do 4 000 eura.
                  18
                Zbog nedovoljno jasnog opisa suradnje središnjih tijela često se kasnilo po nekoliko mjeseci ili čak nisu ispunjavani zahtjevi
                  19
               , što je štetilo dobrobiti djeteta. Utvrđeno je da je izvršenje odluka donesenih u drugoj državi članici problematično
                  20
               ; odluke se često ne izvršavaju ili se izvršavaju uz znatna kašnjenja. Usto, roditelji za usluge specijaliziranih odvjetnika imaju troškove od 1 000 do 4 000 eura po slučaju.
                  21
                Države članice, s druge strane, nisu imale velike troškove zbog Uredbe; njihovi se troškovi odnose uglavnom na rad središnjih tijela.
                  22

               •Savjetovanja s dionicima

               Prijedlogu je prethodilo opsežno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću, državama članicama, ustanovama i stručnjacima o problemima trenutačnog sustava i mogućim rješenjima. Komisija je 15. travnja 2014. donijela izvješće o primjeni Uredbe
                  23
                te pokrenula javno savjetovanje u kojemu je iznijela prijedloge za reviziju i dobila ukupno 193 odgovora.
                  24
                U savjetovanju se pokazalo da dionici podupiru pomno ciljanu reformu postojeće Uredbe.

               Kad je riječ o predmetima koji se odnose na roditeljsku otmicu djeteta, u većini odgovora u javnom savjetovanju navedeno je da neposredna predaja djeteta unutar EU-a nije osigurana u svim predmetima. Glavni prijedlozi za poboljšanje odnosili su se na strože pridržavanje rokova i primjenu sankcija ako obveza predaje djeteta nije ispunjena.
                  25

               Dok su prvenstveno roditelji, a zatim suci i odvjetnici tražili da se proširi ukidanje zahtjeva za egzekvaturu, neke su države članice navele da egzekvaturu ne bi trebalo ukinuti bez zadržavanja određenih jamstava. Preporučeno je da se, ako se ukine egzekvatura, uvedu određena jamstva za područja kao što su prava stranaka i djeteta na saslušanje i odgovarajuća dostava pismena.
                  26

               U znatnom broju odgovora navedeno je da je potrebno poboljšati izvršenje odluka povezanih s roditeljskom odgovornošću donesenih u drugoj državi članici. Glavni prijedlog pravnih praktičara uključivao je donošenje zajedničkih minimalnih standarda, među ostalim i jedinstvenog postupka izvršenja, dok su države članice dvojile o tom rješenju.
                  27

               Konačno, roditelji su naročito izrazili zabrinutost u pogledu suradnje središnjih tijela, čija je zakonska uloga podupirati roditelje u prekograničnim postupcima povezanima s djecom. U većini je odgovora naglašeno da nema učinkovite suradnje. Kako bi se to riješilo, u odgovorima je predloženo da se bolje pojasne zadatci kako bi se osigurala bolja potpora roditeljima. Slično tome, u odgovorima je izražena potpora za uključivanje tijela odgovornih za dobrobit djece u sustav suradnje kako bi se osiguralo glatko funkcioniranje Uredbe.
                  28

               Ishod javnog savjetovanja općenito potvrđuje zaključke Komisijina izvješća o primjeni donesenog 2014.

               •Prikupljanje i primjena stručnog znanja

               Raspoloživost i upotpunjenost statističkih podataka o primjeni Uredbe ograničeni su te se uvelike razlikuju među državama članicama. Kvalitativna i kvantitativna analiza funkcioniranja Uredbe provedene su u vanjskoj studiji. Uz studiju 2015. su pokrenuta i dva ispitivanja – jedno su pokrenula središnja tijela uspostavljena u skladu s Uredbom, a drugo države članice – u cilju prikupljanja specifičnih podataka o odlukama povezanima s roditeljskom odgovornošću. Oformljena je i posebna skupina za raspravu o problemima i mogućim rješenjima za reviziju. O funkcioniranju Uredbe redovito se razgovaralo i na nekoliko sastanaka središnjih tijela koji su organizirani u okviru Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima.

               •Procjena učinka

               U procjeni učinka priloženoj ovom Prijedlogu mogućnosti politike i procjena njihova učinka obrađene su zasebno za svaki od problema koji su u evaluaciji Uredbe ocijenjeni problematičnima. Za sve su probleme razrađeni osnovni scenarij i alternativne mogućnosti. Za bračne sporove i stvari povezane s roditeljskom odgovornošću razmatrane su mogućnosti politike s različitim stupnjevima intervencije. Za postupak u slučaju otmice djeteta razmatraju se tek pojašnjenja postojećeg mehanizma, uz mogućnost kojom se predviđa skup popratnih mjera. Nadalje, u okviru dviju mogućnosti procijenjene su moguće radikalne izmjene mehanizma za predaju (povratak na „haški” sustav i stvaranje jedinstvenog foruma u državi članici podrijetla). Kad je riječ o mehanizmu za smještaj, predlaže se odabir između dviju mogućnosti: sustava s pretpostavljenim ili izričitim pristankom. U pogledu priznavanja i izvršenja, objema glavnim mogućnostima politika ukida se zahtjev za egzekvaturu ili predlaže novi postupak kako bi se najbolje odgovorilo na problem neučinkovitosti. Novi sustav dopunjuju tri alternativne podmogućnosti kojima se rješava problem saslušanja djeteta. Usto, predlažu se dvije dopunske mogućnosti za poboljšanje izvršenja: s pomoću indikativnog roka ili potpunim usklađivanjem propisa o izvršenju za odluke o roditeljskoj odgovornosti.

               Procjena završava detaljnim opisom odabranih mogućnosti za sve probleme predstavljene u izvješću. Kad je riječ o bračnim sporovima, odabrana je mogućnost politike kojom se održava status quo. To znači da će bračni drugovi u međunarodnom braku i dalje imati mogućnost usklađivanja različitih postupaka, kako je trenutačno dopušteno Uredbom i drugim instrumentima obiteljskog prava (npr. Uredbom o uzdržavanju). Usto, bračni će drugovi zadržati fleksibilnost da zahtjev za razvod podnesu na jednom od sudova iz Uredbe. Prednosti smanjenja ili ukidanja te fleksibilnosti (za što se zalažu pojedine države članice) nadmašili bi nedostaci mogućnosti koje se razmatraju kao odgovor na problem „žurbe na sud” (prijenos nadležnosti ili hijerarhija razloga) koji ističu druge države članice. Nadalje, bračni drugovi koji nemaju državljanstvo iste države članice EU-a i koji žive u trećoj državi ali održavaju veze s određenom državom članicom te žele razvod i dalje će se oslanjati na nacionalne propise kako bi pristupili sudovima EU-a ili kako bi se njihova odluka (dobivena u trećoj zemlji) priznala u EU-u.

               Kad je riječ o stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću, odabrana je mogućnost koja uključuje intervenciju EU-a u skladu s razmjerom i hitnošću problema. Preciznije, postupak povrata djeteta trebalo bi unaprijediti putem mogućnosti kojom se pojašnjava postojeći mehanizam i uvode nove mjere kao što su koncentracija nadležnosti i mogućnost da sud utočišta naloži žurne zaštitne mjere koje bi, ako je to potrebno, mogle „pratiti dijete” u državu uobičajenog boravišta kako bi se omogućila sigurna predaja. Nova bi pravila omogućila predaju u roku jer bi se zasebno navodili rokovi za postupak pred prvostupanjskim i drugostupanjskim sudovima. Postupci bi se skratili i uvođenjem roka za središnje tijelo koje prima zahtjev te ograničavanjem broja pravnih lijekova koji su mogući protiv odluke da se dijete preda ili ne preda. Prema odabranoj mogućnosti sudac bi bio izričito pozvan da razmotri treba li odluka biti privremeno izvršiva.

               Za odluke o smještaju trebalo bi uspostaviti autonomni postupak pristanka koji bi se primjenjivao na svaki prekogranični smještaj, a država članica koja prima zahtjev imala bi rok da na njega odgovori.

               Ukinula bi se egzekvatura, ali bi se zadržala odgovarajuća jamstva (razlozi za nepriznavanje i osporavanje izvršenja ili određenih izvršnih mjera) na koje bi se tuženi roditelj zajedno pozvao u fazi izvršenja u državi članici izvršenja, čime bi se skratilo ukupno trajanje postupka. Kako bi se smanjili problemi koji su posljedica različitih nacionalnih praksi u saslušanju djeteta i odluka koje izdaju sudovi a koje nisu usko povezane s djetetom u trenutku njihova donošenja te proizašlog odbijanja priznavanja odluke, u odabranoj mogućnosti države članice morale bi uzajamno poštovati nacionalne propise, dajući pritom djetetu priliku da izrazi svoje mišljenje i potom uvažavajući to mišljenje, te bi morale uskladiti nadležnost s vodećim načelom blizine djetetu tako što bi prilagodile ustaljivanje nadležnosti (perpetuatio fori). Kad je riječ o izvršenju, odabranom bi se mogućnošću jamčilo da se izvršenje može odbiti samo na temelju jedinstvenog i ograničenog skupa razloga za odbijanje. Postojao bi i rok za izvršenje uz obvezu izvješćivanja u slučaju probijanja roka te mogućnost da sud podrijetla odluku proglasi privremeno izvršivom ne dovodeći u pitanje pravne lijekove protiv odluke, pri čemu bi se ostavio prostor za brz odgovor na ugrožavanje djetetova interesa u fazi izvršenja, čime bi se pak jasno povećala učinkovitost postupaka i zaštita interesa djeteta.

               Kad je riječ o suradnji, u pojašnjenju odgovarajućeg članka trebalo bi navesti: 1. tko može zatražiti, 2. kakvu pomoć ili informacije, 3. od koga i 4. pod kojim uvjetima. Naveo bi se rok u kojem tijelo koje prima zahtjev na njega mora odgovoriti. Razjasnilo bi se da sudovi i tijela odgovorna za dobrobit djece mogu zatražiti pomoć središnjih tijela. Usto, dobro utvrđene mjere neobvezujućeg zakonodavstva i dalje bi bile potporna struktura za one koji obrađuju zahtjeve u skladu s Uredbom. Dodavanjem predloženog članka o odgovarajućim resursima sadašnji implicitni zahtjev, koji u ovom trenutku ispunjavaju neka središnja tijela ali ne sva, postao bi eksplicitan, čime bi se povećalo međusodbno povjerenje.

               U okviru odabranog paketa mogućnosti politike za stvari povezane s roditeljskom odgovornošću ciljevi pojednostavnjenja ispunili bi se smanjenjem vremena potrebnog za predaju djeteta, odluke o smještaju i suradnju među središnjim tijelima te uklonila nepotrebna kašnjenja i troškovi povezani sa zahtjevom za egzekvaturu. Tako bi se ujedno odgovorilo na hitnu potrebu rješavanja trenutačnih problema u tom području, u kojem je iznimno važno djelovati i stvoriti uvjete za promjene, pri čemu se uzimaju u obzir položaj djeteta i obitelji te njihovi interesi.

               Kad je riječ o postupku predaje djeteta, učinkovitost postupaka poboljšala bi se smanjenjem broja razina ulaganja pravnog lijeka, omogućivanjem privremene izvršivosti odluka gdje je to potrebno, jasnijim definiranjem uloge i obveza središnjih tijela te obvezivanjem država članica na koncentraciju nadležnosti na ograničen broj sudova, u skladu sa strukturom njihovih pravnih sustava. U pogledu odluka o smještaju, kašnjenja u dobivanju pristanka smanjit će se uspostavom autonomnog postupka pristanka i utvrđivanjem roka (najviše osam tjedana u odnosu na sadašnjih šest mjeseci i više) u kojem država članica koja prima zahtjev mora na njega odgovoriti. Kad je riječ o priznavanju i izvršenju, neće biti kašnjenja (trenutačno i po nekoliko mjeseci) povezanih s dobivanjem egzekvature. Budući da bi se protustranka u fazi izvršenja zajedno pozvala na jamstva (razlozi za nepriznavanje i osporavanje izvršenja ili određenih izvršnih mjera), skratilo bi se ukupno trajanje postupka. Slično tome, utvrđivanjem roka od najviše šest tjedana kako je predviđeno odabranom mogućnošću skratilo bi se stvarno izvršenje (koje u nekim slučajevima traje i više od godine dana). Konačno, općenitim pojašnjenjem uloge središnjih tijela smanjila bi se kašnjenja u okviru njihove suradnje.

               •Primjerenost i pojednostavnjenje propisa

               Pribjegavanje pravnoj tehnici preinake, poboljšanje operativnog funkcioniranja instrumenta njegovim pojašnjavanjem i dopunom te pojednostavnjenje i poboljšanje učinkovitosti utjecat će na veću primjerenost propisa. Uspostavom autonomnog postupka pristanka i utvrđivanjem roka u kojem država članica koja prima zahtjev mora na njega odgovoriti vrijeme potrebno za dobivanje pristanka u postupcima smještaja skratit će se na najviše osam tjedana umjesto sadašnjih šest mjeseci ili više. Predloženim ukidanjem egzekvature postupak (koji sada traje i po nekoliko mjeseci) bi se skratio, a troškovi (koji sada iznose i do 4 000 EUR) smanjili. Dođe li do predložene izmjene postupka za predaju djeteta u slučaju otmice, roditeljima bi se smanjili troškovi za specijalizirani pravni savjet (između 1 000 i 4 000 EUR).
                  29

               •Temeljna prava

               Svim elementima reforme poštuju se prava utvrđena u Povelji o temeljnim pravima, osobito pravo na djelotvoran pravni lijek i pravo na pošteno suđenje koja su zajamčena člankom 47. S obzirom na predmet Uredbe, odnos roditelja i njihove djece, odabranom će se mogućnošću za stvari povezane s roditeljskom odgovornošću povećati pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života (članak 7.). Najzad, predloženim će se promjenama osnažiti prava djeteta (članak 24.), a odredbe Uredbe dodatno uskladiti s Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima djeteta.

               4.UTJECAJ NA PRORAČUN

               Prijedlogom nastaju relativno niski troškovi usklađivanja. Zbog ukidanja egzekvature i koncentracije nadležnosti države članice snosile bi troškove izobrazbe tijekom koje bi se pravna struka upoznala s novim predviđenim postupcima. Međutim, izobrazba je potrebna već sad. Usto, Uredbom se predviđa koncentracija nadležnosti u budućnosti, pa će manje sudaca trebati izobrazbu. S druge strane, iskustvo u državama članicama s koncentracijom nadležnosti pokazalo je da su veći izgledi da će suci koji su saslušali više predmeta o otmici djeteta sudjelovati u svakoj ponuđenoj izobrazbi te da se rjeđe ulaže pravni lijek protiv odluka specijaliziranih i iskusnih prvostupanjskih sudova, čime se postiže ušteda na troškovima u pojedinom predmetu i u pravosuđu općenito. Države članice već su sad obvezne odrediti središnja tijela i osigurati njihovo pravilno funkcioniranje kako bi im omogućile izvršavanje obveza koje su im dodijeljene na temelju ove Uredbe. Dodatno pojašnjenje njihovih zadaća moglo bi uzrokovati dodatne troškove (pogotovo za ljudske resurse) za neke države članice, ako njihovim središnjim tijelima trenutačno nedostaje osoblja.

               Druge predviđene promjene relativno su jasne promjene postojećih pravila za koje nije potrebno uvoditi nove postupke te koje bi tijela trebala primijeniti bez potrebe za posebnom izobrazbom.

               5.OSTALI ELEMENTI

               •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja

               Kako bi se osigurala učinkovita primjena izmijenjene Uredbe, Komisija će provoditi savjetovanja s državama članicama, dionicima i vanjskim stručnjacima te redovito objavljivati izvješća i ex post evaluacije. Redovito će se organizirati sastanci sa stručnjacima radi rasprave o problemima primjene i razmjene dobre prakse među državama članicama u okviru Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima. Suradnja s Europskom pravosudnom mrežom bit će iznimno korisna za utvrđivanje potrebe za prikupljanjem određenih podataka kako bi se budući prijedlozi potkrijepili statističkim dokazima.

               •Detaljno obrazloženje posebnih odredaba Prijedloga

               Uvođenje mjera kojima se povećava učinkovitost i poboljšava funkcioniranje „prevagujućeg mehanizma”

               Predlaže se nekoliko većih izmjena čiji je cilj poboljšati učinkovitost predaje otetog djeteta i riješiti probleme povezane sa složenošću „prevagujućeg mehanizma” na temelju Uredbe.

               Prvo, u Prijedlogu se utvrđuje rok za izdavanje izvršivog naloga o predaji u skladu sa stajalištem koje prevladava među državama članicama koje najbrže rješavaju predmete o predaji u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. Zaseban rok od šest tjedana primjenjivao bi se na postupke pred prvostupanjskim odnosno drugostupanjskim sudom. Usto, u skladu s Prijedlogom središnja bi tijela imala rok od šest tjedana za zaprimanje i obradu zahtjeva, lociranje protustranke i djeteta, promicanje posredovanja bez odugovlačenja postupka te upućivanje podnositelja zahtjeva na kvalificiranog odvjetnika ili pokretanje postupka pred sudom (ovisno o nacionalnom pravnom sustavu). Trenutačno ne postoji vremensko ograničenje za središnja tijela. Dakle, novim se rokovima 6 + 6 + 6 predviđa najviše 18 tjedana za sve relevantne faze umjesto sadašnjih 165 dana koliko traje prosječan postupak
                  30
               . Sudovima bi se tako postavilo realnije vremensko ograničenje kako bi se zaštitilo pravo protustranke na pošteno suđenje, a samo suđenje trajalo bi što je realno moguće kraće.

               Nadalje, predložene mjere uključuju obvezu država članica da koncentriraju nadležnost za predmete o otmici djeteta na ograničen broj sudova, u skladu sa strukturom pravnog sustava o kojem je riječ. Time bi se osiguralo da o zahtjevima za predaju odlučuju suci s iskustvom u toj vrlo specifičnoj vrsti postupka.

               Na temelju Prijedloga moguće je samo jednom uložiti pravni lijek protiv odluke o predaji, a sudac se izričito poziva da razmotri treba li odluka kojom se nalaže predaja biti privremeno izvršiva.

               Usto, Prijedlog sadržava niz pojašnjenja u svrhu bolje provedbe postojećih pravila. Država članica u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije nezakonitog odvođenja ili zadržavanja mora temeljito ispitati što je u interesu djeteta prije no što donese konačnu odluku o skrbi, kojom se može zahtijevati predaja djeteta. U tom kontekstu, prilikom ispitivanja interesa djeteta, svako dijete koje je sposobno izraziti svoje mišljenje mora biti saslušano, čak i ako nije fizički prisutno, a prema potrebi se primjenjuju alternativni načini npr. videokonferencija.

               Trebalo bi olakšati suradnju među središnjim tijelima ili izravnu komunikaciju suca s odgovarajućim sudom u državi članici podrijetla kako bi se ocijenile mjere („odgovarajući mehanizmi”) uvedene u državi članici kojoj dijete treba predati.

               Ako bi dijete moglo biti ozbiljno ugroženo ili bi se moglo naći u neprihvatljivom položaju preda li ga se u zemlju uobičajenog boravišta bez ikakvih jamstava, sudu države članice utočišta trebalo bi omogućiti nalaganje potrebnih žurnih zaštitnih mjera koje bi, ako je to potrebno, „pratile dijete” u državu uobičajenog boravišta, u kojoj se treba donijeti stvarna konačna odluka. Takva bi se žurna mjera priznala primjenom prava u državi članici u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, ali bi ona prestala vrijediti čim sudovi te države poduzmu potrebne mjere u skladu sa situacijom. Primjerice, sud pred kojim je pokrenut postupak za predaju moći će dodijeliti pravo na kontakt jednom od roditelja koje će biti izvršivo i u državi članici uobičajenog boravišta djeteta dok sud te zemlje ne donese konačnu odluku o kontaktu s djetetom.

               Uspostava autonomnog postupka pristanka koji će se primjenjivati na svaki prekogranični smještaj, uz određivanje roka od osam tjedana u kojem država članica koja prima zahtjev mora na njega odgovoriti

               U prijedlogu koji se odnosi na prekogranični smještaj predviđa se uvođenje sljedećih novih pravila:

               –obveza pristanka države primateljice za svaki prekogranični smještaj koji je naložio sud ili tijelo države članice,

               –uvođenje jedinstvenih zahtjeva za pismena koja treba dostaviti sa zahtjevom za pristanak: tijelo koje podnosi zahtjev mora podnijeti izvješće o djetetu i obrazložiti razmatrani prekogranični smještaj,

               –uvođenje pravila o zahtjevima koji se odnose na prijevod: zahtjevu mora biti priložen prijevod na jezik države članice koja prima zahtjev,

               –podnošenje svih zahtjeva preko središnjih tijela,

               –uvođenje roka od osam tjedana u kojem država koja prima zahtjev mora o njemu odlučiti.

               Ukidanje egzekvature uz odgovarajuća jamstva na koja se poziva u fazi izvršenja, tj. osporavanje priznavanja ili izvršenja odluke koju je donijela država podrijetla ili osporavanje konkretnih izvršnih mjera koje je naložila država u kojoj se traži izvršenje, u jedinstvenom postupku u državi u kojoj se traži izvršenje

               Pravosudna suradnja i povjerenje među državama članicama dosegli su razinu koja omogućuje prelazak na jednostavniji i jeftiniji sustav optjecaja odluka, pri čemu se uklanjanju postojeće formalnosti među državama članicama. Do takvog ukidanja egzekvature došlo je u nizu područja, uključujući područje obiteljskog prava (pravo na kontakt, određeni nalozi o predaji, obveze uzdržavanja). Prijedlogom se stoga ukida postupak egzekvature za sve odluke obuhvaćene područjem primjene Uredbe, što predstavlja važnu promjenu. Ukine li se egzekvatura, postupovnim bi se jamstvima osiguralo da se na primjeren način štiti pravo protustranke na djelotovoran pravni lijek i pravo na pošteno suđenje, kako je zajamčeno člankom 47. Povelje EU-a o temeljnim pravima. Ukidanje egzekvature omogućilo bi europskim građanima uključenima u prekogranične parnice da ostvare velike uštede u odnosu na trenutačne troškove postupka (obrada zahtjeva u prosjeku iznosi 2 200 EUR) i smanje kašnjenja, koja za pojedine predmete traju nekoliko mjeseci.

               Tuženi bi roditelj imao na raspolaganju pravne lijekove pomoću kojih bi u iznimnim okolnostima mogao spriječiti da odluka donesena u jednoj državi članici ima pravni učinak u drugoj državi članici. Ako postoji zabrinutost da bi se mogli primijeniti razlozi za nepriznavanje ili razlozi za osporavanje konkretnih izvršnih mjera, protustranka može podnijeti zahtjev za osporavanje priznavanja i/ili izvršenja u državi članici izvršenja u jedinstvenom postupku.

               Prijedlog uključuje jedinstvena pravila za definiranje situacija u kojima bi se mogla osporavati prekogranična izvršivost, ali i samo izvršenje. Tim bi se pravilima, primjerice, uređivala situacija u kojoj je došlo do promjene okolnosti. Usto, pravilima se na jedinstven način uređuju situacije u kojima se dijete protivi izvršenju ili se izvršenje ne može provesti zbog privremenih činjeničnih prepreka.

               Tako bi se uštedjelo na vremenu i troškovima koje za sobom povlači postupak egzekvature, a potrebna zaštita protustranaka bila bi osigurana.

               Kao što je već slučaj i s važećom Uredbom, Prijedlog sadržava i niz standardnih potvrda čiji je cilj olakšati priznavanje ili izvršenje strane odluke ako nema postupka egzekvature. Tim će se potvrdama središnjim tijelima olakšati izvršenje odluke i smanjiti potreba za prijevodom odluke.

               Uvođenje obveze da se djetetu omogući izražavanje mišljenja

               Prijedlog ne utječe na propise i praksu država članica u pogledu saslušanja djeteta, ali se njime zahtijeva uzajamno priznavanje pravnih sustava. To znači da bi se u Uredbi izričito navela obveza da se djetetu koje je sposobno izraziti svoje mišljenje omogući da to i učini, uzimajući u obzir da su sve države članice ratificirale Konvenciju UN-a o pravima djeteta koja ih već obvezuje na saslušanje djeteta u svakom nacionalnom ili prekograničnom postupku koji se na njega odnosi, uz ispunjenje navedenog uvjeta. Kao što je slučaj s mjerodavnim člankom Povelje o temeljnim pravima, postoji razlika između pitanja kada djetetu treba omogućiti da bude saslušano s jedne strane (tj. ako je dijete sposobno formirati/izraziti mišljenje) i pitanja koju će važnost sudac dati djetetovu mišljenju s druge strane (što ovisi o dobi i zrelosti djeteta). Tu razliku treba navesti u odluci i potvrdi koja se njoj prilaže. Kad je riječ o roditelju koji zahtijeva priznavanje odluke u drugoj državi članici, to znači da sud u toj zemlji neće odbiti priznati odluku samo na temelju činjenice da je saslušanje djeteta u drugoj zemlji provedeno drugačije u usporedbi sa standardima koje primjenjuje taj sud.

               Uvođenje ciljanih mjera za poboljšanje učinkovitosti stvarnog izvršenja

               Prijedlogom se uvodi nekoliko mjera za rješavanje problema neučinkovitog izvršenja. Propisuje se da zahtjev za izvršenje treba podnijeti pred sudom u državi članici izvršenja, ali sâm postupak, sredstvo i načini izvršenja uređuju se pravom države članice, npr. u kojim bi uvjetima trebalo naložiti kakvu izvršnu mjeru. Ako je odluku iz druge države članice potrebno pojasniti dodatnim pojedinostima ili prilagoditi kako bi se mogla izvršiti u skladu s nacionalnim pravom države članice izvršenja, nadležni sud te države članice trebao bi navesti potrebne pojedinosti ili prilagoditi odluku poštujući njezine bitne elemente.

               Stranka koja osporava izvršenje odluke donesene u drugoj državi članici trebala bi, koliko je to moguće i u skladu s pravnim sustavom države članice o kojoj je riječ, moći pozvati se, u istom postupku, uz razloge za odbijanje priznavanja, i na razloge za odbijanje izvršenja. Neusklađenost s interesom djeteta koja je uzrokovana promjenom okolnosti (primjerice teškom bolešću djeteta) ili snažnim prigovorima djeteta dovoljne starosti ili zrelosti trebalo bi razmatrati samo ako je po važnosti usporediva s iznimkom zbog javnog reda.

               Prijedlogom se predviđa i indikativan rok za stvarno izvršenje odluke. Ako do izvršenja nije došlo u roku od šest tjedana od pokretanja postupka za izvršenje, sud države članice izvršenja o tome bi trebao obavijestiti središnje tijelo države članice podrijetla koje podnosi zahtjev (ili podnositelja zahtjeva ako je postupak vođen bez pomoći središnjeg tijela) te navesti razloge za izostanak pravovremenog izvršenja.

               Nadalje, Prijedlogom se predviđa da bi sud podrijetla odluku mogao proglasiti privremeno izvršivom čak i ako ta mogućnost nije predviđena nacionalnim pravom. To je korisno za sustave u kojima odluka još nije izvršiva, ali se protiv nje može uložiti pravni lijek. Posljedica toga je da bi roditelj mogao ostvariti kontakt s djetetom na temelju odluke koja je privremeno proglašena izvršivom, dok bi se postupak ulaganja pravnog lijeka protiv te odluke proveo na zahtjev drugog roditelja.

               Pojašnjenje zadaća središnjih tijela i drugih tijela koja primaju zahtjev te dodavanje članka o odgovarajućim resursima

               Prijedlogom se pojašnjavaju sljedeći aspekti: 1. tko može zatražiti, 2. kakvu pomoć ili informacije, 3. od koga i 4. pod kojim uvjetima. Utvrđuje se da sudovi i tijela odgovorna za dobrobit djece mogu zatražiti pomoć središnjih tijela. Štoviše, u Prijedlogu se pojašnjava da dostavljanje socijalnih izvješća obuhvaća i izvješća o roditeljima te braći i sestrama važna za postupak koji se odnosi na dijete u skladu s Uredbom, ako položaj djeteta to zahtijeva. Objašnjava se da sudovima to predstavlja besplatnu alternativu (osim mogućih troškova prevođenja) u odnosu na Uredbu o dokazima, a tijela odgovorna za dobrobit djece dobivaju pravnu osnovu za dobivanje potrebnih informacija od drugih država članica preko središnjih tijela. Zahtjevu mora biti priložen prijevod na jezik države članice koja prima zahtjev. Usto, Prijedlogom se utvrđuju minimalni zahtjevi za podnošenje zahtjeva za socijalno izvješće, odnosno opis postupka za koji je ono potrebno te činjeničnog stanja zbog kojeg je postupak pokrenut. Utvrđuje se i rok u kojem tijelo koje prima zahtjev mora na njega odgovoriti. Kad je riječ o nacionalnom tijelu koje prima zahtjev, u Uredbi se jasno navodi da je na temelju Uredbe to tijelo obvezno odgovoriti na zahtjev, npr. dostaviti socijalno izvješće, pri čemu ne moraju biti ispunjeni dodatni postojeći zahtjevi u skladu s nacionalnim pravom države koja prima zahtjev. Primjerice, prije nego što donese odluku povezanu sa skrbi nad djetetom koje se trenutačno nalazi u njegovoj nadležnosti, sud države članice može preko središnjih tijela zatražiti informacije o tome jesu li pokrenuti postupci u drugoj zemlji te zatražiti preslike odluka kojima se nalažu zaštitne mjere za drugu djecu iz iste obitelji te socijalna izvješća o braći i sestrama i njihovu međusobnu odnosu ili o roditelju koja su važna za postupak u tijeku.

               Usto, prema Prijedlogu države članice osiguravaju da središnja tijela imaju dostatne financijske i ljudske resurse kako bi mogla izvršavati obveze koje su im dodijeljene na temelju ove Uredbe.

               Prijedlog ne sadržava promjene u pogledu područja primjene i bračnih sporova, za koje se zadržava status quo. To znači da se poglavlje I. (uz iznimku pojašnjavanja definicija) i poglavlje II. odjeljak 1. (osim pojašnjenja članaka 6. i 7.) ne mijenjaju.

               Slijedi da će bračni drugovi u međunarodnom braku i dalje imati mogućnost usklađivanja različitih postupaka, kako je predviđeno Uredbom i drugim instrumentima obiteljskog prava (npr. Uredbom o uzdržavanju). Pritom će bračni drugovi zadržati fleksibilnost da zahtjev za razvod podnesu na jednom od sudova iz Uredbe. Bračni drugovi koji nemaju državljanstvo iste države članice EU-a i koji žive u trećoj državi ali održavaju veze s određenom državom članicom te žele razvod i dalje će se oslanjati na nacionalne propise kako bi pristupili sudovima EU-a ili kako bi se njihova odluka (dobivena u trećoj zemlji) priznala u EU-u.

               Nadalje, preinakom se ne mijenjaju sljedeći članci: članci 1., 2., 3., 4., 5., 6. i 7., članak 8. stavak 2., članci 9. i 10., članak 11. stavci 1., 2., 3., 5. i 7., članak 12. stavci 2. i 4., članci 13. i 14., članak 15. stavci od 1. do 5., članci 16., 17., 18. i 19., članak  20. stavak 2., članak 21. stavci 1., 2. i 4., članak 22., članak 23. točka (a) i točke od (c) do (f), članci 24., 25., 26. i 27., članak 41. stavak 2., članak 42. stavak 2., članci 44., 48., 49., 51., 53. i 54., članak 55. točke od (b) do (e), članak 56. stavci 2. i 3., članak 58., članak 59. stavak 1., članak 60. točke od (a) do (d), članci 63. i 66. te članak 67. točke (a) i (b).

                  ê 2201/2003 (prilagođeno)

                  ð novo

               2016/0190 (CNS)

               Prijedlog

               UREDBE VIJEĆA

               o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću  te o međunarodnoj otmici djece Õ te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 (preinaka)

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice  o funkcioniranju Europske unije Õ , a posebno njegov članak 61. stavak (c) i članak 67. stavak 1.  članak 81. stavak 3. Õ ,

               uzimajući u obzir prijedlog  Europske Õ Kkomisije
                  31
               ,

               ð nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima, ï

               uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta
                  32
               ,

               uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskoga i socijalnoga odbora
                  33
               ,

               djelujući u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,

               budući da:

               ò novo

               (1)Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003
                  34
                znatno je izmijenjena
                  35
               . Budući da su potrebne daljnje izmjene, tu bi Uredbu trebalo preinačiti radi jasnoće.

               (2)Ovom se Uredbom uspostavljaju jedinstvena pravila o nadležnosti za razvod, rastavu i poništaj braka te pravila za sporove o roditeljskoj odgovornosti s međunarodnim elementom. Njome se olakšava slobodan optjecaj odluka u Uniji utvrđivanjem odredaba o njihovu priznavanju i izvršenju u drugim državama članicama.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 1 (prilagođeno)

               ð novo

               (3)ð Uredno i ispravno funkcioniranje područja pravosuđa Unije uz poštovanje različitih pravnih sustava i tradicija država članica od iznimne je važnosti za Uniju. U tom bi smislu trebalo još poboljšavati povjerenje među pravosudnim sustavima. ï Europska zajednica  Unija je Õ postavila si je  sebi Õ za cilj uspostavu  , održavanje i razvoj Õ područja slobode, sigurnosti i pravde u kojemu je su osiguranoi slobodno kretanje osoba  i pristup pravosuđu Õ . ð Kako bi se ostvarili ti ciljevi, trebalo bi ojačati prava osoba, naročito djece, u pravnim postupcima radi lakše suradnje pravosudnih i upravnih tijela te izvršenja odluka u stvarima iz područja obiteljskog prava koje imaju prekogranične posljedice.  Trebalo bi poboljšati uzajamno priznavanje odluka u građanskim stvarima, pojednostavniti pristup pravosuđu te poboljšati razmjene informacija među tijelima država članica. ï

               (4)U tu svrhu, Zajednica  Unija Õ donosi, između ostaloga, mjere u području pravosudne suradnje u građanskim stvarima koje ð imaju prekogranične posljedice, posebno kada ï su potrebne za ispravno djelovanje unutarnjega tržišta.

               ò novo

               (5)Kako bi se postigao cilj slobodnog optjecaja odluka u bračnim stvarima i stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću, potrebno je i prikladno da se pravila o nadležnosti te priznavanju i izvršenju odluka reguliraju pravnim instrumentom Unije koji je obvezan i izravno primjenjiv.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 2 (prilagođeno)

               Na sastanku Europskoga vijeća u Tampereu, pružena je potpora načelu uzajamnog priznavanja sudskih odluka kao kamena temeljca za uspostavu pravog pravosudnog područja i utvrđeno je, kao prioritet, pravo na posjećivanje djece.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 3 (prilagođeno)

               Uredba Vijeća (EZ) br. 1347/2000
                  36
                utvrđuje pravila o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim stvarima i stvarima koje se odnose na roditeljsku odgovornost za zajedničku djecu, koje su donesene u bračnim predmetima. Sadržaj ove Uredbe u velikoj je mjeri preuzet iz Konvencije od 28. svibnja 1998. o istom predmetu
                  37
               .

               ê 2201/2003 uvodna izjava 4 (prilagođeno)

               Francuska je 3. srpnja 2000. predstavila inicijativu za donošenje Uredbe Vijeća o uzajamnom izvršenju sudskih odluka o pravima na kontakt s djecom
                  38
               .

               ê 2201/2003 uvodna izjava 5 (prilagođeno)

               ð novo

               (6)S ciljem osiguravanja jednakosti svakog djeteta, ova  bi Õ se Uredba  trebala odnositi Õ odnosi na sve odluke o roditeljskoj odgovornosti, uključujući mjere za zaštitu djeteta  djece Õ , neovisno o bilo kakvoj vezi s bračnim predmetom ð ili drugim predmetima ï .

               ê 2201/2003 uvodna izjava 6 (prilagođeno)

               (7) Međutim, Õ Budući da zbog toga što se pitanje primjene propisa o roditeljskoj odgovornosti često javlja u kontekstu bračnih predmeta,  prikladno Õ prikladnije je postojanje jedinstvenog instrumenta za stvari koje obuhvaćaju razvod i roditeljsku odgovornost.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 7 (prilagođeno)

               Područje primjene ove Uredbe pokriva građanske stvari, bez obzira na prirodu suda.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 8 (prilagođeno)

               (8)Kad je riječ o sudskim odlukama o razvodu braka, zakonskoj rastavi ili poništaju braka, ova bi se Uredba trebala primjenjivati samo na raskid bračne veze i ne bi se trebala baviti pitanjima kao što su razlozi razvoda, posljedice braka na imovinska pitanja ili bilo koje druge pomoćne mjere.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 9 (prilagođeno)

               (9)Kad je riječ o imovini djeteta, ova Uredba trebala bi se primjenjivati samo na mjere zaštite djeteta, tj. na i. određivanje i funkcije osobe ili tijela koje brine o djetetovoj imovini i dužnostima te zastupa dijete i pomaže mu  te na Õ ; ii. upravu, čuvanje ili raspolaganje djetetovom imovinom. U ovome kontekstu, ova bi se Uredba trebala npr. primjenjivati u slučajevima u kojima  je predmet postupka određivanje osobe ili tijela koja/koje će upravljati Õ se roditelji spore oko upravljanja djetetovom imovinom. Mjere koje se odnose na imovinu djeteta, a koje se ne odnose na zaštitu djeteta, trebale bi i dalje biti uređene Uredbom Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima
                  39
                Uredbom (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća
                  40
               .

               ê 2201/2003 uvodna izjava 10 (prilagođeno)

               (10) Ova Uredba Õ Namjena ove Uredbe nije primjena na stvari koje se tiču socijalne sigurnosti, javne mjere opće prirode u stvarima koje se odnose na obrazovanje i zdravstvo ili na odluke o pravu na azil i useljavanje. Osim toga, ona se ne primjenjuje  ne bi se trebala primjenjivati Õ na utvrđivanje očinstva ili majčinstva, budući da je riječ o pitanju koje se razlikuje od dodjele roditeljske odgovornosti, niti na statusna pitanja osoba. Nadalje, Uredba se ne primjenjuje na mjere poduzete kao rezultat kaznenih djela čiji su počinitelji djeca.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 11 (prilagođeno)

               (11)Obveza uzdržavanja isključena je iz područja primjene ove Uredbe, budući da je  ta obveza Õ već obuhvaćena Uredbom Vijeća (EZ) br. 44/2001 4/2009
                  41
               . Sudovi nadležni  Tijela koja su nadležna Õ u skladu s odredbama ove Uredbe stoga će imati opću nadležnost za odlučivanje o  dodatnoj Õ obvezi uzdržavanja, primjenom članka 3. točke (d) članka 5. stavka 2.  te Õ Uredbe Vijeća br. 44/2001.

               ò novo

               (12)Ova bi se Uredba trebala primjenjivati na sva djecu do dobi od 18 godina, kao i Haška konvencija od 19. listopada 1996. o nadležnosti, primjenjivome pravu, priznavanju, izvršenju i suradnji u području roditeljske odgovornosti i mjerama za zaštitu djece (Haška konvencija iz 1996.). Time bi se trebalo izbjeći preklapanje s područjem primjene Haške konvencije od 13. siječnja 2000. o međunarodnoj zaštiti odraslih osoba koja se primjenjuje na osobe u dobi od 18 i više godina. Haška konvencija od 25. listopada 1980. o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece (Haška konvencija iz 1980.) te stoga i poglavlje III. ove Uredbe, koje se odnosi na primjenu Haške konvencije iz 1980. u odnosima između država članica, trebali bi se i dalje primjenjivati na djecu dobi do 16 godina.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 12 (prilagođeno)

               ð novo

               (13)Nadležnost u predmetima povezanima s roditeljskom odgovornošću, utvrđena ovom Uredbom, temelji se u svjetlu zaštite na zaštiti interesa djeteta ð i trebala bi se u skladu s tim primjenjivati. Svako pozivanje na zaštitu interesa djeteta trebalo bi tumačiti u kontekstu članka 24. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta od 20. studenoga 1989. ï

               (14), posebno na  Kako bi se zaštitili interesi djeteta, nadležnost bi prvenstveno trebalo određivati prema Õ kriteriju blizine. To znači da  Stoga Õ bi u prvome redu trebala biti nadležna država članica u kojoj dijete ima uobičajeno boravište, osim u određenim slučajevima  promjene Õ mijenjanja djetetova boravišta ili u skladu sa sporazumom između nositelja roditeljske odgovornosti.

               ò novo

               (15)Ako se uobičajeno boravište djeteta promijeni zbog zakonitog preseljenja, nadležnost bi se trebala promijeniti u skladu s novim boravištem djeteta radi zadržavanja blizine. To bi se trebalo primjenjivati u slučajevima za koje još nisu pokrenuti postupci i u pokrenutim postupcima. Međutim, u pokrenutim postupcima stranke se mogu dogovoriti, u interesu učinkovitosti pravosuđa, da sudovi države članice u kojoj su postupci pokrenuti zadržavaju nadležnost do donošenja konačne odluke, ako je to u interesu djeteta. Ta je mogućnost posebno važna ako je postupak pri kraju i jedan se roditelj želi preseliti u drugu državu članicu s djetetom.

               (16)U određenim uvjetima i ako je to u interesu djeteta, nadležnost u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću može se utvrditi i u državi članici u kojoj su roditelji pokrenuli postupak razvoda, zakonske rastave ili poništaja braka, ili u drugoj državi članici s kojom je dijete bitno povezano i o čijoj su nadležnosti stranke suglasne, čak i ako dijete nema uobičajeno boravište u toj državi članici. Takva nadležnost, koja je iznimka od načela blizine ugrađenog u pravosuđe države članice u kojoj dijete ima uobičajeno boravište i za koju ne postoji perpetuatio fori, trebala bi prestati najkasnije čim odluka u predmetnom postupku o stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću postane konačna kako bi se poštovao zahtjev blizine za sve buduće postupke.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 16 (prilagođeno)

               ð novo

               (17)Ova Uredba ne bi trebala spriječiti sudove  tijela Õ neke države članice  koja nema stvarnu nadležnost Õ da, u žurnim slučajevima, poduzimaju privremene, uključujući i zaštitne, mjere radi osiguranja osoba  osobe Õ ili imovine ð djeteta ï u toj državi  članici Õ . ðTe bi mjere trebalo priznati i izvršavati u svim drugim državama članicama, uključujući države članice koje imaju nadležnost na temelju ove Uredbe, dok nadležno tijelo takve države članice ne poduzme mjere koje smatra prikladnima. Međutim, mjere koje poduzme sud u jednoj državi članici trebale bi se izmijeniti ili zamijeniti samo mjerama koje je također poduzeo sud države članice koja ima stvarnu nadležnost. Tijelo koje ima nadležnost samo za privremene, uključujući zaštitne, mjere trebalo bi se, ako je pred njim pokrenut stvarni zahtjev, po službenoj dužnosti proglasiti nenadležnim. Ako je to potrebno radi zaštite interesa djeteta, to bi tijelo trebalo izravno ili preko središnjeg tijela obavijestiti tijelo države članice koja ima stvarnu nadležnost na temelju ove Uredbe o poduzetim mjerama. Međutim, ako se ne obavijesti tijelo druge države članice, to ne bi trebala biti osnova za nepriznavanje mjere. ï

               ê 2201/2003 uvodna izjava 13 (prilagođeno)

               ð novo

               (18)ð U iznimnim je slučajevima moguće da tijela države članice u kojoj dijete ima uobičajeno boravište nisu najprikladnija za rješavanje predmeta. ï U interesu  Radi zaštite interesa Õ djeteta, ova Uredba omogućuje, kao izuzetak i pod određenim uvjetima, da nadležni sud  nadležno tijelo Õ može prepustiti  svoju nadležnost za Õ rješavanje  određenog Õ predmeta sudu  tijelu Õ druge države članice ako je taj sud prikladniji  to tijelo prikladnije Õ za rješavanje tog predmeta. Međutim, u tome slučaju sudu  tijelo Õ kojem je ustupljen predmet ne bi trebalo biti dopušteno da smjelo predmet uputi  nadležnost prepustiti Õ trećem sudu  tijelu Õ.

               ò novo

               (19)Svako upućivanje na „nadležnost na temelju ove Uredbe” u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću trebalo bi uključivati članke od 7. do 14., tj. i supsidijarnu nadležnost na temelju nacionalnog prava kako je dopuštena člankom 13. ove Uredbe i nadležnost uspostavljenu prijenosom nadležnosti.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 14 (prilagođeno)

               (20)Ova bi Uredba  ne bi Õ trebala  dovoditi Õ djelovati ničime ne dovodeći u pitanje primjenu odredaba javnog međunarodnog prava koje se odnose na diplomatski imunitet. Ako se nadležnost na temelju ove Uredbe ne može ostvariti zbog postojanja diplomatskog imuniteta, u skladu s međunarodnim pravom, nadležnost bi se trebala ostvarivati u skladu s nacionalnim pravom države članice u kojoj predmetna osoba ne uživa takav imunitet.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 15 (prilagođeno)

               (21)Uredba Vijeća (EZ) br. 1348/2000 od 29. svibnja 2000. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima
                  42
               ,  Uredba (EZ) br. 1393/2007 Europskog parlamenta i Vijeća
                  43
                Õ trebala bi se primjenjivati na dostavu pismena u postupcima pokrenutima na temelju ove Uredbe.

               ò novo

               (22)Ako ishod postupka pred tijelom države članice koje nema nadležnost na temelju ove Uredbe ovisi o odluci o prethodnom pitanju koje je obuhvaćeno područjem primjene ove Uredbe, to tijelo ne bi smjelo biti spriječeno na temelju ove Uredbe u odlučivanju o tom pitanju. Stoga, ako je predmet postupka, na primjer, spor o nasljeđivanju u koji je uključeno dijete i potrebno je odrediti skrbnika ad litem koji će predstavljati dijete u tom postupku, tijelo koje je nadležno za spor o nasljeđivanju trebalo bi moći odrediti skrbnika za postupak koji je pred njim pokrenut, neovisno o tome je li to tijelo na temelju ove Uredbe nadležno za stvari povezane s roditeljskom odgovornošću. Sve takve odluke o prethodnim pitanjima trebale bi proizvoditi učinke samo u predmetnim postupcima.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 18

               Ako je sud odlučio da se dijete ne predaje na temelju članka 13. Haaške konvencije, o tome bi trebao obavijestiti nadležni sud ili središnje tijelo države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja. Taj sud ili središnje tijelo te države članice, osim ako je pred njima već pokrenut postupak, o tome bi trebali obavijestiti stranke. Ova obveza ne bi trebala spriječiti središnje tijelo da i ono o tome obavijesti odgovarajuća javna tijela, u skladu s nacionalnim pravom.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 19 (prilagođeno)

               ð novo

               (23)ð U postupcima u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću u skladu s ovom Uredbom te postupcima predaje u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. trebalo bi poštovati pravo djeteta da slobodno izražava svoja stajališta i ta bi stajališta trebalo uzeti u obzir pri procjeni interesa djeteta. ï Saslušanje djeteta ð u skladu s člankom 24. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 12. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta ï ima važnu ulogu u primjeni ove Uredbe., iako  Međutim, Õ cilj  ove Uredbe Õ ovog instrumenta nije izmjena primjenjivih nacionalnih postupaka ð odrediti način saslušanja djeteta, primjerice, hoće li dijete saslušati sudac osobno ili posebno osposobljen stručnjak koji će kasnije izvijestiti sud, ili hoće li dijete biti saslušano u sudnici ili drugdje ï.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 20 (prilagođeno)

               (24)Saslušanje djeteta u drugoj državi članici može se obaviti u skladu s rješenjima propisanima u Uredbi Vijeća (EZ) br. 1206/2001 od 28. svibnja 2001. o suradnji između sudova država članica kod pribavljanja dokaza u građanskim i trgovačkim stvarima
                  44
                 , prema potrebi Õ.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 17 (prilagođeno)

               (25)U slučajevima nezakonitog odvođenja ili zadržavanja djeteta, predaja djeteta trebala bi se postići bez odlaganja, pa bi se u tu svrhu i dalje  trebala primjenjivati Õ primjenjivala Haaška konvencija  iz 1980. Õ od 25. listopada 1980., dopunjena odredbama ove Uredbe, posebno njezinim poglavljem III. članak 11.

               ò novo

               (26)Kako bi se postupci predaje u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. dovršavali što je prije moguće, države članice trebale bi koncentrirati nadležnost za te postupke na jedan ili više sudova, pritom, prema potrebi, uzimajući u obzir njihovu internu strukturu za provođenje pravde. Koncentracija nadležnosti na ograničen broj sudova u državi članici bitan je i djelotvoran alat za ubrzanje postupaka u predmetima koji se odnose na otmicu djeteta u nekoliko država članica jer suci koji saslušaju velik broj takvih predmeta razviju posebno stručno znanje. Ovisno o strukturi pravnog sustava, nadležnost za slučajeve otmice djeteta može biti koncentrirana na jednom sudu za cijelu zemlju ili ograničenom broju sudova, na primjer s pomoću nekoliko drugostupanjskih sudova kao polaznih točaka uz koncentraciju nadležnosti za međunarodne slučajeve otmice djeteta na jedan prvostupanjski sud u svakom okrugu drugostupanjskog suda. Svaki bi sud trebao donijeti odluku najkasnije šest tjedna nakon što mu je podnesen zahtjev ili pravni lijek. Države članice trebale bi odrediti da je moguć samo jedan pravni lijek protiv odluke kojom se odobrava ili odbija predaju djeteta u skladu s Haškom konvencijom o otmici djece iz 1980.

               (27)Ako središnja tijela pokreću ili olakšavaju sudski postupak za predaju djeteta u skladu s Haškom konvencijom iz 1980., trebala bi osigurati da se dosje za takav postupak upotpuni u roku od šest tjedana, osim ako je to nemoguće zbog iznimnih okolnosti. Kako bi središnje tijelo koje prima zahtjev moglo poštovati to vremensko ograničenje, središnje tijelo koje podnosi zahtjev trebalo bi usko surađivati s podnositeljem zahtjeva i bez odgode odgovarati na sve zahtjeve središnjeg tijela koje prima zahtjev za dostavu dodatnih informacija ili pismena koji nedostaju.

               (28)U svim predmetima koji se odnose na djecu, a posebno slučajevima međunarodne otmice djeteta, pravosudna i upravna tijela trebala bi razmotriti mogućnost postizanja prijateljskog rješenja posredovanjem i drugim prikladnim sredstvima, po potrebi uz pomoć postojećih mreža i potpornih struktura za posredovanje u prekograničnim sporovima koji se odnose na roditeljsku odgovornost. Ipak, zbog takvih se nastojanja ne bi smjeli pretjerano produljiti postupci predaje u skladu s Haškom konvencijom iz 1980.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 17 (prilagođeno)

               ð novo

               (29)Sudovi države članice u koju je dijete nezakonito odvedeno ili u kojoj se ono nalazi je ono nezakonito zadržano trebali bi imati biti u mogućnosti suprotstaviti se njegovoj predaji  odbiti predaju djeteta Õ u posebnim, opravdanim slučajevima., ð kako je dopušteno Haškom konvencijom iz 1980. Međutim, prije odbijanja predaje djeteta sud bi trebao razmotriti jesu li uspostavljene ili se mogu poduzeti prikladne mjere zaštite kako bi se uklonili svi rizici od narušavanja interesa djeteta koji bi mogli biti razlog sprječavanja predaje u skladu s člankom 13. stavkom 1. točkom (b) Haške konvencije iz 1980. U tu svrhu sud bi se trebao savjetovati s nadležnim pravosudnim i upravnim tijelima države članice u kojoj dijete ima uobičajeno boravište, uz pomoć središnjih tijela ili Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima koja je uspostavljena Odlukom Vijeća 2001/470/EZ od 28. svibnja 2001.
                  45
                te prema potrebi naložiti mjere zaštite koje su nužne u skladu s člankom 12. ove Uredbe kako bi se osigurala sigurna predaja djeteta. Te bi mjere trebalo priznati i izvršavati u svim drugim državama članicama, uključujući države članice koje imaju nadležnost na temelju ove Uredbe, dok nadležno tijelo takve države članice ne poduzme mjere koje smatra prikladnima. ï

               (30)ðAko sud države članice u koju je dijete nezakonito odvedeno ili u kojoj je nezakonito zadržano odluči odbiti predaju djeteta u skladu s Haškom konvencijom iz 1980., u svojoj odluci mora izričito navesti upućivanje na odgovarajuće članke Haške konvencije iz 1980. na kojima temelji odbijanje. ï Unatoč tome, takva odluka trebala bi  može Õ biti zamijenjena naknadnom odlukom suda države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja ð koju taj sud iznese u postupku za skrb nad djetetom nakon pažljivog razmatranja interesa djeteta ï. Ako je posljedica takve odluke predaja djeteta, za njegovu predaju nije potreban nikakav poseban postupak priznavanja i izvršenja te presude  odluke Õ u državi članici u koju je dijete odvedeno ili u kojoj je zadržano.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 21

               Priznavanje i izvršenje sudskih odluka donesenih u nekoj državi članici trebalo bi se temeljiti na načelu uzajamnog povjerenja, a razlozi nepriznavanja trebali bi biti svedeni na najmanju moguću mjeru.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 22

               Autentične isprave i sporazumi između stranaka, koji su izvršivi u jednoj državi članici, trebali bi se smatrati jednakovrijednima kao i „sudske odluke” u svrhu primjene pravila o priznavanju i izvršenju.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 23 (prilagođeno)

               ð novo

               (31)U zaključcima sa sastanka Europskoga vijeća u Tampereu (točka 34.) stoji ð Uzajamno povjerenje u pravosuđe u Uniji opravdava načelo ï da bi sudske odluke u području obiteljskih sporova  odluke donesene u jednoj državi članici Õ trebale biti „automatski priznate u cijeloj Uniji  u svim državama članicama Õ bez posredujućih postupaka  postupka za priznavanje odluka Õ ili razloga za odbijanje izvršenja”. Zbog toga bi sudske odluke o pravima na kontakt s djetetom i sudske odluke o predaji djeteta, potvrđene  Konkretno, ako nadležna tijela države članice koja prima zahtjev dobiju odluku o razvodu, zakonskoj rastavi ili poništaju braka koja je donesena u drugoj državi članici i više se ne može osporiti Õ u državi članici podrijetla u skladu s odredbama ove Uredbe,  ona bi trebala priznati tu odluku Õ trebale biti priznate i izvršive u svim drugim državama članicama,  primjenom prava Õ bez bilo kakvog dodatnog postupka  i u skladu s njom ažurirati svoj registar o građanskom stanju Õ . Načini izvršenja takvih sudskih odluka i dalje su uređeni nacionalnim pravom.

               ò novo

               (32)Priznavanje odluke trebalo bi odbiti samo ako postoji razlog ili više razloga za odbijanje priznavanja predviđenih člancima 37. i 38. Međutim, ne može se pozivati na razloge iz članka 38. stavka 1. točaka od (a) do (c) protiv odluka o pravima na kontakt s djetetom i odluka o predaji u skladu s člankom 26. stavkom 4. drugim podstavkom koje su potvrđene u državi članici podrijetla u skladu s ovom Uredbom, jer se to već primjenjivalo na temelju Uredbe (EZ) br. 2201/2003.

               (33)Usto, cilj da prekogranični sporovi koji se odnose na djecu budu kraći i jeftiniji opravdava ukidanje zahtjeva za izdavanje potvrde izvršivosti prije izvršenja u državi članici izvršenja za sve odluke o stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću. Dok je Uredbom (EZ) br. 2201/2003 taj zahtjev ukinut samo za odluke o odobravanju kontakta s djetetom i određene odluke kojima se nalaže predaja djeteta, ovom se Uredbom predviđa jedinstven postupak za prekogranično izvršenje svih odluka u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću. Stoga, podložno odredbama ove Uredbe, s odlukom koju su donijela tijela jedne od država članica treba postupati kao da je donesena u državi članici izvršenja.

               (34)Autentične isprave i sporazumi između stranaka koji su izvršivi u jednoj državi članici trebali bi se smatrati istovrijednima kao i „odluke” u svrhu primjene pravila o priznavanju i izvršenju.

               (35)Sud države članice izvršenja trebao bi naložiti posebne izvršne mjere, izdati dodatne naloge potrebne u skladu s nacionalnim izvršnim pravom i naložiti nadležnom izvršnom tijelu da provede izvršenje. Ako je odluku iz druge države članice potrebno pojasniti dodatnim pojedinostima ili prilagoditi kako bi se mogla izvršiti u skladu s nacionalnim pravom države članice izvršenja, nadležni sud te države članice trebao bi navesti potrebne pojedinosti ili prilagoditi odluku poštujući njezine bitne elemente. Konkretno, ako odluka kojom se odobravaju prava na kontakt s djetetom nije dovoljno detaljna ili nedostaju praktični detalji, sud države članice izvršenja trebao bi naložiti dodavanje takvih elemenata.  Ako odluka sadržava mjeru ili nalog koji nisu poznati u pravu države članice kojoj je odluka upućena, tu mjeru ili nalog, uključujući sva u njima navedena prava, trebalo bi prilagoditi, koliko je to moguće, u mjeru odnosno nalog koja/koji u pravu te države članice imaju istovrijedne učinke te slične ciljeve.

               (36)Izravnim izvršenjem odluke donesene u jednoj državi članici u drugoj državi članici bez potvrde izvršivosti ne bi se trebalo ugroziti poštovanje prava protustranke. Stoga bi osoba protiv koje se traži izvršenje trebala moći podnijeti zahtjev za odbijanje priznavanja ili izvršenja odluke ako smatra da postoji razlog za odbijanje priznavanja ili izvršenja na temelju ove Uredbe.

               (37)Stranka koja osporava izvršenje odluke donesene u drugoj državi članici trebala bi, koliko je to moguće i u skladu s pravnim sustavom države članice izvršenja, moći pozvati se, u istom postupku, uz razloge za odbijanje priznavanja ili izvršenja utvrđene u člancima 37. i 38. ove Uredbe, i na razloge za odbijanje izvršenja utvrđene u članku 40. stavku 2. ove Uredbe. Neusklađenost izvršenja odluke s interesima djeteta koja je prouzrokovana snažnim prigovorima djeteta dovoljne starosti i zrelosti ili nekom drugom promjenom okolnosti nakon donošenja odluke trebalo bi razmatrati samo ako je po važnosti usporediva s iznimkom zbog javnog reda. Ne može se pozivati na razloge za odbijanje izvršenja u skladu s nacionalnim pravom. Ako se odbijanje izvršenja temelji na prigovorima djeteta dovoljne starosti i zrelosti, nadležna tijela države članice izvršenja trebala bi prije odbijanja izvršenja ipak poduzeti sve odgovarajuće korake da pripreme dijete na izvršenje i osiguraju njegovu suradnju.

               (38)Kako bi se osobu protiv koje se traži izvršenje obavijestilo o izvršenju odluke donesene u drugoj državi članici, trebalo bi toj osobi u razumnom vremenskom roku prije poduzimanja prve izvršne mjere dostaviti potvrdu utvrđenu u ovoj Uredbi, po potrebi uz priloženu odluku. U tom bi kontekstu „prva izvršna mjera” trebalo značiti prva izvršna mjera nakon dostave te potvrde.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 24

               ð novo

               (39)Potvrda izdana s ciljem olakšavanja izvršenja sudske odluke ne bi trebala biti podložna ulaganju žalbe. Trebala bi biti ispravljena samo ako postoji materijalna pogreška, tj. ako ne odražava ispravno sudsku odluku. ð Trebala bi biti povučena ako je očito da je izdana pogreškom, s obzirom na zahtjeve utvrđene u ovoj Uredbi. ï

               ò novo

               (40)Ako je tijelo koje ima stvarnu nadležnost naložilo privremene, uključujući zaštitne, mjere, na temelju ove Uredbe trebalo bi osigurati njihov slobodan optjecaj. Isto se primjenjuje i za privremene, uključujući zaštitne, mjere, koje tijelo države članice koja nema stvarnu nadležnost naloži u hitnim slučajevima na temelju članka 12. ove Uredbe. Te bi se mjere trebale primjenjivati sve dok nadležno tijelo države članice koja ima stvarnu nadležnost na temelju ove Uredbe ne poduzme mjere koje smatra prikladnima.

               Međutim, privremene, uključujući zaštitne, mjere, koje su naložene a da protustranka nije pozvana pred sud, ne bi trebale biti priznate i izvršene na temelju ove Uredbe.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 25 (prilagođeno)

               (41)U stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću u svim bi državama članicama trebala biti određena Õ sSredišnja tijela.  Ona bi Õ trebala bi  podupirati roditelje i nadležna tijela u prekograničnim postupcima te Õ  surađivati kako u općim, tako i u pojedinim predmetima, uključujući i u svrheu promicanja postizanja prijateljskog rješenja u obiteljskim sporovima oko pitanja roditeljske odgovornosti. U tu svrhu središnja tijela surađuju  trebala bi surađivati Õ u Europskoj pravosudnoj mreži u građanskim i trgovačkim stvarima, uspostavljenoj Odlukom Vijeća 2001/470/EZ od 28. svibnja 2001. o uspostavi Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima
                  46
               .

               ò novo

               (42)U posebnim slučajevima u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću koje su obuhvaćene područjem primjene ove Uredbe središnja tijela trebala bi međusobno surađivati u pružanju pomoći nacionalnim tijelima i nositeljima roditeljske odgovornosti. Takva pomoć trebala bi pogotovo uključivati pronalaženje djeteta, izravno ili s pomoću drugih nadležnih tijela, ako je to potrebno za provedbu zahtjeva u skladu s ovom Uredbom, te dostavu informacija o djetetu koje su potrebne za postupak.

               (43)Uredba (EU) br. 2016/679
                  47
                primjenjuje se na obradu osobnih podataka u državama članicama pri primjeni ove Uredbe.

               (44)Ne dovodeći u pitanje zahtjeve u skladu s nacionalnim postupovnim pravom, tijelo koje podnosi zahtjev trebalo bi imati pravo slobodno odabrati jedan od dostupnih načina dobivanja potrebnih informacija, na primjer, sudovi mogu odabrati dobivanje informacija primjenom Uredbe Vijeća (EZ) br. 1206/2001, s pomoću Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima, posebno središnjih tijela uspostavljenih na temelju ove Uredbe, sudaca i kontaktnih točaka Europske pravosudne mreže, a pravosudna i upravna tijela mogu odabrati traženje informacija s pomoću specijalizirane nevladine organizacije u tom području.

               (45)Ako je podnesen zahtjev potkrijepljen razlozima za izvješće o položaju djeteta, o bilo kojem postupku u tijeku ili donesenoj odluci koji/koja se odnosi na dijete, nadležna tijela države članice koja prima zahtjev trebala bi provesti zatraženo bez primjene dodatnih zahtjeva koji možda postoje u skladu s nacionalnim pravom. Zahtjev bi svakako trebao sadržavati opis postupka za koji su potrebne informacije i činjeničnog stanja koje je potaknulo pokretanje postupka.

               (46)Tijelo države članice koje razmatra odluku o roditeljskoj odgovornosti trebalo bi imati pravo od tijela druge države članice zatražiti informacije koje su bitne za zaštitu djeteta, ako je to potrebno da bi se zaštitili interesi djeteta. Ovisno o okolnostima, to može uključivati informacije o postupcima i odlukama koji se odnose na roditelja ili braću i sestre djeteta, ili na sposobnost roditelja da skrbi o djetetu ili ima kontakt s djetetom.

               (47)Ako osoba koja s djetetom ima de facto obiteljske veze, kako su utvrđene u sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava, boravi u jednoj državi članici i želi pokrenuti postupak za ostvarivanje prava na kontakt s djetetom u drugoj državi članici, u kojoj dijete ima uobičajeno boravište, ta bi osoba trebala moći izravno kontaktirati nadležna tijela u državi članici u kojoj boravi te dobiti utvrđenje o svojoj podobnosti da ostvaruje prava na kontakt s djetetom i o uvjetima za ostvarivanje kontakta, tako da se tim utvrđenjima može koristiti u postupku u državi članici koja ima nadležnost na temelju ove Uredbe. Te iste informacije trebala bi dati i nadležna tijela države članice u kojoj osoba koja traži prava na kontakt s djetetom boravi ako zahtjev podnesu tijela druge države članice koja ima nadležnost na temelju ove Uredbe.

               (48)Budući da je vrijeme vrlo bitno u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću, odgovor na sve zahtjeve na temelju članaka 64. i 65. trebalo bi dostaviti u roku od dva mjeseca.

               (49)Ako je tijelo neke države članice već donijelo odluku u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću ili razmatra takvu odluku, a provedba se treba odvijati u drugoj državi članici, to tijelo može zatražiti pomoć tijela te druge države članice u provedbi odluke. To bi se trebalo primjenjivati, primjerice, na odluke o odobravanju prava na kontakt s djetetom uz nadzor koje treba izvršiti u državi članici koja nije država u kojoj je tijelo koje je odobrilo kontakt smješteno ili na odluke koje uključuju bilo kakve druge popratne mjere nadležnih tijela u državi članici u kojoj odluku treba provesti.

               (50)Ako tijelo države članice razmatra smještaj djeteta u udomiteljsku obitelj ili u ustanovu u drugoj državi članici, prije smještaja trebalo bi provesti postupak savjetovanja u okviru središnjih tijela obiju država članica o kojima je riječ. Tijelo koje razmatra takav smještaj djeteta trebalo bi, prije nego što naloži smještaj, dobiti pristanak nadležnog tijela države članice u kojoj bi dijete trebalo biti smješteno. Budući da je smještaj djeteta najčešće hitna mjera, koja je potrebna kako bi se dijete uklonilo iz položaja u kojemu su njegovi interesi ugroženi, brzina je ključna za takve odluke. Kako bi se ubrzao postupak savjetovanja, ovom Uredbom iscrpno su predviđeni uvjeti za takav zahtjev i vremenski rok za odgovor države članice u kojoj bi dijete trebalo biti smješteno. Međutim, uvjeti za odobravanje ili odbijanje pristanka i dalje su regulirani nacionalnim pravom države članice koja prima zahtjev.

               (51)Svaki dugoročni smještaj djeteta u inozemstvu trebao bi biti u skladu s člankom 24. stavkom 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (pravo na održavanje osobnog kontakta s roditeljima) i odredbama Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta, posebno člancima 8., 9. i 20. Pri razmatranju rješenja posebna bi se pažnja trebala obratiti kontinuitetu kojemu se teži u odgoju djeteta i djetetovu etničkom, vjerskom, kulturnom i jezičnom kontekstu.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 26 (prilagođeno)

               (52)Komisija bi trebala objaviti i ažurirati popis  informacije o Õ sudovima i pravnihm lijekovima kojie joj dostavljaju države èlanice.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 27

               Mjere potrebne za primjenu ove Uredbe trebale bi biti donesene u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji
                  48
               .

               ò novo

               (53)Kako bi se osiguralo da su potvrde koje se trebaju upotrebljavati u vezi s priznavanjem ili izvršenjem odluka, autentičnih isprava i sporazuma na temelju ove Uredbe ažurirane, ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije trebalo bi delegirati Komisiji u pogledu izmjena priloga I. – III. ovoj Uredbi. Posebno je važno da Komisija tijekom svojega pripremnog rada provede odgovarajuća savjetovanja, među ostalim na razini stručnjaka, te da se ta savjetovanja provedu u skladu s načelima utvrđenima u Međuinstitucijskom sporazumu o boljoj izradi zakonodavstva od 13. travnja 2016. U cilju osiguravanja ravnopravnog sudjelovanja u pripremi delegiranih akata, Vijeće prima sve dokumente istodobno kada i stručnjaci iz država članica te njihovi stručnjaci sustavno imaju pristup sastancima stručnih skupina Komisije koje pripremaju delegirane akte.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 28 (prilagođeno)

               Ova Uredba zamjenjuje Uredbu (EZ) br. 1347/2000 koja se time stavlja izvan snage.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 29 (prilagođeno)

               (54)Za ispravno djelovanje ove Uredbe, Komisija bi trebala nadzirati  ocjenjivati Õ njezinu primjenu i predlagati potrebne izmjene.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 30 (prilagođeno)

               ð novo

               (55)ð [U skladu s člankom 1., člankom 2. i člankom 4.a stavkom 1. Protokola br. 21 o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske s obzirom na područje slobode, sigurnosti i pravde, koji je priložen Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, te ne dovodeći u pitanje članak 4. tog Protokola, Ujedinjena Kraljevina i Irska ne sudjeluju u donošenju ove Uredbe te ona za njih nije obvezujuća niti se na njih primjenjuje.] ï [Ujedinjena Kraljevina i Irska, uU skladu s člankom 3.  i člankom 4.a stavkom 1. Õ Protokola  br. 21 Õ o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske  s obzirom na područje slobode, sigurnosti i pravde Õ , priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o osnivanju Europske zajednice  o funkcioniranju Europske unije Õ ,  Ujedinjena Kraljevina i Irska Õ poručile su da žele sudjelovati pri donošenju i primjeni ove Uredbe.]

               ê 2201/2003 uvodna izjava 31 (prilagođeno)

               (56)Danska, u skladu s člancima 1. i 2. Protokola  br. 22 Õ o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o osnivanju Europske zajednice  o funkcioniranju Europske unije Õ , ne sudjeluje pri donošenju ove Uredbe te stoga nije vezana njome ni obvezna primjenjivati je.

               ê 2201/2003 uvodna izjava 32 (prilagođeno)

               ð novo

               (57)Budući da ð zbog razlika u nacionalnim propisima kojima se reguliraju nadležnost te priznavanje i izvršenje odluka ï ciljevi predloženog djelovanja ove Uredbe ne mogu biti dostatno postignuti djelovanjem država članica, nego ð zbog izravne primjenjivosti i obvezujuće prirode ove Uredbe ï mogu biti bolje postignuti na razini Zajednice  Unije Õ , Zajednica  Unija Õ može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 5. Ugovora  o Europskoj uniji Õ . U skladu s načelom proporcionalnosti, utvrđenim u istome članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za postizanje tih ciljeva.,

               ê 2201/2003 uvodna izjava 33 (prilagođeno)

               Ova Uredba priznaje temeljna prava i poštuje načela Povelje o temeljnim pravima Europske unije. Ona posebno nastoji osigurati poštovanje temeljnih prava djeteta, opisanih u članku 24. Povelje o temeljnim pravima Europske unije.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               DONIJELO JE OVU UREDBU:

               POGLAVLJE I.

               PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE

               Članak 1.

               Područje primjene

               1. Ova se Uredba primjenjuje, bez obzira na prirodu suda  pravosudnog ili upravnog tijela Õ , u građanskim stvarima koje se odnose na:

               (a)razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka;

               (b)dodjelu, izvršavanje, prijenos, ograničenje ili oduzimanje roditeljske odgovornosti.

               2. Stvari iz stavka 1. točke (b) mogu se odnositi na  uključivati Õ :

               (a)pravo na roditeljsku skrb i pravo na kontakt s djetetom;

               (b)skrbništvo, odgajateljstvo i slične institute;

               (c)  određivanje i dužnosti svake osobe ili tijela koja/koje brine o djetetu i njegovoj imovini, koje ga zastupa ga ili koje mu pomaže;

               (d)smještaj djeteta kod udomitelja ili u ustanovu;

               (e)mjere zaštite djeteta koje se odnose na upravljanje, čuvanje ili raspolaganje djetetovom imovinom.

               3. Ova se Uredba ne primjenjuje na:

               (a)utvrđivanje ili osporavanje veze između roditelja i djeteta;

               (b)odluke o posvajanju, pripremne mjere za posvajanje ili poništavanje ili pobijanje posvajanja;

               (c)ime i prezime djeteta;

               (d)emancipaciju;

               (e)obveze uzdržavanja;

               (f)određivanje upravitelja imovinom ili nasljeđivanje;

               (g)mjere poduzete kao rezultat kaznenih djela koja su počinila djeca.

               Članak 2.

               Definicije

               Za potrebe U svrhe ove Uredbe  primjenjuju se sljedeće definicije Õ :

               1. izraz „sud”  „tijelo” Õ označava  znači Õ sva tijela  svako pravosudno ili upravno tijelo Õ u državama članicama nadležnao u stvarima koje pripadaju u područje primjene ove Uredbe, u skladu s odredbama članka 1.;

               2. izraz „sudac” označava  znači Õ sudaca ili službenika s ovlastima koje odgovaraju ovlastima suca u stvarima koje pripadaju u područje primjene ove Uredbe;

               3. izraz „država članica” označava  znači Õ sve države članice, osim Danske;

               4. izraz „sudska odluka” označava  znači Õ  rješenje, nalog ili presuda tijela države članice o Õ razvodu, zakonskuoj rastavui ili poništaju braka te presudu koja se odnosi na  ili o Õ roditeljskuoj odgovornosti, koju izriče sud države članice, bez obzira na to kako se naziva takva sudska odluka, uključujući i rješenje, nalog ili odluku;

               5. izraz „država članica podrijetla” označava  znači Õ državua članicua u kojoj je donesena sudska odluka čije se izvršenje zahtijeva;

               6. izraz „država članica izvršenja” označava  znači Õ državua članicua u kojoj se zahtijeva izvršenje sudske odluke;

               ò novo

               7. „dijete” znači osoba mlađa od 18 godina;

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               78. izraz „roditeljska odgovornost” označava  znači Õ prava i obveze koje se odnose na dijete ili njegovu imovinu, koja su sudskom odlukom dodijeljena fizičkoj ili pravnoj osobi  odlukom Õ , primjenom prava ili sporazumom s pravnim učinkom. Ovaj izraz uključuje i  , uključujući Õ prava roditeljske skrbi i odgoja djeteta te prava na kontakt s djetetom;

               89. izraz „nositelj roditeljske odgovornosti” označava  znači Õ svakua osobua  , ustanova ili drugo tijelo Õ koja/koje ima roditeljsku odgovornost prema djetetu;

               910. zraz „pravo na skrb” uključuje  znači Õ prava i obveze koji se odnose na roditeljsku skrb nad djetetom, a posebno na pravo određivanja djetetova boravišta  , uključujući situacije u kojima u skladu s odlukom, primjenom prava Õ  ili na temelju sporazuma koji ima pravni učinak u skladu s pravom države članice u kojoj dijete ima uobičajeno boravište Õ  jedan nositelj roditeljske odgovornosti ne može odlučiti o djetetovu boravištu bez pristanka drugog nositelja roditeljske odgovornosti Õ ;

               1011. izraz „pravo na kontakt” označava posebno  znači pravo na kontakt s djetetom, uključujući Õ pravo da se dijete, na ograničeno vrijeme, odvede na mjesto koje nije njegovo uobičajeno boravište;

               1112. izraz „nezakonito odvođenje ili zadržavanje” označava  znači Õ odvođenje ili zadržavanje djeteta ako u sljedećim slučajevima:

               (a) je riječ je o kršenju prava na skrb stečenog sudskom odlukom ili primjenom prava ili sporazumom s pravnim učinkom u skladu s pravom države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova odvođenja ili zadržavanja; i

               (b)  pod uvjetom da su, u trenutku odvođenja ili zadržavanja, prava na skrb bila su izvršavana, bilo zajednički ili samostalno, ili bi bila izvršavana, ali u svrhe da nije bilo odvođenja ili zadržavanja. Smatra se da se pravo na skrb zajednički koristi kada, u skladu sa sudskom odlukom ili primjenom prava, jedan nositelj roditeljske odgovornosti ne može odlučivati o djetetovu boravištu bez pristanka drugog nositelja roditeljske odgovornosti.

               POGLAVLJE II.

               NADLEŽNOST

               ODJELJAK 1.

               Razvod, zakonska rastava i poništaj braka

               Članak 3.

               Opća nadležnost

               1. U predmetima koji se odnose na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka, nadležnia su sudovi  tijela Õ državae članicae:

               (a) na čijem području:

               –bračni drugovi imaju uobičajeno boravište, ili

               –su bračni drugovi imali zadnje uobičajeno boravište, ako jedan od njih i dalje ima isto boravište, ili

               –protustranka ima uobičajeno boravište, ili

               –u slučaju zajedničkog prijedloga zahtjeva za pokretanje postupka, ima uobičajeno boravište bilo koji od bračnih drugova, ili

               –stranka koja pokreće postupak podnosi zahtjev ima uobičajeno boravište, ako je on ili ona tamo imao/imala boravište najmanje godinu dana prije pokretanja postupka podnošenja zahtjeva, ili

               –stranka koja pokreće postupak podnosi zahtjev ima uobičajeno boravište, ako je on ili ona tamo imao/imala boravište najmanje šest mjeseci prije pokretanja postupka podnošenja zahtjeva , a on ili ona te je bio državljanin/državljanka države članice o kojoj je riječ ili, u slučaju da je riječ o Velikoj Britaniji ili Irskoj, tamo imao svoj „domicile”;

               (b) prema državljanstvu oba bračna druga ili, u slučaju Velike Britanije ili Irske, prema „domicile”u oba bračna druga.

               2. U svrhe Za potrebe ove Uredbe, „domicile” označava isti pojam koji označava u pravnim sustavima Velike Britanije i Irske.

               Članak 4.

               Protutužba

               Sud  Tijelo Õ pred kojim je postupak pokrenut na temelju članka 3. nadležano je za razmatranje protutužbe u onoj mjeri u kojoj ona ulazi u područje primjene ove Uredbe.

               Članak 5.

               Konverzija zakonske rastave u razvod

               Ničime ne dovodeći u pitanje odredbe članka 3., sud  tijelo Õ države članice kojie je donijelo sudsku odluku o zakonskoj rastavi nadležano je i za konverziju te sudske odluke u razvod, ako je to predviđaeno pravom države članice o kojoj je riječ.

               Članak 7. 6.

               Supsidijarna nadležnost

               1. Ako nijedano sud  tijelo Õ neke države članice nije nadležano u skladu s člancima 3., 4. i 5., nadležnost se utvrđuje, u svakoj državi članici, u skladu s pravom države članice o kojoj je riječ.

               Članak 6.

               Isključiva priroda nadležnosti u skladu s člancima 3., 4. i 5.

                2. Stavak 1. ne primjenjuje se na protustranku Õ Protiv bračnog druga kojia:

               (a) ima uobičajeno boravište na području države članice; ili

               (b) je državljanin neke države članice, ili, u slučaju Velike Britanije i Irske, ima „domicile” na državnom području jedne od navedenih država članica,.

               može biti pokrenut postupak u drugoj državi članici samo u skladu s člancima 3., 4. i 5.

               23. Protiv protustranke koja nema uobičajeno boravište  u određenoj državi članici Õ i nije državljanin države članice niti, u slučaju Velike Britanije i Irske, ima „domicile” na državnom području jedne od tih dviju država članica, svaki se državljanin države članice koji ima uobičajeno boravište na državnom području druge države članice, može, kao i državljani te države članice, pozivati na propise o nadležnosti koji se primjenjuju u toj državi  članici Õ .

               ODJELJAK 2.

               Roditeljska odgovornost

               Članak 8. 7.

               Opća nadležnost

               1. Sudovi  Tijela Õ države članice nadležnia su u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću prema djetetu koje ima uobičajeno boravište u državi članici u trenutku pokretanja postupka. ð Ako se dijete zakonito preseli iz jedne države članice u drugu te tamo stekne novo uobičajeno boravište, nadležna su tijela države članice u kojoj dijete ima novo uobičajeno boravište. ï

               2. Stavak 1. podložan je primjeni odredaba članaka 9. 8., 10. 9. i 12. 10.

               Članak 9. 8.

               Ustaljivanje nadležnosti prema djetetovom prethodnom uobièajenom boravištu  za prava na kontakt s djetetom Õ

               1. Ako se dijete zakonito preseli iz jedne u drugu državu članicu i tamo dobije novo uobičajeno boravište, sudovi  tijela Õ države članice djetetova prethodnog uobičajenog boravišta, iznimno od primjene članka 8., zadržavaju nadležnost i tijekom tromjesečnog razdoblja od  tri mjeseca nakon Õ preseljenja, u svrhe izmjene sudske  radi izmjene Õ odluke o pravu na kontakt donesene u toj državi članici prije djetetova preseljenja, ako nositelj  osoba kojoj je odlukom odobreno Õ pravao na kontakt s djetetom, na temelju sudske odluke o pravu na kontakt, i dalje ima svoje uobičajeno boravište u državi članici prethodnog djetetova uobičajenog boravišta.

               2. Stavak 1. ne primjenjuje se ako je nositelj prava na kontakt iz stavka 1., prihvatio nadležnost sudova  tijela Õ države članice u kojoj dijete ima novo uobičajeno boravište, sudjelujući u postupku pred tim sudovima  tijelima Õ i ne osporavajući pri tome njihovu nadležnost.

               Članak 10. 9.

               Nadležnost u slučajevima otmice djeteta

               U slučaju nezakonitog odvođenja ili zadržavanja djeteta, sudovi  tijela Õ države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, zadržavaju svoju nadležnost sve dok dijete ne dobije uobičajeno boravište u drugoj državi članici i:

               (a) dok svaka osoba, ustanova ili drugo tijelo s pravom na skrb ne pristane na odvođenje ili zadržavanje;

               ili

               (b) dok dijete u drugoj državi članici ne boravi najmanje godinu dana nakon što je osoba, ustanova ili drugo tijelo s pravom na skrb saznalo ili trebalo saznati gdje se dijete nalazi, a dijete se smjestilo u novoj sredini, i dok nije zadovoljen barem jedan od sljedećih uvjeta:

               i. u roku od godine dana nakon što je nositelj prava na skrb saznao ili trebao saznati gdje se dijete nalazi, nikakav zahtjev za predaju nije predan nadležnim tijelima države članice u koju je dijete odvedeno ili u kojoj je zadržano;

               ii. zahtjev za predaju koji je uložio nositelj prava na skrb povučen je, a nikakav novi zahtjev nije podnesen u roku iz stavka točke i.;

               ò novo

                iii. zahtjev za predaju koji je uložio nositelj prava na skrb odbijen je zbog razloga koji nisu utvrđeni u članku 13. Haške konvencije iz 1980.;

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               iii. iv. zaključen je predmet pred sudom države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, u skladu s člankom 11. stavkom 7. člankom 26. stavkom 3. drugim podstavkom;

               iv. v. sudska odlukau o skrbi koja ne podrazumijeva predaju djeteta donesena je na  donijela su Õ sudovima  tijela Õ države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja.

               Članak 12. 10.

               Prorogacija nadležnosti  Izbor suda za dodatne i autonomne postupke Õ

               1. Sudovi države članice, nadležni prema odredbama članka 3. za rješavanje zahtjeva za razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka, nadležni su i za sve predmete koji se odnose na roditeljsku odgovornost povezanu s takvim zahtjevom ako  su ispunjeni sljedeći uvjeti Õ :

               (a) barem jedan od bračnih drugova ima roditeljsku odgovornost prema djetetu; i

               (b) ako su bračni drugovi i nositelji roditeljske odgovornosti izričito su ili na neki drugi nedvosmisleni način prihvatili nadležnost sudova ð najkasnije ï u trenutku pokretanja postupka pred sudom ð ili, ako je tako predviđeno pravom države članice, tijekom tog postupka; ï te i

                (c) nadležnošću Õ ako je to u  se štite Õ interesui djeteta.

               2. Nadležnost dodijeljena u stavku 1. prestaje čim kada:

               (a) sudska odluka kojom se dopušta ili odbija  o Õ razvodu, zakonskaoj rastavai ili poništaju braka postane pravomoćna;  ili Õ

               (b)  odluka Õ u onim predmetima u kojima je postupaku koji se odnosi na roditeljsku odgovornost  postane pravomoćna, u predmetima u kojima je postupak Õ na dan iz točke (a) još u tijeku na dan  kada odluka Õ iz točke (a) , sudska odluka u tome postupku postane pravomoćna;  ili Õ

               (c) postupak iz točaka (a) i (b) bude završen zbog iz nekog drugog razloga.

               3. Sudovi države članice nadležni su za roditeljsku odgovornost u postupcima, osim onih iz stavka 1., ako  su ispunjeni sljedeći uvjeti Õ :

               (a) postoji bitna veza djeteta i te države članice, posebno zbog činjenice da jedan od nositelja roditeljske odgovornosti ima uobičajeno boravište u toj državi članici ili da je dijete državljanin te države članice; i

               (b) su nadležnost sudova su izričito ili na neki drugi nedvosmisleni način prihvatile sve stranke u postupku ð najkasnije ï u trenutku pokretanja postupka pred sudom, ð ili, ako je tako predviđeno pravom države članice, tijekom tog postupka; ï a i

                (c) nadležnošću Õ to je i u  se štite Õ  interesui djeteta.

               ò novo

               4.
                     Nadležnost dodijeljena u stavku 3. prestaje čim u postupku bude donesena konačna odluka.

               5.
                     Ako sve stranke u postupku povezanom s roditeljskom odgovornošću prihvate nadležnost iz stavaka 1. ili 3. tijekom postupka, sporazum stranaka bit će zabilježen na sudu u skladu s pravom države članice u kojoj se sud nalazi.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               46. Ako dijete ima uobičajeno boravište na području treće države, koja nije potpisnica Haaške konvencije od 19. listopada 1996. o nadležnosti, primjenjivome pravu, priznavanju, izvršenju i suradnji s obzirom na roditeljsku odgovornost i mjere za zaštitu djece  (Haška konvencija iz 1996.) Õ , smatra se da je nadležnost u skladu s ovim člankom u interesu djeteta, posebno ako se utvrdi da nije moguće vođenje postupka u trećoj državi o kojoj je riječ.

               Članak 13. 11.

               Nadležnost na temelju nazočnosti djeteta

               1. Ako se ne može utvrditi djetetovo uobičajeno boravište, a nadležnost se ne može utvrditi na temelju članka 12.10., nadležnia su sudovi  tijela Õ države članice u kojoj se nalazi dijete.

               2. Stavak 1. primjenjuje se i na djecu izbjeglice ili na djecu raseljenu na međunarodnoj razini zbog nemira u njihovoj zemlji.

               Članak 20. 12.

               Privremene i zaštitne mjere

               1. U žurnim predmetima, odredbe ove Uredbe ne sprečavaju sudove  tijela Õ države članice ð u kojoj se nalazi dijete ili imovina djeteta nadležna su poduzeti ï da poduzmu takve privremene, uključujući i zaštitne mjere, u odnosu na osobe ð to dijete ï i ili imovinu u toj državi, koje im omogućuje pravo te države članice čak i ako je, u skladu s ovom Uredbom, stvarno nadležan sud druge države članice.

               ò novo

               Ako je to potrebno radi zaštite interesa djeteta, tijelo koje je poduzelo zaštitne mjere obavješćuje tijelo države članice koja ima stvarnu nadležnost na temelju ove Uredbe izravno ili preko središnjeg tijela određenog u skladu s člankom 60.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               2. Mjere iz  poduzete u skladu sa Õ stavkaom 1. prestaju se primjenjivati nakon što  čim Õ sud  tijelo Õ države članice kojie je stvarno nadležano u skladu s ovom Uredbom poduzme mjere koje smatra prikladnima.

               Članak 14. 13.

               Supsidijarna nadležnost

               Ako nijedano sud  tijelo Õ države članice nije nadležano u skladu s člancima 8. od 7. do 13. 11., nadležnost se u svakoj državi članici utvrđuje prema zakonima te države članice.

               Članak 15. 14.

               Prijenos nadležnosti na sud  državu članicu Õ kojia je primjerenijia za rješavanje predmeta

               1. Iznimno, sudovi  tijela Õ države članice kojia imaju stvarnu nadležnost mogu, ako smatraju da bi sud  tijelo Õ druge države članice, s kojom je dijete posebno povezano, mogalo bolje rješavati predmet, ili neki posebni dio predmeta, i ako je to u interesu djeteta:

               (a) zastati s rješavanjem predmeta  postupkom Õ ili dijelaom postupka predmeta i pozvati stranke da podnesu zahtjev sudu  nadležnom tijelu Õ te države članice u skladu sa stavkom 4.; ili

               (b) zahtijevati od suda  nadležnog tijela Õ druge države članice da se proglasi nadležnim u skladu sa stavkom 5.

               2. Stavak 1. primjenjuje se:

               (a) na zahtjev stranke; ili

               (b) po službenoj dužnosti; ili

               (c) na zahtjev suda  tijela Õ druge države članice s kojom je dijete posebno povezano, u skladu sa stavkom 3.

               Prijenos po službenoj dužnosti ili na zahtjev suda  tijela Õ druge države članice mora prihvatiti barem jedna stranka.

               3. Smatra se da je dijete posebno povezano s nekom državom članicom, kao što je spomenuto  kako je navedeno Õ u stavku 1., ako je u toj ta državia članicia:

               (a) dijete dobilo postala uobičajeno boravište djeteta nakon pokretanja postupka pred sudom  tijelom Õ iz stavka 1.; ili

               (b) je u njoj biloa prethodno uobičajeno boravište djeteta; ili

               (c) država čiji je dijete njezin državljanin; ili

               (d) je u njoj uobičajeno boravište nositelja roditeljske odgovornosti; ili

               (e) država u kojoj se u njoj nalazi imovina djeteta, a predmet se odnosi na upravljanje, čuvanje ili raspolaganje njegovom imovinom.

               4. Sud  Tijelo Õ države članice kojie je stvarno nadležano određuje vremenski rok za pokretanje postupka pred sudovima  tijelima Õ druge države članice u skladu sa stavkom 1.

               Ako u tome roku nije pokrenut postupak pred tim sudovima  tijelima Õ , sud  tijelo Õ pred kojim je pokrenut postupak nastavlja biti nadležano u skladu s člancima 8. do 14. od 7. do 11. i člankom 13.

               5. Sudovi  Tijela Õ te druge države članice mogu, ako to opravdavaju posebne okolnosti u predmetu, u svrheu zaštite interesa djeteta, prihvatiti nadležnost u roku od šest mjeseci tjedana od  primitka zahtjeva Õ pokretanja postupka pred tim sudovima, u skladu sa stavkom 1. točkom (a) ili (b). U tom slučaju, sud  tijelo Õ pred kojim je prvotno pokrenut postupak proglašava se nenadležnim. U protivnome, sud  tijelo Õ pred kojim je prvotno pokrenut postupak nastavlja biti nadležano u skladu s člancima 8. do 14. od 7. do 11. i člankom 13.

               6. Sudovi  Tijela Õ surađuju u svrhe ovog članka, izravno ili putem svojih središnjih tijela, određenimh u skladu s člankom 53. 60. ð ili u okviru Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima. ï

               ODJELJAK 3.

               Zajedničke odredbe

               Članak 16. 15.

               Pokretanje postupka pred sudom

               1. Smatra se da je pred sudom pokrenut postupak:

               (a) u trenutku u kojemu je pismeno kojim se pokreće postupak, ili jednakovrijedno pismeno, predano sudu, pod uvjetom da osoba koja pokreće postupak podnosi zahtjev nije nakon toga propustila poduzeti radnje koje je morala poduzeti u vezi s dostavom pismena protustranci; ili

               (b) ako pismeno mora biti dostavljeno prije njegova podnošenja sudu, u trenutku u kojemu ga je primilo tijelo ovlašteno za dostavu, pod uvjetom da osoba koja pokreće postupak podnosi zahtjev nije nakon toga propustila poduzeti radnje koje je morala poduzeti kako bi pismeno bilo predano sudu.

               ò novo

               Članak 16.

               Prethodna pitanja

               Ako ishod postupka pred tijelom države članice ovisi o odluci u prethodnom pitanju koje je obuhvaćeno područjem primjene ove Uredbe, to tijelo može odlučiti o tom pitanju.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 17.

               Razmatranje nadležnosti

               Ako je pokrenut postupak pred sudom  tijelom Õ države članice u predmetu za koji taj sud  to tijelo Õ nije nadležano prema odredbama ove Uredbe, nego je za njega nadležano sud  tijelo Õ druge države članice, taj sud  to Õ se  tijelo Õ , po službenoj dužnosti, proglašava nenadležnim.

               Članak 18.

               Razmatranje dopustivosti

               1. Ako se protustranka s uobičajenim boravištem u državi koja nije država članica u kojoj je pokrenut postupak, ne pojavi pred sudom, nadležni sud zastaje s postupkom tako dugo dok se ne dokaže da je tuženik (protustranka) bila u mogućnosti primiti pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno, pravodobno da bi mogla pripremiti svoju obranu, ili da su poduzete sve potrebne radnje u tu svrhu.

               2. Ako se pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno mora poslati iz jedne države članice u drugu, u skladu s ovom Uredbom, umjesto odredaba stavka 1. ovog članka primjenjuje se članak 19. Uredbe (EZ) br. 1348/2000  1393/2007.

               3. Ako se mora dostaviti pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno u inozemstvu, a nisu  nije Õ primjenjivea odredbe Uredbea (EZ) br. 1348/2000  1393/2007, primjenjuje se članak 15. Haaške konvencije od 15. studenoga 1965. o dostavi, u inozemstvu, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim i trgovačkim stvarima.

               Članak 19.

               Litispendencija i paralelni postupci

               1. Ako je postupak koji se odnosi na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka između istih stranaka pokrenut pred sudovima  tijelima Õ različitih država članica, sud  tijelo Õ pred kojim je postupak započeo kasnije s njim zastaje, po službenoj dužnosti, dok se ne utvrdi nadležnost suda  tijela Õ pred kojim je postupak započeo ranije.

               2. Ako je postupak koji se odnosi na roditeljsku odgovornost u vezi s istim djetetom i o istom predmetu pokrenut pred sudovima  tijelima Õ različitih država članica, sud  tijelo Õ pred kojim je postupak započeo kasnije s njim zastaje, po službenoj dužnosti, dok se ne utvrdi nadležnost suda  tijela Õ pred kojim je postupak započeo ranije.

               3. Ako je utvrđena nadležnost suda  tijela Õ pred kojim je postupak započeo ranije, sud  tijelo Õ pred kojim je postupak započeo kasnije proglašava se nenadležnim u korist prvog suda  tijela Õ .

               U tom slučaju, stranka koja je pokrenula odgovarajući postupak pred drugim sudom  tijelom Õ može pokrenuti postupak pred prvim sudom  tijelom Õ .

               ò novo

               Članak 20.

               Pravo djeteta na izražavanje mišljenja

               Pri ostvarivanju svojih prava u skladu s odjeljkom 2. ovog poglavlja tijela država članica osiguravaju da dijete koje je u stanju oblikovati vlastita mišljenja dobije stvarnu priliku da slobodno izrazi ta mišljenja tijekom postupka.

               Tijelo će uvažiti djetetovo mišljenje u skladu s njegovom dobi i zrelošću te zabilježiti svoja razmatranja u odluci.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               POGLAVLJE III.

                OTMICA DJETETA Õ

               Članak 11. 21.

               Predaja djeteta  u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. Õ

               1. Ako osoba, ustanova ili tijelo koje ima  tvrdi da je povrijeđeno Õ pravo na skrb od nadležnih tijela  suda Õ u državi članici zatraži donošenje sudske odlukeu na temelju Haaške Konvencije od 25. listopada 1980. o građanskim aspektima međunarodne otmice djece (dalje u tekstu: „Haaška konvencija iz 1980.”), kako bi postiglo  kojom se nalaže Õ predajua djeteta koje je nezakonito odvedeno ili zadržano u državi članici koja nije država članica u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, primjenjuju se stavci 2. do 8. članci od 22. do 26.

               ò novo

               Članak 22.

               Koncentracija mjesne nadležnosti

               Države članice osiguravaju koncentraciju nadležnosti za zahtjeve za predaju djeteta iz članka 21. na ograničenom broju sudova. Svaka država članica u skladu s člankom 81. priopćava Komisiji koji su to sudovi.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 23.

                Brzi postupci i posredovanje Õ

               31. Sud kojemu je podnesen zahtjev za predaju djeteta iz stavka 1.  članka 21. Õ djeluje što je moguće brže u postupku na temelju zahtjeva, koristeći najbrži raspoloživi postupak u skladu s nacionalnim pravom.

               Ničime ne dovodeći u pitanje odredbe prvog podstavka, osim ako to sprečavaju izuzetne okolnosti, sud ð svaki sud ï donosi odluku najkasnije šest tjedana od dana podnošenja zahtjeva ð ili ulaganja pravnog lijeka ï  pri tom sudu Õ ,  osim ako to sprečavaju izuzetne okolnosti Õ .

               ò novo

               2.
                     Što je moguće prije tijekom postupka sud ispituje jesu li stranke voljne sudjelovati u posredovanju kako bi pronašle zajedničko rješenje radi zaštite interesa djeteta, ako se time postupak pretjerano ne produljuje.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 24.

                Saslušanje djeteta u postupcima za predaju u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. Õ

               2. Kod primjene članaka 12. i 13. Haaške konvencije iz 1980.,  sud Õ osigurava se da dijete ima mogućnost  izraziti svoje mišljenje u skladu s člankom 20. ove Uredbe Õ saslušanja tijekom postupka, osim ako se to čini neprikladnim zbog njegove dobi ili stupnja zrelosti.

               Članak 25.

                Postupak za predaju djeteta Õ

               41. Sud ne može odbiti predaju djeteta na temelju članka 13. prvog stavka točke (b) Haaške konvencije iz 1980. ako je utvrđeno da su poduzete sve potrebne mjere za zaštitu djeteta po njegovu povratku.

               ò novo

               U tu svrhu sud:

               (a)
                     surađuje s nadežnim tijelima države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, izravno, uz pomoć središnjih tijela ili u okviru Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima te

               (b)
                     po potrebi poduzima privremene, uključujući zaštitne, mjere, u skladu s člankom 12. ove Uredbe.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               52. Sud ne može odbiti predaju djeteta, a da  samo ako Õ prije toga ne pruži mogućnost saslušanja osobe koja zahtijeva predaju djeteta.

               ò novo

               3.
                     Sud može objaviti odluku kojom nalaže predaju djeteta, a koja je privremeno izvršiva neovisno o svim pravnim lijekovima, čak i ako nacionalnim pravom nije predviđena takva privremena izvršivost.

               4.
                     Protiv odluke kojom se nalaže ili odbija predaja djeteta može se uložiti samo jedan pravni lijek.

               5.
                     Članak 32. stavak 4. primjenjuje se u skladu s tim na izvršenje odluke o predaji donesene u skladu s Haškom konvencijom iz 1980.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 26.

                Odbijanje predaje djeteta u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. Õ

               ò novo

               1.
                     U odluci o odbijanju predaje djeteta sud navodi članak ili članke Haške konvencije iz 1980. na kojima temelji odbijanje.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               62.  Ako se odluka kojom se odbija Õ Ako je sud donio odluku da se dijete ne predaje  predaja djeteta temelji na barem jednom razlogu iz Õ , u skladu s člankoma 13. Haaške konvencije iz 1980., sud mora odmah, izravno ili putem svojega središnjega tijela ð ili  Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima ï , poslati  šalje Õ presliku sudske odluke kojom je određeno da se dijete ne predaje  te odluke Õ i  drugih Õ odgovarajućaih pismena, posebno prijepis zapisnika sa saslušanja pred sudom, nadležnom sudu ili središnjem tijelu države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, u skladu s odredbama nacionalnog prava.

               ð Odluci se prilaže prijevod, u skladu s člankom 69., na službeni jezik ili jedan od službenih jezika te države članice ili na bilo koji drugi jezik koji ta država članica izričito prihvaća. ï Sud sva navedena  Sva ta Õ pismena mora primiti  moraju se dostaviti nadležnom sudu Õ u roku od mjesec dana od datuma donošenja sudske odluke kojom  se odbija predaja djeteta Õ je određeno da se dijete ne predaje.

               73. Osim u slučaju da je jedna od stranaka pred sudovima države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja već pokrenula postupak, sud ili središnje tijelo kojei prima informacije  pismena Õ iz stavka 6.  2. mora o njima obavijestiti  o tome obavješćuje Õ stranke i pozivati ih  stranke Õ da podnesu prijedloge sudu, u skladu s nacionalnim pravom, u roku od tri mjeseca od datuma obavijesti, kako bi sud mogao razmatrati pitanje skrbi nad djetetom.

               Ne dovodeći u pitanje postupovna pravila  o nadležnosti Õ sadržana u ovoj  iz ove Õ Uredbie, sud zaključuje predmet ako nije primio nikakve prijedloge u navedenom roku.

               84. Neovisno o sudskoj odluci kojom je određeno da se dijete ne predaje, ð Ako sud iz stavka 3. primi prijedloge u utvrđenom roku ili ako je u toj državi članici već pokrenut postupak za skrb, sud ispituje pitanje skrbi nad djetetom uzimajući u obzir zaštitu interesa djeteta te razloge za odluku o odbijanju predaje djeteta i dokaze na kojima se ta odluka temelji, ï u skladu s člankom 13. Haaške konvencije iz 1980.,

               Ssvaka kasnija sudska odluka  o pitanju skrbi koja je donesena u postupku iz prvog podstavka a Õ kojom se zahtijeva predaja djeteta, koju donese sud nadležan u skladu s ovom Uredbom, izvršiva je  u svim drugim državama članicama Õ u skladu s odredbama dijela 4. poglavlja III., s ciljem osiguranja predaje djeteta  , ne dovodeći u pitanje raniju odluku o odbijanju predaje djeteta u skladu s člankom 13. Haške konvencije iz 1980 Õ .

               POGLAVLJE III. IV.

               PRIZNAVANJE I IZVRŠENJE

               ODJELJAK 1.

               Priznavanje

               Članak 21. 27.

               Priznavanje sudske odluke

               1. Sudska oOdluka donesena u državi članici priznaje se u drugim državama članicama bez potrebe bilo kakvog posebnog postupka.

               2. Ne dovodeći u pitanje stavak 3., posebno nije potreban nikakav poseban postupak za ažuriranje registra o građanskom stanju države članice na temelju sudske odluke koja se odnosi na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka koja je donesena u drugoj državi članici, a protiv koje nije moguće korištenje nikakvog pravnog lijeka u skladu s pravom te države članice.

               3. Ne dovodeći u pitanje dio 4. ovog poglavlja, sSvaka zainteresirana stranka može, u skladu s postupkom iz dijela 2. ovog poglavlja, zatražiti donošenje odluke  da ne postoje razlozi za odbijanje priznavanja iz članaka 37. i 38. Õ o priznavanju ili nepriznavanju sudske odluke. ð Pododjeljak 2. odjeljka 3. ovog poglavlja primjenjuje se u skladu s tim. ï

               Mjesna nadležnost suda koji se nalazi na popisu koji Komisiji dostavlja svaka država članica u skladu s člankom 68. utvrđuje se nacionalnim pravom države članice u kojoj je započet postupak za priznavanje ili nepriznavanje sudske odluke.

               4. Ako je priznavanje sudske odluke pred sudom  tijelom Õ neke države članice postavljeno kao prethodno pitanje, o njemu odlučuje taj sud  to tijelo Õ .

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 37. 28.

               Pismena  koja je potrebno dostaviti za priznavanje Õ

               1. Stranka koja nastoji osporiti priznavanje ili koja zahtijeva izdavanje potvrde izvršivosti  se u državi članici želi pozvati na odluku donesenu u drugoj državi članici Õ dostavlja  sljedeće Õ :

               (a) presliku sudske odluke koja ispunjava uvjete potrebne za utvrđivanje njezine vjerodostojnosti; i

               (b)  odgovarajuću Õ potvrdu iz  izdanu u skladu s Õ člankaom 39. 53.

               2. Nadalje, u slučaju sudske odluke donesene u odsustvu, stranka koja zahtijeva priznavanje ili izdavanje potvrde izvršivosti dostavlja:

               (a) izvornik ili ovjerenu presliku pismena kojim se utvrđuje da je stranci koja se nije odazvala pozivu na sud dostavljeno pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno;

               ili

               (b) bilo kakvo pismeno u kojemu se navodi da je tuženik nedvosmisleno prihvatio sudsku odluku.

               ò novo

               2.
                     Tijelo pred kojim se poziva na odluku donesenu u drugoj državi članici može, prema potrebi, tražiti da stranka koja se poziva na tu odluku dostavi, u skladu s člankom 69., prijevod ili transliteraciju relevantnog sadržaja potvrde iz stavka 1. točke (b).

               Tijelo može zatražiti da stranka dostavi prijevod odluke umjesto prijevoda relevantnog sadržaja potvrde samo ako ne može nastaviti s postupkom bez tog prijevoda.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 27. 29.

               Zastajanje s postupkom

               1. Sud države članice u kojoj se zahtijeva priznavanje sudske  Tijelo pred kojim se poziva na Õ odlukeu doneseneu u drugoj državi članici može zastati s postupkom  u cijelosti ili dijelom postupka u sljedećim slučajevima: Õ

               (a)
                     ako je protiv sudske odluke uložen redovni pravni lijek.  odluku Õ  osporava država članica podrijetla; Õ

               ò novo

               (b)
                     podnesen je zahtjev za odluku da ne postoje razlozi za odbijanje priznavanja iz članaka 37. i 38. ili za odluku da priznavanje treba odbiti na temelju jednoga od tih razloga; ili

               (c)
                     u slučaju odluke o roditeljskoj odgovornosti te pokretanja postupka za izmjenu odluke ili za novu odluku o istom predmetu u državi članici koja ima stvarnu nadležnost na temelju ove Uredbe.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               2. Sud države članice u kojoj se zahtijeva priznavanje sudske odluke donesene u Irskoj ili u Velikoj Britaniji može zastati s postupkom ako je izvršenje u državi članici podrijetla suspendirano zbog ulaganja pravnog lijeka.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               ODJELJAK 2.

               Zahtjev za izdavanje potvrde izvršivosti ð Izvršenje ï

               Članak 28. 30.

               Izvršive sudske odluke

               1. Sudska oOdluka o u izvršavanju  stvarima povezanima s Õ roditeljskeom odgovornostišću nad za dijetetom, koja je donesena u državi članici i koja je u toj državi članici postala izvršiva te je dostavljena, izvršiva je i u drugojim državiama članiciama ako je u toj državi članici, na zahtjev bilo koje zainteresirane stranke, proglašena izvršivom ð bez potvrde izvršivosti ï .

               2. Unatoč tome, u Ujedinjenoj Kraljevini, takva je sudska odluka izvršiva u Engleskoj i Walesu te Škotskoj i Sjevernoj Irskoj samo ako je, na zahtjev bilo koje zainteresirane stranke, registrirana za izvršenje u tom dijelu Ujedinjene Kraljevine.

               2. Čak i ako nacionalno pravo ne predviđa izvršivost sudske  U svrhu izvršenja Õ odluke o pravu na kontakt s djetetom  u drugoj državi članici Õ po sili zakona, sud podrijetla može  proglasiti Õ izjaviti da je sudska odlukau  privremeno Õ izvršivaom, bez obzira na mogućnost ulaganja pravnog lijeka  , čak i ako nacionalnim pravom nije predviđena takva privremena izvršivost Õ .

               Članak 30. 31.

               Postupak

               1. Postupak podnošenja zahtjeva  izvršenja odluka donesenih u drugoj državi članici Õ ð , ako nije utvrđen ovom Uredbom, ï uređuje se pravom države članice u kojoj se zahtijeva izvršenje. ð Ne dovodeći u pitanje članak 40., odluka donesena u državi članici a izvršiva u državi članici izvršenja izvršit će se u istim uvjetima kao i odluka donesena u državi članici izvršenja. ï

               ò novo

               2.
                     Stranka koja zahtijeva izvršenje odluke donesene u drugoj državi članici ne mora imati poštansku adresu u državi članici izvršenja.

               Ta stranka mora imati ovlaštenog zastupnika u državi članici izvršenja samo ako je zastupnik obvezan, bez obzira na državljanstvo ili domicil stranaka.

               ê 2201/2003

               2. Podnositelj zahtjeva mora navesti adresu za dostavu u području nadležnosti suda kojemu podnosi zahtjev. Unatoč tome, ako pravo države članice izvršenja ne propisuje navođenje takve adrese, podnositelj zahtjeva imenuje zastupnika za poseban slučaj.

               3. Pismena iz članaka 37. i 39. prilažu se uz zahtjev.

               ò novo

               Članak 32.

                     Nadležni sudovi i postupak izvršenja

               1.
                     Zahtjev za izvršenje podnosi se sudu nadležnom za izvršenje u skladu s nacionalnim pravom države članice izvršenja. Svaka država članica u skladu s člankom 81. priopćava Komisiji koji su to sudovi.

               2.
                     Sud poduzima sve potrebno kako bi osigurao izvršenje odluke, uključujući sljedeće:

               (a)
                     nalaže konkretne izvršne mjere koje trebaju biti primijenjene;

               (b)
                     prema potrebi prilagođava odluku u skladu s člankom 33.;

               (c)
                     daje upute izvršitelju.

               3.
                     U ovoj fazi ne smiju se ispitivati razlozi za odbijanje priznavanja ili izvršenja, osim ako je podnesen zahtjev za odbijanje priznavanja ili izvršenja u skladu s člankom 39. ili člankom 41.

               4.
                     Ako odluka nije izvršena u roku od šest tjedana od pokretanja postupka za izvršenje, sud države članice izvršenja o tome obavješćuje središnje tijelo države članice podrijetla koje podnosi zahtjev, ili podnositelja zahtjeva ako je postupak pokrenut bez pomoći središnjeg tijela, te navodi razloge.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 48. 33.

               Praktična rješenja za ostvarivanje prava na kontakt s djetetom  Prilagodba odluke Õ

               ò novo

               1.
                     Prema potrebi, sudovi države članice izvršenja mogu navesti potrebne pojedinosti za izvršenje i napraviti sve prilagodbe potrebne za izvršenje odluke, uz uvjet da se poštuju bitni elementi odluke.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               1.  Posebno Õ, Ssudovi države članice izvršenja mogu utvrditi praktična rješenja za organizaciju ostvarivanja prava na kontakt s djetetom ako potrebna rješenja ne postoje ili nisu adekvatna u sudskoj odluci koju su donijelaose sudovi  tijela Õ države članice kojia su stvarno nadležnia, pod uvjetom da se poštuju bitni elementi te sudske odluke.

               2. Praktična rješenja utvrđena u skladu sa stavkom 1. s drugim podstavkom prestaju se primjenjivati nakon što sudsku odluku donesu sudovi države članice koji su stvarno nadležni.

               ò novo

               2.
                      Ako odluka uključuje mjeru ili nalog koji nisu poznati u pravu države članice izvršenja, sudovi te države članice prilagođavaju tu mjeru ili taj nalog, koliko je to moguće, u mjeru ili nalog koji su poznati u pravu te države članice, imaju istovrijedne učinke te se njima nastoji ostvariti slične ciljeve i interese.

               Takva prilagodba ne smije imati učinke veće od onih predviđenih pravom države članice podrijetla.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 45. 34.

               Pismena  koja treba dostaviti uz zahtjev za izvršenje Õ

               1. Stranka koja zahtijeva Ö u državi članici podnosi zahtjev za Õ izvršenje sudske odluke Ö donesene u drugoj državi članici Õ Ö podnosi sljedeće Õ dostavlja:

               (a) presliku sudske odluke koja zadovoljava uvjete potrebne za utvrđivanje njezine vjerodostojnosti; i

               (b)  odgovarajuću Õ potvrdu iz članka 41. stavka 1. ili članka 42. stavka 1. ð izdanu u skladu s člankom 53., kojom se potvrđuje da je odluka izvršiva i koja sadržava relevantni izvadak iz odluke u kojem se navodi obveza koju treba izvršiti. ï

               2. U svrhe ovog članka,

               –uz potvrdu iz članka 41. stavka 1. prilaže se prijevod točke 12., koja se odnosi na načine ostvarivanja prava na kontakt s djetetom,

               –uz potvrdu iz članka 42. stavka 1. prilaže se prijevod točke 14. koja se odnosi na načine primjene mjera poduzetih za osiguravanje djetetove predaje.

               Prijevod se sastavlja na službenom jeziku ili na jednom od službenih jezika države članice izvršenja ili na bilo koji drugi jezik za koji je država članica izvršenja izričito navela da ga prihvaća. Prijevod ovjerava osoba ovlaštena za to u jednoj od država članica.

               ò novo

               2.
                     Prema potrebi, sud može zatražiti od podnositelja zahtjeva da, u skladu s člankom 69., dostavi prijevod ili transliteraciju relevantnog sadržaja potvrde u kojem se navodi obveza koju treba izvršiti.

               3.
                     Sud može zahtijevati da podnositelj zahtjeva podnese prijevod odluke samo ako nije u mogućnosti nastaviti s postupkom bez tog prijevoda.

               Članak 35.

               Dostava potvrde i odluke

               1.
                     Ako se traži izvršenje odluke donesene u drugoj državi članici, potvrda izdana u skladu s člankom 53. dostavlja se osobi protiv koje se zahtijeva izvršenje prije prve izvršne mjere. Potvrdi se prilaže odluka, ako ona već nije dostavljena toj osobi.

               2.
                     Ako osoba protiv koje se traži izvršenje ima uobičajeno boravište u državi članici koja nije država članica podrijetla, ona može tražiti prijevod odluke kako bi osporila njezino izvršenje ako odluka nije napisana ili joj nije priložen prijevod na jednom od sljedećih jezika:

               (a)
                     jeziku koji ta osoba razumije ili

               (b)
                     službenom jeziku države članice u kojoj ima uobičajeno boravište ili, ako ta država članica ima više službenih jezika, na službenom jeziku ili jednom od službenih jezika mjesta u kojem ima uobičajeno boravište.

               Ako se traži prijevod odluke na temelju prvog podstavka, ne smiju se poduzeti izvršne mjere osim zaštitnih mjera dok se predmetni prijevod ne dostavi osobi protiv koje se zahtijeva izvršenje.

               Ovaj se stavak ne primjenjuje ako je osobi protiv koje se traži izvršenje već dostavljena odluka na jednom od jezika iz prvog podstavka.

               3.
                     Ovaj se članak ne primjenjuje na izvršenje privremenih mjera, uključujući zaštitne mjere.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 36.

               ÖZastajanje s postupkom izvršenja Õ

               Ö 1.
                     Ne dovodeći u pitanje članak 40., sud u državi članici izvršenja, na zahtjev osobe protiv koje se traži izvršenje, zastaje s postupkom izvršenja Õ ð ako je izvršivost odluke suspendirana u državi članici podrijetla. ï

               ò novo

               2.
                     Na zahtjev osobe protiv koje se traži izvršenje sud u državi članici izvršenja može zastati s postupkom ako bi, zbog privremenih okolnosti kao što je teška bolest djeteta, izvršenje ozbiljno ugrozilo interes djeteta. Izvršenje se nastavlja čim ta prepreka nestane.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ODJELJAK 3.

               ÖOdbijanje priznavanja i izvršenja Õ

               P o d o d j e l j a k  1.

               Ö O d b i j a n j e  p r i z n a v a n j a Õ

               Članak 22. 37.

               Razlozi nepriznavanja sudskih odluka koje se odnose na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka Ö u bračnim sporovima Õ

               Sudska odluka Ö Na zahtjev bilo koje zainteresirane stranke priznavanje odluke Õ koja se odnosi na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka ne Ö odbija Õ priznaje se:

               (a) ako je takvo priznavanje očito u suprotnosti s javnim redom u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje; Öili Õ

               (b) ako je donesena u odsustvu protustranke, ako protustranci nije dostavljeno pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno pravodobno da bi mogla pripremiti svoju obranu, osim ako je utvrđeno da je protustranka nedvosmisleno prihvatila sudsku odluku; ili Õ

               (c) ako je nepomirljiva sa sudskom odlukom donesenom u postupku između istih stranaka u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje; ili

               (d) ako je nepomirljiva s prethodnom sudskom odlukom donesenom u drugoj državi članici ili državi nečlanici, između istih stranaka, ako ta prethodna sudska odluka ispunjava uvjete potrebne za priznavanje u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje.

               Članak 23. 38.

               Razlozi nepriznavanja sudskih odluka koje se odnose na roditeljsku odgovornost  u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću Õ

               Ö 1.
                     Na zahtjev bilo koje zainteresirane stranke priznavanje odluke Õ Sudska odluka koja se odnosi na roditeljsku odgovornost ne Ö odbija Õ priznaje se:

               (a) ako je takvo priznavanje očito u suprotnosti s javnim redom u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje, uzimajući u obzir interes djeteta; Öili Õ

               (b) ako je donesena, osim u žurnome predmetu, a da pri tome djetetu nije omogućeno saslušanje, kršeći pri tome temeljna postupovna načela države članice u kojoj se zahtijeva priznavanje;

               (cb) ako je donesena u odsustvu osobe, a osobi koja se nije pojavila pred sudom nije dostavljeno pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno pravodobno da bi mogla pripremiti svoju obranu, osim ako je utvrđeno da je ta osoba nedvosmisleno prihvatila sudsku odluku; ili Õ

               (dc) na zahtjev bilo koje osobe koja smatra da sudska odluka zadire u njezinu roditeljsku odgovornost, ako je donesena bez saslušanja te osobe;  ili Õ

               (ed) ako je nepomirljiva s kasnijom sudskom odlukom koja se odnosi na roditeljsku odgovornost donesenu u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje;  ili Õ

               (fe) ako je nepomirljiva s kasnijom sudskom odlukom koja se odnosi na roditeljsku odgovornost, donesenu u drugoj državi članici ili državi nečlanici u kojoj dijete ima uobičajeno boravište, ako ta kasnija sudska odluka ispunjava uvjete potrebne za njezino priznavanje u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje.

               ili

               (g) ako nije poštovan postupak propisan člankom 56.

               Ö 2.
                     Ne može se pozvati na razloge za odbijanje iz stavka 1. točaka od (a) do (c) u odnosu na odluku kojom se dodjeljuje pravo na kontakt ili koja podrazumijeva predaju djeteta u skladu s člankom 26. stavkom 4. drugim podstavkom. Õ

               ò novo

               Članak 39.

               Postupak odbijanja priznavanja

               Postupci predviđeni člancima od 41. do 47. te, prema potrebi, odjeljcima od 4. do 6. i poglavljem VI. primjenjuju se u skladu sa zahtjevom za odbijanje priznavanja.

               P o d o d j e l j a k  2.

               O d b i j a n j e  i z v r š e n j a

               Članak 40.

               Razlozi odbijanja izvršenja odluka u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću

               1.
                     Izvršenje odluke odbija se na zahtjev osobe protiv koje se zahtijeva izvršenje ako je utvrđeno postojanje jednog od razloga za nepriznavanje iz članka 38. stavka 1.

               Međutim, ne može se pozvati na razloge za odbijanje iz stavka 38. stavka 1. točaka od (a) do (c) u odnosu na odluku kojom se dodjeljuje pravo na kontakt ili koja podrazumijeva predaju djeteta u skladu s člankom 26. stavkom 4. drugim podstavkom.

               2.
                     Izvršenje odluke može se odbiti na zahtjev osobe protiv koje se traži izvršenje ako bi, na temelju promjene okolnosti od donošenja odluke, izvršenje očito bilo u suprotnosti s javnim redom u državi članici zbog postojanja jednog od sljedećih razloga:

               (a)
                     dijete dovoljne starosti i zrelosti sad se u tolikoj mjeri protivi da bi izvršenje bilo u očitom neskladu s interesom djeteta;

               (b)
                     druge su se okolnosti u tolikoj mjeri promijenile od donošenja odluke da bi njezina provedba sad bila u očitom neskladu s interesom djeteta.

               3.
                     U slučajevima iz stavka 2. točke (a), nadležna tijela u državi članici izvršenja prije odbijanja izvršenja poduzimaju potrebne korake kako bi zadobili djetetovu suradnju i osigurali izvršenje u skladu s interesom djeteta.

               4.
                     Ne može se pozvati na razloge odbijanja izvršenja osim onih utvrđenih ovom Uredbom.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 29. 41.

               Mjesno nadležni sudovi

               1. Zahtjev za izdavanje potvrde izvršivosti ð odbijanje izvršenja ï podnosi se sudu Ö nadležnom za izvršenje u skladu s nacionalnim pravom države članice izvršenja, Õ  s popisa koji Ö o kojemu Õ svaka država članica Ö obavješćuje Komisiju Õ dostavlja Komisiji u skladu s člankom 68. 81.

               2. Mjesna nadležnost utvrđuje se prema uobičajenom boravištu osobe protiv koje se traži izvršenje ili prema uobičajenom boravištu bilo kojeg djeteta na koje se zahtjev odnosi.

               Ako se nijedno od mjesta iz prvog podstavka ne može pronaći u državi članici izvršenja, mjesna nadležnost utvrđuje se prema mjestu izvršenja.

               ò novo

               Članak 42.

               Postupak odbijanja izvršenja

               1.
                     Postupak odbijanja izvršenja, u mjeri u kojoj nije obuhvaćen ovom Uredbom, uređuje se pravom države članice izvršenja.

               2.
                     Podnositelj zahtjeva dostavlja sudu presliku odluke te, prema potrebi, prijevod odluke u skladu s člankom 69. ili njezinu transliteraciju.

               Sud može osloboditi podnositelja zahtjeva obveze dostave pismena iz prvog podstavka, ako ih već ima ili smatra da nije razumno zahtijevati njihovu dostavu.

               Ako sud smatra da nije razumno zahtijevati dostavu tih pismena, može zahtijevati od druge stranke da ih dostavi.

               3.
                     Stranka koja zahtijeva odbijanje izvršenja odluke donesene u drugoj državi članici ne mora imati poštansku adresu u državi članici izvršenja.

               Stranka mora imati ovlaštenog zastupnika u državi članici izvršenja samo ako je zastupnik obvezan, bez obzira na državljanstvo ili domicil stranaka.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 31. 43.

               Odluka suda

               1. Sud kojemu je podnesen zahtjev odluku ð o odbijanju izvršenja ï donosi bez odlaganja. Ni osoba protiv koje se traži izvršenje niti dijete, u ovoj fazi postupka nemaju pravo podnošenja bilo kakvih prijedloga u vezi zahtjeva.

               2. Zahtjev može biti odbijen samo zbog jednog od razloga navedenih u člancima 22., 23. i 24.

               3. Ni u kakvim okolnostima nije dopušteno preispitivanje sadržaja sudske odluke.

               Članak 32.

               Obavijest o odluci

               Ovlašteni službenik suda bez odlaganja o donesenoj odluci obavještava podnositelja zahtjeva u skladu s postupkom propisanim pravom države članice izvršenja.

               Članak 33. 44.

               Pravni lijek protiv odluke

               1. Obje stranke mogu koristiti pravni lijek protiv odluke o zahtjevu za izdavanje potvrde izvršivosti ð odbijanje izvršivosti ï .

               2. Pravni lijek ulaže se pred sudom s popisa koji svaka država članica dostavlja Komisiji Ö nadležnim u skladu s nacionalnom pravom za rješavanje pravnih lijekova protiv odluka iz članka 40., o kojemu svaka država članica obavješćuje Komisiju Õ u skladu s člankom 68. 81.

               3. O pravnom se lijeku odlučuje u kontradiktornom postupku.

               4. Ako pravni lijek ulaže podnositelj zahtjeva za izdavanje potvrde izvršivosti, osoba protiv koje se traži izvršenje se poziva pred drugostupanjski sud. Ako se stranka protiv koje se traži izvršenje ne odazove na poziv, primjenjuju se odredbe članka 18.

               5. Pravni lijek protiv potvrde izvršivosti mora se uložiti u roku od mjesec dana od dana njezine dostave. Ako stranka protiv koje se traži izvršenje ima uobičajeno boravište u državi članici koja nije država u kojoj je izdana potvrda izvršivosti, rok za ulaganje pravnog lijeka iznosi dva mjeseca, a počinje teći od datuma dostave, bez obzira je li izvršena osobno ili na adresu. Rok se ne može produljiti zbog udaljenosti.

               Članak 34. 45.

               Drugostupanjski sudovi  Daljnji zahtjevi za pravni lijek Õ i načini pobijanja  nadležni sudovi Õ

               Sudska Oodluka donesena o pravnom lijeku može biti pobijana samo ð pred sudovima i ï u postupku Ö  o kojima Õ s popisa koji svaka država članica dostavlja Komisiji Ö obavješćuje Komisiju Õ u skladu s člankom 68. 81.

               Članak 35. 46.

               Zastajanje s postupkom

               1. Sud Ö kojemu je podnesen zahtjev za odbijanje izvršenja ili Õ pred kojim je uložen pravni lijek u skladu s člancima 33. i 34. 44. ili 45. može, na zahtjev stranke protiv koje se traži izvršenje, zastati s postupkom Ö iz jednog od sljedećih razloga: Õ

               ako (a) je uložen je redovni pravni lijek u državi članici podrijetla;

               ili ako (b) još nije protekao rok za ulaganje takvog pravnog lijeka.;

               ò novo

                (c) u slučaju odluke o roditeljskoj odgovornosti te pokretanja postupka za izmjenu odluke ili za novu odluku o istom predmetu u državi članici koja ima stvarnu nadležnost na temelju ove Uredbe.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               U posljednjem slučaju, Ö Ako Õ sud Ö zastane s postupkom iz razloga navedenog u točki (b), Õ može navesti rok u kojem se pravni lijek mora podnijeti.

               2. Ako je sudska odluka donesena u Irskoj ð , Cipru ï ili u Ujedinjenoj Kraljevini, bilo kakav oblik pravnog lijeka raspoloživ u državi članici podrijetla smatra se redovnim pravnim lijekom u svrheu stavka 1. točke (a).

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 36. 47.

               Djelomično izvršenje

               1. Ako je donesena sudska odluka o više predmeta, a ne može biti dopušteno izvršenje Ö se odbija Õ za sve Ö pojedine Õ predmete, sud dopušta izvršenje Ö je ipak moguće Õ za jedan ili više njih Ö dijelove odluke na koje se odbijanje ne odnosi Õ .

               2. Podnositelj zahtjeva može zahtijevati djelomično izvršenje sudske odluke.

               ODJELJAK 3. 4.

               Zajedničke Oodredbe za dio 1. i dio 2.

               ò novo

               Članak 48.

               Privremene, uključujući zaštitne, mjere

               Odredbe ovog poglavlja koje su primjenjive na odluke primjenjuju se na privremene, uključujući zaštitne, mjere koje je odredilo tijelo nadležno na temelju poglavlja II.

               One se ne primjenjuju na privremene, uključujući zaštitne, mjere koje je odredilo tijelo bez pozivanja protustranke pred sud.

               Članak 49.

               Odluke o predaji donesene u skladu s Haškom konvencijom iz 1980.

               Odredbe iz ovog poglavlja koje se odnose na odluke o stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću, uz iznimku članka 35. i članka 38. stavka 2., primjenjuju se na odluke donesene u državi članici kojima se nalaže predaja djeteta drugoj državi članici u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. koje se trebaju izvršiti u državi članici koja nije država članica njihova donošenja.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 24. 50.

               Zabrana prespitivanja nadležnosti suda Ö tijela Õ podrijetla

               Nadležnost suda Ö tijela Õ države članice podrijetla ne može se preispitivati. Ispitivanje javnog reda iz članaka 22. stavka (a) članka 37. točke (a) i članka 23. stavka (a) članka 38. točke (a) ne može se primjenjivati na propise koji se odnose na nadležnost iz članaka 3. do 14.

               Članak 25. 51.

               Razlike u primjenjivome pravu

               Priznavanje sudske odluke Ö u bračnim sporovima Õ ne može biti odbijeno zato što pravo države članice u kojoj se zahtijeva priznavanje ne dopušta razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka na temelju istog činjeničnog stanja.

               Članak 26. 52.

               Zabrana preispitivanja sadržaja sudske odluke

               Sadržaj sudske odluke Ö donesene u drugoj državi članici Õ ne smije se preispitivati ni u kakvim okolnostima.

               Članak 38.

               Nepostojanje pismena

               1. Ako pismena iz članka 37. stavka 1. točke (b) ili stavka 2. nisu predočena, sud može odrediti rok za njihovu dostavu, prihvatiti jednakovrijedna pismena ili, ako smatra da raspolaže dostatnim informacijama, osloboditi stranku potrebe njihova predočenja.

               2. Ako sud tako zahtijeva, dostavlja se prijevod tih pismena. Prijevod ovjerava osoba ovlaštena za to u jednoj od država članica.

               Članak 39. 53.

               Potvrda o sudskim odlukama u bračnim stvarima sporovima i potvrda koja se odnosi na sudske odluke Ö u stvarima povezanima s Õ o roditeljskoj odgovornosti roditeljskom odgovornošću

               1. Nadležni sud ili Ttijelo države članice podrijetla Ö koje je donijelo odluku u bračnom sporu Õ , na zahtjev bilo koje zainteresirane stranke, izdaje potvrdu koristeći standardni obrazac iz Priloga I. (sudske odluke u bračnim sporovima) ili iz Priloga II. (sudske odluke o roditeljskoj odgovornosti).

               Ö 2.
                     Sudac koji je izdao odluku u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću izdaje potvrdu koristeći se obrascem iz Priloga II. Ako takva odluka uključuje prekogranični apsekt u trenutku donošenja odluke, sudac izdaje potvrdu po službenoj dužnosti kada odluka postane izvršiva, makar i privremeno. Ako se prekogranični aspekt pojavi naknadno, potvrda se izdaje na zahtjev jedne od stranaka. Õ

               ODJELJAK 4.

               Izvršivost određenih sudskih odluka koje se odnose na pravo kontakta s djetetom i određenih sudskih odluka kojima se zahtijeva predaja djeteta

               Članak 40.

               Područje primjene

               1. Ovaj se dio primjenjuje na:

               (a) prava kontakta s djetetom;

               i

               (b) predaju djeteta, utvrđenu sudskom odlukom donesenom u skladu s člankom 11. stavkom 8.

               2. Odredbe ovog dijela ne sprečavaju nositelja roditeljske odgovornosti da zahtijeva priznavanje i izvršenje sudske odluke u skladu s odredbama dijela 1. i dijela 2. ovog poglavlja.

               Članak 41.

               Pravo na kontakt s djetetom

               1. Prava na kontakt s djetetom iz članka 40. stavka 1. točke (a), priznata u izvršivoj sudskoj odluci donesenoj u državi članici, priznaju se i izvršiva su u drugoj državi članici bez potrebe pribavljanja potvrde izvršivosti i bez bilo kakve mogućnosti osporavanja njihova priznavanja ako je sudska odluka potvrđena u državi članici podrijetla u skladu sa stavkom 2.

               Čak i ako nacionalno pravo ne predviđa izvršivost sudske odluke o pravu na kontakt s djetetom po sili zakona, sud podrijetla može izjaviti da je sudska odluka izvršiva, bez obzira na mogućnost ulaganja pravnog lijeka.

               Ö 3. Potvrda se ispunjava na jeziku odluke. Õ ð Prema potrebi, sadržava i bitne informacije o troškovima postupka čiju je naknadu moguće tražiti i o izračunu kamata. ï

               24. Sudac Ö ili tijelo države članice Õ podrijetla izdaje potvrdu Ö potvrde Õ iz stavaka 1. i 2. koristeći standardni obrazac iz Priloga III. (potvrda o pravu na kontakt s djetetom) samo ako:

                (a)su sve su stranke u sporu imale mogućnost da budu saslušane; i Õ

               (ab) je, kada je sudska odluka donesena u odsustvu,:

               i. osobi koja se nije pojavila pred sudom dostavljeno je pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedna isprava, pravodobno da toj osobi omogući pripremu obrane,; ili

               ii. ako je  utvrđeno je Õ , unatoč činjenici da je toj osobi  osoba koja se nije pojavila pred sudom nedvosmisleno prihvatila odluku, Õ unatoč činjenici da je toj osobi dostavljeno pismeno, ali ne u skladu s tim uvjetima, ipak utvrđeno da ona nedvosmisleno prihvaća sudsku odluku;  iz točke i. Õ

               (b) su sve stranke u sporu imale mogućnost da budu saslušane;

               i

               (c) Ö 5.
                     Ne dovodeći u pitanje stavak 4., sudac koji je donio odluku u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću izdaje potvrdu iz stavka 2. samo ako Õ je djetetu ð istinski i uspješno ï omogućeno Ö da izrazi svoja stajališta u skladu s člankom 20. Õ saslušanje, osim ako je smatrano da saslušanje nije primjereno zbog njegove dobi ili stupnja zrelosti.

               Potvrda se ispunjava na jeziku sudske odluke.

               3. Ako pravo na kontakt s djetetom uključuje prekogranični aspekt, u trenutku donošenja sudske odluke, potvrda se izdaje po službenoj dužnosti, nakon što sudska odluka postane izvršiva, makar i privremeno. Ako se prekogranični aspekt pojavi naknadno, potvrda se izdaje na zahtjev jedne od stranaka.

               Članak 42.

               Predaja djeteta

               1. Predaja djeteta iz članka 40. stavka 1. točke (b), kao rezultat izvršive sudske odluke donesene u državi članici, priznaje se i izvršiva je u drugoj državi članici bez potrebe pribavljanja potvrde izvršivosti i bez mogućnosti osporavanja njezina priznavanja ako je sudska odluka potvrđena u državi članici podrijetla, u skladu sa stavkom 2.

               Neovisno o mogućnosti ulaganja pravnog lijeka, čak i ako nacionalno pravo ne predviđa izvršivost po sili zakona, sudsku odluku kojom se potvrđuje predaja djeteta iz članka 11. stavka 8., sud podrijetla može proglasiti izvršivom.

               26. Ö Ne dovodeći u pitanje stavke 4. i 5., Õ Ssudac podrijetla koji je donio sudsku odluku Ö o pitanju skrbi Õ iz članka 40. stavka 1. točke (b) članka 26. stavka 4. drugog podstavka izdaje potvrdu iz stavka 1. 2. samo ako:

               (a) je djetetu omogućeno saslušanje, osim ako je saslušanje smatrano neprikladnim zbog njegove dobi ili stupnja zrelosti;

               (b) je strankama omogućeno saslušanje; i

               (c) je sud  sudac je Õ uzeo u obzir, pri donošenju sudske odluke, razloge i dokaze na temelju kojih se izdaje nalog  je izdana prethodna odluka u drugoj državi članici Õ u skladu s člankom 13. Haaške konvencije iz 1980.

               U slučaju da Ö Ako Õ sud ili bilo koje drugo tijelo poduzme mjere za zaštitu djeteta nakon njegova povratka u državu Ö članicu Õ uobičajenog boravišta, u potvrdi se navode pojedinosti o tim mjerama.

               Sudac podrijetla po službenoj dužnosti izdaje tu potvrdu koristeći pri tome standardni obrazac iz Priloga IV. (potvrda koja se odnosi na predaju djeteta (djece)).

               Potvrda se sastavlja na jeziku sudske odluke.

               Članak 44.

               Učinci potvrde

               7. Potvrda proizvodi učinak samo u granicama izvršivosti sudske odluke.

               Članak 43. 54.

               Ispravak  i povlačenje Õ potvrde

               ò novo

               1.
                      Tijelo podrijetla na zahtjev ispravlja potvrdu, ako zbog bitne greške postoji neusklađenost između odluke i potvrde.

               2.
                     Na zahtjev, tijelo podrijetla povlači potvrdu, ako je očito pogrešno izdana, uzimajući u obzir zahtjeve utvrđene ovom Uredbom.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               13. Pravo države članice podrijetla primjenjuje se na sve Ö postupak za Õ ispravke ispravak ð i povlačenje ï potvrde.

               24. Ne postoji pravni lijek protiv izdavanja potvrde iz članka 41. stavka 1. ili članka 42. stavka 1.

               ODJELJAK 5.

               Autentične isprave i sporazumi

               Članak 46. 55.

               Ö Autentične isprave i sporazumi Õ

               Pismena koja su službeno sastavljena ili upisana u registar kao autentične isprave te koja su izvršiva u jednoj državi članici, kao i sporazumi između stranaka koji su izvršivi u državi članici u kojoj su zaključeni, priznaju se i proglašavaju izvršivima ð izvršavaju ï pod istim uvjetima kao i sudske odluke.

               ò novo

               Članak 56.

               Potvrda

               1.
                     Nadležno tijelo države članice podrijetla, na zahtjev bilo koje zainteresirane stranke, izdaje potvrdu koristeći se obrascem iz Priloga III.

               Potvrda sadržava sažetak izvršive obveze navedene u autentičnoj ispravi ili u sporazumu između stranaka.

               2.
                     Potvrda se sastavlja na jeziku autentične isprave ili sporazuma.

               3.
                     U skladu s tim članak 54. primjenjuje se na ispravak i poništenje potvrde.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               ODJELJAK 6.

               Druge odredbe

               Članak 47.

               Postupak izvršenja

               1. Postupak izvršenja uređuje pravo države članice izvršenja.

               2. Izvršenje svake sudske odluke koju donosi sud druge države članice, koja je proglašena izvršivom u skladu s Dijelom 2. ili potvrđena u skladu s člankom 41. stavkom 1. ili člankom 42. stavkom 1., provodi se u državi članici izvršenja pod istim uvjetima kao i kad bi bila donesena u toj državi članici.

               Izvršenje sudske odluke koja je potvrđena u skladu s člankom 41. stavkom 1. ili člankom 42. stavkom 1. ne može biti provedena ako je nepomirljiva s kasnijom izvršivom sudskom odlukom.

               Članak 49. 57.

               Troškovi

               Odredbe ovog poglavlja Ovo poglavlje, osim odredbi dijela 4., primjenjujue se i na utvrđivanje iznosa troškova postupka u skladu s ovom Uredbom te na izvršenje bilo kakvog naloga koji se odnosi na takve troškove.

               Članak 50. 58.

               Pravna pomoć

               Stranka koja pokreće postupak a koja je, u državi članici podrijetla, koristila potpunu ili djelomičnu pravnu pomoć ili je bila oslobođena od troškova, ima pravo, u postupcima iz članaka 21. 27. stavka 3., 28., 41., 42. i 48., ð članaka 32., 39. i 42. ï na korištenje najpogodnije pravne pomoći ili najšireg oslobađanja troškova postupka koje propisuje pravo države članice izvršenja.

               Članak 51. 59.

               Jamstvo ili polog

               Nikakvo jamstvo ili polog, bez obzira na njihov naziv, ne zahtijeva se od stranke koja u jednoj državi članici zahtijeva izvršenje sudske odluke donesene u drugoj državi članici zbog sljedećih razloga zato što je:

               (a) da stranka  strani državljanin ili Õ nema  domicil ili Õ uobičajeno boravište u državi članici u kojoj se zahtijeva izvršenje izvršenja.; ili

               (b) da je stranka strani državljanin ili, ako se zahtijeva izvršenje u Ujedinjenoj Kraljevini ili Irskoj, da nema „domicile” u jednoj od te dvije države.

               POGLAVLJE IV. V.

               SURADNJA IZMEĐU SREDIŠNJIH TIJELA U PREDMETIMA STVARIMA POVEZANIMA S RODITELJSKOM ODGOVORNOŠĆU

               Članak 53. 60.

               Određivanje

               Svaka država članica određuje jedno ili više središnjih tijela za pomoć pri primjeni ove Uredbe Ö u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću Õ te navodi zemljopisnu i funkcijsku nadležnost svakog tijela. Ako je država članica odredila više od jednog središnjega tijela, obavijesti se, u normalnim okolnostima, šalju izravno odgovarajućem središnjem tijelu koje je nadležno. Ako se obavijest šalje središnjem tijelu koje nije nadležno, ono je odgovorno za njezino prosljeđivanje središnjem tijelu koje je nadležno i za obavještavanje pošiljatelja o prosljeđivanju.

               ò novo

               Članak 61.

               Resursi

               Države članice osiguravaju da središnja tijela imaju dostatne financijske i ljudske resurse kako bi mogla izvršavati obveze koje su im dodijeljene na temelju ove Uredbe.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Članak 54. 62.

               Opće dužnosti  zadaće središnjih tijela Õ

               Središnja tijela šalju obavijesti o nacionalnim zakonima i postupcima te poduzimaju Ö odgovarajuće Õ mjere za poboljšanje primjene ove Uredbe i jačanje njihove suradnje. U tu svrhu Odlukom br. 2001/470/EZ uspostavljena je Ö upotrebljava se Õ Europska pravosudna mreža u građanskim i trgovačkim stvarima.

               Članak 55. 63.

               Suradnja u Ö posebnim Õ predmetima koji se odnose na roditeljsku odgovornost

               1. Središnja tijela, na zahtjev središnjega tijela druge države članice ili nositelja roditeljske odgovornosti tijela, surađuju u specifičnim predmetima kako bi se postigli ciljevi ove Uredbe. U tu svrhu ona, izravno ili putem javnih tijela ili drugih tijela, poduzimaju sve potrebne korake u skladu s pravom te države članice glede zaštite osobnih podataka kako bi:

               ò novo

               (a)na zahtjev središnjeg tijela druge države članice pružila pomoć u otkrivanju lokacije djeteta, ako se čini da bi se dijete moglo nalaziti na državnom području države članice koja prima zahtjev, a utvrđivanje lokacije djeteta nužno je za provedbu zahtjeva na temelju ove Uredbe;

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               (ab) prikupila i razmijenila informacije ð u skladu s člankom 64.; ï :

               i. o položaju u kojemu se nalazi dijete;

               ii. o svim pokrenutim postupcima; ili

               iii. o odlukama koje su donesene u vezi s djetetom;

               (bc) pružila informacije i pomoć nositeljima roditeljske odgovornosti koji zahtijevaju priznavanje i izvršenje odluka na njihovom području, posebno u vezi s pravima na kontakt s djetetom i povratkom djeteta;

               (ed) olakšala komunikaciju između sudova  tijela Õ , posebno za primjenu članka 11. stavaka 6. i 7. te članka 15. 14., ð članka 25. stavka 1. točke (a), ï članka 26. stavka 2. i članka 26. stavka 4. drugog podstavka;

               (de) pružila informacije i pomoć potrebnu sudovima  tijelima Õ za primjenu članka 56. 65.; i

               (ef) olakšala postizanje sporazuma između nositelja roditeljske odgovornosti posredovanjem ili drugim načinima te olakšala prekograničnu suradnju u tu svrhu.; Ö i Õ

               ò novo

                (g)
                     osigurala, ako pokreću ili olakšavaju sudski postupak za povrat djece na temelju Haške konvencije iz 1980., da se dosje za takav postupak upotpuni u roku od šest tjedana, osim ako je to nemoguće zbog iznimnih okolnosti.

               2.
                     Zahtjeve u skladu sa stavkom 1. točkama (c) i (f) mogu podnijeti i nositelji roditeljske odgovornosti.

               3.
                     U svojim državama članicama središnja tijela šalju informacije iz članaka 63. i 64. nadležnim tijelima, uključujući tijelima nadležnima za dostavu pismena i za izvršenje sudske odluke, ovisno o slučaju.

               Svako tijelo kojemu su informacije poslane u skladu s člancima 63. i 64. mogu ih upotrijebiti za potrebe ove Uredbe.

               4.
                     Osoba na koju se podaci odnose obavješćuje se o svim prikupljenim informacijama ili njihovu dijelu u skladu s nacionalnim pravom države članice koja prima zahtjev.

               Postoji li rizik da takvo obavješćivanje može utjecati na učinkovitu provedbu zahtjeva na temelju ove Uredbe za koji su dostavljene informacije, ono se može odgoditi do provedbe zahtjeva.

               Članak 64.

               Suradnja u prikupljanju i razmjeni informacija

               1.
                     Po zahtjevu uz koji je priloženo obrazloženje središnjeg tijela ili drugog tijela države članice s kojom dijete ima bitnu vezu, središnje tijelo države članice u kojoj dijete ima uobičajeno boravište i u kojoj se ono nalazi može, neposredno ili putem nadležnih tijela ili drugih tijela:

               (a)
                     dostaviti izvješće:

                  i.
                     o položaju u kojemu se nalazi dijete;

                  ii.
                     o svim pokrenutim postupcima u vezi s djetetom; ili

                  iii.
                     o odlukama koje su donesene u vezi s djetetom;

               (b)
                     zatražiti od nadležnog tijela svoje države članice da razmotri potrebu poduzimanja mjera za zaštitu djeteta i njegove imovine.

               2.
                     Ako se razmatra odluka u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te položaj djeteta to nalaže, tijelo države članice može zatražiti od bilo kojeg tijela druge države članice koje ima informacije važne za zaštitu djeteta dostavu tih informacija.

               3.
                     Tijelo države članice može zahtijevati od tijela druge države članice pomoć u provedbi odluka povezanih s roditeljskom odgovornošću donesenih na temelju ove Uredbe, osobito u osiguranju učinkovite primjene prava na kontakt i prava na održavanje redovitog izravnog kontakta.

               4.
                     Zahtjevima iz stavaka od 1. do 3. i popratnim pismenima prilaže se prijevod na službeni jezik ili jedan od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ili bilo koji drugi jezik koji država članica koja prima zahtjev izričito prihvaća. Države članice obavješćuju Komisiju o tom prihvaćanju u skladu s člankom 81.

               5.
                     Tijela države članice u kojoj dijete nema uobičajeno boravište, na zahtjev osobe koja ima boravište u toj državi članici i koja želi steći ili ostvarivati pravo na kontakt s djetetom, ili na zahtjev središnjeg tijela druge države članice, prikupljaju informacije ili dokaze te mogu izdati utvrđenje o podobnosti takve osobe za ostvarivanje prava na kontakt i o uvjetima u kojima se konatkt može ostvarivati.

               6.
                     Osim ako je to nemoguće zbog iznimnih okolnosti, zatražene se informacije prenose središnjem tijelu ili nadležnom tijelu države članice koja podnosi zahtjev najkasnije dva mjeseca od primitka zahtjeva.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 56. 65.

               Smještaj djeteta u drugoj državi članici

               1. Kada sud Ö tijelo Õ nadležano u skladu s člancima od 8. do 15. Ö ovom Uredbom Õ razmatra smještaj djeteta u ustanovu za skrb ili u udomiteljsku obitelj i ako bi takav smještaj trebao biti omogućen u drugoj državi članici, najprije se savjetuje sa središnjim tijelom ili drugim tijelom nadležnim ð dobiva pristanak nadležnog ï tijela u toj Ö drugoj Õ državi Ö članici Õ  , ako je u toj državi članici potrebno posredovanje javnih tijela za domaće slučajeve smještaja djeteta. ð U tu svrhu to će tijelo, putem središnjeg tijela svoje države članice, prenijeti središnjem tijelu države članice u koju dijete treba smjestiti zahtjev za pristanak koji uključuje izvješće o djetetu zajedno s razlozima predloženog smještaja ili pružanja skrbi. ï

               ò novo

               2.
                     Zahtjevu i popratnim pismenima iz stavka 1. prilaže se prijevod na službeni jezik ili jedan od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ili bilo koji drugi jezik koji država članica koja prima zahtjev izričito prihvaća. Države članice obavješćuju Komisiju o tom prihvaćanju u skladu s člankom 81.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               23. Sudska Oodluka o smještaju iz stavka 1. može biti donesena u državi Ö članici Õ moliteljici koja podnosi zahtjev samo ako je nadležno tijelo zamoljene države Ö članice Õ koja prima zahtjev pristalo na smještaj.

               ò novo

               4.
                     Osim ako je to nemoguće zbog iznimnih okolnosti, središnje tijelo koje prima zahtjev prenosi odluku o dodjeli ili odbijanju pristanka središnjem tijelu koje podnosi zahtjev najkasnije dva mjeseca od primitka zahtjeva.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               35. Postupciak za savjetovanje i Ö dobivanje Õ pristanaka iz stavaka 1. i 2. uređeni su je nacionalnim pravom zamoljene države Ö članice Õ koja prima zahtjev.

               4. Ako tijelo nadležno u skladu s člancima od 8. do 15. odluči smjestiti dijete u udomiteljsku obitelj, i ako bi takav smještaj trebao biti omogućen u drugoj državi članici, a u njoj nije potrebno posredovanje javnih tijela za domaće slučajeve smještaja djeteta, o tome obavještava središnje tijelo ili drugo nadležno tijelo spomenute države.

               Članak 57. 66.

               Način rada

               1. Svaki nositelj roditeljske odgovornosti može, ð Zahtjevi za pomoć mogu se podnijeti ï središnjem tijelu države članice u kojoj Ö podnositelj zahtjeva Õ ima uobičajeno boravište ili središnjem tijelu države članice u kojoj dijete ima uobičajeno boravište ili se u njoj nalazi, podnijeti zahtjev za pružanje pomoći u skladu s odredbama članka 55. U zahtjevu se navode sve raspoložive informacije koje su važne za njegovo provođenje. Ako se zahtjev za pružanje pomoći odnosi na priznavanje ili izvršenje sudske odluke ð ili autentične isprave ï o roditeljskoj odgovornosti koja pripada u područje primjene ove Uredbe, nositelj roditeljske odgovornosti ð podnositelj zahtjeva ï prilaže mu odgovarajuće potvrde predviđene u članku člancima 39., članku 41. stavku 1. ili članku 42. stavku 1. 53. ð ili 56. ï

               2. Država članica obavještava Komisiju o službenom jeziku ili jezicima ustanova Zajednice Ö Unije Õ , osim vlastitoga, na kojima prihvaća obavijesti upućene njezinim središnjim tijelima.

               3. Pomoć koju pružaju središnja tijela u skladu s člankom 55. Ö ovom Uredbom Õ je besplatna je.

               4. Svako središnje tijelo samostalno pokriva svoje troškove.

               Članak 58. 67.

               Sastanci

               1. Kako bi se olakšala primjena ove Uredbe, središnja tijela redovito se sastaju.

               2. Ovi se sSastanci Ö središnjih tijela Õ sazivaju se Ö u okviru Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima Õ u skladu s Odlukom br. 2001/470/EZ kojom se uspostavlja Europska pravosudna mreža u građanskim i trgovačkim stvarima.

               POGLAVLJE VI.

               Ö OPĆE ODREDBE Õ

               Članak 52. 68.

               Legalizacija ili druge slične formalnosti

               Ne zahtijeva se nikakva legalizacija za pismena iz članaka 37., 38. i 45. ð 26., ï 28., 34., ð 42., 64. i 65. ï ili za pismeno kojim se postavlja zastupnik za poseban slučaj  za postupak Õ .

               ò novo

               Članak 69.

               Prijevodi

               1.
                     Ne dovodeći u pitanje članak 35. stavak 2. točku (a), kada se na temelju ove Uredbe zahtijeva prijevod ili transliteracija, prevodi se ili transliterira na službeni jezik predmetne države članice ili, ako ta država članica ima više službenih jezika, na službeni jezik ili jedan od službenih jezika sudskog postupka u mjestu u kojem se poziva na odluku donesenu u drugoj državi članici ili u kojem je podnesen zahtjev, u skladu s pravom te države članice.

               2.
                     Prijevodi ili transliteracije relevantnog sadržaja potvrda iz članaka 53. i 56. mogu biti na neki drugi službeni jezik ili jezike institucija Unije koje je predmetna država članica navela kao prihvatljive u skladu s člankom 81.

               3.
                      Sudovi države članice izvršenja mogu zatražiti prijevod sljedećeg relevantnog sadržaja:

               (a)
                     u potvrdi priloženoj odluci kojom se dodjeljuje pravo na kontakt, točke 13.2. koja se odnosi na mehanizme za ostvarivanje prava na kontakt;

               (b)
                     u potvrdi priloženoj odluci u skladu s člankom 26. stavkom 4. drugim podstavkom kojim se zahtijeva predaja djeteta, točke 15. koja se odnosi na mjere koje se poduzimaju da se osigura zaštita djeteta nakon njegova povratka u državi članicu uobičajenog boravišta;

               (c)
                     u potvrdi priloženoj bilo kojoj drugoj sudskoj odluci u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću, točke 17. u kojoj se navodi obveza koju treba izvršiti.

               4.
                     Svaki prijevod koji se zahtijeva za potrebe poglavlja IV. ove Uredbe obavlja osoba koja je ovlašteni prevoditelj u jednoj od država članica.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               POGLAVLJE VII.

               ð DELEGIRANI AKTI ï

               Članak 69. 70.

               Izmjene priloga

               ð Komisija je ovlaštena za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 71. u pogledu ï Sve izmjene standardnih obrazaca iz priloga I., II. do IV. ð i III. ï donose se u skladu s postupkom savjetovanja iz članka 70. stavka 2.

               Članak 70. 71.

               Odbor Ö Izvršenje delegiranja Õ

               1. Komisiji pri radu pomaže odbor (dalje u tekstu „Odbor”).

               2. Pri pozivanju na odredbe ovog stavka, primjenjuju se članci 3. i 7. Odluke 1999/468/EZ.

               3. Odbor usvaja svoj poslovnik.

               ò novo

               1.
                     Ovlast za donošenje delegiranih akata dodjeljuje se Komisiji podložno uvjetima utvrđenima u ovom članku.

               2.
                     Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 70. dodjeljuje se Komisiji na neodređeno vrijeme počevši od [datum stupanja na snagu ove Uredbe].

               3.
                     Vijeće u svakom trenutku može opozvati delegiranje ovlasti iz članka 70. Odlukom o opozivu prekida se delegiranje ovlasti koje je u njoj navedeno. Opoziv proizvodi učinke dan nakon objave odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji dan naveden u odluci. On ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.

               4.
                     Prije donošenja delegiranog akta Komisija se savjetuje sa stručnjacima koje je odredila svaka država članica u skladu s načelima utvrđenima u Međuinstitucijskom sporazumu o boljoj izradi zakonodavstva od 13. travnja 2016.

               5.
                     Čim donese delegirani akt, Komisija ga priopćuje Vijeću.

               6.
                     Delegirani akt donesen u skladu s člankom 70. stupa na snagu samo ako Vijeće u roku od dva mjeseca od priopćenja tog akta Vijeću na njega ne uloži nikakav prigovor ili ako je prije isteka tog roka Vijeće obavijestilo Komisiju da neće uložiti prigovor. Taj se rok produljuje za dva mjeseca na inicijativu Vijeća.

               7. Komisija obavješćuje Europski parlament o donošenju delegiranih akata, ili o bilo kojem prigovoru u vezi s njima, ili o opozivu delegiranja ovlasti od strane Vijeća.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               POGLAVLJE VIII.

               ODNOS PREMA DRUGIM INSTRUMENTIMA

               Članak 59. 72.

               Odnos prema drugim instrumentima

               1. Uz poštovanje odredaba članaka 60., 63., 64. i stavka 2. ovog članka 73., 74., ð 75., 76., ï 77. i 78., ova Uredba, među državama članicama, zamjenjuje konvencije koje postoje u trenutku stupanja na snagu ove Uredbe Ö (EZ) br. 2201/2003 Õ , koje su sklopljene između dvije ili više država članica, a odnose se na predmete koje uređuje ova Uredba.

               2. (a) Finska i Švedska imaju mogućnost izjaviti da se Konvencija od 6. veljače 1931. između Danske, Finske, Islanda, Norveške i Švedske, koja sadrži odredbe međunarodnog privatnog prava o braku, posvajanju i skrbništvu, zajedno sa Završnim protokolom uz tu Konvenciju, primjenjuje, u cijelosti ili djelomice, u njihovim međusobnim odnosima, umjesto pravila koje donosi ova Uredba. Takve se izjave prilažu uz ovu Uredbu i objavljuju u Službenom listu Europske unije. Spomenute države članice mogu ih, u cijelosti ili djelomice, u svako doba povući.

               (b) Poštuje se načelo zabrane diskriminacije na temelju državljanstva između građana Unije.

               (c) Propisi o nadležnosti u bilo kakvome budućem sporazumu koji sklope države članice iz stavka (a), a odnose se na predmete koje uređuje ova Uredba, u skladu su s onima koje donosi ova Uredba.

               (d) Sudske odluke donesene u bilo kojoj od nordijskih država koje su donijele izjavu iz točke (a), na sudu čija nadležnost odgovara onoj koja je propisana u Poglavlju II. ove Uredbe, priznaju se i na temelju njih se određuje izvršenje u drugim državama članicama prema pravilima koja su predviđena u Poglavlju III. ove Uredbe.

               3. Države članice Komisiji šalju:

               (a) presliku sporazuma i objedinjenih zakona kojima se primjenjuju ti sporazumi iz stavka 2. točaka (a) i (c);

               (b) svaki otkaz ili izmjenu tih sporazuma i objedinjenih zakona.

               Članak 60. 73.

               Odnos prema određenim multilateralnim konvencijama

               U odnosima između država članica, ova Uredba ima prednost pred sljedećim konvencijama, u onoj mjeri u kojoj se one odnose na predmete uređene ovom Uredbom:

               (a) Haaška konvencija od 5. listopada 1961. o ovlastima tijela i primjenjivom pravu s obzirom na zaštitu maloljetnika;

               (b) Luksemburška konvencija od 8. rujna 1967. o priznavanju odluka koje se odnose na valjanost brakova;

               (c) Haaška konvencija od 1. lipnja 1970. o priznavanju razvoda i zakonskim rastavama;

               (d) Europska konvencija od 20. svibnja 1980. o priznavanju i izvršenju odluka koje se odnose na skrb nad djecom i ponovnoj uspostavi skrbništva nad djecom;

               i

               (c) Haaška konvencija od 25. listopada 1980. o građanskim aspektima međunarodne otmice djece.

               ò novo

               Članak 74.

               Odnos prema Haškoj konvenciji od 25. listopada 1980. o građanskim aspektima međunarodne otmice djece

               Ako je dijete nezakonito odvedeno u državu članicu ili se nezakonito zadržava u državi članici koja nije država članica u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, odredbe Haške konvencije iz 1980. primjenjuju se u skladu s poglavljem III. ove Uredbe.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 61. 75.

               Odnos prema Haaškoj konvenciji od 19. listopada 1996. o nadležnosti, primjenjivom pravu, priznavanju, izvršenju i suradnji u području roditeljske odgovornosti i mjerama za zaštitu djece

               1. Kad je riječ o odnosu prema Haaškoj konvenciji Ö iz 1996. Õ od 19. listopada 1996. o nadležnosti, primjenjivome pravu, priznavanju, izvršenju i suradnji u području roditeljske odgovornosti i mjerama za zaštitu djece, ova se Uredba primjenjuje:

               (a) ð podložno stavku 2., ï ako dijete o kojemu je riječ ima uobičajeno boravište na državnom području države članice;

               (b) kad je riječ o priznavanju i izvršenju sudske odluke, donesene pred sudom  koju je donijelo tijelo Õ jedne države članice, na državnom području druge države članice, čak i ako dijete o kojemu je riječ ima uobičajeno boravište na državnom području treće države koja je potpisnica navedene Konvencije ð i u kojoj se ova Uredba ne primjenjuje ï .

               ò novo

               2.
                     Neovisno o stavku 1.,

               (a)
                     ako su se stranke dogovorile o nadležnosti tijela u državi potpisnici Haške konvencije iz 1996. u kojoj se ova Uredba ne primjenjuje, primjenjuje se članak 10. te Konvencije;

               (b)
                     kad je riječ o prijenosu nadležnosti između tijela u državi članici i tijela u državi potpisnici Haške konvencije iz 1996. u kojoj se ova Uredba ne primjenjuje, primjenjuju se članci 8. i 9. te Konvencije;

               (c)
                     ako je postupak koji se odnosi na roditeljsku odgovornost pokrenut pred tijelom države potpisnice Haške konvencije iz 1996. u kojoj se ova Uredba ne primjenjuje u trenutku kad se pred tijelom države članice pokreće postupak koji se odnosi na isto dijete i isti predmet, primjenjuje se članak 13. te Konvencije.

               3.
                     Kod primjene poglavlja III. – Mjerodavno pravo Haaške konvencije iz 1996. u postupcima pred tijelom države članice, upućivanje u članku 15. stavku 1. te Konvencije na „odredbe poglavlja II.” te Konvencije tumači se kao „odredbe poglavlja II. odjeljka 2. ove Uredbe”.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 62. 76.

               Opseg učinaka

               1. Sporazumi i konvencije iz članaka 59. stavka 1., članaka 60. i 61. od 72. do 75. i dalje proizvode pravni učinak u vezi s predmetima koje ne uređuje ova Uredba.

               2. Konvencije navedene u Ö iz Õ članku 60. članaka 73., 74. ð i 75. ï , posebno Haaškae konvencijae iz 1980. ð i 1996. ï , i dalje proizvode pravni učinak između država članica koje su njihove potpisnice, u skladu s odredbama članka 60. članaka 73., 74. ð i 75. ï

               Članak 63. 77.

               Ugovori sa Svetom Stolicom

               1. Ova se Uredba primjenjuje ne dovodeći u pitanje Međunarodni ugovor (Konkordat) između Svete Stolice i Portugala, potpisan u Vatikanu 7. svibnja 1940.

               2. Bilo kakva odluka o nevaljanosti braka, donesena u skladu s Ugovorom iz stavka 1., priznaje se u državama članicama pod uvjetima iz poglavlja III., poglavlja IV. dijela odjeljka 1.

               3. Odluke iz stavaka 1. i 2. primjenjuju se i na sljedeće međunarodne ugovore (konkordate) sa Svetom Stolicom:

               (a) „Concordato lateranense” od 11. veljače 1929. između Italije i Svete Stolice, sporazumno izmijenjen, i njegov dodatni protokol potpisan u Rimu 18. veljače 1984.;

               (b) Sporazum između Svete Stolice i Španjolske o pravnim pitanjima od 3. siječnja 1979.;

               ê 2116/2004 Art. 1.1

               (c) Sporazum između Svete Stolice i Malte o priznavanju građanskih učinaka crkvenih brakova i odluka crkvenih vlasti i sudova o tim brakovima od 3. veljače 1993., uključujući Protokol o primjeni istog datuma te drugi Dodatni protokol od 6. siječnja 1995.

               ê 2116/2004 Art. 1.2

               4. Priznavanje odluka iz stavka 2. može u Španjolskoj, Italiji ili Malti podlijegati istim postupcima i provjerama koje su primjenjive na odluke crkvenih sudova donesene u skladu s međunarodnim sporazumima sklopljenima sa Svetom Stolicom iz stavka 3.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               5. Države članice Komisiji šalju:

               (a) presliku ugovora iz stavaka 1. i 3.;

               (b) svaki otkaz ili izmjenu tih ugovora.

               POGLAVLJE VI. IX.

               PRIJELAZNE Ö ZAVRŠNE Õ ODREDBE

               Članak 64. 78.

               Ö Prijelazne odredbe Õ

               1. Odredbe ove Uredbe Ova Uredba primjenjujeu se samo na pokrenute sudske postupke, na pismena Ö autentične isprave Õ kojea su službeno sastavljenea ili upisanea u registar kao autentične isprave te na sporazume ð odobrene ili ï zaključene između stranaka nakon Ö [ Õ datuma početka njezine primjene Ö ove Uredbe] ili nakon tog datuma Õ u skladu s člankom 72.

               ò novo

               2. Uredba (EZ) br. 2201/2003 i dalje se primjenjuje na odluke donesene u sudskim postupcima koji su u tijeku, na autentične isprave koje su službeno sastavljene ili registrirane te na sporazume koji su odobreni ili zaključeni prije [datum prmjene ove Uredbe], a koji su obuhvaćeni područjem primjene te Uredbe.

               2. Sudske odluke donesene nakon datuma početka primjene ove Uredbe u postupcima koji su pokrenuti prije tog datuma, ali nakon datuma stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1347/2000, priznaju se i na temelju njih se određuje izvršenje u skladu s odredbama poglavlja III. ove Uredbe ako su primijenjeni propisi o nadležnosti u skladu s onima predviđenima u poglavlju II. ili u Uredbi (EZ) br. 1347/2000 ili u konvenciji sklopljenoj između države članice podrijetla i zamoljene države članice, koja je bila na snazi u trenutku pokretanja postupka.

               3. Sudske odluke donesene prije datuma početka primjene ove Uredbe u postupcima koji su pokrenuti poslije stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1347/2000, priznaju se i na temelju njih se određuje izvršenje u skladu s odredbama Poglavlja III. ove Uredbe pod uvjetom da se odnose na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka ili na roditeljsku odgovornost u odnosu na zajedničku djecu bračnih drugova u tim bračnim sporovima.

               4. Sudske odluke donesene prije datuma početka primjene ove Uredbe, ali nakon stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1347/2000 u postupcima koji su pokrenuti prije datuma stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1347/2000, priznaju se i na temelju njih se određuje izvršenje u skladu s odredbama poglavlja III. ove Uredbe, pod uvjetom da se odnose na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka ili na roditeljsku odgovornost u odnosu na zajedničku djecu bračnih drugova u tim bračnim sporovima i da se nadležnost temeljila na propisima sukladnim onima u poglavlju II. ove Uredbe, onima u Uredbi (EZ) br. 1347/2000 ili onima u konvenciji koju su sklopile država članica podrijetla i zamoljena država članica, a koja je bila na snazi u trenutku pokretanja sudskog postupka.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               POGLAVLJE VII.

               ZAVRŠNE ODREDBE

               Članak 65. 79.

               Izmjene  Praćenje i evaluacija Õ

               Najkasnije 1. siječnja 2012., i svakih pet godina nakon tog datuma, ð Do [10 godina od datuma primjene] ï Komisija Europskome parlamentu, Vijeću te Europskome gGospodarskom i socijalnom odboru podnosi izvješće o primjeni Ö ex post evaluaciji Õ ove Uredbe na temelju Ö potkrijepljeno Õ informacijama koje joj dostavljaju države članice. Uz ovo izvješće prilažue se, ako je potrebno, Ö prema potrebi, Õ Ö zakonodavni Õ prijedlogzi za njezinu prilagodbu.

               ò novo

               2.
                     Države članice prikupljaju i stavljaju na raspolaganje Komisiji na zahtjev, eventualno putem Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima, informacije o:

               (a)
                     broju odluka u bračnim sporovima ili u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću u kojima se nadležnost temeljila na razlozima utvrđenima u ovoj Uredbi;

               (b)
                     u odnosu na zahtjeve za izvršenje u skladu s člankom 32., broju predmeta u kojima se izvršenje nije provelo unutar šest tjedana od trenutka pokretanja postupka izvršenja;

               (c)
                     broju zahtjeva za odbijanje priznavanja sudske odluke u skladu s člankom 39. i, ako je informacije moguće prikupiti, broju predmeta u kojima je odobreno odbijanje priznavanja;

               (d)
                     broju zahtjeva za odbijanje priznavanja odluke u skladu s člankom 41. i, ako je informacije moguće prikupiti, broju predmeta u kojima je odobreno odbijanje priznavanja;

               (e)
                     broju pravnih lijekova uloženih u skladu s člancima 44. i 45.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Članak 66. 80.

               Države članice s dva ili više pravnih sustava

               S obzirom na državu članicu u kojoj se na predmete uređene ovom Uredbom primjenjuju dva ili više pravnih sustava ili zbirki propisa u različitim teritorijalnim jedinicama:

               (a) svako pozivanje na uobičajeno boravište u toj državi članici odnosi se na uobičajeno boravište u teritorijalnoj jedinici;

               (b) svako pozivanje na državljanstvo, ili u slučaju Ujedinjene Kraljevine, pozivanje na „domicile”, podrazumijeva pozivanje na teritorijalnu jedinicu koja je utvrđena pravom te države  članice Õ ;

               (c) svako pozivanje na tijelo države članice podrazumijeva pozivanje na tijelo teritorijalne jedinice o kojoj je riječ u toj državi  članici Õ ;

               (d) svako pozivanje na propise zamoljene države članice koja prima zahtjev podrazumijeva pozivanje na propise teritorijalne jedinice u kojoj se utvrđuje nadležnost te zahtijeva priznavanje ili izvršenje.

               Članak 67. 81.

               Informacije o središnjim tijelima i prihvatljivim jezicima  koje treba dostaviti Komisiji Õ

               1. Države članice, u roku od tri mjeseca od stupanja na snagu ove Uredbe, obavještavaju Komisiju o Ö sljedećem Õ :

               (a) nazivima, adresama i sredstvima za komunikaciju središnjih tijela iz članka 53.60.;

               (b) jezicima koji su prihvatljivi za komuniciranje sa središnjim tijelima iz članka 57. stavka 2. članka 66. stavka 2.;

               i

               (c) jezicima koji su prihvatljivi za potvrdu o pravu na kontakt s djetetom, u skladu s člankom 45. stavkom 2. ð prijevode u skladu s člankom 26. stavkom 2. drugim podstavkom, člankom 64. stavkom 4., člankom 65. stavkom 2. i člankom 69. stavkom 2.; ï

               Članak 68.

               Informacije o sudovima i korištenju pravnih lijekova

               (d) Države članice Komisiji dostavljaju popis sudova sudovima Ö iz Õ ð članka 16., članka 32. stavka 1., ï Ö članka 41. stavka 1., članka 44. stavka 2. i članka 45.; Õ

               (e) i pravnihm lijekovima iz članaka 21., 29., 33. i 34. 44. i 45. te o svim izmjenama tih popisa.

               ò novo

               2.
                     Države članice Komisiji dostavljaju informacije iz stavka 1. do [tri mjeseca od stupanja na snagu ove Uredbe – Ured za publikacije, molimo unijeti odgovarajući datum].

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               ð novo

               Komisija ove informacije ažurira i osigurava da budu dostupne javnosti putem objave u Službenom listu Europske unije te na sve druge načine.

               3. Države članice Komisiju obavještavaju o svim izmjenama ovih Ö tih Õ informacija.

               4. Komisija osigurava da ove Ö te Õ informacije budu dostupne javnosti Ö putem odgovarajućih sredstava, Õ ð uključujući putem europskog portala e-pravosuđe ï .

               Članak 71. 82.

               Stavljanje izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000

               1. ð Podložno odredbama članka 78. stavka 2. ï Uredba (EZ) br. 1347/2000 Ö 2201/2003 Õ stavlja se izvan snage na [dan početka primjene ove Uredbe].

               2. Svako pozivanje Ö Upućivanja Õ na Uredbu (EZ) br. 1347/2000 Ö koja je stavljena izvan snage Õ smatraju se pozivanjem Ö upućivanjima Õ na ovu Uredbu Ö i čitaju se Õ u skladu s usporednom Ö korelacijskom Õ tablicom iz Priloga V.

               Članak 72. 83.

               Stupanje na snagu

               Ova Uredba stupa na snagu 1. kolovoza 2004. Ö dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije Õ .

               Uredba se primjenjuje od 1. ožujka 2005. Ö […] Õ , osim članaka 67., 68., 69. i 70. 70., 71. i 81., koji se primjenjuju od 1. kolovoza 2004. Ö [datum stupanja na snagu ove Uredbe] Õ .

               Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama u skladu s Ugovorom o osnivanju Europske zajednice Ö Ugovorima Õ .

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                  Za Vijeće

                  Predsjednik

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               PRILOG I.

               POTVRDA IZ ČLANKA 39. 53. O SUDSKIM ODLUKAMA U BRAČNIM SPOROVIMA STVARIMA
                  49

                  50

               1. Država članica podrijetla

               Ö □ Belgija (BE) □ Bugarska (BG) □ Češka (CZ) □ Njemačka (DE) □ Estonija (EE)

               □ Irska (IE) □ Grčka (EL) □ Španjolska (ES) □ Francuska (FR) □ Hrvatska (HR) □ Italija (IT)

               □ Cipar (CY) □ Latvija (LV) □ Litva □ Luksemburg (LU) □ Mađarska (HU)

               □ Malta (MT) □ Nizozemska (NL) □ Austrija (AT) □ Poljska (PL) □ Portugal (PT)

               □ Rumunjska (RO) □ Slovenija (SI) □ Slovačka (SK) □ Finska (FI) □ Švedska (SE)

               □ Ujedinjena Kraljevina (UK) Õ

               2. Sud ili  tijelo Õ koje izdaje potvrdu

               2.1. Naziv

               2.2. Adresa

               2.3. Tel./telefaks/e-mail

               3. Brak

               3.1. Supruga

               3.1.1. Ime i prezime

               3.1.2. Adresa

               3.1.3. Država i mjesto rođenja

               3.1.4. Datum rođenja

               3.2. Suprug

               3.2.1. Ime i prezime

               3.2.2. Adresa

               3.2.3. Država i mjesto rođenja

               3.2.4. Datum rođenja

               3.3. Država, mjesto (ako je poznato) i datum sklapanja braka

               3.3.1. Država sklapanja braka

               3.3.2. Mjesto sklapanja braka (ako je poznato)

               3.3.3. Datum sklapanja braka

               4. Sud koji je donio sudsku odluku

               4.1. Naziv suda

               4.2. Adresa suda

               5. Sudska odluka

               5.1. Datum

               5.2. Poziv na broj

               5.3. Vrsta sudske odluke

               5.3.1. Razvod

               5.3.2. Poništaj braka

               5.3.3. Zakonska rastava

               5.4. Je li presuda donesena u odsustvu stranke?

               5.4.1. Ne

               5.4.2. Da
                  51

               6. Imena stranaka kojima je omogućena pravna pomoć

               7. Je li protiv sudske odluke moguće korištenje pravnog lijeka u skladu s pravom države članice podrijetla?

               7.1. Ne

               7.2. Da

               8. Datum pravomoćnosti u državi članici u kojoj je donesena sudska odluka

               8.1. Razvod

               8.2. Zakonska rastava

               Ö 3.
                     Tijelo koje je donijelo odluku

               3.1.
                     Naziv tijela

               3.2.
                     Adresa tijela

               4.
                     Odluka

               4.1.
                     Datum

               4.2.
                     Poziv na broj

               4.3.
                     Vrsta odluke

               4.3.1.
                     Razvod

               4.3.2.
                     Poništaj braka

               4.3.3.
                     Zakonska rastava

               4.4.
                     Je li odluka donesena u odsustvu stranke?

               4.4.1.
                     Ne

               4.4.2.
                     Da Õ

               ò novo

               5.
                     Ako je odluka donesena u odsustvu stranke:

                  5.1.
                     Osobi koja se nije pojavila pred sudom dostavljeno je pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno, pravodobno da bi ta osoba mogla pripremiti svoju obranu.

                     5.1.1.
                     Da

                     5.1.2.
                     Ne

                  5.2.
                     Osobi je dostavljeno pismeno, ali ne u skladu s navedenim uvjetima, no ipak je utvrđeno da ona nedvosmisleno prihvaća odluku.

               5.2.1.
                     Da

               5.2.2.
                     Ne

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Ö 6.
                     Brak

               6.1.
                     Supruga

               6.1.1.
                     Ime i prezime

               6.1.2.
                     Adresa

               6.1.3.
                     Država i mjesto rođenja

               6.1.4.
                     Datum rođenja

               6.2.
                     Suprug

               6.2.1.
                     Ime i prezime

               6.2.2.
                     Adresa

               6.2.3.
                     Država i mjesto rođenja

               6.2.4.
                     Datum rođenja

               6.3.
                     Država, mjesto (ako je poznato) i datum sklapanja braka

               6.3.1. Država sklapanja braka

               6.3.2. Mjesto sklapanja braka (ako je poznato)

               6.3.3. Datum sklapanja braka

               7.
                     Imena stranaka kojima je omogućena pravna pomoć

               8.
                     Je li protiv odluke moguća upotreba pravnog lijeka u skladu s pravom države članice podrijetla?

               8.1.
                     Ne

               8.2.
                     Da

               9.
                     Datum pravomoćnosti u državi članici u kojoj je donesena odluka

               9.1.
                     Razvod

               9.2.
                     Zakonska rastava Õ

               ò novo

               10.
                     Troškovi
                  52

               10.1.
                     Valuta:

               □ euro (EUR) □ bugarski lev (BGN) □ hrvatska kuna (HRK) ) □ češka kruna (CZK) □ mađarska forinta (HUF) □ poljski zlot (PLN) □ britanska funta (GBP) □ rumunjski leu (RON) □ švedska kruna (SEK) □ drugo (navesti (ISO oznaku)):

               10.2.
                     Sljedeća osoba / sljedeće osobe protiv koje / kojih se traži izvršenje mora / moraju snositi troškove:

               10.2.1.
                     Ime i prezime

               10.2.2.
                     Ako više osoba mora snositi troškove, cjelokupni iznos može se naplatiti od bilo koje od tih osoba:

               10.2.2.1.
                     □ Da

               10.2.2.2.
                     □ Ne

               10.3.
                     Troškovi za koje se traži povrat su sljedeći
                  53
               :

               10.3.1.
                     □ Troškovi su utvrđeni odlukom kao ukupni iznos (navesti iznos):

               10.3.2.
                     □ Troškovi su utvrđeni odlukom kao postotak ukupnih troškova (navesti postotak ukupnih troškova):

               10.3.3.
                     □ Odgovornost za troškove utvrđena je u odluci, a točni su iznosi sljedeći:

               10.3.3.1.
                     □ Sudske pristojbe:

               10.3.3.2.
                     □ Odvjetničke pristojbe:

               10.3.3.3.
                     □ Troškovi dostave pismena:

               10.3.3.4.
                     □ Ostalo:

               10.3.4.
                     □ Ostalo (navesti):

               10.4.
                     Kamate na troškove:

               10.4.1.
                     □ Nije primjenjivo

               10.4.2.
                     □ Kamate navedene u odluci

               10.4.2.1.
                     □ Iznos:

               ili

               10.4.2.2.
                     □ Stopa...%

               10.4.2.2.1.
                     Kamate od ….. (datum (dd/mm/gggg) ili događaj) do ..... (datum (dd/mm/gggg) ili događaj)
                  54

               10.4.3.
                     □ Zakonske kamate (ako je primjenjivo) koje se izračunavaju u skladu s (navesti odgovarajuće zakone):

               10.4.3.1.
                     Kamate od ….. (datum (dd/mm/gggg) ili događaj) do ..... (datum (dd/mm/gggg) ili događaj)
                  55

               10.4.4.
                     □ Kapitalizacija kamata (ako je primjenjivo, navesti):

               ê 2201/2003

               Sastavljeno u …, dana…

               Potpis i/ili žig

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               PRILOG II.

               POTRVDA IZ ČLANKA 39. 53. O SUDSKIM ODLUKAMA O RODITELJSKOJ ODGOVORNOSTI
                  56

                  57
                Ö , UKLJUČUJUĆI PRAVO NA KONTAKT ILI PREDAJU DJETETA Õ

               1. Država članica podrijetla

               Ö □ Belgija (BE) □ Bugarska (BG) □ Češka (CZ) □ Njemačka (DE) □ Estonija (EE)

               □ Irska (IE) □ Grčka (EL) □ Španjolska (ES) □ Francuska (FR) □ Hrvatska (HR) □ Italija (IT)

               □ Cipar (CY) □ Latvija (LV) □ Litva (LT) □ Luksemburg (LU) □ Mađarska (HU)

               □ Malta (MT) □ Nizozemska (NL) □ Austrija (AT) □ Poljska (PL) □ Portugal (PT)

               □ Rumunjska (RO) □ Slovenija (SI) □ Slovačka (SK) □ Finska (FI) □ Švedska (SE)

               □ Ujedinjena Kraljevina (UK) Õ

               2. Sud ili tijelo koje izdaje potvrdu

               2.1. Naziv

               2.2. Adresa

               2.3. Tel./telefaks/e-mail

               3. Osoba(e) s pravom na kontakt s djetetom

               3.1. Ime i prezime

               3.2. Adresa

               3.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

                     58
                  4. Nositelji roditeljske odgovornosti, ako nisu navedeni u točki 3.

               4.1. 4.1.1. Ime i prezime

               4.1.2. Adresa

               4.1.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               4.2. 4.2.1. Ime i prezime

               4.2.2. Adresa

               4.2.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               4.3. 4.3.1. Ime i prezime

               4.3.2. Adresa

               4.3.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               5. Sud koji je donio sudsku odluku

               5.1. Naziv suda

               5.2. Adresa suda

               6. Sudska odluka

               6.1. Datum

               6.2. Poziv na broj

               6.3. Je li odluka donesena u odsustvu stranke?

               6.3.1. Ne

               6.3.2. Da
                  59

                     60
                  7. Djeca na koju se odnosi sudska odluka

               7.1. Ime, prezime i datum rođenja

               7.2. Ime, prezime i datum rođenja

               7.3. Ime, prezime i datum rođenja

               7.4. Ime, prezime i datum rođenja

               8. Imena stranaka kojima je omogućena pravna pomoć

               9. Potvrda izvršivosti i dostave

               9.1. Je li sudska odluka izvršiva u skladu s pravom države članice podrijetla?

               9.1.1. Da

               9.1.2. Ne

               9.2. Je li sudska odluka dostavljena stranci protiv koje se zahtijeva izvršenje?

               9.2.1. Da

               9.2.1.1. Ime i prezime stranke

               9.2.1.2. Adresa

               9.2.1.3. Datum dostave

               9.2.2. Ne

               10. Posebne informacije o sudskim odlukama s obzirom na pravo kontakta s djetetom ako se, u skladu s člankom 28., zahtijeva „exequatur”. Ova je mogućnost predviđena u članku 40. stavku 2.

               10.1. Praktična rješenja za ostvarivanje prava na kontakt s djetetom (u onoj mjeri u kojoj je to predviđeno u sudskoj odluci)

               10.1.1. Datum i sat

               10.1.1.1. Početak

               10.1.1.2. Završetak

               10.1.2. Mjesto

               10.1.3. Posebne obveze za nositelje roditeljske odgovornosti

               10.1.4. Posebne obveze za osobu koja ima pravo na kontakt s djetetom

               10.1.5. Bilo kakva ograničenja povezana s ostvarivanjem prava na kontakt s djetetom

               11. Posebne informacije glede sudskih odluka o predaji djeteta u slučajevima u kojima se zahtijeva postupak „exequatur”, u skladu s člankom 28. Ova je mogućnost predviđena u skladu s člankom 40. stavkom 2.

               11.1. U sudskoj odluci određena je predaja djeteta

               11.2. Osoba kojoj dijete mora biti predano (u onoj mjeri u kojoj je to utvrđeno sudskom odlukom)

               11.2.1. Ime i prezime

               11.2.2. Adresa

               Ö 3.
                     Tijelo koje je donijelo odluku

               3.1.
                     Naziv tijela

               3.2.
                     Adresa tijela

               4.
                     Odluka

               4.1.
                     Datum

               4.2.
                     Poziv na broj

               5.
                     Nositelji roditeljske odgovornosti

               5.1.
                     Roditelj 1

               5.1.1.
                     Ime i prezime

               5.1.2.
                     Adresa

               5.1.3.
                     Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               5.2.
                     Roditelj 2

               5.2.1.
                     Ime i prezime

               5.2.2.
                     Adresa

               5.2.3.
                     Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               5.3.
                     Drugi nositelj roditeljske odgovornosti

               5.3.1.
                     Ime i prezime

               5.3.2.
                     Adresa

               5.3.3.
                     Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               6.
                     Djeca na koju se odnosi odluka
                  61

               6.1.
                     Dijete 1

                  6.1.1
                     Ime i prezime

               6.1.2.
                     Datum rođenja

                  6.1.3.
                     Adresa

               6.2.
                     Dijete 2

                  6.2.1.
                     Ime i prezime

                  6.2.2.
                     Datum rođenja

                  6.2.3.
                     Adresa

               6.3.
                     Dijete 3

                  6.3.1.
                     Ime i prezime

               6.3.2.
                     Datum rođenja

               6.3.3.
                     Adresa

               6.4.
                     Dijete 4

                  6.4.1.
                     Ime i prezime

               6.4.2.
                     Datum rođenja

               6.4.3.
                     Adresa

               7.
                     Imena stranaka kojima je omogućena pravna pomoć

               8.
                     Potvrda izvršivosti i dostave

               8.1.
                     Je li odluka izvršiva u skladu s pravom države članice podrijetla?

               8.1.1.
                     Da

               8.1.2.
                     Ne

               8.2.
                     Je li odluka dostavljena stranci protiv koje se zahtijeva izvršenje?

               8.2.1.
                     Da

               8.2.1.1.
                     Ime i prezime stranke

               8.2.1.2.
                     Adresa

               8.2.1.3.
                     Datum dostave

               8.2.2.
                     Ne

               9.
                     Ako je odluka donesena u odsustvu stranke:

                  9.1.
                     Osobi koja se nije pojavila pred sudom dostavljeno je pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedno pismeno, pravodobno da bi ta osoba mogla pripremiti svoju obranu.

                     9.1.1.
                     Da

                     9.1.2.
                     Ne

                  9.2.
                     Osobi je dostavljeno pismeno, ali ne u skladu s navedenim uvjetima, no ipak je utvrđeno da ona nedvosmisleno prihvaća odluku.

               9.2.1.
                     Da

               9.2.2.
                     Ne

               10.
                     Sve uključene stranke imale su mogućnost da budu saslušane.

                  10.1.
                     Da

                  10.2.
                     Ne Õ

               ò novo

               11.
                     Djetetu je istinski i uspješno omogućeno da izrazi svoja stajališta.

               11.1.
                     Da

               12.
                     Stajališta djeteta su uvažena.

               12.1.
                     Da

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               Ö 13.
                     Posebne informacije o odlukama kojima se dodjeljuje pravo na kontakt

               13.1.
                     Osoba kojoj je /osobe kojima je dodijeljeno pravo na kontakt
                  62

               13.1.1.
                     Ime i prezime

               13.1.2.
                     Adresa

               13.1.3.
                     Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               13.2.
                     Praktična rješenja za ostvarivanje prava na kontakt (u onoj mjeri u kojoj je to predviđeno odlukom)

               13.2.1.
                     Datum i vrijeme

               13.2.1.1.
                     Početak

               13.2.1.2.
                     Završetak

               13.2.2.
                     Mjesto

               13.2.3.
                     Posebne obveze za nositelje roditeljske odgovornosti

               13.2.4.
                     Posebne obveze za osobu kojoj je dodijeljeno pravo na kontakt

               13.2.5.
                     Bilo kakva ograničenja povezana s ostvarivanjem prava na kontakt

               14.
                     Posebne informacije o odlukama kojima se zahtijeva predaja djeteta

               14.1.
                     Odlukom se zahtijeva predaja djeteta

               14.2.
                     Osoba kojoj dijete mora biti predano (u onoj mjeri u kojoj je to utvrđeno odlukom)

               14.2.1.
                     Ime i prezime

               14.2.2.
                     Adresa Õ

               ò novo

               15.
                     Ako je primjenjivo, pojedinosti o mjerama koje poduzimaju sudovi ili tijela kako bi osigurali zaštitu djeteta nakon njegova povratka u državu članicu uobičajenog boravišta.

               16.
                     Odluka se temelji na članku 26. stavku 4. drugom podstavku Uredbe i njome se zahtijeva predaja djeteta/djece, a sud je pri donošenju odluke uzeo u obzir razloge i dokaze na kojima se temelji odluka donesena u skladu s člankom 13. Haške konvencije od 25. listopada 1980. o građanskim aspektima međunarodne otmice djece.

                  16.1.
                     Da

                  16.2.
                     Ne

               17.
                     Posebne informacije o drugim odlukama u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću:

               17.1.
                     Opis obveze koju je potrebno izvršiti:

               18.
                     Troškovi
                  63
               :

               18.1.
                     Valuta:

               □ euro (EUR) □ bugarski lev (BGN) □ hrvatska kuna (HRK) ) □ češka kruna (CZK) □ mađarska forinta (HUF) □ poljski zlot (PLN) □ britanska funta (GBP) □ rumunjski leu (RON) □ švedska kruna (SEK) □ drugo (navesti (ISO oznaku)):

               18.2.
                     Sljedeća osoba / sljedeće osobe protiv koje / kojih se traži izvršenje mora / moraju snositi troškove:

               18.2.1.
                     Ime i prezime

               18.2.2.
                     Ako više osoba mora snositi troškove, cjelokupni iznos može se naplatiti od bilo koje od tih osoba:

               18.2.2.1.
                     □ Da

               18.2.2.2.
                     □ Ne

               18.3.
                     Troškovi za koje se traži povrat su sljedeći
                  64
               :

               18.3.1.
                     □ Troškovi su utvrđeni odlukom kao ukupni iznos (navesti iznos):

               18.3.2.
                     □ Troškovi su utvrđeni odlukom kao postotak ukupnih troškova (navesti postotak ukupnih troškova):

               18.3.3.
                     □ Odgovornost za troškove utvrđena je u odluci, a točni su iznosi sljedeći:

               18.3.3.1.
                     □ Sudske pristojbe:

               18.3.3.2.
                     □ Odvjetničke pristojbe:

               18.3.3.3.
                     □ Troškovi dostave pismena:

               18.3.3.4.
                     □ Ostalo:

               18.3.4.
                     □ Ostalo (navesti):

               18.4.
                     Kamate na troškove:

               18.4.1.
                     □ Nije primjenjivo

               18.4.2.
                     □ Kamate navedene u odluci

               18.4.2.1.
                     □ Iznos:

               ili

               18.4.2.2.
                     □ Stopa...%

               18.4.2.2.1.
                     Kamate od ….. (datum (dd/mm/gggg) ili događaj) do ..... (datum (dd/mm/gggg) ili događaj)
                  65

               18.4.3.
                     □ Zakonske kamate (ako je primjenjivo) koje se izračunavaju u skladu s (navesti odgovarajuće zakone):

               18.4.3.1.
                     Kamate od ….. (datum (dd/mm/gggg) ili događaj) do ..... (datum (dd/mm/gggg) ili događaj)
                  66

               18.4.4.
                     □ Kapitalizacija kamata (ako je primjenjivo, navesti):

               ê 2201/2003

               Sastavljeno u …, dana…

               Potpis i/ili žig

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               PRILOG III.

               POTVRDA IZ ČLANKA 41. STAVKA 1. O SUDSKIM ODLUKAMA O PRAVU NA KONTAKT S DJETETOM
                  67

               1. Država članica podrijetla

               2. Sud ili tijelo koje izdaje potvrdu

               2.1. Naziv

               2.2. Adresa

               2.3. Tel./telefaks/e-mail

               3. Osoba/osobe s pravom na kontakt s djetetom

               3.1. Ime i prezime

               3.2. Adresa

               3.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

                     68

                     69
                  4. Nositelji roditeljske odgovornosti, ako nisu navedeni u točki 3.

               4.1. 4.1.1. Ime i prezime

               4.1.2. Adresa

               4.1.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               4.2. 4.2.1. Ime i prezime

               4.2.2. Adresa

               4.2.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               4.3. Ostali

               4.3.1. Ime i prezime

               4.3.2. Adresa

               4.3.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               5. Sud koji je donio sudsku odluku

               5.1. Naziv suda

               5.2. Adresa suda

               6. Sudska odluka

               6.1. Datum

               6.2. Poziv na broj

                     70
                  7. Djeca na koju se odnosi sudska odluka

               7.1. Ime, prezime i datum rođenja

               7.2. Ime, prezime i datum rođenja

               7.3. Ime, prezime i datum rođenja

               7.4. Ime, prezime i datum rođenja

               8. Je li sudska odluka izvršiva u državi članici podrijetla?

               8.1. Da

               8.2. Ne

               9. Ako je sudska odluka donesena u odsustvu stranke, osobi koja se nije pojavila pred sudom dostavljeno je pismeno kojim se pokreće postupak ili jednakovrijedno pismeno pravodobno da joj se omogući priprema obrane, ili je osobi dostavljeno pismeno, iako ne u skladu s tim uvjetima, ali je unatoč tome utvrđeno da ona nedvosmisleno prihvaća sudsku odluku.

               10. Sve uključene stranke imale su mogućnost saslušanja.

               11. Djeca su imala mogućnost da budu saslušana, osim ako je saslušanje smatrano neprikladnim zbog njihove dobi ili stupnja zrelosti

               12. Praktična rješenja za ostvarivanje prava na kontakt s djetetom (u onoj mjeri u kojoj je to predviđeno sudskom odlukom)

               12.1. Datum i sat

               12.1.1. Početak

               12.1.2. Završetak

               12.2. Mjesto

               12.3. Posebne obveze za nositelje roditeljske odgovornosti

               12.4. Posebne obveze za osobu koja ima pravo na kontakt s djetetom

               12.5. Bilo kakva ograničenja povezana s ostvarivanjem prava na kontakt s djetetom

               13. Imena stranaka kojima je omogućena pravna pomoć

               Sastavljeno u …, dana…

               Potpis i/ili žig

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               „PRILOG IV.

               POTVRDA IZ ČLANKA 42. STAVKA 1. O PREDAJI DJETETA
                  71

               1. Država članica podrijetla

               2. Sud ili tijelo koje izdaje potvrdu

               2.1. Naziv

               2.2. Adresa

               2.3. Tel./telefaks/e-mail

               3. Osoba kojoj dijete mora biti predano (u onoj mjeri u kojoj je to utvrđeno sudskom odlukom)

               3.1. Ime i prezime

               3.2. Adresa

               3.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

                     72
                  4. Nositelji roditeljske odgovornosti

               4.1. Majka

               4.1.1. Ime i prezime

               4.1.2. Adresa (ako je poznata)

               4.1.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               4.2. Otac

               4.2.1. Ime i prezime

               4.2.2. Adresa (ako je poznata)

               4.2.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               4.3. Ostali

               4.3.1. Ime i prezime

               4.3.2. Adresa (ako je poznata)

               4.3.3. Datum i mjesto rođenja (ako je poznato)

               5. Tuženik (ako postoje podaci)

               5.1. Ime i prezime

               5.2. Adresa (ako je poznata)

               6. Sud koji je donio sudsku odluku

               6.1. Naziv suda

               6.2. Adresa suda

               7. Sudska odluka

               7.1. Datum

               7.2. Poziv na broj

                     73
                  8. Djeca na koju se odnosi sudska odluka

               8.1. Ime, prezime i datum rođenja

               8.2. Ime, prezime i datum rođenja

               8.3. Ime, prezime i datum rođenja

               8.4. Ime, prezime i datum rođenja

               9. Sudskom odlukom zahtijeva se predaja djeteta

               10. Je li sudska odluka izvršiva u državi članici podrijetla?

               10.1. Da

               10.2. Ne

               11. Djeca su imala mogućnost da budu saslušana, osim ako je saslušanje smatrano neprikladnim zbog njihove dobi ili stupnja zrelosti

               12. Sve zainteresirane stranke imale su mogućnost saslušanja

               13. Sudskom odlukom zahtijeva se predaja djece, a sud je pri donošenju odluke uzeo u obzir razloge i dokaze na kojima se temelji odluka donesena u skladu s člankom 13. Haaške konvencije od 25. listopada 1980. o građanskim aspektima međunarodne otmice djece

               14. Ako je primjenjivo, podrobnosti o mjerama koje poduzimaju sudovi ili tijela kako bi osigurali zaštitu djeteta nakon njegova povratka u državu članicu uobičajenog boravišta

               15. Imena stranaka kojima je omogućena pravna pomoć

               Sastavljeno u …, dana…

               Potpis i/ili žig

               ò novo

               PRILOG III.

               POTVRDA IZ ČLANKA 56. KOJA SE ODNOSI NA AUTENTIČNU ISPRAVU ILI SPORAZUM
                  74

               1.
                     TIJELO KOJE IZDAJE POTVRDU

               1.1.
                     Naziv:

               1.2.
                     Adresa:

               1.2.1.
                     Ulica i broj / poštanski pretinac:

               1.2.2.
                     Mjesto i poštanski broj:

               1.2.3.
                     Država članica:

               □ Belgija (BE) □ Bugarska (BG) □ Češka (CZ) □ Njemačka (DE) □ Estonija (EE)

               □ Irska (IE) □ Grčka (EL) □ Španjolska (ES) □ Francuska (FR) □ Hrvatska (HR) □ Italija (IT)

               □ Cipar (CY) □ Latvija (LV) □ Litva (LT) □ Luksemburg (LU) □ Mađarska (HU)

               □ Malta (MT) □ Nizozemska (NL) □ Austrija (AT) □ Poljska (PL) □ Portugal (PT)

               □ Rumunjska (RO) □ Slovenija (SI) □ Slovačka (SK) □ Finska (FI) □ Švedska (SE)

               □ Ujedinjena Kraljevina (UK)

               1.3.
                     Telefon:

               1.4.
                     Telefaks

               1.5.
                     E-pošta (ako je dostupna):

               2.
                     AUTENTIČNA ISPRAVA

               2.1.
                     Tijelo koje je sastavilo autentičnu ispravu (ako je različito od tijela koje izdaje potvrdu)

               2.1.1.
                     Naziv i opis tijela:

               2.1.2.
                     Adresa:

               2.2.
                     Datum (dd/mm/gggg) kada je tijelo iz točke 2.1. sastavilo autentičnu ispravu:

               2.3.
                     Referentni broj autentičjne isprave (ako je primjenjivo):

               2.4.
                     Datum (dd/mm/gggg) kada je autentična isprava registrirana u državi članici podrijetla (ispunjava se samo ako datum registracije određuje pravni učinak isprave, a taj je datum različit od datuma navedenog u točki 2.2.):

               2.4.1.
                     Referentni broj u registru (ako je primjenjivo):

               3.
                     SPORAZUM

               3.1.
                     Tijelo koje je odobrilo sporazum ili pred kojim je sporazum sklopljen (ako je različito od tijela koje izdaje potvrdu)

               3.1.1.
                     Naziv tijela:

               3.1.2.
                     Adresa:

               3.2.
                     Datum (dd/mm/gggg) sporazuma:

               3.3.
                     Referentni broj sporazuma:

               4.
                     STRANKE AUTENTIČNE ISPRAVE / SPORAZUMA

               4.1.
                     Ime i prezime prve stranke:

               4.1.1.
                     Adresa:

               4.1.2
                     Datum i mjesto rođenja (ako je poznato):

               4.2.
                     Ime i prezime druge stranke:

               4.2.1.
                     Adresa:

               4.2.2
                     Datum i mjesto rođenja (ako je poznato):

               4.3.
                     Ime i prezime treće stranke, ako postoji:

               4.3.1.
                     Adresa:

               4.3.2
                     Datum i mjesto rođenja (ako je poznato):

               5.
                     IZVRŠIVOST AUTENTIČNE ISPRAVE / SPORAZUMA U DRŽAVI ČLANICI PODRIJETLA

               5.1.
                     Autentična isprava / sporazum izvršiv(a) je u državi članici podrijetla

               5.1.1.
                     □ Da

               5.1.2.
                     □ Ne

               5.2.
                     Uvjeti autentične isprave / sporazuma

               5.2.1.
                     Kratak opis izvršive obveze:

               5.2.2.2.
                     Obveza iz točke 5.2. izvršiva je protiv sljedeće osobe / sljedećih osoba
                  75
                (ime i prezime):

               Sastavljeno u: …

               Potpis i/ili žig tijela podrijetla:

               ê 2201/2003

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               PRILOG V.

               TABLICA ZA USPOREDBU S UREDBOM (EZ) br. 1347/2000

                        Ukinuti članci

                        Odgovarajući članci u novome tekstu

                        1

                        1, 2

                        2

                        3

                        3

                        12

                        4

                        5

                        4

                        6

                        5

                        7

                        6

                        8

                        7

                        9

                        17

                        10

                        18

                        11

                        16, 19

                        12

                        20

                        13

                        2, 49, 46

                        14

                        21

                        15

                        22, 23

                        16

                        17

                        24

                        18

                        25

                        19

                        26

                        20

                        27

                        21

                        28

                        22

                        21, 29

                        23

                        30

                        24

                        31

                        25

                        32

                        26

                        33

                        27

                        34

                        28

                        35

                        29

                        36

                        30

                        50

                        31

                        51

                        32

                        37

                        33

                        39

                        34

                        38

                        35

                        52

                        36

                        59

                        37

                        60, 61

                        38

                        62

                        39

                        40

                        63

                        41

                        66

                        42

                        64

                        43

                        65

                        44

                        68, 69

                        45

                        70

                        46

                        72

                        Prilog I.

                        68

                        Prilog II.

                        68

                        Prilog III.

                        68

                        Prilog IV.

                        Prilog I.

                        Prilog V.

                        Prilog II.

               ê 2201/2003 (prilagođeno)

               PRILOG VI.

               Izjave Švedske i Finske u skladu s člankom 59. stavkom 2. točkom (a) Uredbe Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim stvarima i stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000.

               Izjava Švedske:

               U skladu s člankom 59. stavkom 2. točkom (a) Uredbe Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim stvarima i stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000, Švedska ovime izjavljuje da se Konvencija od 6. veljače 1931. između Danske, Finske, Islanda, Norveške i Švedske, koja sadrži odredbe međunarodnog privatnog prava o braku, posvajanju i skrbništvu, zajedno sa Završnim protokolom uz tu Konvenciju, u cijelosti primjenjuje u odnosima između Švedske i Finske, umjesto propisa iz ove Uredbe.

               Izjava Finske:

               U skladu s člankom 59. stavkom 2. točkom (a) Uredbe Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim stvarima i stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000, Finska ovime izjavljuje da se Konvencija od 6. veljače 1931. između Finske, Danske, Islanda, Norveške i Švedske, koja sadrži odredbe međunarodnog privatnog prava o braku, posvajanju i skrbništvu, zajedno sa Završnim protokolom uz tu Konvenciju, u cijelosti primjenjuje u odnosima između Finske i Švedske, umjesto propisa iz ove Uredbe.

               é

               PRILOG IV.

               Uredba stavljena izvan snage i njezina izmjena

                        Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003
                           (SL L 338, 23.12.2003., str. 1.)

                        Uredba Vijeća (EZ) br. 2116/2004
                        (SL L 367, 14.12.2004., str. 1.)

               PRILOG V.

               Korelacijska tablica

                        Uredba (EZ) br. 2201/2003

                        Ova Uredba

                        Članak 1.

                        Članak 1.

                        Članak 2. uvodni tekst

                        Članak 2. uvodni tekst

                        Članak 2. stavci od 1. do 6.

                        Članak 2. stavci od 1. do 6.

                        -

                        Članak 2. stavak 7.

                        Članak 2. stavak 7.

                        Članak 2. stavak 8.

                        Članak 2. stavak 8.

                        Članak 2. stavak 9.

                        Članak 2. stavak 9.

                        Članak 2. stavak 10.

                        Članak 2. stavak 10.

                        Članak 2. stavak 11.

                        Članak 2. stavak 11.

                        Članak 2. stavak 12.

                        Članci 3., 4. i 5.

                        Članci 3., 4. i 5.

                        Članak 6.

                        Članak 6. stavak 2.

                        Članak 7. stavak 1.

                        Članak 6. stavak 1.

                        Članak 7. stavak 2.

                        Članak 6. stavak 3.

                        Članak 8.

                        Članak 7.

                        Članak 9.

                        Članak 8.

                        Članak 10. uvodni tekst

                        Članak 9. uvodni tekst

                        Članak 10. točka (a)

                        Članak 9. točka (a)

                        Članak 10. točka (b) uvodni tekst

                        Članak 9. točka (b) uvodni tekst

                        Članak 10. točka (b) podtočke i. i ii.

                        Članak 9. točka (b) podtočke i. i ii.

                        -

                        Članak 9. točka (b) podtočka iii.

                        Članak 10. točka (b) podtočka iii.

                        Članak 9. točka (b) podtočka iv.

                        Članak 10. točka (b) podtočka iv.

                        Članak 9. točka (b) podtočka v.

                        Članak 11. stavak 1.

                        Članak 21.

                        Članak 11. stavak 2.

                        Članak 24.

                        Članak 11. stavak 3.

                        Članak 23. stavak 1.

                        Članak 11. stavak 4.

                        Članak 25. stavak 1.

                        Članak 11. stavak 5.

                        Članak 25. stavak 2.

                        Članak 11. stavak 6.

                        Članak 26. stavak 2.

                        Članak 11. stavak 7.

                        Članak 26. stavak 3.

                        Članak 11. stavak 8.

                        Članak 26. stavak 4.

                        Članak 12. stavak 1.

                        Članak 10. stavak 1.

                        Članak 12. stavak 2.

                        Članak 10. stavak 2.

                        Članak 12. stavak 3.

                        Članak 10. stavak 3.

                        -

                        Članak 10. stavci 4. i 5.

                        Članak 12. stavak 4.

                        Članak 10. stavak 6.

                        Članak 13.

                        Članak 11.

                        Članak 14.

                        Članak 13.

                        Članak 15.

                        Članak 14.

                        Članak 16.

                        -

                        Članci 17., 18. i 19.

                        -

                        Članak 20.

                        Članak 21.

                        -

                        Članak 22.

                        Čl. 23. točke (a), (c), (d), (e) i (f)

                        Članak 23. točke (b) i (g)

                        Članci 24., 25. i 26.

                        Članak 27.

                        -

                        Članci od 28. do 36.

                        -

                        -

                        -

                        Članak 37. stavak 1.

                        -

                        Članak 37. stavak 2.

                        -

                        Članak 38.

                        Članak 39.

                        Članak 40.

                        Članak 41. stavak 1.

                        Članak 41. stavci 2. i 3.

                        Članak 42. stavak 1.

                        Članak 42. stavak 2.

                        -

                        Članak 43.

                        Članak 44.

                        Članak 45. stavak 1.

                        Članak 45. stavak 2.

                        Članak 46.

                        -

                        Članak 47. stavak 1.

                        -

                        Članak 47. stavak 2.

                        Članak 48.

                        -

                        Članci 49., 50. i 51.

                        Članak 52.

                        Članak 53.

                        -

                        Članak 54.

                        Članak 55., uvodni tekst

                        -

                        Članak 55. točka (a)

                        Članak 55. točke od (b) do (e)

                        -

                        -

                        -

                        Članak 56. stavak 1.

                        -

                        Članak 56. stavak 2.

                        -

                        Članak 56. stavak 3.

                        Članak 56. stavak 4.

                        Članci 57. i 58.

                        -

                        Članak 59. stavak 1.

                        Članak 59. stavci 2. i 3.

                        Članak 60. točke od (a) do (d)

                        Članak 60. točka (e)

                        Članak 61.

                        -

                        Članci 62., 63. i 64.

                        Članak 65.

                        -

                        Članak 66.

                        Članci 67. i 68.

                        Članci 69. i 70.

                        -

                        Članci 71. i 72.

                        Prilog I.

                        Prilog II.

                        Prilog III.

                        Prilog IV.

                        -

                        Članak 15.

                        Članak 16.

                        Članci 17., 18. i 19.

                        Članak 20.

                        Članak 12.

                        Članak 27.

                        Članak 28.

                        Članak 37.

                        Članak 38. stavak 1.

                        -

                        Članci 50., 51. i 52.

                        Članak 29. točka (a)

                        Članak 29. točke (b) i (c)

                        -

                        Članci od 30. do 32.

                        Članci 35. i 36.

                        Članci od 39. do 49.

                        Članak 28. stavak 1.

                        Članak 28. stavak 2.

                        -

                        Članak 34. stavci 2. i 3.

                        -

                        Članak 53. stavci 1. i 2.

                        -

                        Čl. 30. st. 2., čl. 38. st. 2., čl. 53. st. 2.

                        Članak 53. stavak 2.

                        Članak 38. stavak 2., članak 53. stavak 2.

                        Članak 53. stavci od 3. do 6.

                        Članak 54. stavci 1. i 2.

                        Članak 54. stavci 3. i 4.

                        Članak 53. stavak 7.

                        Članak 34. stavak 1.

                        Članak 34. stavci 2. i 3., članak 69.

                        Članak 55.

                        Članak 56.

                        Članak 31. stavak 1.

                        Članak 31. stavak 2.

                        -

                        Članak 33. stavak 1.

                        Članak 33. stavak 2.

                        Članci 57., 58. i 59.

                        Članak 68.

                        Članak 60.

                        Članak 61.

                        Članak 62.

                        Čl. 63. st. 1. uvodni tekst, čl. 63. st. 2.

                        Članak 63. stavak 1. točka (a)

                        Čl. 63. st. 1. točka (b), čl. 64. st. 1. točka (a)

                        Članak 63. stavak 1. točke od (c) do (f)

                        Članak 63. stavak 1. točka (g)

                        Članak 63. stavci 3. i 4.

                        Čl. 64. st. 1. točka (b), stavci od 2. do 6.

                        Članak 65. stavak 1.

                        Članak 65. stavak 2.

                        Članak 65. stavak 3.

                        Članak 65. stavak 4.

                        Članak 65. stavak 5.

                        -

                        Članci 66. i 67.

                        Članak 69.

                        Članak 72.

                        -

                        Članak 73.

                        Članak 74.

                        Članak 75. stavak 1.

                        Članak 75. stavci 2. i 3.

                        Članci 76., 77. i 78.

                        Članak 79. stavak 1.

                        Članak 79. stavak 2.

                        Članak 80.

                        Članak 81.

                        -

                        Članci 70. i 71.

                        Članci 82. i 83.

                        Prilog I.

                        -

                        Prilog II.

                        Prilog II.

                        Prilog III.

                     (1)
                  Na države članice koje su pristupile Uniji nakon tog datuma Uredba se primjenjuje od početka njihova članstva (Bugarska i Rumunjska: 1. siječnja 2007., Hrvatska: 1. srpnja 2013.)

                     (2)
                  Danska, u skladu s člancima 1. i 2. Protokola o stajalištu Danske priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, ne sudjeluje u Uredbi, koja stoga za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje.

                     (3)
                  COM(2014) 225 final.

                     (4)
                  Novi početak za Europu: Moj program za zapošljavanje, rast, pravednost i demokratske promjene. Političke smjernice za sljedeću Europsku komisiju, Jean-Claude Juncker, Strasbourg, 15. srpnja 2014.

                     (5)
                  Uredba Vijeća (EU) br. 1259/2010 od 20. prosinca 2010. o provedbi pojačane suradnje u području prava primjenljivog na razvod braka i zakonsku rastavu (SL L 343, 29.12.2010., str. 10.).

                     (6)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (SL L 7, 10.1.2009., str. 1.).

                     (7)
                  Dana 3. ožujka 2016. Komisija je Vijeću predstavila Prijedlog odluke Vijeća o odobrenju pojačane suradnje u području nadležnosti i mjerodavnog prava te priznavanja i izvršenja odluka o imovinskim režimima međunarodnih parova, uključujući u stvarima koje se odnose na režime bračne stečevine i imovinske posljedice registriranih partnerstava, te dostavila dvije provedbene uredbe. Vijeće je Odluku donijelo 9. lipnja 2016.

                     (8)
                  Haška konvencija od 25. listopada 1980. o građanskim aspektima međunarodne otmice djece (dalje u tekstu: Haška konvencija iz 1980.).

                     (9)
                  Vidjeti bilješku 8.

                     (10)
                  Haška konvencija od 19. listopada 1996. o nadležnosti, primjenjivome pravu, priznavanju, izvršenju i suradnji u području roditeljske odgovornosti i mjerama za zaštitu djece (dalje u tekstu: Haška konvencija iz 1996.).

                     (11)
                  Sud Europske unije, 11. srpnja 2008., predmet C-195/08 PPU – Inga Rinau, točka 82.

                     (12)
                  „Bolja regulativa za bolje rezultate – Agenda EU-a”, COM(2015) 215 final.

                     (13)
                  Studija o evaluaciji Uredbe (EZ) br. 2201/2003 i mogućnostima politike za njezinu izmjenu; vidjeti Završno izvješće o evaluaciji na

                     http://ec.europa.eu/justice/civil/files/bxl_iia_final_report_evaluation.pdf

                   i Analitičke priloge

                     http://ec.europa.eu/justice/civil/files/bxl_iia_final_report_analtical_annexes.pdf

                  .

                     (14)
                  Vidjeti posebno: Završno izvješće o evaluaciji, str. 53.

                     (15)
                  Vidjeti posebno: Procjena učinka, str. 11.

                     (16)
                  Vidjeti posebno: Završno izvješće o evaluaciji, str. 57.

                     (17)
                  Vidjeti posebno: Procjena učinka, str. 36., 37., 52., 60. i 86.

                     (18)
                  Vidjeti posebno: Procjena učinka, str. 61.

                     (19)
                  Vidjeti posebno: Analitički prilozi, str. 92.

                     (20)
                  Vidjeti posebno: Analitički prilozi, str. 65.

                     (21)
                  Vidjeti posebno: Procjena učinka, str. 87.

                     (22)
                  Vidjeti posebno: Analitički prilozi, str. 265.

                     (23)
                  COM(2014) 225 final.

                     (24)
                  Sažetak odgovora na javno savjetovanje dostupan je u Analitičkim prilozima, str. 127.

                     (25)
                  Analitički prilozi, str. 151.

                     (26)
                  Analitički prilozi, str. 153.

                     (27)
                  Analitički prilozi, str. 156.

                     (28)
                  Analitički prilozi, str. 159.

                     (29)
                  Procjena učinka, str. 61.

                     (30)
                  Statistička analiza zahtjeva podnesenih 2008. u skladu s Haškom konvencijom od 25. listopada 1980. o građanskim aspektima međunarodne otmice djeteta – Dio II. – Regionalno izvješće, prel. dok. br. 8B ažuriran u studenome 2011. za Posebnu komisiju u lipnju 2011., str. 10. – 12., dostupno na https://assets.hcch.net/upload/wop/abduct2011pd08be.pdf.

                     (31)
                  SL C […], […], str. […].

                     (32)
                  SL C […], […], str. […].

                     (33)
                  SL C […], […], str. […].

                     (34)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 (SL L 338, 23.12.2003., str. 1.).

                     (35)
                  Vidjeti Prilog V.

                     (36)
                  SL L 160, 30.6.2000., str. 19.

                     (37)
                  U vrijeme donošenja Uredbe (EZ) br. 1347/2000, Vijeće je primilo izvješće s objašnjenjima o Konvenciji koje je pripremio profesor Alegria Borras (SL C 221, 16.7.1998., str. 27.).

                     (38)
                  SL C 234, 15.8.2000., str. 7.

                     (39)
                  SL L 12, 16.1.2001, str. 1. Regulation as last amended by Commission Regulation (EC) No 1496/2002 (OJ L 225, 22.8.2002, p. 13).

                     (40)
                  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL L 351, 20.12.2012., str. 1.).

                     (41)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (SL L 007, 10.1.2009., str. 1.).

                     (42)
                  SL L 160, 30.6.2000., str. 37.

                     (43)
                  Uredba (EZ) br. 1393/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima („dostava pismena”), i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1348/2000 (SL L 324, 10.12.2007., str. 79.).

                     (44)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 1206/2001 od 28. svibnja 2001. o suradnji između sudova država članica u izvođenju dokaza u građanskim ili trgovačkim stvarima (SL L 174, 27.6.2001., str. 1).

                     (45)
                  Odluka Vijeća 2001/470/EZ od 28. svibnja 2001. o uspostavi Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima (SL L 174, 27.6.2001., str. 25.).

                     (46)
                  Odluka Vijeća 2001/470/EZ od 28. svibnja 2001. o uspostavi Europske pravosudne mreže u građanskim i trgovačkim stvarima (SL L 174, 27.6.2001., str. 25.).

                     (47)
                  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL L 119, 4.5.2016., str. 1.).

                     (48)
                  SL L 184, 17.7.1999, str. 23.

                     (49)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim stvarima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000.

                     (50)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. xxxx/20xx od xx xxxxxr 20xx o nadležnosti, priznavanju i izvršenju odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o međunarodnoj otmici djece

                     (51)
                  Moraju se priložiti pismena iz članka 37. stavka 2.

                     (52)
                  Ova točka obuhvaća i situacije u kojima su troškovi određeni zasebnom odlukom.

                     (53)
                  U slučaju da se troškovi mogu povratiti od više osoba, raščlanite ih prema svakoj osobi pojedinačno.

                     (54)
                  Upišite podatke za sva razdoblja ako je riječ o više razdoblja.

                     (55)
                  Upišite podatke za sva razdoblja ako je riječ o više razdoblja.

                     (56)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću.

                     (57)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. xxxx/20xx od xx xxxxxr 20xx o nadležnosti, priznavanju i izvršenju odluka u bračnim stvarima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o međunarodnoj otmici djece, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 2201/2003.

                     (58)
                  U slučajevima zajedničkog skrbništva, osoba spomenuta u točki 3. može biti spomenuta i u točki 4.

                     (59)
                  Moraju se priložiti pismena iz članka 37. stavka 2.

                     (60)
                  Ako se odnosi na više od četvoro djece, koristiti drugi obrazac.

                     (61)
                  Ako se odnosi na više od četvoro djece, upotrijebite drugi obrazac.

                     (62)
                  U slučajevima zajedničkog skrbništva, osoba spomenuta u točki 5. može biti spomenuta i u točki 13.1.

                     (63)
                  Ova točka obuhvaća i situacije u kojima su troškovi određeni zasebnom odlukom.

                     (64)
                  U slučaju da se troškovi mogu povratiti od više osoba, raščlanite ih prema svakoj osobi pojedinačno.

                     (65)
                  Upišite podatke za sva razdoblja ako je riječ o više razdoblja.

                     (66)
                  Upišite podatke za sva razdoblja ako je riječ o više razdoblja.

                     (67)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim stvarima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000.

                     (68)
                  U slučajevima zajedničkog skrbništva, osoba spomenuta u točki 3. može biti spomenuta i u točki 4.

                     (69)
                  Stavite križić u polje predviđeno za osobu protiv koje se zahtijeva izvršenje sudske odluke.

                     (70)
                  Ako se sudska odluka odnosi na više od četvoro djece, koristite drugi obrazac.

                     (71)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim stvarima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000.

                     (72)
                  Ova točka nije obvezna:

                     (73)
                  Ako se odnosi na više od četvoro djece, korsitite drugi obrazac.

                     (74)

                        Članak 56. Uredbe Vijeća ____ o nadležnosti, priznavanju i izvršenju odluka u bračnim stvarima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o međunarodnoj otmici djece, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 2201/2003.

                     (75)
                  Upišite podatke za sve osobe ako je riječ o više osoba.