                               EUROPSKA
                               KOMISIJA
                                                      Bruxelles, 22.6.2015.
                                                      COM(2015) 305 final
                                                      2015/0136 (NLE)
                                            Prijedlog
                                       ODLUKE VIJEĆA
         o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije Protokolu iz 2010. uz
   Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom opasnih
     i štetnih tvari morem, u odnosu na aspekte povezane s pravosudnom suradnjom u
                                      građanskim stvarima
HR                                                                                HR
 ---pagebreak---                                      OBRAZLOŽENJE
   1.   KONTEKST PRIJEDLOGA
   1.1. Uvod
        Odgovornost i naknada štete koje proizlaze iz posebnih vrsta aktivnosti prijevoza
        brodovima uređene su na međunarodnoj razini nizom konvencija Međunarodne
        pomorske organizacije (dalje u tekstu „IMO”) koje se oslanjaju na ista glavna načela.
        Ta su načela: stroga odgovornost brodovlasnika, obvezno osiguranje za pokriće šteta
        nastalih trećim stranama, pravo oštećenih osoba da odštetu traže izravno od
        osiguravatelja, ograničenje odgovornosti i, u slučaju nafte i opasnih i štetnih tvari
        (dalje u tekstu „HNS”), poseban fond za naknade iz kojeg se plaćaju štete ako te štete
        premašuju limite odgovornosti brodovlasnika.
        Međunarodna konvencija o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom
        opasnih i štetnih tvari morem iz 1996. (dalje u tekstu „Konvencija HNS iz 1996.”)
        zadnja je od konvencija IMO-a kojima se uređuje odgovornost za koju se još čeka da
        je ratificiraju države kako bi stupila na snagu. Riječ je o važnom elementu
        međunarodnog režima odgovornosti na moru, posebno stoga što je prijevoz HNS-a
        morem, uključujući ukapljeni prirodni plin (LNG) i ukapljeni naftni plin (LPG),
        trgovačka grana u ekspanziji i predstavlja značajan dio pomorskog prometa.
        Protokolom iz 2010. (dalje u tekstu „Protokol iz 2010.”) uz Konvenciju HNS iz
        1996. uključene su potrebne izmjene kako bi se riješili problemi koji su uočeni u
        Konvenciji HNS iz 1996. Protokol iz 2010. i odredbe Konvencije, kako su
        izmijenjene Protokolom, moraju se čitati, tumačiti i primjenjivati zajedno kao
        jedinstveni instrument, u skladu s člankom 2. i člankom 18. Protokola. Pročišćeni
        tekst Protokola izradilo je tajništvo IMO-a, a IMO ga je prihvatio 2011. na
        98. sjednici Pravnog odbora IMO-a te se taj tekst naziva „Konvencija HNS iz 2010.”.
        Konvencija HNS iz 2010, kao jedinstveni, pročišćeni instrument Konvencije, počet
        će proizvoditi učinke kad Protokol iz 2010. stupi na snagu.
        U skladu s člankom 20. stavkom 8. Protokola (članak 45. stavak 8. Konvencije HNS
        iz 2010.), potpisivanjem, ratifikacijom ili prihvaćanjem Protokola iz 2010. od strane
        države poništavaju se sva prijašnja potpisivanja i ratifikacije te države Konvencije
        HNS iz 1996.
        Ni Konvencija HNS iz 1996. ni Protokol iz 2010. uz Konvenciju HNS nisu stupili na
        snagu. Navedeni protokol do danas nije potpisala nijedna ugovorna stranka.
        Važno je napomenuti da čin obvezivanja odredbama Protokola iz 2010. mora biti
        popraćen podnošenjem podataka dobivenih tijekom prethodne kalendarske godine o
        ukupnoj količini doprinašajućeg tereta tih tvari, u skladu s člankom 20. stavkom 4.
        Protokola iz 2010. (članak 45. stavak 4. Konvencije HNS iz 2010.). Taj preduvjet
        glavni je razlog zašto nijedna država još nije ratificirala Konvenciju.
        Nakon što je u okviru IMO donesen Protokol iz 2010. uz Konvenciju HNS, skupina
        država, uz pomoć tajništva Međunarodnih fondova za naknadu štete od zagađenja
        naftom (dalje u tekstu: „IOPC fondovi”), sastavila je skup smjernica za izvješćivanje
        o doprinašajućem teretu HNS-a. Te je smjernice prihvatio pravni odbor IMO-a na
HR                                             2                                               HR
 ---pagebreak---           svojem stotom sastanku 19. travnja 2013.1, čime je riješena glavna tehnička
          poteškoća s ratifikacijom Konvencije.
          U cilju pripremanja ratifikacije, na sto prvom sastanku pravnog odbora IMO-a
          sastavljena je skupina za korespondenciju HNS-a kako bi se državama pomoglo u
          uspostavljanju postupaka za provedbu Konvencije, a posebno za izvješćivanje o
          doprinašajućem teretu HNS-a. Niz država članica EU-a i Europska komisija članovi
          su te skupine.
   1.2.   Nadležnosti EU-a i posljedice
        U skladu s pravilima o vanjskoj nadležnosti Unije kako su utvrđena u članku 3.
        stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije („UFEU”), Protokol iz 2010. i
        ubuduće Konvencija HNS iz 2010. u isključivoj su nadležnosti Unije jer utječu na
        zajednička pravila Unije i mijenjaju njihovo područje primjene.
        Kako je opisano u odjeljku 1.4. ovog Memoranduma, sklapanje Protokola iz 2010. uz
        Konvenciju utjecalo bi na područje primjene i pravila Direktive 2004/35/EZ o
        odgovornosti za okoliš u u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu2. Osim
        toga, zbog razloga navedenih u odjeljku 1.5. u nastavku, sklapanje Protokola iz 2010.
        utjecalo bi na pravila utvrđena u Uredbi (EU) br. 1215/2012 o nadležnosti,
        priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima
        (preinačena Uredba Bruxelles I.)3.
        Potonjim preklapanjem između pravila Konvencije, kako je izmijenjena, i pravila
        utvrđenih u Uniji u pogledu pravosudne suradnje u građanskim i trgovačkim stvarima
        također je stvorena pravna osnova za Odluku Vijeća 2002/971/EZ o ovlašćivanju
        država članica da u interesu Zajednice ratificiraju Međunarodnu konvenciju o
        odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom štetnih i opasnih tvari morem, iz
        1996. (Konvencija HNS) ili da joj pristupe4. Međutim, kako je utvrđeno u uvodu,
        Protokolom iz 2010. izmijenjena je Konvencija HNS iz 1996. te je Konvencija HNS iz
        2010. pročišćeni instrument koji proizlazi iz te izmjene. Stoga je učinak Konvencije
        HNS iz 2010. na pravila EU-a potrebno ocijeniti u svjetlu razvoja događaja u pravnom
        poretku Unije nakon donošenja Odluke Vijeća 2002/971/EZ.
        U nedostatku klauzule REIO (regionalna organizacija za gospodarsku integraciju) u
        tekstu Konvencije ili u Protokolu, isključivu nadležnost Unije za sklapanje Protokola
        iz 2010. ne može izvršavati sama Unija kao zaseban pravni subjekt. Stoga države
        članice podliježu obvezi sklapanja tog međunarodnog sporazuma u ime Unije. Budući
        da se Protokol iz 2010. odnosi na pitanja u isključivoj nadležnosti EU-a, države
        članice ne mogu samostalno odlučiti o potpisivanju i ratifikaciji tog Protokola. One to
        mogu učiniti, u ime Unije, samo na prijedlog Komisije i nakon odobrenja Vijeća i uz
        suglasnost Europskog parlamenta, u skladu s člankom 218. stavkom 6. točkom (a)
        UFEU-a.
   1.3.   Pojedinosti o Konvenciji
   1
        Stoti sastanak pravnog odbora IMO-a (IMO LEG), LEG 100/14, „Izvješće sa stotog sastanka pravnog
        odbora”, str. 5. – 6.; LEG 100/3, podnesak Kanade o „Praćenju provedbe Protokola HNS, 2010.”,
        Prilog 2.: „Smjernice za izvješćivanje pri podnošenju podataka o doprinašajućem teretu HNS-a”.
   2
        SL L 143, 30.4.2004., str. 56.      .
   3
        SL L 351, 20.12.2012., str. 1.      .
   4
        Odluka Vijeća 2002/971/EZ od 18. studenoga 2002. o ovlašćivanju država članica da u interesu
        Zajednice ratificiraju Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom
        štetnih i opasnih tvari morem, iz 1996. (Konvencija HNS) ili da joj pristupe, SL L 337, 13.12.2002.,
        str. 55.
HR                                                     3                                                     HR
 ---pagebreak---           Protokol iz 2010. te time ujedno i pročišćena Konvencija HNS iz 2010. stupit će na
          snagu 18 mjeseci nakon što ga je ratificiralo najmanje 12 država, od kojih su četiri s
          po najmanje dva milijuna bruto tona jedinica, te nakon što se odgovarajući podaci o
          doprinašajućem teretu podnesu glavnom tajniku IMO-a, prema potrebi, u kojima je
          prikazano najmanje 40 milijuna tona tereta koji je zaprimljen u tim državama tijekom
          prethodne kalendarske godine i kojim se doprinosi ukupnom računu HNS-a. Uvjeti za
          stupanje na snagu isti su kao i za Konvenciju HNS iz 1996.
          Glavne promjene između Konvencije HNS iz 1996. i Konvencije HNS iz 2010. su
   sljedeće:
             (a)   iz definicije doprinašajućeg tereta u fond HNS-a isključen je pakirani HNS, a
                   šteta koju prouzroči pakirani HNS i dalje je pokrivena dvostupanjskim
                   sustavom naknade utvrđenim Konvencijom (članak 1. stavak 10. Konvencije
                   HNS iz 2010.);
             (b)   povećava se limit za odgovornost brodovlasnika za brodove kojima se prevozi
                   pakirani HNS, u cilju boljeg rješenja pitanja isključivanja pakiranog HNS-a iz
                   kategorije doprinašajućeg tereta u fond HNS-a (članak 9. stavak 1. točka (b)
                   Konvencije HNS iz 2010.);
             (c)   fizički primatelj ukapljenog prirodnog plina je sada odgovorna stranka koja
                   plaća odgovarajuće doprinose u fond HNS-a, osim ako je drukčije dogovoreno
                   između titulara i primatelja (članak 19. (1.bis) Konvencije HNS);
             (d)   isplata naknade štete iz fonda HNS-a u slučaju incidenta koji je pokriven
                   uvjetuje se ispunjavanjem obveze dotične države da dostavi izvješća o
                   doprinašajućem teretu za sve godine koje su prethodile incidentu (članak 21.bis
                   stavak 2. Konvencije HNS iz 2010.).
          Tim se promjenama uklanjaju glavne prepreke zbog kojih je proces ratifikacije
          Konvencije HNS iz 1996. bio blokiran.
          Područje primjene: Konvencija HNS iz 2010. primjenjuje se na zahtjeve za naknadu
          štete koja je nastala prijevozom HNS-a morem, osim u slučajevima zahtjeva koji se
          temelje na ugovoru o prijevozu robe ili putnika. Šteta koja je pokrivena Konvencijom
          uključuje svu štetu državnom području – uključujući teritorijalno more – države
          stranke, štetu nanesenu okolišu u isključivom gospodarskom pojasu države stranke,
          svu štetu – osim štete nanesene okolišu – koju je brod registriran u državi stranci
          prouzročio izvan državnog područja i teritorijalnog mora države stranke, kao i sve
          preventivne mjere koje su poduzete kako bi se navedene vrste štete smanjile na
          najmanju moguću mjeru. Ratni brodovi ili drugi brodovi koji su u vlasništvu države ili
          ih upotrebljava država za nekomercijalne svrhe isključeni su iz područja primjene
          Konvencije, osim ako predmetna država odluči drugačije. Osim toga, država može iz
          područja primjene ove Konvencije isključiti brodove ispod 200 bruto tona kojima se
          prevozi HNS isključivo u pakiranom obliku, dok putuju između luka ili instalacija te
          države. Potonje izuzeće može se također primjenjivati između dvije susjedne države
          ako postoji izričit sporazum obiju država. O takvim izuzećima koja se odnose na jednu
          ili dvije susjedne države mora se, prema potrebi, obavijestiti IMO.
          Glavni aspekti odgovornosti i naknade: Konvencijom HNS iz 2010. uspostavlja se
          stroga odgovornost vlasnika broda kojim se prevozi HNS za sve štete koje su
          uzrokovane incidentom povezanim s pomorskim prijevozom HNS-a koji je ukrcan na
          taj brod. Postoje ograničene iznimke za strogu odgovornost vlasnika, a da bi se one
          primijenile, teret dokazivanja je na vlasniku.
HR                                                  4                                              HR
 ---pagebreak---         Prema Konvenciji, stroga odgovornost popraćena je obvezom vlasnika da plati
        osiguranje ili pribavi drugo financijsko jamstvo u svrhu naknade moguće štete. U
        skladu s Konvencijom, države stranke moraju potvrditi da je takvo osiguranje ili
        financijsko jamstvo pribavljeno.
        Kako bi predmetna gospodarska grana podržala zahtjeve za strogu odgovornost i
        obvezno osiguranje, Konvencijom je također predviđeno pravo ograničenja
        odgovornosti vlasnika do 100 milijuna obračunskih jedinica za HNS koji se prevozi u
        rasutom stanju i 115 milijuna obračunskih jedinica za pakirani HNS. Osim toga, kao
        što je slučaj sa svim konvencijama o odgovornosti na moru, postoji odredba kojom se
        zabranjuje pravo traženja odštete od vlasnika broda za štetu obuhvaćenu Konvencijom
        HNS iz 2010. „drugačije nego u skladu s ovom Konvencijom”.
        Najveći doprinos ove Konvencije međunarodnom režimu odgovornosti i naknade štete
        za nesreće koje su prouzročene aktivnostima pomorskog prijevoza i, posebno,
        prijevozom HNS-a morskim putem radi trgovine, uspostavljanje je specijaliziranog
        fonda za naknadu štete. Cilj je fonda HNS-a plaćanje naknade svim osobama koje
        pretrpe štetu povezanu s prijevozom HNS-a morem, u mjeri u kojoj te osobe nisu
        mogle dobiti punu i odgovarajuću naknadu štete od vlasnika broda i njegova
        osiguravatelja. Više je okolnosti koje mogu prouzročiti takvu situaciju, konkretno
        nepostojanje odgovornosti vlasnika broda, financijska nesposobnost brodovlasnika i
        njegova osiguravatelja da podmire zahtjeve za naknadu štete u potpunosti, ili šteta
        koja premašuje limite odgovornosti brodovlasnika.
        Ukupan iznos za naknade štete koji je dostupan u okviru ovog dvostupanjskog sustava
        je 250 milijuna obračunskih jedinica (oko 310 milijuna EUR preračunato po
        današnjem tečaju). Kako bi taj iznos bio dostupan, Konvencijom HNS iz 2010.
        utvrđen je sustav doprinosa koje u fond HNS-a uplaćuju osobe koje zaprimaju HNS u
        svakoj državi stranci. Države stranke su pak odgovorne za točnost, pravovremenost i
        pravilnost izvješćivanja o doprinašajućem teretu fondu HNS-a; također je moguće da
        država odluči da će, umjesto subjekta koji zaprima HNS, ona sama platiti doprinose u
        fond.
        Zahtjevi i postupci pred sudovima države stranke: Konvencija HNS iz 2010.
        sadržava pravila o nadležnosti sudova države stranke u pogledu zahtjeva koje protiv
        vlasnika ili njegova osiguravatelja ili protiv fonda HNS-a podnose osobe koje su
        pretrpjele štetu koja je pokrivena Konvencijom. Priznavanje i izvršenje sudskih odluka
        sudova država stranaka također je pokriveno Konvencijom. Ti elementi, koji ostaju
        nepromijenjeni od Konvencije HNS iz 1996. imaju za cilj osiguravanje da se žrtve
        nesreća koje su pokrivene Konvencijom mogu osloniti na jasna proceduralna pravila i
        pravnu sigurnost kako bi njihovi zahtjevi bili uspješniji.
   1.4.   Utjecaj na Direktivu 2004/35/EZ
        Od 2004., Direktiva 2004/35/EZ mjerodavni je propis u EU-u u odnosu na
        odgovornost subjekata profesionalnih aktivnosti, uključujući pomorski prijevoz, u
        pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu na državnom području i u vodama
        pod nadležnošću država članica.
        Područje primjene konvencija HNS iz 1996. i 2010. preklapa se s Direktivom, u mjeri
        u kojoj se odnosi na: i. štetu nanesenu okolišu u državnom području, uključujući
        teritorijalno more, države stranke (članak 3. točka (a) Konvencije HNS iz 2010.), ii.
        štetu nanesenu okolišu nastalu onečišćenjem u isključivom gospodarskom pojasu ili
        ekvivalentnom području (do 200 nautičkih milja od obale) države stranke (članak 3.
HR                                             5                                               HR
 ---pagebreak---         točka (b) Konvencije HNS iz 2010.), i iii. „mjere prevencije, gdje god su poduzete,
        radi sprječavanja ili smanjivanja takve štete na najmanju moguću mjeru” (članak 3.
        točka (d) Konvencije HNS iz 2010.). Odgovarajuće odredbe Direktive su članak 2.
        stavak 1. o definiciji „štete za okoliš” i članak 2. stavak 10. o definiciji „preventivnih
        mjera”, u kombinaciji s člankom 3. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2008/56/EZ o
        uspostavljanju okvira za djelovanje Zajednice u području politike morskog okoliša5 i
        člankom 1. stavkom 1. Direktive 79/409/EEZ o pticama6 te člankom 2. stavkom 1.
        Direktive 92/43/EEZ o staništima7, kako je navedeno u „Smjernicama Komisije za
        osnivanje mreže Natura 2000 u morskom okolišu – primjena Direktive o staništima i
        Direktive o pticama”8. Definicije „štete za okoliš” u Konvenciji i Direktivi
        2004/35/EZ, iako se uvelike preklapaju, nisu iste. Međutim, u praksi, očekuje se da bi
        se Konvencijom trebalo težiti jednako visokim standardima za sanaciju štete nanesene
        okolišu kao i u Direktivi.
        Zbog preklapanja u području primjene Direktive 2004/35/EZ i Konvencije HNS iz
        2010., jasno je da se sklapanjem Protokola iz 2010. o izmjeni Konvencije HNS iz
        1996., čime se dobilo novi pravni tekst (tj. Konvencija HNS iz 2010.), utječe na
        postojeća pravila Unije.
        Nadalje, u Direktivi 2004/35/EZ izričito se upućuje na Konvenciju HNS iz 1996. i iz
        područja primjene Direktive isključuje sva šteta nastala zbog incidenta koji je
        obuhvaćen tom Konvencijom i svim njezinim budućim izmjenama, pod uvjetom da je
        Konvencija na snazi u dotičnoj državi članici (članak 4. stavak 2. Direktive
        2004/35/EZ i njezin Prilog IV.). Time se omogućuje da posebni međunarodni režimi
        kojima je obuhvaćena građanskopravna odgovornost koja proizlazi iz posebnih
        profesionalnih aktivnosti imaju prednost nad Direktivom, jer se smatraju
        učinkovitijima kad je riječ o pravovremenoj i odgovarajućoj dodjeli naknade za štetu
        nanesenu okolišu te prikladnijima za takve profesionalne aktivnosti. Protokol iz 2010.
        kao izmjena Konvencije HNS iz 1996. obuhvaćen je tim izuzećem iz Direktive
        2004/35/EZ; stoga je jasno da će se ratifikacijom ili pristupanjem Konvenciji utjecati
        na područje primjene postojećih pravila EU-a.
        Osim značajnog preklapanja pravila Konvencije i Direktive, postoji također i ključni
        prijepor koji definira učinak odredbi Konvencije na pravila Unije. Člankom 7.
        stavkom 4. Konvencije HNS (isti tekst u konvencijama iz 1996. i 2010.)
        onemogućavaju se svi zahtjevi za naknadu štete od vlasnika broda koji su podneseni
        na bilo koji drugi način ili pred drugom institucijom osim onih koji su propisani
        Konvencijom. To znači da se Direktiva ne može primjenjivati uz Konvenciju u
        pogledu odgovornosti vlasnika broda za naknadu štete nastale HNS-om; stoga je
        područje primjene Direktive ograničeno Konvencijom, što je relevantno za potrebe
        sklapanja Protokola iz 2010. od strane država članica.
   1.5.   Posljedice za Uredbu (EU) br. 1215/2012 (preinačena Uredba (EZ) br. 44/2001 –
          „Bruxelles I.”)
        U poglavlju IV. Konvencije HNS iz 2010. utvrđuju se pravila postupanja koja se
        odnose na zahtjeve i postupke u skladu s Konvencijom pred sudovima država
        stranaka. Posebno, člancima 38., 39. i 40. Konvencije utvrđuju se pravila o nadležnosti
   5
        SL L 164, 25.6.2008., str. 19.
   6
        Direktiva Vijeća 79/409/EEZ o zaštiti divljih ptica, SL L 103, 25.4.1979., str. 1.
   7
        Direktiva Vijeća 92/43/EEZ o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore, SL L 206, 22.7.1992.,
        str. 7.
   8
        http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf
HR                                                     6                                                       HR
 ---pagebreak---         sudova i priznavanju i izvršenju sudskih odluka. Ti su članci identični člancima 38.,
        39. i 40. Konvencije HNS iz 1996. koji su bili pravna osnova za isključivu nadležnost
        Zajednice i temelj za Odluku Vijeća 2002/971/EZ.
        Uredbom (EU) br. 1215/2012 utvrđuju se pravila o nadležnosti, priznavanju i
        izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima među državama
        članicama EU-a, a gore navedene odredbe Konvencije – ako stupe na snagu – mogu
        utjecati na pravila Uredbe. „Prijedlog Odluke Vijeća kojom se države članice
        ovlašćuju za ratifikaciju, u interesu Europske zajednice, Međunarodne konvencije o
        odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom opasnih i štetnih tvari morem,
        1996. (‚Konvencija HNS’)”, COM (2001) 674 završna verzija9, sadrži detaljan pregled
        i objašnjenja preklapanja između poglavlja IV. Konvencije i Uredbe Bruxelles I.
        (Uredba (EZ) br. 44/200110).
        Uz navedeno, članci 37., 41. i 42. u poglavlju IV. Konvencije HNS iz 2010. pomoćne
        su prirode i kao takvi ne mogu stajati samostalno, niti ih se može primjenjivati
        odvojeno od drugih odredbi Konvencije. Stoga je cijelo poglavlje IV. Konvencije
        obuhvaćeno isključivom nadležnošću Unije.
        Posebno stajalište Danske u pogledu poglavlja IV. Konvencije treba rješavati zasebno,
        u skladu s Protokolom br. 2211 o stajalištu Danske priloženog Ugovorima. Danska je
        izuzeta iz primjene dijela trećeg glave V. UFEU-a i stoga ne sudjeluje u donošenju
        predložene Odluke Vijeća o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije
        Protokolu iz 2010. godine uz Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za
        štete u vezi s prijevozom opasnih i štetnih tvari morem u odnosu na aspekte povezane
        s pravosudnom suradnjom u građanskim stvarima.
   1.6.   Zaključci
        Donošenje i stupanje na snagu međunarodnih pravila o odgovornosti za
        izvanugovorne štete koje proizlaze iz prijevoza HNS-a morem ključno je s obzirom na
        znatan udio HNS-a u pomorskom prijevozu tereta diljem svijeta.
        S obzirom na svoje iskustvo sa sličnim međunarodnim režimima kojima je uređena
        odgovornost za štete prouzročene drugim aktivnostima pomorskog prijevoza, kao što
        je prijevoz nafte tankerima, IMO je donio ovaj međunarodni sporazum, kako je
        izmijenjen Protokolom HNS iz 2010., u cilju dopunjavanja sustava konvencija o
        odgovornosti na moru specijaliziranim instrumentom kojim se utemeljuje i novi fond
        za naknade štete ciljano za štete od HNS-a.
        Na temelju Odluke Vijeća 2002/971/EZ, države članice su ovlaštene da nastave s
        ratifikacijom Konvencije HNS iz 1996. Protokol iz 2010. o izmjeni Konvencije
        također treba biti predmetom nove odluke Vijeća, u skladu s Ugovorima i uzimajući u
        obzir promjene u zakonodavstvu Unije od 2002. Protokol iz 2010. vodi stvaranju
        novog međunarodnog sporazuma (vidjeti posebno članak 45. stavak 8. pročišćenog
        teksta Konvencije HNS iz 2010.). Kao posljedica toga, ratifikacijom ili pristupanjem
        Protokolu iz 2010. Unija ovlašćuje države članice da primjenjuju Konvenciju HNS iz
        2010. ne samo u odnosu na pitanja obuhvaćena Protokolom, nego i u odnosu na sva
        druga pitanja obuhvaćena izmijenjenim tekstom Konvencije HNS iz 2010.
        S obzirom na navedeno, Komisija predlaže donošenje dviju zasebnih odluka Vijeća o
        ratifikaciji i pristupanju, od strane država članica u ime Unije, Protokolu iz 2010.,
   9
        SL C 51E, 26.2.2002., str. 370.
   10
        SL L 12, 16.1.2001., str. 1.
   11
        SL C 326, 26.10.2002., str. 299.
HR                                              7                                             HR
 ---pagebreak---       kako bi se osiguralo postizanje ciljeva Ugovorâ kako je utvrđeno u Direktivi
      2004/35/EZ i Uredbi (EU) br. 1215/2012 i usklađenost s odredbama Protokola 22. U
      odnosu na gore navedenu Uredbu, a posebno u pogledu pravila o priznavanju i
      izvršavanju sudskih odluka koju je donio sud države članice, svaka država članica
      mora izdati odgovarajuću izjavu, kao što je utvrđeno u Prilogu predloženoj Odluci
      Vijeća, prilikom ratifikacije ili pristupanja Protokolu iz 2010., čime bi se osigurao
      nastavak primjene pravila o priznavanju i izvršenju sudskih odluka iz Uredbe (EU)
      br. 1215/2012 kad je riječ o priznavanju i izvršavanju u državi članici sudskih odluka
      koju je donio sud druge države članice. Izjava treba obuhvaćati i ostala relevantna
      pravila Unije o tom pitanju, posebno, Konvenciju iz Lugana o nadležnosti i
      priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima od 30.
      listopada 2007.12
   2.   REZULTATI SAVJETOVANJA SA ZAINTERESIRANIM STRANAMA I
        PROCJENE UTJECAJA
      U ovoj fazi postupka nije potrebna procjena utjecaja jer su mogućnosti djelovanja EU-
      a već ograničene zbog toga što su pregovori o međunarodnom instrumentu zaključeni.
      Međutim, razmotreno je nekoliko mogućnosti:
        (1)  Ne poduzimati ništa
      Trenutačno, budući da Konvencija HNS nije stupila na snagu, odgovornost za štete u
      okolišu koje su uzrokovane nesrećama brodova koji prevoze HNS morem u EU-u
      uređena je Direktivom 2004/35/EZ. To znači da se primjenjuje definicija štete
      nanesene okolišu utvrđena u Direktivi, zajedno s pravom vlasnika broda da ograniči
      svoju odgovornost u skladu s Međunarodnom konvencijom o ograničenju
      odgovornosti za pomorske tražbine iz 1976., kako je izmijenjena (u daljnjem tekstu
      „LLMC”), u skladu s člankom 4. stavkom 3. Direktive. Vlasnik broda ima pravo
      ograničiti svoju odgovornost do općih limita utvrđenih u LLMC-u, osim u slučajevima
      kada postoji namjera uzrokovanja takve štete ili nemar. Limiti odgovornosti prema
      LLMC-u niži su od onih utvrđenih u članku 9. Konvencije HNS iz 2010. U nedostatku
      fonda za naknadu štete poput onog utvrđenog poglavljem III. Konvencije HNS iz
      2010., u okviru Direktive trenutačno ne postoji ništa čime bi se moglo osigurati
      naknadu štete žrtvama (npr. ribarima, lokalnim zajednicama) zagađenja mora HNS-om
      u slučaju da je riječ o iznosima koji premašuju limite odgovornosti vlasnika broda.
      Nadalje, u postojećem pravnom okviru nema zahtjeva za obveznim osiguranjem, dok
      se člankom 12. Konvencije HNS iz 2010. izričito utvrđuje takva obveza vlasnika
      broda, zajedno s pravom tražitelja odštetnih zahtjeva da naknadu zatraže izravno od
      osiguravatelja (članak 12. stavak 8). Konačno, u Direktivi 2004/35/EZ suzakonodavci
      EU-a odlučili su predvidjeti izuzeće u korist međunarodnog režima odgovornosti za
      aktivnosti brodskog prijevoza za sve relevantne konvencije, uključujući Konvenciju
      HNS, te su također odlučili iz područja primjene Direktive izuzeti slučajeve koji
      spadaju u područje primjene međunarodnih konvencija. Ako se na razini EU-a ne
      poduzme ništa u smislu dopuštanja državama članicama da ratificiraju ili pristupe
      Protokolu HNS iz 2010. kako bi posljednja konvencija IMO-a o odgovornosti stupila
      na snagu, pojavit će se nesuglasje u međunarodnom – i EU-ovu – režimu odgovornosti
      za brodarske aktivnosti, na štetu pravne sigurnosti i ujednačenosti normi koje se
      primjenjuju, među ostalim, na štete u okolišu prouzročene prijevozom HNS-a morem.
   12
      SL L 339, 21.12.2007., str. 3.
HR                                            8                                              HR
 ---pagebreak---      (2)   Usklađivanje Konvencije HNS s pravnom stečevinom Unije
   Direktiva 2004/35/EZ ne preklapa se u potpunosti s Konvencijom HNS iz 2010., u
   mjeri u kojoj se odnosi na štetu u okolišu. Naime, definicija u Direktivi šira je i njome
   je obuhvaćeno više vrsta otklanjanja štete, uključujući primarno otklanjanje štete
   kojim se oštećena prirodna dobra vraćaju u početno stanje, uključujući, po potrebi,
   poduzimanje dopunskih i kompenzacijskih mjera ako se resursi ne mogu vratiti u
   početno stanje te kompenzaciju za gubitak resursa u međuvremenu (takve se mjere
   nikad ne sastoje od novčane naknade, nego uvijek od mjera za poboljšanje prirodnih
   resursa na narušenom području ili području u njegovoj blizini). Stoga je moguće
   zalagati se u korist mogućnosti izmjene Konvencije u skladu s odredbama Direktive.
   Međutim, vrlo je malo vjerojatno da će se dobiti dostatna potpora država stranaka
   IMO-a, posebno s obzirom na poteškoće koje treba riješiti prije nego bude moguće
   postići dogovor o sadašnjoj verziji Konvencije. Također, definicija štete uzrokovane
   onečišćenjem u Konvenciji je pažljivo utvrđena u skladu s drugim postojećim
   režimima odgovornosti za nesreće na moru koje su rezultat različitih vrsta brodarskih
   aktivnosti (npr. Međunarodnom konvencijom o građanskoj odgovornosti za štetu zbog
   onečišćenja uljem iz 1992. i Međunarodnom konvencijom o građanskoj odgovornosti
   za štetu zbog onečišćenja pogonskim uljem iz 2001.). Izmjenom te definicije u
   Konvenciji HNS iz 2010. ozbiljno bi se narušila ravnoteža među različitim brodarskim
   sektorima i bilo bi protivljenja širom IMO-a.
     (3)   Unošenje „klauzule o razdvajanju” u Konvenciju HNS i, slijedom toga,
           izmjena Direktive 2004/35/EZ
   Može se razmotriti mogućnost izmjene Konvencije umetanjem „klauzule o
   razdvajanju” kako bi se osiguralo da se, kada države članice postanu stranke
   Konvencije, pravilima zakonodavstva Unije i dalje uređuju posebni odnosi između
   EU-a i država članica EU-a. U odnosu na treće države, obveze iz Konvencije ostaju
   nepromijenjene.
   Prihvaćanjem takve „klauzule o razdvajanju” sve stranke Konvencije (uključujući
   države koje nisu članice EU-a) prihvatile bi da EU i države članice EU-a primjenjuju
   zakonodavstvo EU-a u međusobnim odnosima kada se zakonodavstvom EU-a uređuje
   ista tematika kao i ona u Konvenciji. Ipak, isto obrazloženje kao i gore vrijedi i za ovu
   mogućnost, što znači da nije realno očekivati da će države članice u ime Unije na ovaj
   način moći preuzimati obveze u IMO-u.
   Osim toga, takva odredba zahtijeva izmjenu Direktive 2004/35/EZ kako bi se iz
   područja primjene Direktive promijenilo odredbu o izuzeću koje se primjenjuje na
   štetu nastalu zbog incidenata koji potpadaju u područje primjene Konvencije HNS.
   Međutim, Direktivom se sve konvencije o odgovornosti na moru koje su navedene u
   Prilogu IV. Direktivi tretiraju jednako. Stoga bi uvođenje drukčijeg režima za jednu od
   konvencija bilo protivno smislu same Direktive, posebno kada su sve konvencije
   IMO-a o odgovornosti osmišljene na istim načelima kako bi se uspostavio okvir za
   strogu odgovornost vlasnika broda, zajedno s obveznim osiguranjem i dostupnošću
   dostatnih sredstava za naknadu štete od zagađenja koje je prouzročeno pomorskim
   incidentom.
     (4)   Ratifikacija Protokola HNS iz 2010.
   Sklapanjem Protokola iz 2010. uz Konvenciju HNS osigurat će se ujednačena
   primjena pravila o odgovornosti i naknadi u vezi s nesrećama koje uzrokuju brodovi
   kojima se prevozi HNS na moru diljem EU-a. Osim toga, na taj način će se osigurati
HR                                          9                                                HR
 ---pagebreak---       dostupnost dostatnih sredstava za odštetu žrtvama takvih nesreća. Zbog prirode
      brodarstva kao globalne djelatnosti i prekograničnih učinaka koje takve nesreće često
      imaju, za ove je svrhe, umjesto regionalnih rješenja, prikladniji međunarodni režim.
      Stoga je zaključeno da je sadašnji nacrt odluke kojom se države članice ovlašćuju da
      ratificiraju Protokol HNS iz 2010. i, stoga, prihvaćaju da budu obvezane pročišćenim
      tekstom Konvencije HNS iz 2010. najbolje rješenje.
   3.   PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
      Kako je već navedeno u uvodu, potpisivanjem, ratifikacijom ili prihvaćanjem
      Protokola iz 2010. od strane države poništavaju se svi prijašnji potpisi i ratifikacije od
      strane te države Konvencije HNS iz 1996. Države koje ratificiraju Protokol izražavaju
      svoju suglasnost da budu obvezane pročišćenim tekstom Konvencije HNS iz 2010.
      kao jedinstvenim i pročišćenim instrumentom Konvencije, koji će početi proizvoditi
      učinke kada Protokol iz 2010. stupi na snagu.
      Predloženim odlukama Vijeća stoga će se ovlastiti države članice da ratificiraju ili
      pristupe, u ime Unije, Protokolu HNS iz 2010. i posljedično budu obvezane pravilima
      Konvencije HNS iz 2010.
      Predložene odluke Vijeća temelje se na članku 218. stavku 6. UFEU-a u vezi s, s jedne
      strane člankom 81. UFEU-a, koji čini glavnu pravnu osnovu za zakonodavstvo EU-a o
      pravosudnoj suradnji u građanskim stvarima relevantno za pravila postupanja koja se
      primjenjuju na zahtjeve i postupke iz poglavlja IV. Konvencije HNS iz 2010., a s
      druge strane člankom 192. UFEU-a, koji čini glavnu pravnu osnovu za zakonodavstvo
      EU-a o zaštiti okoliša.
      Konvencijom HNS iz 2010. želi se postići više neodvojivo povezanih ciljeva od kojih
      nijedan nije sekundaran ili neizravan u odnosu na drugi. Jedinstvena odluka ne može
      se donijeti na dvojnoj pravnoj osnovi ako postupci koji se zahtijevaju na temelju svake
      pravne osnove nisu kompatibilni13. Ovdje je riječ o takvom slučaju s obzirom na to da
      pitanja u pogledu pravosudne suradnje u građanskim stvarima nisu obvezujuća za
      Dansku, zbog čega dolazi do razlike u glasačkim pravima u Vijeću. Slijedom toga
      potrebno je donijeti dvije zasebne odluke Vijeća.
      Te dvije odluke imaju sličan sadržaj. Njihovim člankom 1. dopušta se državama
      članicama da u ime Unije ratificiraju ili pristupe Protokolu iz 2010. uz Konvenciju
      HNS, zbog nemogućnosti da EU postane stranka takve Konvencije.
      U zajedničkom članku 2. zahtijeva se od država članica da pristanu na obvezivanje
      Protokolom iz 2010. u roku od dvije godine od stupanja na snagu ove Odluke. Ranim
      pristupanjem svih država članica EU-a Protokolu iz 2010. omogućit će se njegovo
      stupanje na snagu, jer će biti ispoštovani zahtjevi u smislu broja država pristupnica
      IMO-a i ukupne flote (12 država od kojih su četiri s po najmanje dva milijuna bruto
      tona jedinica). Što je još važnije, ratifikacijom u određenom vremenskom okviru
      onemogućit će se konkurentska prednost koju bi imale države članice koje odgađaju
      svoje pristupanje Protokolu iz 2010. i time Konvenciji HNS iz 2010., na štetu
      jednakog pravnog lijeka koji bi bio dostupan strankama koje pretrpe štetu od
      incidenata na moru koji uključuju HNS. Razmjena informacija i najboljih praksi bit će
      posebno korisna za postupak ratifikacije ili pristupanja, osobito u odnosu na
      izvješćivanje o doprinašajućem teretu na temelju Konvencije.
   13
      Vidjeti nedavnu presudu Suda Europske unije od 11. lipnja 2014., predmet C-377/12, t. 34.
HR                                               10                                              HR
 ---pagebreak---       Člankom 3. prijedloga Odluke Vijeća, isključujući aspekte povezane s pravosudnom
      suradnjom u građanskim stvarima, zahtijeva se od država članica da uključe
      upućivanje, napismeno, na obje odluke Vijeća u trenutku polaganja svojeg instrumenta
      ratifikacije ili pristupanja Protokolu iz 2010.
      U članku 3. prijedloga Odluke Vijeća u odnosu na aspekte povezane s pravosudnom
      suradnjom u građanskim stvarima upućuje se na izjavu koju države članice moraju
      dati u trenutku kada daju svoj pristanak da budu obvezane Protokolom iz 2010., o
      pitanju priznavanja i izvršavanja sudskih odluka, u smislu isključive nadležnosti Unije
      u tom pitanju. Izjava je slična izjavi uključenoj u članak 2. Odluke Vijeća
      2002/971/EZ.
      Zajedničkim člankom 4. određuje se datum stupanja na snagu prijedloga odluka
      Vijeća.
      U zajedničkom članku 5. jasno je navedeno da se odluke upućuju državama članicama
      u skladu s Ugovorima, budući da je cilj odluka ovlašćivanje država članica da budu
      obvezane Protokolom iz 2010.
   4.  UTJECAJ NA PRORAČUN
      Nema utjecaja.
HR                                             11                                             HR
 ---pagebreak---                                                                 2015/0136 (NLE)
                                                     Prijedlog
                                               ODLUKE VIJEĆA
           o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije Protokolu iz 2010. uz
    Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom opasnih
       i štetnih tvari morem, u odnosu na aspekte povezane s pravosudnom suradnjom u
                                             građanskim stvarima
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije („UFEU”), a posebno njegov
   članak 81. u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a) podtočkom (v),
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta14, budući da:
   (1)      Međunarodna konvencija o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom
            opasnih i štetnih tvari morem iz 1996. (dalje u tekstu „Konvencija HNS iz 1996.”)
            imala je za cilj osigurati primjerenu, brzu i učinkovitu naknadu osobama koje trpe
            štetu zbog izlijevanja opasnih i štetnih tvari koje se prevozilo morem. Konvencijom
            HNS iz 1996. popunilo se značajnu prazninu u međunarodnim propisima u području
            odgovornosti za onečišćenje mora.
   (2)      Vijeće je 2002. donijelo Odluku Vijeća 2002/971/EZ15 o ovlašćivanju država članica
            da u interesu Zajednice ratificiraju Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi
            za štete u vezi s prijevozom štetnih i opasnih tvari morem, iz 1996. (Konvencija HNS)
            ili da joj pristupe. Odlukom 2002/971/EZ obvezalo se države članice da poduzmu
            potrebne korake za ratifikaciju ili pristupanje Konvenciji HNS iz 1996. prije 30. lipnja
            2006. Nakon toga su četiri države članice ratificirale tu Konvenciju. Konvencija HNS
            iz 1996. nikada nije stupila na snagu.
   (3)      Konvencija HNS iz 1996. izmijenjena je Protokolom iz 2010. U skladu s člankom 2. i
            člankom 18. stavkom 1. Protokola iz 2010., Protokol iz 2010. i Konvenciju HNS iz
            1996. treba čitati, tumačiti i primjenjivati zajedno kao jedan, jedinstveni instrument
            među strankama Protokola iz 2010.
   (4)      Pročišćeni tekst Protokola iz 2010. i Konvencije HNS iz 1996. izradilo je tajništvo
            Međunarodne pomorske organizacije („IMO”) i odobrio pravni odbor IMO-a na
            svojoj 98. sjednici (dalje u tekstu „Konvencija HNS iz 2010.”). Konvencija HNS iz
            2010. nije instrument otvoren za potpisivanje ili ratifikaciju. Konvencija HNS iz 2010.
            počet će proizvoditi učinke nakon što Protokol iz 2010. stupi na snagu u državama
            članicama.
   14
            SL C 326, 26.10.2012., str. 47.
   15
            Odluka Vijeća 2002/971/EZ od 18. studenoga 2002. o ovlašćivanju država članica da u interesu
            Zajednice ratificiraju Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom
            štetnih i opasnih tvari morem, iz 1996. (Konvencija HNS) ili da joj pristupe (SL L 337, 13.12.2002.,
            str. 55.).
HR                                                       12                                                      HR
 ---pagebreak---    (5)  Činom iskazivanja suglasnosti države da bude obvezana Protokolom iz 2010.
        poništavaju se svi prijašnji iskazi suglasnosti te države s Konvencijom HNS iz 1996.,
        u skladu s člankom 20. stavkom 8. Protokola (članak 45. stavak 8. Konvencije HNS iz
        2010.), Kao rezultat toga, države koje su ugovorne stranke Konvencije HNS iz 1996.
        prestaju to biti od trenutka kada iskažu svoju suglasnost da budu obvezane Protokolom
        iz 2010. u skladu s člankom 20. tog Protokola, a posebno njegovim stavcima 2., 3. i 4.
   (6)  Konvencija HNS iz 2010., kao i Konvencija koja joj je prethodila, posebno je važna za
        interese Unije i njezinih država članica, jer se njome osigurava poboljšana zaštita
        okoliša i žrtava morskog zagađenja HNS-om prema međunarodnim pravilima o
        odgovornosti za onečišćenje mora, u skladu s Konvencijom Ujedinjenih naroda o
        pravu mora iz 1982.
   (7)  Kako bi države mogle postati ugovorne stranke Protokola iz 2010., a time i
        Konvencije HNS iz 2010., moraju glavnom tajniku IMO-a dostaviti, u isto vrijeme kao
        i svoj instrument o suglasnosti, relevantne podatke za proteklu kalendarsku godinu o
        ukupnim količinama doprinašajućeg tereta prema Konvenciji HNS iz 2010., u skladu s
        njezinim člankom 20. stavkom 4. U tu svrhu, države članice trebaju uspostaviti sustav
        za izvješćivanje o doprinašajućem teretu prije nego što izraze svoj pristanak da budu
        obvezane Protokolom iz 2010.
   (8)  Člancima 38., 39. i 40. Konvencije HNS iz 2010. utječe se na sekundarno
        zakonodavstvo Unije o nadležnosti te priznavanju i izvršenju sudskih odluka u
        građanskim i trgovačkim stvarima, kako je utvrđeno u Uredbi (EU) br. 1215/2012
        Europskog parlamenta i Vijeća16 (preinačena Uredba Bruxelles I.).
   (9)  Unija stoga ima isključivu nadležnost u vezi s člancima 38., 39. i 40. Konvencije HNS
        iz 2010., budući da se Konvencijom utječe na pravila utvrđena u Uredbi (EU)
        br. 1215/2012. Osim toga, članci 37., 41. i 42. u poglavlju IV. Konvencije HNS iz
        2010. podređeni su bitnim pravilima Konvencije, što znači da ne mogu stajati zasebno
        ili biti odvojeni od ostalih odredaba Konvencije. Stoga je cijelo poglavlje IV.
        Konvencije obuhvaćeno isključivom nadležnošću Unije.
   (10) Razmjenom informacija i najboljih praksi među državama članicama o postupcima
        koji vode ratifikaciji ili pristupanju Protokolu iz 2010. može se državama članicama
        olakšati napore u uspostavljanju funkcionalnog sustava izvješćivanja za doprinašajući
        teret HNS-a u skladu s Konvencijom HNS iz 2010.
   (11) Kao što je bio slučaj s Konvencijom HNS iz 1996., samo suverene države mogu biti
        stranke Protokola iz 2010., u nedostatku klauzule o regionalnim organizacijama za
        gospodarsku integraciju (REIO). Stoga, za sada, nije moguće da Unija ratificira ili
        pristupi Protokolu iz 2010., i time Konvenciji HNS iz 2010. Međutim, prema
        Ugovorima, države članice i Uniju obvezuje načelo iskrene suradnje, u svrhu
        ostvarenja ciljeva Unije u područjima zaštite okoliša i suradnje u građanskopravnim
        stvarima. U ovom slučaju, njime se zahtijeva od država članica da teže pristupanju
        Unije toj Konvenciji i u tom smislu ulažu svoje najveće napore.
   (12) Ratifikacijom Protokola iz 2010. od strane svih država članica u točno određenom
        vremenskom roku trebalo bi se osigurati jednake uvjete za sve zainteresirane sudionike
        na koje se odnosi primjena Konvencije HNS iz 2010. i spriječiti bilo kakvu
        konkurentsku prednost koja bi bila stečena odgodom pristupanja.
   16
        Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju
        sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (preinačena), (SL L 351, 20.12.2012., str. 1.).
HR                                                  13                                                    HR
 ---pagebreak---    (13)    Države članice bi stoga trebale biti ovlaštene da ratificiraju Protokol iz 2010. ili mu
           pristupe u odnosu na aspekte koji su povezani s pravosudnom suradnjom u građanskim
           stvarima. Odredbe Konvencije koje su u nadležnosti dodijeljenoj Uniji osim odredaba
           koje se odnose na pravosudnu suradnju u građanskim stvarima bit će predmet Odluke
           koja se donosi usporedno s ovom Odlukom17.
   (14)    Prilikom ratifikacije ili pristupanja Protokolu iz 2010., države članice trebale bi dati
           izjavu o priznavanju i izvršavanju sudskih odluka koje potpadaju u područje primjene
           Konvencije HNS iz 2010.
   (15)    Ujedinjena Kraljevina i Irska obvezane su Uredbom (EU) br. 1215/2012 i stoga u
           potpunosti sudjeluju u donošenju i primjeni ove Odluke.
   (16)    U skladu s člancima 1. i 2. Protokola o stajalištu Danske18, priloženog Ugovoru o
           Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u
           donošenju ove Odluke i nije obvezana ovom Odlukom niti podliježe njezinoj primjeni.
   DONIJELO JE OVU ODLUKU:
                                                     Članak 1.
   Ovime se države članice ovlašćuju za ratifikaciju ili pristupanje, prema potrebi, Protokolu iz
   2010., u ime Unije, u odnosu na aspekte koji su povezani s pravosudnom suradnjom u
   građanskim stvarima, podložno uvjetima utvrđenim u člancima 2., 3. i 4. ove Odluke.
                                                     Članak 2.
   1.        Države članice bez odlaganja moraju poduzeti potrebne korake za polaganje
             instrumenata ratifikacije odnosno pristupanja Protokolu iz 2010., a u svakom slučaju
             najkasnije dvije godine od datuma stupanja na snagu ove Odluke.
   2.        Države članice moraju obavijestiti Vijeće i Komisiju, u roku od jedne godine od
             datuma stupanja na snagu ove Odluke, o očekivanom datumu dovršetka svojeg
             postupka ratifikacije ili pristupanja.
   3.        Države članice moraju nastojati razmjenjivati informacije o stanju svojih postupaka
             ratifikacije odnosno pristupanja, posebno uspostavom sustava za izvješćivanje o
             doprinašajućem teretu iz Protokola iz 2010.
                                                     Članak 3.
   Prilikom ratifikacije ili pristupanja Protokolu iz 2010., države članice moraju također položiti
   izjavu iz Priloga ovoj Odluci.
                                                     Članak 4.
   Ova Odluka stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   17
           SL L
   18
           Protokol br. 22 o stajalištu Danske, (SL C 326, 26.10.2012., str. 299.).
HR                                                       14                                         HR
 ---pagebreak---                                          Članak 5.
   Ova je Odluka upućena državama članicama u skladu s Ugovorima.
   Sastavljeno u Bruxellesu
                                           Za Vijeće
                                           Predsjednik
HR                                           15                   HR
 ---documentbreak---                                EUROPSKA
                               KOMISIJA
                                                      Bruxelles, 22.6.2015.
                                                      COM(2015) 305 final
                                                      ANNEX 1
                                            PRILOG
                                    prijedlogu Odluke Vijeća
         o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije Protokolu iz 2010. uz
   Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom opasnih
     i štetnih tvari morem, u odnosu na aspekte povezane s pravosudnom suradnjom u
                                      građanskim stvarima
HR                                                                                HR
 ---pagebreak---                                                      PRILOG
                                            prijedlogu Odluke Vijeća
           o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije Protokolu iz 2010. uz
    Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom opasnih
       i štetnih tvari morem, u odnosu na aspekte povezane s pravosudnom suradnjom u
                                              građanskim stvarima
   Izjava koju države članice trebaju položiti pri ratifikaciji ili pristupanju Protokolu iz 2010., u
   smislu članka 3. Odluke Vijeća:
   „Sudske odluke u pitanjima obuhvaćenima Konvencijom kako je izmijenjena Protokolom iz
   2010., kada ih izriče sud [..1.], priznaju se i izvršavaju u [..2.] u skladu s relevantnim pravilima
   Unije o toj tematici3.
   Sudske odluke u pitanjima obuhvaćenima Konvencijom kako je izmijenjena Protokolom iz
   2010., kad ih izriče sud Kraljevine Danske, priznaju se i izvršavaju u [..4.] u skladu sa
   Sporazumom između Europske zajednice i Kraljevine Danske o nadležnosti, priznavanju i
   izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima iz 2005.5.
   Sudske odluke u pitanjima koja su obuhvaćena Konvencijom kako je izmijenjena Protokolom
   iz 2010., kad ih izriče sud treće zemlje koja je obvezana odredbama Luganske konvencije o
   nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima od
   30. listopada 2007.6 priznaju se i izvršavaju u [..7.] u skladu s tom Konvencijom.”
   1
            Sve države članice Europske unije, s iznimkom Danske i države članice koja daje izjavu.
   2
            Država članica koja daje izjavu.
   3
            Trenutačno, ta su pravila utvrđena Uredbom (EU) br. 1215/2012 o nadležnosti, priznavanju i izvršenju
            sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, SL L 351, 20.12.2012., str. 1.
   4
            Država članica koja daje izjavu.
   5
            SL L 299, 16.11.2005., str. 62.
   6
            SL L 339, 21.12.2007., str. 3.
   7
            Država članica koja daje izjavu.
HR                                                       2                                                       HR


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 11.8.2017.
            COM(2017) 433 final
            2017/0199(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o sklapanju Sporazuma o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji između Europske unije i Libanonske Republike kojim se utvrđuju uvjeti za sudjelovanje Libanonske Republike u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA)

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

                  Vijeće je 30. svibnja 2017. ovlastilo Komisiju da u ime Unije otvori pregovore s Libanonskom Republikom („Libanon”) o međunarodnom sporazumu između Unije i Libanona kojim se utvrđuju uvjeti za sudjelovanje Libanona u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području („PRIMA”).

                  U skladu s uvjetima iz odluke Vijeća o dodjeli ovlasti pregovori bi mogli započeti tek nakon donošenja Odluke Europskog parlamenta i Vijeća o sudjelovanju Unije u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA), koje zajednički poduzima više država članica.

                  Pregovori su započeli 26. lipnja 2017., a uspješno su dovršeni 18. srpnja 2017. kad su glavni pregovarači budućih stranaka potpisali zapisnik kojim je potvrđeno da je pregovarački postupak zaključen. Nacrt sporazuma priložen ovom prijedlogu u skladu je s pregovaračkim smjernicama koje je izdalo Vijeće. Konkretno, utvrđuje se da su uvjeti za sudjelovanje Libanona u PRIMA-i utvrđeni Odlukom (EU) 2017/1324
                     1
                  , uz izravno upućivanje na zakonodavni akt Unije.

                  Kako bi se osigurala zaštita financijskih interesa Unije, osobito ovlasti Komisije, Europskog ureda za borbu protiv prijevara, Revizorskog suda i Provedbene strukture PRIMA-e (PRIMA-IS) za provedbu revizija i istraga u skladu s primjenjivim zakonodavstvom Unije, u Sporazumu se konkretno upućuje na odgovarajuće odredbe Odluke (EU) 2017/1324, a stranke se obvezuje na pružanje sve potrebne pomoći za osiguravanje njihove provedbe. Usto, budućim se sporazumom propisuje da stranke moraju usuglasiti detaljne dogovore za pomoć jer su takvi dogovori nužni za njihovu suradnju u okviru tog sporazuma. Na zahtjev Libanona i u skladu s dogovorom tijekom pregovora u preambulu Sporazuma umetnuta je dodatna uvodna izjava kako bi se uzela u obzir važnost potpune suradnje i koordinacije među nadležnim tijelima obiju budućih stranaka za provedbu budućeg Sporazuma.

               •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području

                  Kao što je predstavljeno u izvješću o procjeni učinka PRIMA-e
                     2
                  , otvorenost PRIMA-e za sudjelovanje trećih zemalja kao što je Libanon u skladu je s ciljevima međunarodne suradnje u području istraživanja i inovacija, kako je navedeno u Komunikaciji Komisije iz 2012. „Jačanje i usmjeravanje međunarodne suradnje EU-a u području istraživanja i inovacija: strateški pristup”
                     3
                   i okvirnom programu Obzor 2020., kojima se promiče suradnja s trećim zemljama u području znanosti, tehnologije i inovacija radi svladavanja svjetskih društvenih izazova i potpore vanjskim politikama Unije. Usto, Sporazum je u skladu s postojećim Euro-mediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane,
                     4
                   kojim se predviđa suradnja Unije i Libanona u području istraživanja i tehnološkog razvoja te potiču istraživačke i razvojne aktivnosti u područjima od zajedničkog interesa.

               •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije

                  Provedba PRIMA-e u uskoj suradnji s trećim zemljama, kao što je Libanon, u skladu je s drugim politikama Unije, npr. migracijskom politikom, razvojnom politikom i politikom susjedstva, ali je i relevantna za te politike.

               2.PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA

                  Prijedlog odluke Vijeća temelji se na članku 186. i članku 218. stavku 6. točki (a) Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

               S obzirom na navedeno, Komisija predlaže da Vijeće sklopi Sporazum u ime Unije.

               2017/0199 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o sklapanju Sporazuma o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji između Europske unije i Libanonske Republike kojim se utvrđuju uvjeti za sudjelovanje Libanonske Republike u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA)

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 186. u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a),

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta,

               budući da:

               (1)Odlukom (EU) 2017/1324 Europskog parlamenta i Vijeća
                  5
                predviđa se sudjelovanje Unije u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području („PRIMA”), koje zajednički poduzima više država članica.

               (2)Libanonska Republika („Libanon”) izrazila je želju da se pridruži PRIMA-i kao država sudionica ravnopravna s državama članicama i zemljama pridruženima Obzoru 2020. koje sudjeluju u PRIMA-i.

               (3)U skladu s člankom 1. stavkom 2. Odluke (EU) 2017/1324 Libanon će postati država sudionica PRIMA-e podložno sklapanju međunarodnog sporazuma o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji s Unijom kojim će se utvrditi uvjeti njegova sudjelovanja u PRIMA-i.

               (4)U skladu s Odlukom Vijeća <XXX>
                  6
                Sporazum o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji između Europske unije i Libanonske Republike kojim se utvrđuju uvjeti za sudjelovanje Libanonske Republike u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA) potpisan je u ime Unije XX, 20XX., podložno njegovu kasnijem sklapanju.

               (5)Sporazum bi trebalo odobriti u ime Unije,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Sporazum o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji između Europske unije i Libanonske Republike kojim se utvrđuju uvjeti za sudjelovanje Libanonske Republike u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA) odobrava se u ime Unije.

               Tekst Sporazuma priložen je ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Predsjednik Vijeća imenuje osobu ovlaštenu da u ime Unije dostavi obavijest predviđenu člankom 5. stavkom 2. Sporazuma kako bi se izrazila suglasnost Unije da bude obvezana Sporazumom.

               Članak 3.

               Ova Odluka stupa na snagu [datum donošenja].

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  Odluka (EU) 2017/1324 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2017. o sudjelovanju Unije u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA), koje zajednički poduzima više država članica (SL L 185, 18.7.2017., str. 1.).

                     (2)
                  SWD(2016) 332 final, 18.10.2016.

                     (3)
                  COM(2012) 497 final.

                     (4)
                  SL L 143, 30.5.2006., str. 2.

                     (5)
                  Odluka (EU) 2017/1324 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2017. o sudjelovanju Unije u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA), koje zajednički poduzima više država članica (SL L 185, 18.7.2017., str. 1.).

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 11.8.2017.
            COM(2017) 433 final
            PRILOG

            Prijedlogu ODLUKE VIJEĆA
            o sklapanju Sporazuma o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji između Europske unije i Libanonske Republike kojim se utvrđuju uvjeti za sudjelovanje Libanonske Republike u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA)

               Sporazum o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji između Europske unije i Libanonske Republike kojim se utvrđuju uvjeti za sudjelovanje Libanonske Republike u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA)

               Europska unija (dalje u tekstu „Unija”),

               s jedne strane,

               i

               Libanonska Republika (dalje i tekstu „Libanon”),

               s druge strane,

               (dalje u tekstu „stranke”)

               Budući da se Euro-mediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, koji je stupio na snagu 1. travnja 2006., predviđa znanstvena, tehnička i tehnološka suradnja;

               Budući da se Odlukom (EU) 2017/1324 Europskog parlamenta i Vijeća o sudjelovanju Unije u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA), koje zajednički poduzima više država članica reguliraju uvjeti za sudjelovanje država članica EU-a i zemalja pridruženih Obzoru 2020. koje su države sudionice inicijative, osobito njihove financijske obveze i sudjelovanje u upravljačkim strukturama inicijative;

               Budući da će prema uvjetima Odluke (EU) 2017/1324 Libanon postati država sudionica PRIMA-e podložno sklapanju međunarodnog sporazuma o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji s Unijom kojim će se utvrditi uvjeti sudjelovanja Libanona u PRIMA-i;

               Budući da je Libanon izrazio želju da se pridruži PRIMA-i kao država sudionica ravnopravna s državama članicama EU-a i zemljama pridruženima Obzoru 2020. koje sudjeluju u PRIMA-i;

               Budući da je za uređivanje prava i obveza Libanona kao države sudionice PRIMA-e potreban međunarodni sporazum između Unije i Libanona;

               Budući da su potpuna suradnja i koordinacija među nadležnim tijelima obiju stranaka važne za provedbu ovog Sporazuma,

               SPORAZUMJELE SU SE KAKO SLIJEDI:

               Članak 1.

               Svrha

               Svrha je ovog Sporazuma utvrditi uvjete za sudjelovanje Libanona u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA).

               Članak 2.

               Uvjeti sudjelovanja Libanona u PRIMA-i

               Uvjeti za sudjelovanje Libanona u PRIMA-i utvrđeni su Odlukom (EU) 2017/1324 Europskog parlamenta i Vijeća o sudjelovanju Unije u Partnerstvu za istraživanja i inovacije na mediteranskom području (PRIMA), koje zajednički poduzima više država članica. Stranke ispunjavaju obveze utvrđene tom Odlukom te provode odgovarajuće mjere, osobito pružanjem sve potrebne pomoći kako bi se osigurala primjena njezina članka 10. stavka 2. i članka 11. stavaka 3. i 4. Stranke usuglašavaju detaljne dogovore za pomoć jer su takvi dogovori nužni za njihovu suradnju u okviru ovog Sporazuma.

               Članak 3.

               Teritorijalna primjena

               Ovaj Sporazum primjenjuje se, s jedne strane, na područja na kojima se primjenjuju Ugovor o funkcioniranju Europske unije i Ugovor o Europskoj uniji i, s druge strane, na državno područje Libanona.

               Članak 4.

               Potpisivanje i privremena primjena

               Ovaj Sporazum privremeno se primjenjuje od dana potpisivanja.

               Članak 5.

               Stupanje na snagu i trajanje

               1. Stranke odobravaju ovaj Sporazum u skladu sa svojim postupcima.

               2. Sporazum stupa na snagu na datum na koji obje stranke jedna drugu diplomatskim kanalima obavijeste o dovršetku postupaka iz prvog stavka.

               3. Ovaj Sporazum ostaje na snazi dok god je na snazi Odluka (EU) 2017/1324, osim ako ga raskine jedna od stranaka u skladu s člankom 6.

               Članak 6.

               Raskid

               1. Svaka stranka može u bilo kojem trenutku raskinuti ovaj Sporazum dostavom pisane obavijesti drugoj stranci o namjeri njegova raskida.

               Raskid stupa na snagu šest mjeseci nakon datuma dostave pisane obavijesti adresatu.

               2. Projekti i aktivnosti koji su u tijeku u trenutku raskida ovog Sporazuma nastavljaju se do njihova završetka, pod uvjetima utvrđenima u ovom Sporazumu.

               3. Sve ostale posljedice raskida stranke rješavaju zajedničkom suglasnošću.

               Članak 7.

               Rješavanje sporova

               Postupak rješavanja sporova predviđen člankom 82. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, primjenjuje se na sve sporove povezane s primjenom ili tumačenjem ovog Sporazuma.

               Ovaj je Sporazum sastavljen u po dva primjerka na bugarskom, češkom, danskom, engleskom, estonskom, finskom, francuskom, grčkom, hrvatskom, latvijskom, litavskom, mađarskom, malteškom, nizozemskom, njemačkom, poljskom, portugalskom, rumunjskom, slovačkom, slovenskom, španjolskom, švedskom, talijanskom i arapskom jeziku, pri čemu je svaki od tih tekstova jednako vjerodostojan.


				|

		52014PC0024

			Prijedlog ODLUKE VIJEĆA o izmjeni Odluke 2004/162/EZ u pogledu njezine primjene na Mayotte od 1. siječnja 2014. /* COM/2014/024 final - 2014/0010 (CNS) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           KONTEKST PRIJEDLOGA
Odredbama Ugovora o funkcioniranju Europske unije,
koje se primjenjuju na najudaljenije regije Unije, uključujući
francuske prekomorske departmane (DOM), u načelu se u prekomorskim
departmanima ne dopušta diferencirano oporezivanje lokalnih proizvoda i
proizvoda s iz matične Francuske ili ostalih država članica.
Međutim, člankom 349. UFEU-a (bivši članak 299. stavak 2.
Ugovora o EZ-u) predviđa se mogućnost uvođenja specifičnih
mjera u korist tih regija zbog stalnih ograničenja kojima se utječe
na gospodarske i socijalne uvjete najudaljenijih regija.
Odlukom Vijeća 2004/162/EZ od 10.
veljače 2004. (kako je izmijenjena odlukama Vijeća 2008/439/EZ od
9. lipnja 2008. i 448/2011/EU od 19. srpnja 2011.),
donesenom na temelju članka 299. stavka 2. Ugovora o EZ-u, Francuskoj se
do 1. srpnja 2011. dopušta primjena izuzeća od poreza „octroi de
mer” ili njegova smanjenja za određene proizvode koji su proizvedeni u
francuskim prekomorskim departmanima Guadeloupe, Francuska Gvajana, Martinik i
Reunion. Prilog toj Odluci sadržava popis proizvoda na koje se mogu
primjenjivati izuzeća od poreza ili smanjenja poreza. Razlika između
oporezivanja proizvoda proizvedenih lokalno i oporezivanja ostalih proizvoda ne
smije prelaziti 10, 20 ili 30 postotnih bodova, ovisno o proizvodu.
Odlukom 2004/162/EZ utvrđuju se razlozi za
donošenje posebnih mjera među kojima su udaljenost, ovisnost o sirovinama
i energiji, obveza stvaranja većih zaliha, malo lokalno tržište s niskom
razinom izvozne djelatnosti itd. Kombinacija tih ograničenja podrazumijeva
veće troškove proizvodnje, a stoga i veću proizvodnu cijenu robe
proizvedene lokalno koja bez posebnih mjera ne bi bila jednako konkurentna kao
roba proizvedena drugdje, čak i uzimajući u obzir trošak prijevoza
potonje u francuske prekomorske departmane. Time bi se otežalo održavanje
lokalne proizvodnje. Posebne mjere obuhvaćene Odlukom 2004/162/EZ stoga su
osmišljene kako bi ojačale lokalnu industriju poboljšanjem njezine
konkurentnosti.
Europsko vijeće svojom je Odlukom 2012/419/EU
o izmjeni statusa prekomorske zemlje Mayotte u odnosu na Europsku uniju
odlučilo da će od 1. siječnja 2014. Mayotte imati
status najudaljenije regije u smislu članka 349. Ugovora o funkcioniranju Europske
unije (UFEU) umjesto statusa prekomorske zemlje i područja (PZP) u smislu
članka 355. stavka 2. UFEU-a. Zbog toga je prethodno navedenom Odlukom
Europskog vijeća Mayotte pridodan popisu najudaljenijih regija navedenih u
članku 349. UFEU-a. Ugovor u cijelosti i porezno zakonodavstvo Europske
unije primjenjivat će se stoga na Mayotte od tog datuma izmjene statusa.
Cilj prijedloga direktive od 7. kolovoza 2013.[1] jest osigurati da se
prema Mayotteu u pogledu PDV-a i trošarina postupa na isti način kao prema
ostalim najudaljenijim francuskim regijama stavljanjem tog francuskog
prekomorskog departmana izvan područja primjene direktiva o PDV-u i
trošarinama, s učinkom od 1. siječnja 2014.
Francuska nadležna tijela obavijestila su Komisiju
o svojoj namjeri uvođenja poreza „octroi de mer” za Mayotte pod uvjetima
sličnima onima za Francusku Gvajanu i podnijela zahtjev za odobrenje
primjene diferenciranog oporezivanja u odnosu na to jesu li proizvodi
proizvedeni lokalno ili ne. U zahtjevu od 24. svibnja 2013. francuska nadležna
tijela dostavila su Komisiji popis od otprilike sto proizvoda za koje su
tražila odobrenje primjene diferenciranog oporezivanja ovisno o tome jesu li
oni proizvedeni lokalno ili ne. Francuska nadležna tijela pozvana su više puta
da dostave dodatne informacije i, za svaki proizvod pojedinačno, dokaze o
postojanju lokalne proizvodnje, tržišnom udjelu te lokalne proizvodnje te
dodatnih troškova lokalne proizvodnje u usporedbi s istim proizvodima koji nisu
lokalno proizvedeni.
2.           ISHODI SAVJETOVANJA SA
ZAINTERESIRANIM STRANAMA I ANALIZA UTJECAJA
Zahtjev francuskih nadležnih tijela u vezi s
Mayotteom predložen je na temelju zahtjeva povezanih gospodarskih sektora.
Komisija se nije koristila analizom utjecaja.
3.           PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
 Sažetak predloženih mjera Cilj je prijedloga prilagodba Odluke Vijeća 2004/162/EZ da bi postala primjenjiva na Mayotte. Osim toga, njome se za Mayotte utvrđuje popis proizvoda za koje je Francuskoj dopuštena primjena, u određenim granicama, izuzeća od poreza pod nazivom „octroi de mer” ili njegova smanjenja za određene proizvode koji su proizvedeni lokalno. Prijedlogom se predviđa odobrenje diferenciranog oporezivanja u korist 59 proizvoda za koje postoji lokalna proizvodnja na Mayotteu. Za sve te proizvode francuska su nadležna tijela mogla pružiti dokaze da u prvom redu postoji lokalna proizvodnja, zatim da postoji znatan „uvoz” (uključujući iz matične Francuske i ostalih država članica) koji može ugroziti održavanje lokalne proizvodnje i, na kraju, da postoje dodatni troškovi povezani s lokalnom proizvodnjom za razliku od „uvezenih” proizvoda koji ugrožavaju konkurentnost lokalnih proizvoda. Dopušteno diferencirano oporezivanje ne smije prekoračiti dokazane dodatne troškove. Broj proizvoda za koje se predlaže upis u Prilog Odluci Vijeća 2004/162/EZ jest 11 za dio A Priloga (dopuštena razlika u oporezivanju jest 10 postotnih bodova), 32 za dio B Priloga (dopuštena razlika u oporezivanju jest 20 postotnih bodova) te 16 za dio C Priloga (dopuštena razlika u oporezivanju jest 30 postotnih bodova). Dotični proizvodi navedeni su u uvodnim izjavama 5. do 7. prijedloga odluke Vijeća.
 Pravna osnova Članak 349. UFEU-a.
 Načelo supsidijarnosti Samo je Vijeće ovlašteno, na temelju članka 349. UFEU-a, donositi posebne mjere kojima se pogoduje najudaljenijim regijama kako bi se prilagodila primjena Ugovora na te regije, uključujući zajedničke politike, zbog stalnih ograničenja koja utječu na gospodarske i socijalne uvjete najudaljenijih regija. Stoga je prijedlog u skladu s načelom supsidijarnosti.
 Načelo proporcionalnosti Prijedlog je u skladu s načelom proporcionalnosti zbog sljedećih razloga.
 Cilj je prijedloga prilagodba Odluke Vijeća 2004/162/EZ da bi postala primjenjiva na Mayotte. Prijedlogom su obuhvaćeni samo proizvodi za koje su dostavljeni dokazi o dodatnim troškovima lokalno proizvedenih proizvoda. ||
 Slično tome, najveća dopuštena razlika za svaki proizvod iz ovog prijedloga ograničena je na ono što je potrebno s obzirom na dodatne troškove svake predmetne lokalne proizvodnje. Stoga porezno opterećenje proizvoda uvezenih u francuski prekomorski departman Mayotte ne prelazi ono što je potrebno za nadoknadu smanjene konkurentnosti lokalno proizvedenih proizvoda.
 Odabir instrumenata
 Predloženi instrument: odluka Vijeća.
 Ostali instrumenti ne bi bili prikladni iz sljedećih razloga. Tekst koji je potrebno izmijeniti jest Odluka Vijeća donesena na temelju iste pravne osnove (tadašnji članak 299. stavak 2. Ugovora o EZ-u).
4.           UTJECAJ NA PRORAČUN
Prijedlog nema nikakav utjecaj na proračun
Europske unije.
2014/0010 (CNS)
Prijedlog
ODLUKE VIJEĆA
o izmjeni Odluke 2004/162/EZ u pogledu
njezine primjene na Mayotte od 1. siječnja 2014.
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
Europske unije, a posebno njegov članak 349.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske
komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog
akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog
parlamenta[2],
u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)       Odlukom Vijeća
2004/162/EZ[3]
francuskim nadležnim tijelima dopušta se primjena izuzeća od poreza
„octroi de mer” ili njegova smanjenja za proizvode iz Priloga Odluci koji su
proizvedeni lokalno u francuskim prekomorskim departmanima. Ta izuzeća ili
smanjenja predstavljaju specifične mjere u cilju nadoknade posebnih
ograničenja s kojima se suočavaju najudaljenije regije i zbog kojih
rastu proizvodni troškovi lokalnih poduzeća, a smanjuje se konkurentnost
lokalnih proizvoda naspram istih proizvoda uvezenih iz matične Francuske i
ostalih država članica. Mayotte se nalazi u istom položaju kao ostale
francuske najudaljenije regije.
(2)       U skladu s Odlukom
2012/419/EU[4],
od 1. siječnja 2014. Mayotte postaje najudaljenija regija u smislu
članka 349. Ugovora. Sve se odredbe Ugovora prema tome primjenjuju na
Mayotte od tog datuma.
(3)       Francuska nadležna tijela
zatražila su da se Odluka 2004/162/EZ u odnosu na porez „octroi de mer”
primjenjuje na Mayotte od 1. siječnja 2014. i dostavila popis proizvoda za
koje žele primjenu diferenciranog oporezivanja ovisno o tome jesu li proizvodi
proizvedeni lokalno ili ne.
(4)       Ovom se odlukom francuskim
nadležnim tijelima treba odobriti primjena diferenciranog oporezivanja na
proizvode za koje su dokazali postojanje lokalne proizvodnje, zatim postojanje
znatnog uvoza robe (uključujući robe iz matične Francuske i
ostalih država članica) koji može ugroziti održavanje lokalne proizvodnje
i, na kraju, postojanje dodatnih troškova koji povećavaju cijenu lokalne
proizvodnje u usporedbi s uvezenim proizvodima i time smanjuje konkurentnost
lokalno proizvedenih proizvoda. Dopušteno diferencirano oporezivanje ne smije
prekoračiti dokazane dodatne troškove. Primjenom tih načela
omogućit će se provedba odredaba iz članka 349. Ugovora bez
prekoračivanja onoga što je potrebno i bez stvaranja neopravdane prednosti
u korist lokalne proizvodnje.
(5)       Proizvodi za koje su
francuska nadležna tijela dostavila te tri vrste dokaza upisani su u dijelove
A, B i C Priloga Odluci Vijeća 2004/162/EZ. Predmetni proizvodi navedeni u
dijelu A Priloga Odluci (dopuštena razlika u oporezivanju od 10 postotnih
bodova) jesu papar (proizvodi 0904 11 i 0904 12[5]), vanilija (proizvod
0905), čokolada (proizvod 1806), određeni proizvodi od plastike
(proizvodi 3925 10 10, 3925 90 80, 3926 90 90 i
3926 90 97), opeke (proizvodi 6901 i 6902) i zubne proteze (proizvod
9021 21 90).
(6)       Predmetni proizvodi navedeni
u dijelu B Priloga Odluci Vijeća 2004/162/EZ (dopuštena razlika u
oporezivanju od 20 postotnih bodova) jesu ribe (proizvodi 0301, 0302, 0303,
0304 i 0305), određeni proizvodi od drva (proizvodi 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420 i 4421), određeni proizvodi od papira ili kartona
(proizvodi 4819 i 4821), određeni proizvodi iz područja tiska i
nakladništva (proizvodi 4902, 4909, 4910 i 4911), određeni proizvodi od
ravnog stakla (proizvodi 7003 i 7005), određeni proizvodi od željeza
(proizvodi 7210, 7301, 7312, 7314, 9406 00 31 i
9406 00 38), određeni proizvodi od aluminija (proizvodi 7606,
7610 10 i 8310) i određena sjedala (proizvodi 9401 69, 9401 90 30
i 9403 40).
(7)       Predmetni proizvodi navedeni
u dijelu C Priloga Odluci Vijeća 2004/162/EZ (dopuštena razlika u
oporezivanju od 30 postotnih bodova) jesu mlijeko i mliječni proizvodi
(proizvodi 0401, 0403 i 0406), određene mesne prerađevine (proizvodi
1601 i 1602), određeni pekarski proizvodi (proizvodi 1901 i 1905),
sladoledi (proizvod 2105), mineralne vode i gazirana pića (proizvodi 2201
i 2202), pivo (proizvod 2203), ylang-ylang (proizvodi 3301 29 11 i
3301 29 31), sapuni i deterdženti (proizvodi 3401 i 3402) i na kraju
madraci od pjene (proizvod 9404 29 90).
(8)       Odluku 2004/162/EZ treba
stoga na odgovarajući način izmijeniti.
(9)       S obzirom na hitnost, trebalo
bi primijeniti iznimku od razdoblja od osam tjedana utvrđenog člankom
4. Protokola br. 1 o ulozi nacionalnih parlamenata u Europskoj uniji priloženog
Ugovoru iz Lisabona,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Odluka 2004/162/EZ mijenja se kako slijedi:
1) u članku 1. stavku 1. prvi
podstavak zamjenjuje se sljedećim:
„Odstupajući od članaka 28., 30. i
110. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, francuskim nadležnim tijelima
odobrava se do 1. srpnja 2014. primjena izuzeća od poreza pod nazivom
„octroi de mer” ili njegova smanjenja za proizvode navedene u Prilogu koji su
lokalno proizvedeni u francuskim prekomorskim departmanima Guadeloupe,
Francuska Gvajana, Martinik, Mayotte i Reunion.”
2) Prilog se mijenja kako slijedi:
a) u dijelu A dodaje se sljedeća
točka 5.:
„5. Departman Mayotte
0904 11, 0904 12, 0905,1806,
3925 10 00, 3925 90 80, 3926 90 90,
3926 90 97, 6901, 6902, 9021 21 90.”
b) u dijelu B dodaje se sljedeća
točka 5.:
„5. Departman Mayotte
0301, 0302, 0303, 0304, 0305, 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420, 4421, 4819, 4821, 4902, 4909, 4910, 4911, 7003, 7005, 7210,
7301, 7312, 7314, 7606, 7610 10, 8310, 9401 69, 9401 90 30,
9403 40, 9406 00 31, 9406 00 38.”
c) u dijelu C dodaje se sljedeća
točka 5.:
„5. Departman Mayotte
0401, 0403, 0406, 1601, 1602, 1901, 1905, 2105,
2201, 2202, 2203, 3301 29 11, 3301 29 31, 3401, 3402,
9404 29 90.”
Članak 2.
Ova se Odluka
primjenjuje od 1. siječnja 2014.
Članak 3.
Ova je
Direktiva upućena Francuskoj Republici.
Sastavljeno u Bruxellesu
                                                                       Za
Vijeće
                                                                       Predsjednik
[1]               Prijedlog direktive Vijeća od 7. kolovoza 2013. o
izmjeni direktiva 2006/112/EZ i 2008/118/EZ u pogledu najudaljenijih francuskih
regija, a posebno Mayottea (COM(2013) 577 final).
[2]               SL C, , str. .
[3]               Odluka Vijeća 2004/162/EZ od 10. veljače 2004.
o porezu „octroi de mer” u francuskim prekomorskim departmanima i produljenju
Odluke 89/688/EEZ (SL L, 21.2.2004., str. 64).
[4]               SL L 204,
31.7.2012., str. 131.
[5]               Razvrstani prema nazivlju Zajedničke carinske
tarife.