				|

		52013PC0516

			Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1013/2006 o pošiljkama otpada /* COM/2013/0516 final - 2013/0239 (COD) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           KONTEKST PRIJEDLOGA
Uredbom o pošiljkama otpada (Uredba (EZ) br.
1013/2006[1],
„WSR”) utvrđuju se zahtjevi za pošiljke otpada unutar EU-a te između
EU-a i trećih zemalja radi zaštite okoliša. Uredba o pošiljkama otpada ima
stroža pravila za opasan otpad, nego za neopasan otpad.
Zabranjeni su svi izvozi opasnog otpada u
države izvan OECD-a i svi izvozi otpada za odlaganje izvan EU/EFTA-e
(Članci 34. i 36. Uredbe o pošiljkama otpada). Zabranom izvoza opasnog
otpada izvan OECD-a propisanom Uredbom o pošiljkama otpada provodi se zabrana
izvoza UN-ove Baselske konvencije iz 1995. Neopasan otpad može se izvoziti za
oporabu izvan OECD-a ako će se otpadom gospodariti na način koji je
prihvatljiv za okoliš, tj. na način koji u širem smislu odgovara pravilima
koja se primjenjuju u EU-u[2].

Unutar EU-a sve pošiljke otpada za oporabu
imaju pravo slobodnog kretanja.[3]
Što se tiče neopasnog otpada, takve pošiljke nisu podvrgnute obvezi davanja
prethodne obavijesti te samo trebaju zadovoljiti odredbe o dostavi općih
podataka (Glave (II.–IV. Uredbe o pošiljkama otpada). I za pošiljke opasnog
otpada za oporabu i za pošiljke otpada za odlaganje obavezno su potrebni prethodna
pisana obavijest i odobrenje. Međutim, u pogledu pošiljki otpada za
oporabu, nadležna tijela mogu se protiviti pošiljkama jedino na temelju
ekoloških razloga koji su utvrđeni u Uredbi o pošiljkama otpada
(članak 12.).
Utvrđene su određene obveze koje se
odnose na obvezu povrata pošiljaka otpada koje su nezakonite ili koje nije
moguće završiti kao što je planirano (članci 22. do 25. Uredbe o
pošiljkama otpada).
Članak 50. Uredbe o pošiljkama otpada
sadržava opću odredbu o provedbi kojom se utvrđuje da države
članice provode inspekcijski nadzor poslovnih nastana i poduzeća u
skladu s inspekcijskim zahtjevima u Direktivi 2008/98/EZ (Okvirna direktiva o
otpadu), te da države članice mogu provjeriti promet na cestama, u lukama
itd. ili u kasnijoj fazi kada otpad pristigne u postrojenje za oporabu ili
odlaganje. Nadzor je inače prepušten nahođenju država članica.
Uredba o pošiljkama otpada ne sadržava nikakve posebne odredbe o tome kako se
inspekcijski nadzor provodi: samo utvrđuje da „Provjere pošiljaka
uključuju kontrolu dokumenata, potvrdu identiteta i, kad je primjereno,
fizički pregled otpada.“
Zbog ovog općeg utvrđivanja
inspekcijskih zahtjeva u Uredbi o pošiljkama otpada, postoje velike razlike
između država članica. Neke su razvile temeljite i dobro uhodane
sustave inspekcijskog nadzora usmjerene na pošiljke otpada u lukama ili na
lokacijama proizvođača ili sakupljača otpada, dok druge imaju
značajne probleme s provedbom i nedostatkom odgovarajućih struktura i
sredstava za nadzor tokova otpada i provedbe inspekcijskih provjera. Ova
situacija dovodi do „port hoppinga” tj. da izvoznici nezakonitog otpada šalju
otpad preko država članica s najblažim kontrolama. Ako je provedba
kontrola u jednoj državi članici pojačana, nezakoniti izvoznici sele
svoj izvoz u drugu državu članicu. Učinkovito sprečavanje
nezakonitih pošiljaka otpada može se stoga ostvariti samo ako države
članice provode dostatne kontrole.
Najproblematičnije nezakonite pošiljke
otpada su one koje sadrže opasan otpad i otpad koji je nezakonito poslan radi
odlaganja ili nedovoljno kvalitetne obrade. Odlaganje ili nedovoljno kvalitetna
obrada otpada imaju snažne posljedice za okoliš i zdravlje stanovništva u
okolici područja odlaganja/obrade. Istjecanje iz odbačenog otpada
također može naštetiti tlu i vodenim tokovima te uzrokovati
onečišćenje zraka emisijama npr. teških metala i trajnim organskim
onečišćivačima. Ako u državi
odredišta ne postoje odgovarajuće norme i kapaciteti za recikliranje,
potencijalne opasnosti za okoliš i zdravlje jednostavno se izvoze u druge
dijelove svijeta. To također uzrokuje
globalno zatopljenje i oštećenje ozona.
Ovim se zakonodavnim prijedlogom podržavaju i
usmjeravaju inspekcije država članica kako bi se riješili gore navedeni
problematični i visoko rizični tokovi otpada. Procjenu rizika provode
države članice, obuhvaćajući određene tokove otpada i
izvore nezakonitih pošiljaka te razmatrajući podatke utemeljene na
obavještavanju, kao što su policijske istrage i analize kriminalnih djelovanja.
Svake godine odabiru se prioriteti inspekcijskih provjera na temelju ovih
procjena rizika te objavljuju u godišnjim inspekcijskim planovima. Ti planovi
su dostupni javnosti. Inspektori uzimaju u obzir inspekcijske planove te od
izvoznika otpada za koje sumnjaju da su uključeni u nezakoniti izvoz
otpada zahtijevaju dokaze u skladu s relevantnim odredbama u prijedlogu.
Nezakonite pošiljke otpada su ozbiljan i
čest problem. Zabrane izvoza opasnog otpada i otpada za odlaganje prema
Uredbi o pošiljkama otpada često se zaobilaze. Izvoz opasnog otpada
često se označuje kao rabljena roba, a otpad za odlaganje kao otpad
za oporabu. To potvrđuju zajedničke inspekcije provedene preko „mreže
za implementaciju i provedbu zakona o zaštiti okoliša, prekograničnih
prometa pošiljaka otpada–klastera” (IMPEL-TFS) koje podržava Komisija; to je
pokazalo vrlo visoku stopu neusklađenosti s Uredbom o pošiljkama otpada
zbog nezakonitih pošiljki otpada. Kao dio zajedničke inspekcije tijekom
razdoblja od listopada 2008. do studenog 2010., 22 države članice
provjeravale su i izvještavale o prometu na cestama i u lukama (preko 20 000
prometnih inspekcija i preko sto inspekcija tvrtki).[4] Uzimajući u obzir ukupan
broj ispitanih pošiljaka otpada iz i unutar EU-a tijekom tog razdoblja (3 454)
i broj prekršaja (863), procjenjuje se da ukupna stopa neusklađenosti
iznosi 25 %.
U istraživanju iz 2011. godine procijenjena je
količina nezakonitih pošiljaka kao udio ukupnog broja pošiljaka otpada
unutar i izvan EU-a.[5]
Istraživanjem se zaključilo da ako je samo 1 % od svih pošiljaka
otpada nezakonito, ukupna količina nezakonitih pošiljka otpada iznosi 2,8
milijuna tona godišnje.
Nezakonite pošiljke otpada izvan EU-a
često proizlaze iz nekontroliranih postrojenja sakupljanja, skladištenja i
sortiranja, gdje nezakoniti operateri nabavljaju otpad i nezakonito ga prevoze
u zemlje u razvoju. Europolovo istraživanje iz 2011.[6] zaključilo je da se
postrojenja za međuskladištenje često koriste za prikrivanje
konačnih odredišta otpada te za sprečavanje napora u provedbi zakona
da se otkriju izvorne tvrtke.
Luke u sjeverozapadnom djelu EU-a (Antverpen,
Hamburg, Le Havre i Rotterdam) imaju ključnu ulogu u izvozu otpada
(električnog i elektroničkog otpada, otpadnih vozila, plastike,
papira i različitih vrsti opasnog otpada) u države Afrike i Azije.
Budući da se mnoge od tih luka susreću s velikim količinama
otpada (zakonitog i nezakonitog) koji se brodom izvozi iz EU-a, imaju
češće kontrole te zbog toga najvjerojatnije pronalaze više
nezakonitih pošiljaka otpada.
Učinkovita provedba zakona i
inspekcijskih nadzora pošiljaka otpada ne bi samo pomogla u sprečavanju
ozbiljnih učinaka na okoliš i zdravlje koji proizlaze iz nezakonitih
pošiljaka otpada već bi smanjila visoke troškove i ostvarila izravnu
gospodarsku korist za države članice i industriju. Financijske olakšice
proizašle iz bolje provedbe zakona uključuju izbjegavanje troškova
čišćenja i povratka u zemlju polazišta. Na primjer, nedavno je
istraživanje pokazalo da je stroža provedba kontrole u roterdamskoj luci
rezultirala povećanom kvalitetom i kvantitetom recikliranog otpada jer je
otpad bio usmjeren zakonitim kanalima do postrojenja s boljim tehnikama obrade.
Pojačani inspekcijski nadzori u roterdamskoj luci također su potakli
otvaranje 22 radna mjesta – na carini, inspekcijama i uređajima za obradu
otpada[7].
Zaključci Vijeća od 3. lipnja 2010.
pozivaju Komisiju da između ostaloga razmotri jačanje EU-ovih
inspekcijskih zahtjeva i nasumičnih provjera koje se provode u skladu s
Uredbom o pošiljkama otpada. Komisija je, kao odgovor na to, detaljnije
procijenila problem i pripremila procjenu učinka ex ante, u skladu sa
svojim smjernicama za procjene učinka.
2.           REZULTATI KONZULTACIJA SA
ZAINTERESIRANIM STRANKAMA I PROCJENE UČINKA
Komisija je 25. siječnja 2011. pokrenula
savjetovanje s interesnim skupinama na internetu putem svoje web-stranice
EUROPA u skladu s minimalnim standardima za konzultacije. Savjetovanje je
otvoreno za sve interesne skupine jedanaest tjedana, a dostupno je putem
jedinstvene pristupne točke na internetu.[8]
Tijekom savjetovanja zaprimljeno je 65 doprinosa od 18 nadležnih tijela država
članica, jednog nadležnog tijela države Europskog gospodarskog prostora
(EEA), 25 industrijskih organizacija, pet privatnih tvrtki, dvije javne
organizacije, tri nevladine organizacije i 11 pojedinaca[9]. Interesne su skupine pružile
veliku podršku u korist zakonodavnih zahtjeva EU-a o inspekcijama pošiljaka
otpada (90 % ispitanika).
Tijekom javnog savjetovanja u 2012. o
zakonodavnim aktima koji opterećuju MSP-ove, izražena je zabrinutost da
Uredba o pošiljkama otpada zbog razlika u provedbi i tumačenju u državama
članicama nije dovela do stvaranja zajedničkog tržišta za korištenje
i recikliranje otpada te da treba učiniti više kako bi se osigurala
jedinstvena provedba Uredbe o pošiljkama otpada, s time da se više treba
usredotočiti na opasan otpad a manje na neproblematičan otpad. Izražena
je dodatna zabrinutost zbog potrebe za daljnjim pojednostavljivanjem postupaka
premještanja otpada između država članica, s time da bi se
inspekcijski nadzor i procjena postrojenja za obradu otpada prepustili
nadležnim tijelima države članice primateljice.
Cilj ovog zakonodavnog prijedloga o
inspekcijskim provjerama pošiljka otpada je pomoći osigurati jedinstvenu
provedbu Uredbe o pošiljkama otpada uspostavom minimalnih inspekcijskih
zahtjeva diljem EU-a s naglaskom na problematične tokove otpada.[10] U skladu s Uredbom o
pošiljkama otpada, već postoji pojednostavljeni postupak za pošiljke
otpada za oporabu u usporedbi s pošiljkama otpada za odlaganje. Međutim,
nedostatak usklađenih inspekcijskih postupaka otežava pravilno djelovanje
unutarnjeg tržišta u odnosu na pošiljke otpada. Pravilno djelovanje unutarnjeg
tržišta zahtjeva da se inspekcijski nadzori pošiljaka otpada učinkovito
provode diljem EU-a. Trenutni nedostatak jednakih konkurentnih uvjeta zbog
razlika u praksama provedbe postavlja tvrtke koje poštuju zakone u nepovoljan
gospodarski položaj. Visoke stope nezakonitih pošiljki otpada ugrožavaju
zakonitu obradu otpada i industrije odlaganja otpada. Kad bi se diljem EU-a
Uredba o pošiljkama otpada pravilno primjenjivala, među gospodarskim bi se
subjektima povećalo povjerenje u sustav pošiljaka otpada. Tvrtke u sektoru
recikliranja i upravljanja otpadom bile bi potaknute na ulaganja za stvaranje
novih radnih mjesta.
Inspekcijski nadzor postrojenja za obradu otpada zadaća je nadležnih tijela država
članica u kojima se nalaze. Međutim, važno je da nadležna tijela u
državama članicama polazišta budu u stanju procijeniti kako će
otpadom upravljati postrojenje u državi članici primateljici. Na primjer,
nadležno tijelo polazišta može nakon pregleda otpada zaključiti da
postrojenje u državi članici primateljici ne može njime upravljati u
skladu s člancima 11. i 12. Uredbe o pošiljkama otpada. Ova se procjena
mora napraviti prije nego što pošiljka napusti državu polazišta jer se u
protivnom se nezakonite pošiljke ne mogu spriječiti. Ako je pošiljka
nezakonita, država polazišta mora između ostaloga platiti račun za
vraćanje otpada. Procjenu postrojenja za obradu ne može se stoga
prepustiti isključivo nadležnim tijelima države članice primateljice.
Komisijina procjena učinka ex ante na
ovaj zakonodavni prijedlog ispitala je nekoliko mogućnosti za jačanje
inspekcijskih nadzora i provedbe Uredbe o pošiljkama otpada. EU-ova „mreža za
implementaciju i provedbu zakona o zaštiti okoliša, prekograničnih prometa
pošiljaka otpada–klastera“ (IMPEL-TFS), nadležna tijela država članica i razni
dionici izravno su bili uključeni u pripremu istraživanja koja su
provedena s ciljem podrške procjene.
Procjenom se utvrdilo da bi kombinacija
zakonodavnih zahtjeva EU-a i smjernica bila najučinkovitija mogućnost
za rješavanje problema povezanih s nezakonitim pošiljkama otpada. Ova bi
mogućnost također imala najniže neto troškove i najpozitivnije
gospodarske, društvene i ekološke učinke. Dovela bi do znatnog smanjivanja
troškova za čišćenje i povrat u zemlju polazišta kao i do neizravnog
smanjivanja troškova državama članicama kroz koje se otpad prevozi.
Industrija bi također imala koristi od usklađivanja zakonodavstva.
Veće količine otpada koje su usmjerene kroz zakonske kanale dovela bi
do optimizacije postupaka, boljih tehnika sortiranja i bolje kvalitete otpada.
Zakonski zahtjev za pojačanim inspekcijskim nadzorima mogli bi
također stvoriti nova radna mjesta te izbjeći preseljenje radnih
mjesta izvan EU-a.
Troškovi država članica koje nemaju
odgovarajuće inspekcijske sustave (npr. za zapošljavanje osoblja i
unaprjeđenje infrastrukture i inspekcija) procijenjeni su kao dio procjene
učinka. Ti troškovi iznose otprilike 4 milijuna EUR godišnje za cijelu EU,
ali bi mogli biti umanjeni gospodarskim i društvenim korisnim učincima
i/ili bi se mogli financirati od prikupljenih kazni. U skladu s procjenom
učinka, pokrili bi se troškovi dodatnog potrebnog inspekcijskog nadzora
čak i ako bi manje od 1 % svih godišnjih inspekcijskih nadzora
rezultirao prosječnim kaznama.
U procjeni učinka utvrđeno je da je
planiranje inspekcijskog nadzora najvažnija predložena zakonodavna mjera. Drugi
najvažniji čimbenik za rješavanje problema jest mogućnost da nadležna
tijela država članica od izvoznika otpada za koje sumnjaju da su
uključeni u nezakoniti izvoz otpada zahtijevaju dokaze kako bi provjerila
zakonitost pošiljaka te zatim daljnjim redoslijedom, uzlaznu kontrolu
postrojenja te izobrazbu nadležnih tijela.
3.           PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
Člankom
1. stavkom 3. točkom (b) ovog prijedloga mijenja se članak 50.
Uredbe o pošiljkama otpada uvođenjem zahtjeva za planiranjem inspekcijskih
nadzora pošiljaka otpada.
Člankom
1. stavkom 3. točkom (c) uvodi se u članak 50. mogućnost da
nadležna tijela država članica od izvoznika otpada za koje sumnjaju da su
uključeni u nezakoniti izvoz otpada zahtijevaju dokaze kako bi provjerila
zakonitost pošiljaka. Takvi dokazi mogu se odnositi na pitanje je li tvar ili
predmet „otpad” ili nije, je li pošiljka namijenjena za oporabu ili odlaganje
ili na prirodu određenih metoda obrade otpada i standarda koji se
primjenjuju u postrojenju u državi odredišta, radi ocjene usklađenosti s
člankom 49. Uredbe o pošiljkama otpada.
Člankom
1. stavkom 2 i člankom 1. stavkom 4. usklađuje se Uredba o pošiljkama
otpada s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u
skladu s obvezom Komisije da pregleda odredbe priložene regulatornom postupku u
svakom aktu koji namjerava izmijeniti.
Člankom
2. ovog prijedloga predviđeno je da Uredba stupa na snagu dvadesetog dana
od dana objave u Službenom listu te se primjenjuje od [1. siječnja
xxxx. ili 1. srpnja xxxx., ovisno o tome koji je datum prvi, ali najmanje šest
mjeseci nakon stupanja na snagu Uredbe].
4.           PRORAČUNSKE IMPLIKACIJE

Nije primjenjivo.
5.           NEOBVEZNI ELEMENTI
Nije primjenjivo.
2013/0239 (COD)
Prijedlog
UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1013/2006 o
pošiljkama otpada
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE
EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske
komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog
akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog
i socijalnog odbora[11],

uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija[12],
u skladu s u skladu s redovnim zakonodavnim
postupkom,,
budući da:
(1)       Uredba (EZ)
br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o
pošiljkama otpada[13]
utvrđuje zahtjeve za pošiljke otpada unutar Unije te između država
članica i trećih zemalja radi zaštite okoliša. Međutim,
utvrđeni su nedostaci u provedbi i inspekcijskim nadzorima koje provode
nadležna tijela država članica zbog, između ostaloga, nedostatka
jasnih odredaba u Uredbi o tim pitanjima.
(2)       Potrebno je odgovarajuće
planiranje inspekcijskih pregleda pošiljaka otpada kako bi se uspostavio
kapacitet potreban za inspekcijski nadzor pošiljaka otpada te učinkovito
spriječile nezakonite pošiljke. Odredbe o provedbi i inspekcijskim
pregledima u članku 50. Uredbe (EZ) br. 1013/2006 stoga se trebaju
ojačati kako bi se osiguralo redovito i dosljedno planiranje inspekcijskih
nadzora. Planiranje bi trebalo uključivati niz ključnih elemenata,
uključujući procjene rizika, strategije, ciljeve, prioritete, broj i
vrste planiranih inspekcijskih nadzora, procjenu zadaća, načine
suradnje između nadležnih tijela i odredbe za osposobljavanje inspektora.
(3)       Diljem Unije koriste se
različita pravila u pogledu mogućnosti da nadležna tijela država
članica od izvoznika otpada zahtijevaju dokaze radi provjere zakonitosti
pošiljaka. Takvi se dokazi mogu odnositi na pitanje je li tvar ili predmet
„otpad” u smislu Uredbe (EZ) br. 1013/2006 te hoće li se otpad poslati u
postrojenja prihvatljiva za okoliš u skladu s člankom 49. Uredbe.
Člankom 50. Uredbe trebalo bi osigurati mogućnost nadležnim tijelima
država članica da od izvoznika otpada za koje sumnjaju da su
uključeni u nezakoniti izvoz otpada zahtijevaju dokaze kako bi provjerila
zakonitost pošiljaka.
(4)       Nezakonite pošiljke otpada
često proizlaze iz nekontroliranih postrojenja za sakupljanje,
skladištenje i sortiranje. Stoga bi trebalo uvesti zahtjeve za inspekcijski
nadzor za takve lokacije otpada.
(5)       Kao posljedica stupanja na
snagu Lisabonskog ugovora, ovlasti koje su dodijeljene Komisiji u skladu s
Uredbom (EZ) 1013/2006 trebale bi biti usklađene s člankom 290.
Ugovora.
(6)       Ovlast za donošenje akata u
skladu s člankom 290. Ugovora trebala bi se prenijeti na Komisiju s ciljem
donošenja tehničkih i organizacijskih zahtjeva za praktičnu provedbu
elektroničke razmjene podataka. Osobito je važno da Komisija provede
prikladna savjetovanja tijekom pripremnih radnji uključujući radnje
na stručnoj razini.
(7)       Kada priprema i sastavlja delegirane
akte Komisija bi trebala osigurati istodoban, pravodoban i prikladan prijenos
odgovarajućih dokumenata Europskom parlamentu i Vijeću.
(8)       Komisija može usvojiti
smjernice za primjenu članka 12. stavka 1. točke (g) Uredbe;
smjernice za primjenu članka 15. Uredbe; smjernice za suradnju
nadležnih tijela u odnosu na nezakonite pošiljke; daljnje smjernice za upotrebu
jezika; daljnja obrazloženja proceduralnih zahtjeva Glave II. Uredbe po pitanju
njihove primjene na izvoze, uvoze i prijevoz otpada do Zajednice i kroz nju.
(9)       Uredbu (EZ) br. 1013/2006
potrebno je stoga izmijeniti.
(10)     Ovu bi Uredbu trebalo
primijeniti od 1. siječnja [xxxx.] ili 1. srpnja [xxxx.]
ovisno o tome koji je datum prvi, ali najmanje šest mjeseci nakon stupanja na
snagu Uredbe, kako bi se državama članicama i tvrtkama osiguralo dovoljno
vremena da se pripreme za primjenu potrebnih mjera u skladu s
člankom 50. Uredbe.
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
Uredba (EZ) br. 1013/2006 mijenja se kako
slijedi:
(1) u članku 2. dodaje se sljedeći
stavak 36.:
„36.   „ponovna uporaba” znači svaki
postupak pri kojem se proizvodi ili sastavni dijelovi koji nisu otpad ponovno
koriste za istu svrhu za koju su namijenjeni.
(2) u članku 26. dodaje se
sljedeći stavak 5.
„5.     Komisija ima ovlasti za donošenje akata u
skladu s člankom 59. o tehničkim i organizacijskim zahtjevima za
praktičnu provedbu elektroničke razmjene podataka za dostavu
dokumenata i podataka.“
(3) Članak 50. mijenja se kako
slijedi:
(a) stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2.     Mjerama za provedbu ove Uredbe države
članice osiguravaju, inter alia, inspekcijski nadzor poslovnih
nastana i poduzeća u skladu s člankom 34. Direktive 2008/98/EZ
Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu[14], i nasumične provjere
pošiljaka otpada ili s njima povezane oporabe ili odlaganja.”
(b) umeće se sljedeći stavak 2a.:
„2a.   Države članice osiguravaju da njihova
nadležna tijela uspostavljaju planove za inspekcijske nadzore radi pregleda
usklađenosti s ovom Uredbom. Planovima se pokriva cijelo geografsko
područje predmetnih država članica te se primjenjuju na sve
inspekcijske nadzore pošiljaka otpada koji su provedeni u skladu sa stavkom 2.,
uključujući inspekcijske nadzore poslovnih nastana i poduzeća,
cestovnog i željezničkog prijevoza i pošiljki u lukama. U planovima
uključeno je sljedeće:
(a)
strategija i ciljevi za inspekcijske nadzor
pošiljaka otpada koji se odnose na ljudske, financijske i druge resurse;
(b)
procjena rizika kojom se obuhvaćaju
određeni tokovi otpada i izvori nezakonitih pošiljaka, a u kojoj se
uzimaju u obzire podaci dobiveni od rada obavještajnih službi, kao što su
policijske istrage i analize kriminalnih djelovanja;
(c)
prioritete i opis načina odabira prioriteta na
temelju strategija, ciljeva i procjena rizika;
(d)
informacije o brojevima i vrstama planiranih
inspekcijskih nadzora lokacija otpada, cestovnog i željezničkog prijevoza
i pošiljki u lukama;
(e)
dodjeljivanje zadaća svakom nadležno tijelu
koje sudjeluje u inspekcijskom nadzoru pošiljaka otpada;
(f)
načine suradnje između različitih
nadležnih tijela koja sudjeluju u inspekcijskim nadzorima; te
(g)
procjenu potrebe za osposobljavanjem inspektora o
tehničkim i pravnim pitanjima koja se odnose na upravljanje otpadom i
pošiljke otpada te odredbama o redovnim programima osposobljavanja.
Planovi se pregledavaju najmanje jednom
godišnje te ažuriraju, gdje je primjenjivo. Pregledom se procjenjuje granica
ostvarivanja ciljeva i ostalih elementa planova.
Nadležna tijela osiguravaju da su planovi
javno dostupni u skladu s Direktivom 2003/4/EZ Europskog parlamenta i
Vijeća od 28. siječnja 2003. o javnom pristupu informacijama o
okolišu[15].”

(c) umeću se
sljedeći stavci 4.a i 4.b:
„4.a.  Nadležno tijelo može, kako bi se osiguralo
da pošiljka ne sadrži otpad u smislu članka 2. stavka 1.:
(i)      provjeriti je li predviđena
odgovarajuća zaštitu od oštećenja pošiljke tijekom prijevoza, utovara
i istovara; te
(ii)      u slučaju sumnje na nezakonite
pošiljke otpada zahtijevati da osoba odgovorna za pošiljku dostavi kopiju
računa i ugovora koji se odnosi na prodaju ili prijenos vlasništva tvari
ili predmeta koji pokazuje da je tvar ili predmet namijenjen ponovnoj uporabi u
smislu članka 2. stavka 36. te dokazati da tvar ili predmet u
potpunosti funkcionalan.
4.b.   Nadležno tijelo može, kako bi se osiguralo
da je pošiljka namijenjena za oporabu u skladu s člankom 49., u
slučaju sumnje na nezakonite pošiljke, zahtijevati da osoba odgovorna za
pošiljku dostavi ugovor, pismo ili drugi dokument potpisan od strane
postrojenja za oporabu, u kojima se navode metode, tehnologije i standardi
otpada primijenjeni u postrojenjima za oporabu u državama odredištima.“
(4) Članci
59. i 59.a zamjenjuju se sljedećim:
Članak 59.
Izvršavanje
delegacije
1.
Ovlast za donošenje delegiranih akata dodjeljuje se
Komisiji u skladu uvjetima utvrđenima u ovom članku.
2.
Delegiranje ovlasti navedeno u članku 26.
stavku 5. dodjeljuje se Komisiji na neodređeno razdoblje od dana stupanja
na snagu ove Uredbe.
3.
Delegiranje ovlasti navedeno u članku 26.
stavku 5. Europski parlament ili Vijeće može opozvati u bilo kojem
trenutku. Odluka o opozivu ukida delegiranje ovlasti određeno u toj
odluci. Stupa na snagu sljedećeg dana nakon objave Odluke u Službenom
listu Europske unije ili kasnije kako je ondje određeno. Ne utječe na
valjanost delegiranih akata koji su već stupili na snagu.
4.
Čim donese delegirani akt, Komisija istodobno
obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
5.
Delegirani akt donesen na temelju
članka 26. stavka 5., stupa na snagu samo ako Europski parlament i
Vijeće ne ulože prigovor u roku od dva mjeseca od obavijesti Europskom
parlamentu i Vijeću o tom aktu, ili ako su Europski parlament i
Vijeće prije isteka toga roka obavijestili Komisiju da neće uložiti
prigovor. Taj se rok produžuje na dva mjeseca na inicijativu Europskog
parlamenta i Vijeća.
Članak 59.a
Odborski
postupak
1. Komisiji pomaže Odbor osnovan
člankom 39. Direktive 2008/98/EZ.
Taj Odbor jest odbor u smislu Uredbe (EU) br.
182/2011.
2. Kada se poziva na ovaj stavak, primjenjuje
se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.“
Članak 2.
Ova uredba stupa na snagu dvadesetog dana od
objave u Službenom listu Europske unije. Primjenjuje se nakon [1.
siječnja xxxx. ili 1. srpnja xxxx., ovisno o tome koji je datum prvi, ali
najmanje šest mjeseci nakon stupanja na snagu Uredbe].
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i
izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu,
Za Europski parlament                                  Za
Vijeće
Predsjednik                                                    Predsjednik
[1]               Uredba (EZ)
br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o pošiljkama otpada,
SL L 190, 12.7.2006., str. 1.
[2]               Članci 18., 49. i Prilog
VII. Uredbe o pošiljkama otpada. Također vidi Uredbu Komisije
(EZ) br. 674/2012 od 23. srpnja 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1418/2007 o izvozu
određenog otpada namijenjenog za oporabu u određene zemlje koje nisu
članice OECD-a.
[3]               Mješoviti
komunalni otpad sakupljen iz privatnih kućanstava, uključujući i
sakupljanje takvog otpada od ostalih proizvođača (stavka otpada 20 03
01), podliježe istim odredbama kao i otpad namijenjen odlaganju, članak 3.
stavak 5. Uredbe o pošiljkama otpada. Ulazne pošiljke za spaljivanje
klasificirane kao oporaba podložne su određenim pravilima, članak 16.
Direktive 2008/98/EZ („Okvirna direktiva o otpadu“).
[4]               IMPEL-ovo detaljno izvješće
zajedničkog istraživanja dostupno je na: http://impel.eu/wp-content/uploads/2012/01/IMPEL-TFS-EA-II-Project-_Final-report-adopted-v1-4.pdf.
[5]               Procjena i smjernice za provedbu
zakonodavstva EU-a o otpadu u državama članicama, BiPRO, 16. studenog
2011., http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/reports.htm.
[6]               Europolova „procjena
organiziranog kriminala EU-a“, 28. travnja 2011., str. 30. https://www.europol.europa.eu/.
[7]               Istraživanje „Provedba
zakonodavstva EU-a o otpadu za zeleni rast“, BioIntelligence Service, 2011., http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf.
[8]               Savjetovanje interesnih skupina
djelomično se temeljilo na dvama istraživanjima „Inspekcijskim zahtjevima
za pošiljke otpada“, završno izvješće od 12. kolovoza 2009.,
Biointelligence http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/reports.htm; i „Ekološkoj, društvenoj i gospodarskoj
procjeni učinka mogućih zahtjeva i kriterija za inspekcije pošiljaka
otpada, kontrola i provjera na licu mjesta“, završno izvješće od 4. lipnja
2010., Biointelligence SA http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/reports.htm.
[9]               http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/news.htm.
[10]             Pogledajte također Komunikaciju Komisije o
praćenju „TOP10“savjetovanja MSP-ova o propisima EU-a.
[11]             SL C , , str. .
[12]             SL C , , str. .
[13]             SL L 190, 12.7.2006., str. 1.
[14]             SL L 312, 22.11.2008., str. 3.
[15]             SL L 41, 14.2.2003., str. 26.