               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 20.10.2020.
            COM(2020) 655 final
            2020/0294(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje u ime Europske unije treba zauzeti u okviru Zajedničkog odbora za carinsku suradnju EU-a i Kanade u vezi s donošenjem odluke o uzajamnom priznavanju programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji

               OBRAZLOŽENJE

               1.Predmet prijedloga

               Ovaj se Prijedlog odnosi na odluku o utvrđivanju stajališta koje u ime Unije treba zauzeti u okviru Zajedničkog odbora za carinsku suradnju EU-a i Kanade u vezi s predviđenim donošenjem odluke o uzajamnom priznavanju programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u EU-u

               2.Kontekst prijedloga

               2.1.Sporazum između Europske unije i Kanade o carinskoj suradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima i Sporazum između Europske unije i Kanade o carinskoj suradnji u pogledu pitanja koja se odnose na sigurnost opskrbnog lanca

               Cilj je Sporazuma između Europske zajednice i Kanade o carinskoj suradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima (dalje u tekstu „CMAA”) razvoj bilateralne carinske suradnje koja obuhvaća sva pitanja povezana s primjenom carinskog zakonodavstva i pružanje pravne osnove za uzajamnu administrativnu pomoć. CMAA je stupio na snagu 1998.

               2.2.Sporazum između Europske unije i Kanade o carinskoj suradnji u pogledu pitanja koja se odnose na sigurnost opskrbnog lanca

               Cilj je Sporazuma između Europske unije i Kanade o carinskoj suradnji u pogledu pitanja koja se odnose na sigurnost opskrbnog lanca (dalje u tekstu „SCSA”) poboljšati prakse u području sigurnosti opskrbnog lanca koje bi povećale učinkovitost u pogledu carina kako bi se zajamčila sigurnost cjelokupnog opskrbnog lanca i olakšala zakonita bilateralna trgovina. SCSA je stupio na snagu 2014.

               2.3.Zajednički odbor za carinsku suradnju

               Zajednički odbor za carinsku suradnju (dalje u tekstu „JCCC”), koji je osnovan u skladu s člankom 20. CMAA-a, sastoji se od predstavnika carinskih tijela EU-a i Kanade. U skladu s člankom 5. SCSA-a, JCCC je ovlašten donositi odluke o uzajamnom priznavanju tehnika upravljanja rizicima, standarda vezanih uz rizike, sigurnosnih provjera i programa trgovinskog partnerstva.

               2.4.Predviđeni akt Zajedničkog odbora za carinsku suradnju

               Na petom sastanku, koji je predviđen za jesen 2020., JCCC bi trebao donijeti odluku o uzajamnom priznavanju programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji (dalje u tekstu „predviđeni akt”).

               Svrha je predviđenog akta jačanje sigurnosti cjelokupnih međunarodnih opskrbnih lanaca omogućavanjem carinskim tijelima da provode učinkovitije granične kontrole uz istodobno olakšavanje zakonite trgovine.

               Predviđeni akt postat će obvezujući za stranke u skladu s člankom 5. SCSA-a u vezi s člankom 20. CMAA-a.

               3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               Zakonodavstvo EU-a o ovlaštenim gospodarskim subjektima (AEO) uvedeno je izmjenom Carinskog zakonika Zajednice (Uredba 648/2005 donesena u travnju 2005.) Postojeći pravni okvir za program AEO sadržan je u Carinskom zakoniku Unije i njegovim provedbenim odredbama (Uredba (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013.; Provedbena uredba Komisije (EU) 2015/2447 od 24. studenoga 2015; Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/2446 od 28. srpnja 2015.) te dopunjen smjernicama za AEO-ove koje su donesene te se redovito ažuriraju u okviru Stručne skupine za carinu. Cilj je programa trgovinskog partnerstva kao što je AEO omogućiti pojednostavnjenje postupaka za trgovce koji poduzimaju usklađene mjere za osiguranje svojeg udjela u međunarodnom opskrbnom lancu. Prema bazi podataka ovlaštenih gospodarskih subjekata EU-a, do kraja 2019. više od 9000 poduzeća u EU-u dobilo je odobrenja za status AEO-a u pogledu sigurnosti i zaštite.

               Uzajamnim se priznavanjem programa trgovinskog partnerstva povećava sigurnost cjelokupnog opskrbnog lanca i olakšava trgovina. Njime se konsolidira pristup dogovoren u okviru normi za osiguravanje i olakšavanje trgovine Svjetske carinske organizacije (dalje u tekstu „Okvir SAFE”). Ujedno se odgovara na zahtjeve poslovne zajednice u EU-u i diljem svijeta da se norme provode na isti način te kako bi se izbjeglo umnožavanje zahtjeva i praksi pojedinih zemalja.

               Uzajamno priznavanje programa trgovinskih partnerstava EU-a i Kanade dugoročni je projekt bilateralne carinske suradnje koji podupiru poduzeća iz EU-a uključena u transatlantsku trgovinu s Kanadom, kao i države članice EU-a i Kanada. Komisija i Kanadska granična služba (CBSA) započeli su rad na uzajamnom priznavanju 2014. nakon stupanja na snagu SCSA-a. Detaljna usporedba programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji provedena je tijekom nekoliko zajedničkih validacijskih provjera u EU-u i Kanadi. Ocjena jednakovrijednosti programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u EU-u dovršena je 2015., a zaključci o jednakovrijednosti programa ponovo su potvrđeni 2019. kad su stranke obavijestile jedna drugu o razvoju događaja u svojim programima trgovinskog partnerstva.

               U zajedničkoj izjavi sa sastanka na vrhu EU-a i Kanade, koji je održan od 17. do 18. srpnja 2019., istaknuto je da su EU i Kanada zadovoljni napretkom pregovora o uzajamnom priznavanju programa za ovlaštene gospodarske subjekte te da su odlučni u namjeri da što prije dovrše sporazum o uzajamnom priznavanju. Istaknuto je i da bi se uzajamnim priznavanjem pojednostavnili postupci na granicama i povećala sigurnost opskrbnog lanca za registrirana kanadska i europska poduzeća, što bi pojačalo učinak Sveobuhvatnog gospodarskog i trgovinskog sporazuma između EU-a i Kanade u pogledu dodatnog olakšavanja dvosmjerne trgovinske razmjene preko Atlantika.

               4.Pravna osnova

               4.1.Postupovna pravna osnova

               4.1.1.Načela

               Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma.

               Pojmom akti koji proizvode pravne učinke obuhvaćeni su akti koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali im je namjena da presudno utječu na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije
                  1
               .

               4.1.2.Primjena u predmetnom slučaju

               JCCC je tijelo osnovano na temelju sporazuma, konkretnije CMAA-a.

               Akt koji JCCC treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke.

               U skladu s međunarodnim pravom predviđeni akt postat će obvezujući za stranke u skladu s člankom 5. SCSA-a u vezi s člankom 20. CMAA-a.

               Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti mijenja institucionalni okvir CMAA-a.

               Stoga je postupovna pravna osnova za predloženu Odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.

               4.2.Materijalnopravna osnova

               4.2.1.Načela

               Materijalnopravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili dva elementa te ako se može utvrditi da je jedan od tih dvaju ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnopravnoj osnovi, konkretno onoj koja je potrebna za glavni ili prevladavajući cilj ili element.

               4.2.2.Primjena u predmetnom slučaju

               Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na zajedničku trgovinsku politiku.

               Stoga je materijalnopravna osnova predložene Odluke članak 207., a posebno članak 207. stavak 4. prvi podstavak UFEU-a.

               4.3.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 207. UFEU-a, a posebno članak 207. stavak 4. prvi podstavak u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.

               2020/0294 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje u ime Europske unije treba zauzeti u okviru Zajedničkog odbora za carinsku suradnju EU-a i Kanade u vezi s donošenjem odluke o uzajamnom priznavanju programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207. stavak 4. prvi podstavak u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Sporazum između Europske zajednice i Kanade o carinskoj suradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima (dalje u tekstu „CMAA”) Unija je sklopila Odlukom Vijeća 98/18/EZ od 27. studenoga 1997.
                  2
                i on je stupio na snagu 1. siječnja 1998.

               (2)U članku 2. CMAA-a carinska tijela poziva se da razviju najširu moguću carinsku suradnju.

               (3)U skladu s člankom 20. CMAA-a osnovan je Zajednički odbor za carinsku suradnju (dalje u tekstu: „JCCC”) koji može donositi mjere potrebne za carinsku suradnju.

               (4)Sporazum između Europske unije i Kanade o carinskoj suradnji u pogledu pitanja koja se odnose na sigurnost opskrbnog lanca (dalje u tekstu „SCSA”) Unija je sklopila Odlukom Vijeća 2014/941/EU od 27. lipnja 2013 i on je stupio na snagu 2014.

               (5)U skladu s člankom 5. SCSA-a, JCCC je ovlašten donositi odluke o uzajamnom priznavanju tehnika upravljanja rizicima, standarda vezanih uz rizike, sigurnosnih provjera i programa trgovinskog partnerstva.

               (6)Predloženo je da JCCC tijekom svojeg petog sastanka donese odluku o uzajamnom priznavanju programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji.

               (7)Primjereno je utvrditi stajalište koje u ime Unije treba zauzeti u okviru JCCC-a jer će odluka o uzajamnom priznavanju programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji proizvoditi pravne učinke,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje u ime Unije treba zauzeti na sastanku Zajedničkog odbora za carinsku suradnju osnovanog na temelju Sporazuma između Europske zajednice i Kanade o carinskoj suradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima u vezi s uzajamnim priznavanjem programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji temelji se na priloženom nacrtu odluke Zajedničkog odbora za carinsku suradnju.

               Članak 2.

               Ova je Odluka upućena Komisiji.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka/Vijeće, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke od 61. do 64.

                     (2)

                        SL L 7, 13.1.1998., str. 37.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 20.10.2020.
            COM(2020) 655 final
            PRILOG

            Prijedlogu odluke Vijeća
            o stajalištu koje u ime Europske unije treba zauzeti u okviru Zajedničkog odbora za carinsku suradnju EU-a i Kanade u vezi s donošenjem odluke o uzajamnom priznavanju programa Kanade „Partneri u zaštiti” i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u Europskoj uniji

               NACRT

               ODLUKA br. […/2020] ZAJEDNIČKOG ODBORA ZA CARINSKU SURADNJU KANADE I EUROPSKE UNIJE O UZAJAMNOM PRIZNAVANJU PROGRAMA KANADE „PARTNERI U ZAŠTITI” I PROGRAMA ZA OVLAŠTENE GOSPODARSKE SUBJEKTE EUROPSKE UNIJE

               ZAJEDNIČKI ODBOR ZA CARINSKU SURADNJU (dalje u tekstu: „JCCC”),

               uzimajući u obzir Sporazum između Europske zajednice i Kanade o carinskoj suradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, sklopljen u Ottawi 4. prosinca 1997., (dalje u tekstu: „CMAA”), a posebno njegov članak 20. kojim se uspostavlja JCCC koji se sastoji od predstavnika carinskih tijela ugovornih stranaka Sporazuma;

               uzimajući u obzir Sporazum između Europske unije i Kanade o carinskoj suradnji u pogledu pitanja koja se odnose na sigurnost opskrbnog lanca, sklopljen u Bruxellesu 4. ožujka 2013., (dalje u tekstu: „SCSA”), a posebno njegov članak 5. i odredbe koje se odnose na uzajamno priznavanje programa za sigurnost opskrbnog lanca te relevantnu razmjenu informacija i podataka iz članka 4. točaka (c), (d) i (f);

               prepoznajući da su Europska unija („EU”) i Kanada (dalje u tekstu „ugovorne stranke”) predane jačanju carinske suradnje u skladu s CMAA-om i SCSA-om;

               potvrđujući predanost ugovornih stranaka olakšavanju trgovine i povećanju sigurnosti opskrbnog lanca putem programa trgovinskog partnerstva;

               potvrđujući da se sigurnost i zaštita te olakšavanje međunarodnog trgovinskog opskrbnog lanca mogu znatno poboljšati uzajamnim priznavanjem odgovarajućih programa trgovinskog partnerstva, odnosno programa „Partneri u zaštiti” (dalje u tekstu: „PIP”) u Kanadi i programa za ovlaštene gospodarske subjekte u EU-u (dalje u tekstu: „AEO”);

               potvrđujući da se programi AEO i PIP temelje na međunarodno priznatim standardima sigurnosti koje se zagovara na temelju Okvira normi za osiguravanje i olakšavanje globalne trgovine (dalje u tekstu „Okvir SAFE”) koji je Svjetska carinska organizacija donijela u lipnju 2005.;

               uzimajući u obzir da su terenske posjete i zajedničke evaluacije programa AEO u EU-u i programa PIP u Kanadi pokazale da su njihovi kvalifikacijski standardi sigurnosti i zaštite kompatibilni te da se njima dolazi do jednakovrijednih rezultata;

               uzimajući u obzir da se uzajamnim priznavanjem ugovornim strankama omogućuje da osiguraju olakšavajuće povlastice za gospodarske subjekte koji su uložili u sigurnost opskrbnog lanca i koji su ovlašteni u skladu s odgovarajućim programima.

               ODLUČIO JE:

               Članak 1.

               Definicije

               Za potrebe ove Odluke,

               „carinsko tijelo” znači carinsko tijelo kako je definirano u članku 1. SCSA, dalje u tekstu zajedno „carinska tijela” i pojedinačno „carinsko tijelo”;

               „gospodarski subjekt” znači stranka uključena u međunarodno kretanje roba;

               „osobni podaci” znači sve informacije koje se odnose na identificiranog pojedinca ili pojedinca kojeg se može identificirati;

               „program” znači:

               (a) u EU-u: program AEO koji obuhvaća AEO – sigurnost i zaštita (ovlaštenje) i kombinirani AEO – carinska pojednostavnjenja / sigurnost i zaštita (AEOC/AEOS) (ovlaštenje);

               (b) u Kanadi: program PIP te

               „članovi programa” znači gospodarski subjekti sa statusom člana programa AEO u EU-u i programa PIP u Kanadi kako je opisano u definiciji „programa” kada se navode skupno.

               Članak 2.

               Uzajamno priznavanje i provedba Odluke

               1. Svaka ugovorna stranka putem svojeg carinskog tijela priznaje program druge ugovorne stranke kao kompatibilan i jednakovrijedan svojem programu te postupa prema članovima programa druge ugovorne stranke na način koji je u skladu s člankom 4.

               2. Ugovorne stranke provode ovu Odluku putem svojih carinskih tijela.

               Članak 3.

               Kompatibilnost

               Carinska tijela surađuju kako bi održala kompatibilnost i jednakovrijednost svojih programa, osobito u pogledu sljedećih pitanja:

               (a) postupka podnošenja zahtjeva za odobrenje članstva;

               (b) ocjene zahtjeva te

               (c) odobrenja članstva i upravljanja statusom člana.

               Članak 4.

               Povlastice

               1. Svako carinsko tijelo članovima programa drugog carinskog tijela osigurava povlastice koje su usporedive s povlasticama koje osigurava svojim članovima programa.

               2. Povlastice iz stavka 1. uključuju:

               (a) kad carinsko tijelo pri ocjeni rizika koja može rezultirati smanjenjem broja pregleda ili kontrola i, ako su dostupne, pri drugim mjerama sigurnosti i zaštite, smatra povoljnom okolnošću status člana programa s ovlaštenjem drugog carinskog tijela;

               (b) kad carinsko tijelo pri procjeni uvjetâ poslovnih partnera za kandidate iz vlastitog programa smatra povoljnom okolnošću status člana programa s ovlaštenjem drugog carinskog tijela;

               (c) kad se status člana programa s ovlaštenjem drugog carinskog tijela nastoji uzimati u obzir kako bi se osigurao prioritetni tretman za članove programa i njihove pošiljke, kako carinsko tijelo koje daje povlastice smatra prikladnim, što može uključivati ubrzanu obradu, pojednostavnjene postupke i ubrzano puštanje pošiljaka u slučajevima koji se odnose na člana programa; te

               (d) kad se nastoji uspostaviti mehanizam kontinuiteta poslovanja kako bi se za članove programa i njihove pošiljke osiguralo ubrzano odobrenje, kako carinsko tijelo koje daje povlastice smatra prikladnim, po ponovnoj uspostavi pružanja usluga nakon poremećaja međunarodne trgovine zbog povećanog stupnja opasnosti, zatvaranja granica ili prirodnih katastrofa, opasnih kriznih situacija ili drugih velikih npogoda.

               3. Nakon postupka provjere iz članka 7. stavka 2. carinsko tijelo svake ugovorne stranke može, koliko je to moguće, osigurati daljnje olakšice, uključujući pojednostavnjenje postupaka i povećanje predvidljivosti kretanja na granici u suradnji s drugim vladinim tijelima na svojem području.

               4. Svako carinsko tijelo:

               (a) može suspendirati povlastice dodijeljene članovima programa drugog carinskog tijela na temelju ove Odluke;

               (b) u razumnom roku obavješćuje drugo carinsko tijelo o suspenziji opisanoj u podstavku (a) i razlozima za suspenziju te

               (c) može izvršiti suspenziju u skladu s podstavkom (a) samo na temelju razloga istovjetnih onima na temelju kojih bi suspendirao članove programa iz svojeg programa.

               5. Svako carinsko tijelo, ako to smatra primjerenim, izvješćuje drugo carinsko tijelo o nepravilnostima koje se tiču članova programa drugog carinskog tijela kako bi se osigurala žurna analiza primjerenosti povlastica i statusa koje je odobrilo drugo carinsko tijelo.

               6. Za potrebe veće sigurnosti, ova Odluka ne ograničava ugovornu stranku ili carinsko tijelo da zatraže informacije u skladu s CMAA-om ili drugim primjenjivim instrumentom između ugovornih stranaka, ili između carinskih tijela.

               Članak 5.

               Razmjena informacija i komunikacija

               1. Carinska tijela poboljšavaju međusobnu komunikaciju radi učinkovite provedbe ove Odluke tako što:

               (a) međusobno razmjenjuju podatke o članovima programa, u skladu s člankom 5. stavkom 3.;

               (b) pravodobno razmjenjuju ažurirane podatke o radu i provedbi svojih programa;

               (c) razmjenjuju informacije u vezi s politikom sigurnosti opskrbnog lanca i njegovim trendovima; te

               (d) osiguravaju učinkovitu komunikaciju među nadležnim službama Europske komisije i carinskog tijela Kanade kako bi se poboljšali načini upravljanja rizikom u odnosu na sigurnost opskrbnog lanca.

               2. Razmjena informacija i komunikacija u okviru ove Odluke odvija se među nadležnim službama Europske komisije i carinskog tijela Kanade, osim ako je drukčije zajednički odlučeno prije razmjene ili komunikacije.

               3. Nakon što dobije suglasnost svojeg člana programa, svako carinsko tijelo drugom carinskom tijelu šalje isključivo sljedeće pojedinosti o tom članu programa:

               (a) ime;

               (b) adresu;

               (c) članski status (odobren, suspendiran, opozvan ili poništen);

               (d) datum potvrđivanja ili odobrenja ako postoji;

               (e) jedinstveni identifikacijski broj (na primjer: broj PIP, EORI ili AEO) te

               (f) druge pojedinosti koje carinska tijela mogu uzajamno odrediti, ovisno, prema potrebi, o nužnim zaštitnim mjerama.

               Za potrebe veće sigurnosti, pojedinosti u podstavku (c) ne uključuju razloge za suspenziju, opoziv ili poništenje.

               4.  Carinska tijela sustavno elektroničkim sredstvima razmjenjuju informacije iz stavka 3.

               Članak 6.

               Postupanje s informacijama

               1. Svako carinsko tijelo:

               (a) ako nije drukčije predviđeno ovom Odlukom, upotrebljava sve informacije, među ostalim osobne podatke, primljene u skladu s ovom Odlukom isključivo za potrebe njezine provedbe, uključujući praćenje i izvješćivanje te

               (b) ne dovodeći u pitanje podstavak (a), pribavlja prethodno pisano odobrenje carinskog tijela koje je poslalo informacije za njihovu upotrebu u druge svrhe. Takva upotreba tada podliježe bilo kakvim ograničenjima koja utvrdi navedeno tijelo.

               2. Svako carinsko tijelo:

               (a) postupa s informacijama koje su primljene na temelju ove Odluke kao s povjerljivim informacijama te

               (b) osigurava najmanje jednaku razinu zaštite informacija primljenih u skladu s ovom Odlukom koju osigurava za informacije primljene od članova programa iz vlastitog programa.

               3. Ne dovodeći u pitanje stavak 1. podstavak (a), carinsko tijelo može upotrijebiti informacije primljene na temelju ove Odluke u svim sudskim ili upravnim postupcima pokrenutima zbog povreda carinskog zakonodavstva njegove ugovorne stranke, uključujući u evidenciji o dokazima, izvješćima i svjedočenjima. Carinsko tijelo koje je primilo informacije izvješćuje carinsko tijelo koje je poslalo te informacije prije takve upotrebe.

               4. Svako carinsko tijelo:

               (a) objavljuje informacije primljene u skladu s ovom Odlukom samo u svrhe za koje su primljene te

               (b) ne dovodeći u pitanje podstavak (a), u slučaju da carinsko tijelo mora objaviti informacije u sudskim ili upravnim postupcima ili ako je to propisano zakonodavstvom njegove ugovorne stranke, mora unaprijed pisanim putem obavijestiti carinsko tijelo pošiljatelja o njihovu objavljivanju, ako to nije zabranjeno zakonom ili zbog istrage koja je u tijeku. U tom slučaju obavješćuje carinsko tijelo pošiljatelja što je prije moguće nakon objave.

               5. Svako carinsko tijelo:

               (a) osigurava da su informacije koje šalje točne i redovno ažurirane;

               (b) donosi ili održava odgovarajuće postupke brisanja;

               (c) bez odgode obavješćuje drugo carinsko tijelo ako utvrdi da su informacije koje je poslalo drugom carinskom tijelu netočne, nepouzdane ili ako se njihovim primanjem ili daljnjom upotrebom krši ova Odluka;

               (d) poduzima sve mjere koje smatra primjerenima, uključujući dopune, brisanje ili ispravak informacija iz podstavka (c), kako bi spriječilo pogrešno oslanjanje na takve informacije te

               (e) informacije primljene na temelju ove Odluke čuva samo onoliko dugo koliko je to potrebno za potrebe provedbe ove Odluke, osim ako je drukčije propisano zakonodavstvom njegove ugovorne stranke ili za potrebe sudskih ili upravnih postupaka.

               6. U skladu sa stavcima 4. i 5. svako carinsko tijelo osobito osigurava sljedeće:

               (a) primjenu sigurnosnih zaštitnih mjera (uključujući elektroničke zaštitne mjere) kojima se, po principu davanja uvida u informacije samo onima kojima je to nužno, kontrolira pristup informacijama dobivenima od drugog carinskog tijela na temelju ove Odluke;

               (b) da su informacije dobivene od drugog carinskog tijela na temelju ove Odluke zaštićene od neovlaštenog pristupa, širenja, promjene, brisanja ili uništavanja;

               (c) da se informacije dobivene od drugog carinskog tijela na temelju ove Odluke ne otkrivaju drugoj privatnoj osobi ili stranci, državi ili međunarodnom tijelu koje nije stranka CMAA-e ili SCSA-a ili drugom javnom tijelu EU-a ili Kanade, osim ako je to potrebno u sudskom ili upravnom postupku ili ako je to propisano zakonodavstvom njegove ugovorne stranke te

               (d) da se informacije dobivene od drugog carinskog tijela na temelju ove Odluke uvijek pohranjuju na siguran način u elektroničkom ili papirnatom obliku te da se vodi evidencija ili dokumentacija o svakom pristupanju informacijama te o objavi i upotrebi informacija dobivenih od drugog carinskog tijela.

               7. Svako carinsko tijelo:

               (a) osigurava da se s osobnim podacima člana programa drugog carinskog tijela, u pogledu njihova pregledavanja, ispravljanja i čuvanja ili privremene obustave njihove upotrebe, postupa na način jednak onome koji je primjenjiv na osobne podatke članova njegova programa te

               (b) objavljuje informacije kako bi obavijestilo članove programa o primjenjivom postupku za zahtjeve iz podstavka (a) u skladu sa zakonodavstvom njegove ugovorne stranke.

               8. Svako carinsko tijelo osigurava da članovi programa u pogledu njihovih osobnih podataka imaju pristup upravnoj i sudskoj zaštiti neovisno o njihovom državljanstvu ili zemlji boravišta.

               9. Carinska tijela objavljuju informacije kako bi obavijestile članove programa o mogućnostima upravne i sudske zaštite.

               10. Usklađenost svakog carinskog tijela s odredbama iz članka 6. podliježe preispitivanju njihova nadležnog tijela, čime se osigurava da se pritužbe u vezi s nepoštovanjem obveza u pogledu postupanja s informacijama zaprimaju i istražuju te da se na njih odgovori i poduzmu odgovarajuće mjere. Ta su nadležna tijela sljedeća:

               a) u EU-u: Europski nadzornik za zaštitu podataka ili njegov sljednik te tijela država članica EU-a za zaštitu podataka;

               b) u Kanadi: Uprava za žalbe ili njezin sljednik u carinskom tijelu Kanade.

               Članak 7.

               Konzultacije i ispitivanje

               1. Carinska tijela rješavaju sva pitanja u vezi provedbe ove Odluke putem savjetovanja pod pokroviteljstvom JCCC-a.

               2. JCCC redovito provjerava provedbu ove Odluke. To preispitivanje osobito može uključivati:

               (a) zajedničke provjere kako bi se utvrdile prednosti i nedostaci u provedbi uzajamnog priznavanja;

               (b) razmjene stajališta o pojedinostima koje su razmijenjene te o povlasticama koje se odobravaju članovima programa, uključujući sve buduće pojedinosti ili povlastice, u skladu s člankom 4.;

               (c) razmjene stajališta o sigurnosnim odredbama poput protokola koje je potrebno uzeti u obzir tijekom i nakon ozbiljnog sigurnosnog incidenta (nastavak poslovanja) ili kad je zbog okolnosti opravdana suspenzija uzajamnog priznavanja;

               (d) ispitivanje suspenzije povlastica iz članka 4. te

               (e) provjeru provedbe članka 6.

               Članak 8.

               Opće odredbe

               Ova Odluka proizvodi prava i obveze između Kanade i EU-a prema međunarodnom javnom pravu.

               Članak 9.

               Završne odredbe

               1. Ova Odluka stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon dana kada je Kanada obavijestila EU o dovršetku postupaka potrebnih za njezino stupanje na snagu.

               2. JCCC može izmijeniti ovu Odluku. Izmjena stupa na snagu u skladu s postupkom iz stavka 1.

               3. Carinsko tijelo može u bilo kojem trenutku suspendirati suradnju na temelju ove Odluke obavješćujući drugo carinsko tijelo najmanje trideset (30) dana unaprijed u pismenom obliku. Takvu obavijest dostavljaju ili zaprimaju nadležne službe Europske komisije odnosno carinsko tijelo Kanade. Neovisno o suspenziji ove Odluke, carinska tijela i dalje se pridržavaju članka 6. stavaka 1., 2. te stavaka od 4. do 6. kako bi se osigurala zaštita povjerljivosti informacija.

               4. Ugovorna stranka može u bilo kojem trenutku otkazati ovu Odluku slanjem obavijesti drugoj ugovornoj stranci diplomatskim kanalima. Odluka se otkazuje trideset (30) dana nakon što druga ugovorna stranka primi pisanu obavijest. Neovisno o otkazivanju ove Odluke, carinska tijela i dalje se pridržavaju članka 6. stavaka 2., 4. i 6. kako bi se osigurala zaštita povjerljivosti informacija.

               Sastavljeno u dva primjerka u … dana …  20.., na engleskom i francuskom jeziku, pri čemu je svaka od tih verzija jednako vjerodostojna.

               ZAJEDNIČKI ODBOR ZA CARINSKU SURADNJU KANADE I EU-a ,

               U ime EU-a

                     U ime Kanade

               (Supredsjedatelji)


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 30.11.2020.
            COM(2020) 769 final
            2020/0341(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o sklapanju, u ime Europske unije, Protokola o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

                  U skladu s Odlukom Vijeća (EU) 2020/[dodati referentni broj] (
                     1
                  ) Protokol o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko Europska unija potpisala je […2020.], podložno njegovu kasnijem sklapanju.

                  Zemljopisno područje obuhvaćeno Interbus ugovorom ograničeno je na države članice Europske konferencije ministara prometa (ECMT) i države iz članka 30. stavka 2. Interbus ugovora. Osim Europske unije, ugovorne stranke Interbus ugovora trenutačno su Republika Albanija, Kneževina Andora, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Republika Moldova, Republika Sjeverna Makedonija, Republika Turska i Ukrajina.

               Interbus ugovor otvoren je za pristupanje zemljama koje su punopravne članice ECMT-a.

               Kraljevina Maroko nije punopravna članica, nego ima status promatrača u ECMT-u.

               Interbus ugovor bi trebao osigurati jasnu pravnu osnovu za pristupanje Kraljevine Maroka.

                  U Protokolu Kraljevina Maroko dodana je na popis zemalja navedenih u članku 30. stavku 2. koje mogu pristupiti Interbus ugovoru. U članku 30. stavku 2. već su navedene Republika San Marino, Kneževina Andora i Kneževina Monako.

                  Moguće pristupanje Kraljevine Maroka(
                     2
                  ) Interbus ugovoru pridonijet će daljnjoj izgradnji odnosa i olakšati organizaciju u području međunarodnog putničkog prijevoza, turizma i kulturne razmjene izvan zemalja koje su trenutačno stranke Interbus ugovora.

                  Valja istaknuti da je međunarodni prijevoz putnika običnim i putničkim autobusima važan sektor koji europskim građanima osigurava mobilnost uz pristupačnu strukturu cijena. Njegov daljnji razvoj izvan EU-a bio bi jednako koristan za građane EU-a, strane turiste, turizam i europske regije.

                  Kraljevini Maroku trebalo bi ponuditi mogućnost pristupa tržištu na temelju odredbi Interbus ugovora u skladu s provedbom pravne stečevine EU-a u području cestovnog prijevoza putnika, uključujući sigurnost u cestovnom prometu, tehničke odredbe, kvalifikacije vozača, pravila o socijalnoj sigurnosti, prava putnika, zaštitu okoliša i pristup djelatnosti.

                  Kako bi se izbjegla pitanja povezana s upravljanjem, sve ugovorne stranke Interbus ugovora trebale bi potpisati i odobriti ili ratificirati Protokol o Kraljevini Maroku prije nego što mu ona može pristupiti.

                  Kako bi se ugovornim strankama Interbus ugovora omogućilo potpisivanje i sklapanje Protokola, primjereno je da se Protokolom ne predviđa određeno razdoblje tijekom kojeg je otvoren za potpisivanje.

                  Protokol stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon mjeseca u kojem ga sve ugovorne stranke Interbus ugovora potpišu i odobre ili ratificiraju.

                  Jedna ugovorna stranka promijenila je svoje ime u Republika Sjeverna Makedonija, što bi se trebalo odražavati i u Protokolu.

                  U Protokolu se sada navodi i da je Kneževina Andora postala ugovorna stranka Interbus ugovora.

               •Dosljednost s postojećim odredbama politike u tom području

                  Protokol je u skladu s politikom EU-a o cestovnom prometu i dopunjuje ju. Njime se podupire pristup susjednih zemalja EU-a tržištu putničkog prijevoza EU-a (i obratno) i postavlja regulatorni okvir za organizaciju prekograničnog turizma u oba smjera.

               •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije

                  Prijedlog je dosljedan politici susjedstva i vanjskim odnosima EU-a.

               2.REZULTATI SAVJETOVANJA SA ZAINTERESIRANIM STRANAMA I PROCJENA UČINKA

               •Prikupljanje i primjena stručnog znanja te procjena učinka

                  Očekivani ukupni učinci povoljni su: otvaranjem Interbus ugovora još jednoj zemlji stvorile bi se nove prilike za postojeće ugovorne stranke i Kraljevinu Maroko. Budući da pomaže u proširenju pravne stečevine EU-a u području putničkog prijevoza na tu zemlju, imat će povoljne učinke na tehničke, gospodarske i društvene uvjete u kojima se obavlja predmetno poslovanje. Opći učinak na okoliš bio bi ograničen.

                  Kao i dosad, prijevoznici mogu biti MSP-ovi s malim brojem autobusa ili veća poduzeća s velikim voznim parkom.

               •Pojednostavnjenje

                  Širenje zemljopisnog područja obuhvaćenog pravilima primjenjivima na povremeni prijevoz autobusima u okviru Interbus ugovora pridonijet će jednostavnijem obavljanju tih poslova s još jednom trećom zemljom.

               3.PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA

               Pravna osnova

               Pravna je osnova Ugovor o funkcioniranju Europske unije (UFEU), a materijalnopravna osnova članak 91. UFEU-a u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a) UFEU-a.

               •Odabir instrumenta

                  Člankom 218. stavkom 6. točkom (a) UFEU-a kao primjenjivi instrument predviđena je odluka Vijeća.

               4.UTJECAJ NA PRORAČUN

               Ne postoji.

               5.NEOBVEZNI ELEMENTI

               •Mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja

               Izvršavanje Interbus ugovora svakih pet godina ocjenjuje Mješovita komisija osnovana člankom 23. Ugovora.

               Daljnji postupak

               Komisija smatra da je potrebno pokrenuti postupak u cilju sklapanja Protokola. Zbog toga Komisija podnosi Vijeću ovaj Prijedlog odluke Vijeća o sklapanju Protokola o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko u ime Unije.

               •Detaljno obrazloženje posebnih odredaba prijedloga

               Posebne odredbe predložene odluke Vijeća:

               ·Člankom 1. odluke Vijeća predviđa se sklapanje Protokola o izmjeni Interbus ugovora proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko u ime Unije.

               ·Članak 2. odnosi se na ovlasti za sklapanje Protokola.

               ·Člankom 3. predviđeno je stupanje na snagu odluke Vijeća.

               Posebne odredbe Protokola:

               ·Člankom 1. omogućuje se izmjena Interbus ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima kojom se Kraljevini Maroku omogućuje pristupanje tom ugovoru.

               ·Člancima od 2. do 6. uređuju se administrativni postupci za stupanje Protokola na snagu, uvodi se obveza da sve ugovorne stranke moraju potpisati Protokol i pristupiti mu ili ga ratificirati prije nego što stupi na snagu i Kraljevina Maroko može pristupiti Ugovoru te sadržavaju odredbe o jeziku.

               ·Člankom 7. utvrđuje se da Protokol zamjenjuje Protokol o Kraljevini Maroku, koji je bio otvoren za potpisivanje od 16. srpnja 2018. do 16. travnja 2019.

               2020/0341 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o sklapanju, u ime Europske unije, Protokola o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 91. u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a),

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta,

               budući da:

               (1)U skladu s Odlukom Vijeća (EU) 2020/[dodati referentni broj]
                  3
                Protokol o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko („Protokol”) Unija je potpisala [datum2020.], podložno njegovu kasnijem sklapanju.

               (2)Kako bi se izbjegla pitanja povezana s upravljanjem, sve ugovorne stranke Interbus ugovora trebale bi potpisati i odobriti ili ratificirati Protokol o Kraljevini Maroku prije nego što Protokol stupi na snagu i prije nego što ta zemlja može pristupiti. Nije predviđeno određeno razdoblje tijekom kojeg će Protokol biti otvoren za potpisivanje. Protokol bi stupio na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon mjeseca u kojem ga ratificiraju sve ugovorne stranke.

               (3)Nadalje, Protokolom se uzima u obzir promjena imena ugovorne stranke Sjeverne Makedonije. U Protokolu se sada navodi i Kneževina Andora, koja je postala ugovorna stranka Interbus ugovora.

               (4)Radi jasnoće te kako bi se olakšalo potpisivanje i stupanje na snagu Protokola, smatra se primjerenim pripremiti novi Protokol o Kraljevini Maroku koji zamjenjuje Protokol o Kraljevini Maroku koji je bio otvoren za potpisivanje od 16. srpnja 2018. do 16. travnja 2019.

               (5)Moguće pristupanje Kraljevine Maroka Interbus ugovoru trebalo bi pridonijeti izgradnji odnosa u području međunarodnog putničkog prijevoza, turizma i kulturne razmjene izvan zemalja koje su trenutačno stranke Interbus ugovora. Moguće pristupanje Kraljevine Maroka Interbus ugovoru trebalo bi pridonijeti i proširenju pravne stečevine EU-a u području putničkog prijevoza na tu zemlju. To bi trebalo imati pozitivan učinak i na tehničke, gospodarske i socijalne uvjete pod kojima se obavljaju relevantne djelatnosti. Stoga bi Kraljevina Maroko, koja ima status promatrača u Europskoj konferenciji ministara prometa, trebala dobiti mogućnost pristupanja Interbus ugovoru.

               (6)Stoga bi Protokol trebalo odobriti u ime Unije,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Odobrava se, u ime Unije, Protokol o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko.

               Tekst Protokola priložen je ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Predsjednik Vijeća određuje osobu ovlaštenu u ime Europske unije za polaganje instrumenta o odobrenju, koje je predviđeno člankom 3. Protokola, kako bi se izrazila suglasnost Europske unije da bude obvezana Protokolom.

               Članak 3.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja
                  4
               .

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        SL L […], […], str. […].

                     (2)

                        S obzirom na sudsku praksu Suda u predmetima C-266/16, C-104/16P, T-275/18 i T-180/14, taj ugovor primjenjivat će se na državno područje Kraljevine Maroka, no neće se primjenjivati na nesamoupravno područje Zapadne Sahare.

                     (3)

                        Odluka Vijeća (EU) 2020/[dodati referentni broj] od [datum] o potpisivanju Protokola o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko (SL L, .2020., str.  ).

                     (4)

                        Glavno tajništvo Vijeća objavit će datum stupanja na snagu Protokola u Službenom listu Europske unije.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 30.11.2020.
            COM(2020) 769 final
            PRILOG
            Prijedlogu
            ODLUKE VIJEĆA
            o sklapanju, u ime Europske unije, Protokola o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko

               PROTOKOL

               O IZMJENI UGOVORA O MEĐUNARODNOM POVREMENOM PRIJEVOZU PUTNIKA OBIČNIM I PUTNIČKIM AUTOBUSIMA (INTERBUS UGOVOR) PROŠIRENJEM MOGUĆNOSTI PRISTUPANJA NA KRALJEVINU MAROKO

               UGOVORNE STRANKE,

               UZIMAJUĆI U OBZIR Ugovor o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor)
                  1
                koji je stupio na snagu 1. siječnja 2003.
                  2
               ,

               UZIMAJUĆI U OBZIR težnju da se odnosi u području međunarodnog putničkog prijevoza, turizma i kulturne razmjene unaprijede i sežu dalje od zemalja koje sad ispunjavaju uvjete za pristupanje,

               ŽELEĆI otvoriti Interbus ugovor za pristup Kraljevini Maroku,

               BUDUĆI da je Protokol o izmjeni Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko („Protokol o Kraljevini Maroku”) bio otvoren za potpisivanje u Bruxellesu od 16. srpnja 2018. do 16. travnja 2019.,

               PREPOZNAJUĆI da tijekom navedenog razdoblja sve ugovorne stranke nisu potpisale Protokol o Kraljevini Maroku,

               ŽELEĆI svim ugovornim strankama omogućiti potpisivanje Protokola,

               UZIMAJUĆI U OBZIR to da bi bilo prikladnije da Protokol o Kraljevini Maroku stupi na snagu nakon što sve ugovorne stranke Interbus ugovora ratificiraju Protokol,

               budući da:

               (1)Interbus ugovor otvoren je samo za pristupanje članova Europske konferencije ministara prometa (ECMT) i određenih drugih europskih zemalja kako je utvrđeno u tom ugovoru.

               (2)Kraljevina Maroko ima status promatrača u ECMT-u, no nije njegov član niti u ovoj fazi ima drugo pravo pristupanja Interbus ugovoru.

               (3)Kako bi se Interbus ugovor otvorio za pristup Kraljevini Maroku, trebalo bi ga izmijeniti,

               ODLUČILE SU na odgovarajući način izmijeniti Interbus ugovor, i

               SPORAZUMJELE SU SE KAKO SLIJEDI:

               Članak 1.

               U članku 30. Ugovora o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:

               „Ovaj Ugovor bit će također otvoren za pristup Republici San Marinu, Kneževini Andori, Kneževini Monaku i Kraljevini Maroku.”

               OPĆE I ZAVRŠNE ODREDBE

               Članak 2.

               Ovaj Protokol otvoren je za potpisivanje ugovornim strankama Interbus ugovora u Glavnom tajništvu Vijeća Europske unije, koje je i depozitar Protokola.

               Članak 3.

               Potpisnice Protokol potpisuju, odobravaju ili ratificiraju u skladu sa svojim vlastitim postupcima. Isprave o odobrenju ili ratifikaciji polažu se kod depozitara Protokola i on o tome obavješćuje sve druge ugovorne stranke.

               Članak 4.

               Protokol stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon mjeseca u kojem sve ugovorne stranke polože svoje isprave o odobrenju ili ratifikaciji pri Glavnom tajništvu Vijeća Europske unije.

               Članak 5.

               Ovaj Protokol, sastavljen na engleskom, francuskom i njemačkom jeziku, pri čemu je svaki od tih tekstova jednako vjerodostojan, polaže se kod depozitara, a on svakoj ugovornoj stranci dostavlja njegovu ovjerenu vjerodostojnu presliku.

               Članak 6.

               Svaka ugovorna stranka osigurava službeni prijevod ovog Protokola na svoj službeni jezik koji nije jedan od vjerodostojnih jezika iz članka 5. Preslika svakog od tih prijevoda polaže se kod depozitara, a on presliku svih tih prijevoda dostavlja svakoj ugovornoj stranci.

               Članak 7.

               Ovaj Protokol zamjenjuje Protokol uz Ugovor o međunarodnom povremenom prijevozu putnika običnim i putničkim autobusima (Interbus ugovor) proširenjem mogućnosti pristupanja na Kraljevinu Maroko, koji je bio otvoren za potpisivanje u Bruxellesu od 16. srpnja 2018. do 16. travnja 2019. Prethodni protokol više nema nikakvu pravnu snagu.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                  U POTVRDU TOGA, niže potpisani opunomoćenici potpisali su ovaj Protokol.

               Otvoren za potpisivanje u Bruxellesu.

               Za Europsku uniju

               Za Republiku Albaniju

               Za Kneževinu Andoru

               Za Bosnu i Hercegovinu

               Za Republiku Moldovu

               Za Crnu Goru

               Za Republiku Sjevernu Makedoniju

               Za Republiku Tursku

               Za Ukrajinu

                     (1)

                        SL L 321, 26.11.2002., str. 13.

                     (2)

                        SL L 321, 26.11.2002., str. 44.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 20.7.2021.
            COM(2021) 406 final
            2021/0229(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Libanon dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente

               OBRAZLOŽENJE

               1.Predmet prijedloga

               Ovaj prijedlog odnosi se na odluku o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, u vezi s predviđenim donošenjem odluke o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Libanon dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               2.Kontekst prijedloga

               2.1.Sporazum o pridruživanju

               Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane („Sporazum o pridruživanju”), potpisan je 17. lipnja 2002. i stupio je na snagu 1. travnja 2006. Sporazum o pridruživanju pravna je osnova za bilateralne odnose između EU-a i Libanona. Ciljevi su Sporazuma:

               –pružanje odgovarajućeg okvira za politički dijalog između stranaka kojim će se omogućiti razvoj bliskih odnosa u svim područjima koja se smatraju važnima za takav dijalog,

               –uspostava uvjeta za postupnu liberalizaciju trgovine robom, uslugama i kapitalom,

               –promicanje trgovine i širenje skladnih gospodarskih i društvenih odnosa između stranaka, posebno dijalogom i suradnjom, kako bi se poticao razvoj i blagostanje Libanona i njegovih stanovnika; promicanje gospodarske, društvene, kulturalne, financijske i monetarne suradnje; promicanje suradnje u drugim područjima od zajedničkog interesa.

               2.2.Vijeće za pridruživanje

               Sporazumom o pridruživanju osniva se Vijeće za pridruživanje koje ima ovlast za donošenje odluka radi ostvarenja ciljeva Sporazuma u slučajevima predviđenima Sporazumom. Odluke su obvezujuće za stranke. Vijeće za pridruživanje može davati i preporuke. U skladu s Poslovnikom, Vijećem za pridruživanje naizmjenično u razdoblju od 12 mjeseci predsjedaju EU i Libanon. Vijeće za pridruživanje sastaje se redovito na ministarskoj razini jednom godišnje. Izvanredne sjednice Vijeća za pridruživanje mogu se održati na zahtjev bilo koje stranke ako se stranke tako dogovore.

               2.3.Predviđeni akt Vijeća za pridruživanje

               Vijeće za pridruživanje treba donijeti odluku o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Libanon za razdoblje 2016.–2020. dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente. Odluka se donosi pisanim postupkom u skladu s člankom 10. Poslovnika Vijeća za pridruživanje.

               3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               Stajalište koje Europska unija treba zauzeti u Vijeću za pridruživanje osnovanom Sporazumom o pridruživanju u pogledu donošenja odluke o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Libanon temelji se na tekstu odluke priložene ovoj Odluci.

               Odlukom br. 1/2016 Vijeća za pridruživanje od 11. studenoga 2016. EU i Libanon dogovorili su prioritete partnerstva za usmjeravanje partnerstva u razdoblju 2016.–2020.

               U okviru tekućeg procesa obnove partnerstva EU-a s južnim susjedstvom te nakon donošenja višegodišnjeg financijskog okvira za razdoblje 2021.–2027. i novog Instrumenta za susjedstvo, razvoj i međunarodnu suradnju, priprema i donošenje novih ažuriranih zajedničkih dokumenata sa zemljama južnog susjedstva, uključujući Libanon, predviđeni su za 2021. U tom kontekstu i kako bi se izbjegao prekid između isteka razdoblja primjene Prioriteta partnerstva EU-Libanon i donošenja novih, u interesu je stranaka produljiti postojeće prioritete partnerstva do donošenja novih ažuriranih prioriteta.

               4.Pravna osnova

               4.1.Postupovnopravna osnova

               4.1.1.Načela

               Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije mora donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.

               Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali postoji mogućnost da „presudno utječu na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
                  1
               .

               4.1.2.Primjena na ovaj predmet

               Vijeće za pridruživanje tijelo je osnovano na temelju sporazuma, konkretno Sporazuma o pridruživanju.

               Akt koji Vijeće za pridruživanje treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke. Predviđeni akt proizvodi pravne učinke jer će se njime postojeći prioriteti partnerstva produljiti do donošenja novih ažuriranih zajedničkih dokumenata.

               Stoga je postupovnopravna osnova za predloženu odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.

               4.2.Materijalnopravna osnova

               4.2.1.Načela

               Materijalnopravna osnova za odluku na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili elementa te ako se može utvrditi da je jedan od ta dva cilja ili elementa glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnopravnoj osnovi, naime onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.

               4.2.2.Primjena na ovaj predmet

               Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na suradnju s trećom zemljom u okviru sporazuma o pridruživanju i europske politike susjedstva.

               Stoga je materijalnopravna osnova predložene odluke članak 217. UFEU-a.

               4.3.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 217. u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.

               5.Objava predviđenog akta

               Budući da će se aktom Vijeća za pridruživanje izmijeniti razdoblje valjanosti Prioriteta partnerstva EU-Libanon, nakon donošenja trebalo bi ga objaviti u Službenom listu Europske unije.

               2021/0229 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Libanon dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 217. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, potpisan je 17. lipnja 2002. i stupio je na snagu 1. travnja 2006.
                  2

               (2)Vijeće za pridruživanje donijelo je Prioritete partnerstva EU-Libanon u studenome 2016., koji se primjenjuju do kraja 2020.
                  3

               (3)U razmjeni pisama obje su stranke potvrdile trajnu valjanost Prioriteta partnerstva EU-Libanon kao referentnog dokumenta za učvršćivanje partnerstva do donošenja novih ažuriranih zajedničkih dokumenata.

               (4)Na temelju članka 76. Euromediteranskog sporazuma, Vijeće za pridruživanje može donositi odluke radi ostvarenja ciljeva Sporazuma.

               (5)Vijeće za pridruživanje treba pisanim postupkom donijeti odluku o produljenju prioriteta partnerstva dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               (6)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća za pridruživanje jer će ta odluka biti obvezujuća za Uniju,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Libanon, dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente, temelji se na nacrtu odluke Vijeća za pridruživanje EU-Libanon priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova je Odluka upućena Komisiji.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, predmet C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke 61.–64.

                     (2)

                        Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane; SL L 143; 30.5.2006.

                     (3)

                        Odluka br. 1/2016 Vijeća za pridruživanje EU-Libanon od 11. studenoga 2016. o Prioritetima partnerstva EU-Libanon; SL 350/114; 22.12.2016.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 20.7.2021.
            COM(2021) 406 final
            PRILOG

            Prijedlogu ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Libanon dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente

               PRILOG

               ODLUKA br. xx/2021 VIJEĆA ZA PRIDRUŽIVANJE EU-LIBANON

               od [dd/mm/gggg]

               o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Libanon

               VIJEĆE ZA PRIDRUŽIVANJE EU-LIBANON,

               uzimajući u obzir Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanona, s druge strane („Euromediteranski sporazum”),

               budući da:

               (1)Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, potpisan je 17. lipnja 2002. i stupio je na snagu 1. travnja 2006.
                  1

               (2)Na temelju članka 76. Euromediteranskog sporazuma, Vijeće za pridruživanje može donositi odluke radi ostvarenja ciljeva Sporazuma.

               (3)U članku 86. Sporazuma navodi se da stranke poduzimaju sve opće ili posebne mjere potrebne za ispunjenje svojih obveza iz Sporazuma te se brinu za ostvarenje ciljeva Sporazuma.

               (4)Odlukom br. 1/2016 Vijeća za pridruživanje od 11. studenoga 2016. EU i Libanon dogovorili su prioritete partnerstva za usmjeravanje partnerstva u razdoblju 2016.–2020. u cilju podupiranja i jačanja otpornosti i stabilnosti Libanona, uz istodobno nastojanje da se suoče s utjecajem dugotrajnog sukoba u Siriji.
                  2

               (5)U razmjeni pisama obje su stranke potvrdile trajnu valjanost Prioriteta partnerstva EU-Libanon kao referentnog dokumenta za učvršćivanje partnerstva do donošenja novih ažuriranih zajedničkih dokumenata.

               (6)Člankom 10. Poslovnika Vijeća za pridruživanje predviđa se mogućnost donošenja odluka pisanim postupkom između sjednica ako se stranke tako dogovore,

               ODLUČILO JE:

               Članak 1.

               Vijeće za pridruživanje pisanim postupkom odlučuje da se Prioriteti partnerstva EU-Libanon priloženi Odluci br. 1/2016 od 11. studenoga 2016. produljuju dok EU i Libanon ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u xx [dan mjesec godina].

                  Za Vijeće za pridruživanje

                     (1)

                        Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane; SL L 143; 30.5.2006.

                     (2)

                        Odluka br. 1/2016 Vijeća za pridruživanje EU-Libanon od 11. studenoga 2016. o Prioritetima partnerstva EU-Libanon; SL L 350/114; 22.12.2016.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 22.1.2020.
            COM(2020) 24 final
            2020/0011(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske unije ratificiraju Konvenciju protiv nasilja i uznemiravanja iz 2019. (br. 190) Međunarodne organizacije rada

               OBRAZLOŽENJE

               1.PREDMET PRIJEDLOGA

               Predloženom odlukom Vijeća omogućit će se državama članicama da ratificiraju Konvenciju o iskorjenjivanju nasilja i uznemiravanja u svijetu rada, koja se može navoditi kao Konvencija protiv nasilja i uznemiravanja iz 2019. (br. 190) (dalje u tekstu „Konvencija”) i koju je donijela Međunarodna organizacija rada (ILO), kad je riječ o pitanjima koja su u nadležnosti Unije.

               2.KONTEKST PRIJEDLOGA

               Pokret #metoo i s njime povezani pokreti nedavno su istaknuli da su nasilje i uznemiravanje na radnom mjestu, uključujući rodno uvjetovano nasilje i uznemiravanje, prisutni diljem svijeta. Potrebno je pojačati rad u tom području i zaštititi žrtve.

               Kako bi se to učinilo, na 108. (stoljetnoj) Međunarodnoj konferenciji rada održanoj 21. lipnja 2019. donesena je Konvencija ILO-a protiv nasilja i uznemiravanja iz 2019. (br. 190) te Preporuka o nasilju i uznemiravanju iz 2019. (br. 206) (dalje u tekstu „Preporuka”).

               Konvencija je prvi međunarodni instrument kojim se utvrđuju posebni, globalno primjenjivi standardi za suzbijanje uznemiravanja i nasilja na radnom mjestu te se detaljno utvrđuju mjere koje moraju poduzeti države i drugi relevantni dionici. Konvencijom i Preporukom nastoji se uspostaviti uključiv, integriran i rodno osjetljiv pristup sprečavanju i iskorjenjivanju nasilja i uznemiravanja u svijetu rada.

               Europska unija predana je promicanju ljudskih prava i dostojnog rada, uključujući sigurne i zdrave radne uvjete, ravnopravnosti žena i muškaraca te zaustavljanju diskriminacije, i unutar Unije i u svojim vanjskim odnosima.

               Kad je riječ o EU-u, europski socijalni partneri 2007. su sklopili „Okvirni sporazum o uznemiravanju i nasilju na radnom mjestu”
                  1
               , koji se temelji na savjetovanju Komisije s europskim socijalnim partnerima o nasilju na radnom mjestu i njegovim učincima na zdravlje i sigurnost na radu
                  2
               . Poslodavcima, radnicima i njihovim predstavnicima taj sporazum pruža okvir usmjeren na djelovanje za prepoznavanje, sprečavanje i rješavanje problema uznemiravanja i nasilja na radnom mjestu.

               U interesu je Europske unije da promiče provedbu međunarodnog instrumenta za borbu protiv nasilja i uznemiravanja u svijetu rada, u skladu sa svojim unutarnjim okvirom, jer se Konvencija odnosi na određena područja prava Unije, a Europska unija ne može joj pristupiti. Sadržaj Konvencije nije sporan u smislu postojeće pravne stečevine EU-a. Stoga je u interesu EU-a da njegove države članice ratificiraju Konvenciju. S tim ciljem te s obzirom na nadležnost EU-a u područjima obuhvaćenima Konvencijom potrebno je ukloniti sve pravne prepreke koje postoje na razini EU-a, a koje onemogućuju državama članicama ratifikaciju Konvencije.

               2.1.Sadržaj Konvencije

               Sadržaj Konvencije ILO-a protiv nasilja i uznemiravanja iz 2019. (br. 190) može se sažeti kako slijedi:

               u preambuli Konvencije:

               ·priznaje se pravo svake osobe na rad bez nasilja i uznemiravanja;

               ·prepoznaje se da nasilje i uznemiravanje na radnom mjestu mogu predstavljati kršenje ili povredu ljudskih prava te da su nasilje i uznemiravanje prijetnja jednakim mogućnostima, neprihvatljiva i nespojiva s dostojanstvenim radom;

               ·prepoznaje se da nasilje i uznemiravanje na radnom mjestu utječu na psihičko, tjelesno i spolno zdravlje, dostojanstvo te obiteljski i društveni život žrtava te im mogu onemogućiti pristup, ostanak i napredovanje na tržištu rada, a posebno ženama;

               u dijelu I. Konvencije, pod definicijama:

               ·utvrđuje se jedinstvena definicija „nasilja i uznemiravanja”, kojom je obuhvaćen niz neprihvatljivih ponašanja i praksi ili prijetnji od takvih ponašanja ili praksi, neovisno o tome je li riječ o izoliranom događaju ili događajima koji se ponavljaju, a čiji je cilj ili stvarna ili potencijalna posljedica tjelesna, psihološka, seksualna ili ekonomska šteta (članak 1.a);

               ·definira se rodno uvjetovano nasilje i uznemiravanje (članak 1.b);

               ·utvrđuje se, ne dovodeći u pitanje jedinstvenu definiciju „nasilja i uznemiravanja”, da se nasilje i uznemiravanje mogu u nacionalnim zakonima i propisima definirati kao jedinstven pojam ili kao zasebni pojmovi (članak 1. stavak 2.);

               u dijelu II. Konvencije, pod područjem primjene:

               ·štite se radnici i druge osobe u svijetu rada, uključujući zaposlenike kako su definirani nacionalnim zakonima i praksom te radnike neovisno o njihovu ugovornom statusu, osobe koje se osposobljavaju, uključujući stažiste i naučnike, radnike čiji su ugovori o radu prestali, volontere, tražitelje zaposlenja i podnositelje prijava za posao te pojedince koji izvršavaju ovlasti, zadaće ili odgovornosti poslodavca (članak 2.);

               ·riječ je o nasilju i uznemiravanju u „svijetu rada”, koji ne podrazumijeva samo radno mjesto, već uključuje prostore, komunikaciju, putovanja i društvene aktivnosti povezane s poslom, smještaj koji osiguravaju poslodavci te putovanje na posao i s posla (članak 3.);

               u dijelu III. o temeljnim načelima navodi se da države koje ratificiraju Konvenciju trebaju, među ostalim:

               ·donijeti uključiv, integriran i rodno osjetljiv pristup sprečavanju i iskorjenjivanju nasilja i uznemiravanja u svijetu rada koji uključuje zakonsku zabranu nasilja i uznemiravanja (članak 4. stavak 2.);

               ·osigurati da se relevantnim politikama suzbijaju nasilje i uznemiravanje (članak 4. stavak 2. točka (b));

               ·donijeti sveobuhvatnu strategiju za borbu protiv nasilja i uznemiravanja te žrtvama osigurati pristup pravnim lijekovima i potpori (članak 4. stavak 2. točka (c));

               ·donijeti zakone, propise i politike kako bi osigurale pravo na jednakost i nediskriminaciju pri zapošljavanju, među ostalim za skupine u ranjivom položaju (članak 6.);

               u dijelu IV. o zaštiti i sprečavanju navodi se da države koje ratificiraju Konvenciju trebaju posebno:

               ·donijeti odgovarajuće mjere za sprečavanje nasilja i uznemiravanja u radnom kontekstu (članak 8.);

               ·donijeti zakone i propise kojima se od poslodavaca zahtijeva sprečavanje nasilja i uznemiravanja, među ostalim na temelju procjene rizika od nasilja i uznemiravanja te osiguravanja informacija i osposobljavanja za osobe na koje se to odnosi (članak 9.).

               Nadalje, u dijelu V. o izvršavanju i pravnim lijekovima navodi se da države koje ratificiraju Konvenciju moraju poduzeti odgovarajuće mjere kako bi osigurale jednostavan pristup odgovarajućim i učinkovitim pravnim lijekovima; prepoznati učinke nasilja u obitelji i, koliko je to razumno izvedivo, ublažiti učinke tog nasilja na svijet rada; te osigurati da radnici imaju pravo maknuti se iz radnog okruženja u kojem im prijeti neposredna i ozbiljna opasnost povezana s nasiljem i uznemiravanjem (članak 10.).

               Konvencija osim toga uključuje odredbe o smjernicama, osposobljavanju i informiranju.

               2.2.Pravo Unije u području nasilja i uznemiravanja u svijetu rada

               Neki aspekti Konvencije, kako je dopunjena Preporukom, odnose se na područja obuhvaćena pravom EU-a, konkretnije:

               ·člankom 153. stavkom 1. točkama (a) i (i) te člankom 157. stavkom 3. UFEU-a, u skladu s kojima Unija podupire i dopunjuje aktivnosti država članica u poboljšavanju radne okoline radi zaštite zdravlja i sigurnosti radnika te jednakosti muškaraca i žena u pogledu mogućnosti na tržištu rada i postupanja na radnom mjestu i donosi mjere za osiguranje primjene načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada;

               ·Direktivom Vijeća 89/391/EEZ
                  3
               , koja se odnosi na sve rizike za zdravlje i sigurnost radnika na radu, uključujući psihosocijalne rizike kao što su uznemiravanje i nasilje;

               ·„Okvirnim sporazumom o uznemiravanju i nasilju na radnom mjestu”
                  4
               , koji su europski socijalni partneri 2007. sklopili na temelju članka 139. Ugovora o EZ-u (sadašnjeg članka 155. UFEU-a) i kojime se poslodavcima, radnicima i njihovim predstavnicima pruža okvir usmjeren na djelovanje za utvrđivanje, sprečavanje i rješavanje problema uznemiravanja i nasilja na radnom mjestu;

               ·strateškim okvirom EU-a o zdravlju i sigurnosti na radu za razdoblje od 2014. do 2020.
                  5
                i Komunikacijom Komisije pod naslovom „Sigurniji i zdraviji rad za sve – Modernizacija zakonodavstva i politike EU-a o sigurnosti i zdravlju na radnom mjestu”
                  6
               , u kojima je istaknuta važnost poboljšanja prevencije psihosocijalnih rizika na radnom mjestu;

               ·Direktivom 2006/54/EZ o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada, koja uključuje i odredbe o zabrani uznemiravanja i spolnog uznemiravanja
                  7
               ;

               ·Direktivom Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja
                  8
               ;

               ·Direktivom Vijeća 2000/43/EZ o provedbi načela jednakog postupanja prema osobama bez obzira na njihovo rasno ili etničko podrijetlo
                  9
               ;

               ·odlukama Vijeća od 11. svibnja 2017. o potpisivanju, u ime Europske unije
                  10
               , Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u obitelji („Istanbulska konvencija”)
                  11
                i tekućim raspravama u Vijeću o pristupanju Unije Istanbulskoj konvenciji, koja uključuje odredbe o sprečavanju nasilja nad ženama i nasilja u obitelji, uključujući seksualno uznemiravanje, te o zaštiti žrtava takvog nasilja i kažnjavanju počinitelja.

               Neki aspekti Konvencije i Preporuke dalje se odnose na područja obuhvaćena pravom Unije u pogledu pravosudne suradnje i prava žrtava
                  12
               , migracija, azila i slobode kretanja
                  13
               , u kojima su sekundarnim pravom Unije
                  14
                utvrđena prava žrtava kaznenih djela i članova njihovih obitelji na odgovarajuće informacije, potporu i zaštitu, sudjelovanje u kaznenom postupku te na to da ih se prepozna i s njima postupa s poštovanjem i bez diskriminacije.

               Konvencija i Preporuka sadržavaju i odredbe u područjima koja su u nadležnosti država članica, posebno u pogledu kolektivnih pregovora.

               3.REZULTATI SAVJETOVANJA SA ZAINTERESIRANIM STRANAMA I PROCJENE UČINAKA

               Nije primjenjivo.

               4.OVLAŠTENJE ZA RATIFIKACIJU KONVENCIJE U INTERESU UNIJE

               Konvencija se odnosi na određena područja prava Unije, kao što su zdravlje i sigurnost na radu, jednakost i nediskriminacija, u kojima je razina regulacije na naprednoj razini.

               U skladu s pravilima o vanjskim nadležnostima koja je razradio Sud Europske unije
                  15
               , ili konkretnije, o sklapanju i ratifikaciji konvencija ILO-a
                  16
               , države članice same ne mogu ratificirati Konvenciju jer su dijelovi Konvencije obuhvaćeni nadležnostima Unije u skladu s člankom 3. stavkom 2. UFEU-a.

               Međutim, EU ne može ratificirati Konvenciju ILO-a jer prema Statutu ILO-a
                  17
                samo države mogu biti stranke takvih konvencija.

               Stoga institucije EU-a i države članice moraju poduzeti potrebne mjere za suradnju u ratifikaciji Konvencije i provedbi obveza koje iz nje proizlaze
                  18
               .

               Vijeće je od 2005. ovlastilo države članice da u interesu EU-a ratificiraju pet Konvencija Međunarodne organizacije rada i jedan njezin Protokol, čiji su se dijelovi odnosili na područja obuhvaćena nadležnošću EU-a
                  19
               .

               Materijalne odredbe Konvencije nisu sporne u smislu postojeće pravne stečevine EU-a. U skladu s člankom 19. stavkom 8. Statuta ILO-a u Konvenciji su utvrđeni minimalni standardi. Iz toga proizlazi da pravo EU-a može biti strože od odredaba Konvencije ili obratno
                  20
               .

               Predloženom odlukom Vijeća države članice ovlastit će se za ratifikaciju, u interesu EU-a, onih dijelova Konvencije koji su obuhvaćeni nadležnosti EU-a te će im se preporučiti da nastoje finalizirati ratifikaciju do kraja 2022.

               5.PRAVNA OSNOVA

               5.1.Postupovna pravna osnova

               Članak 218. stavak 6. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) primjenjuje se neovisno o tome je li Unija članica organizacije koja je donijela međunarodni sporazum
                  21
               .

               5.2.Materijalna pravna osnova

               5.2.1.Načela

               Materijalna pravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 6. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju međunarodnog sporazuma čija je ratifikacija u interesu Unije. Ako taj sporazum ima dva cilja ili dva elementa te ako se može utvrditi da je jedan od tih dvaju ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 6. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnoj pravnoj osnovi, to jest onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element. S obzirom na sporazum kojim se istodobno nastoji postići više ciljeva ili koji se sastoji od više elemenata, koji su neodvojivo povezani, a pri čemu nijedan nije sporedan u odnosu na druge, materijalna pravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 6. UFEU-a iznimno će morati uključivati različite odgovarajuće pravne osnove.

               5.2.2. Primjena u ovom slučaju (vidjeti pojedinosti prava Unije trenutačno u odjeljku 2.)

               Iako Konvencija sadržava i elemente koji se odnose na nediskriminaciju, pravosudnu suradnju i prava žrtava, glavni cilj i sadržaj Konvencije odnose se na socijalnu politiku, konkretnije na poboljšanje radne okoline radi zaštite zdravlja i sigurnosti radnika (članak 153. stavak 1. točka (a) UFEU-a) te jednakosti muškaraca i žena u pogledu mogućnosti na tržištu rada i postupanja na radnom mjestu (članak 153. stavak 1. točka (i) UFEU-a), u područjima u kojima su donesene direktive na temelju članka 153. stavka 2. UFEU-a, te na primjenu načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada u skladu s člankom 157. stavkom 3. UFEU-a.

               Cilj i sadržaj Konvencije odnose se na borbu protiv diskriminacije u skladu s člankom 19. samo kao pomoć.

               Stoga je materijalna pravna osnova predložene odluke članak 153. stavak 2. UFEU-a u vezi s člankom 153. stavkom 1. točkama (a) i (i) te člankom 157. stavkom 3. UFEU-a.

               6.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebali bi biti članak 153. stavak 1. točke (a) i (i), članak 153. stavak 2. i članak 157. stavak 3. UFEU-a, koji čine glavnu pravnu osnovu prava Unije u pogledu zdravlja i sigurnosti na radu te jednakosti muškaraca i žena u pitanjima zapošljavanja i rada, u vezi s člankom 218. stavkom 6. UFEU-a.

               2020/0011 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske unije ratificiraju Konvenciju protiv nasilja i uznemiravanja iz 2019. (br. 190) Međunarodne organizacije rada

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 153. stavak 2. u vezi s člankom 153. stavkom 1. točkama (a) i (i), člankom 157. stavkom 3. te člankom 218. stavkom 6. točkom (a) podtočkom v.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta,

               budući da:

               (1)Na 108. Međunarodnoj konferenciji rada 2019. donesena je Konvencija Međunarodne organizacije rada o iskorjenjivanju nasilja i uznemiravanja u svijetu rada, koja se može navoditi kao Konvencija protiv nasilja i uznemiravanja iz 2019. (br. 190) (dalje u tekstu „Konvencija”).

               (2)Unija promiče ratifikaciju međunarodnih konvencija o radu koje Međunarodna organizacija rada klasificira kao ažurirane radi promicanja dostojanstvenog rada za sve, zdravlja i sigurnosti na radu te rodne ravnopravnosti i radi suzbijanja diskriminacije.

               (3)Neke su odredbe Konvencije obuhvaćene pravnom stečevinom Unije u području socijalne politike u skladu s člankom 153. stavkom 1. točkama (a) i (i), člankom 153. stavkom 2. i člankom 157. stavkom 3. UFEU-a u pogledu zdravlja i sigurnosti na radu te jednakosti muškaraca i žena u pitanjima zapošljavanja i rada
                  22
               . Neke su odredbe Konvencije obuhvaćene pravnom stečevinom Unije u području nediskriminacije
                  23
               .

               (4)Prema tome, dijelovi Konvencije obuhvaćeni su nadležnošću Unije i države članice ne smiju preuzimati obveze u pogledu tih dijelova izvan okvira institucija Unije
                  24
               .

               (5)Unija ne može ratificirati Konvenciju jer samo države mogu biti stranke Konvencije.

               (6)Stoga bi države članice trebalo ovlastiti za ratifikaciju, djelujući zajednički u interesu Unije, dijelova Konvencije obuhvaćenih nadležnošću Unije,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Države članice ovlašćuju se, u odnosu na dijelove koji su na temelju članka 153. stavka 1. točaka (a) i (i), članka 153. stavka 2. i članka 157. stavka 3. UFEU-a u nadležnosti Europske unije, za ratifikaciju Konvencije protiv nasilja i uznemiravanja iz 2019. (br. 190) Međunarodne organizacije rada.

               Članak 2.

               Države članice trebale bi poduzeti potrebne korake kako bi što prije, a po mogućnosti do 31. prosinca 2022., kod glavnog direktora Međunarodne organizacije rada položile svoje isprave o ratifikaciji Konvencije.

               Članak 3.

               Ova je Odluka upućena državama članicama.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        COM(2007) 686.

                     (2)

                        C(2004) 5220.

                     (3)

                        Direktiva Vijeća 89/391/EEZ od 12. lipnja 1989. o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu (SL L 183, 29.6.1989., str. 1.–8.).

                     (4)

                        COM(2007) 686.

                     (5)

                        COM(2014) 332 final.

                     (6)

                        COM(2017) 012 final.

                     (7)

                        SL L 204, 26.7.2006., str. 23.–36. Slične su odredbe uključene i u Direktivu Vijeća 2004/113/EZ od 13. prosinca 2004. o provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pristupu i nabavi robe, odnosno pružanju usluga (SL L 373, 21.12.2004., str. 37.–43.) i Direktivu 2010/41/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 7. srpnja 2010. o primjeni načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama koji su samozaposleni i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 86/613/EEZ (SL L 180, 15.7.2010., str. 1.–6.).

                     (8)

                        SL L 303, 2.12.2000., str. 16.–22.

                     (9)

                        SL L 180, str. 22.–26.

                     (10)

                        Odluka Vijeća (EU) 2017/865 od 11. svibnja 2017. o potpisivanju, u ime Europske unije, Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u obitelji u odnosu na pitanja povezana s pravosudnom suradnjom u kaznenim stvarima, SL L 131, 20.5.2017., str. 11.–12.; Odluka Vijeća (EU) 2017/866 od 11. svibnja 2017. o potpisivanju, u ime Europske unije, Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u obitelji u odnosu na azil i zabranu prisilnog udaljenja ili vraćanja (non-refoulement) (SL L 131, 20.5.2017., str. 13.–14.).

                     (11)

                        Konvencija Vijeća Europe o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u obitelji, službe Vijeća Europe za Ugovore – br.°210, dostupna na
                  https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168008482e
                  .

                     (12)

                        Članci 82., 83., 84. i 156. UFEU-a.

                     (13)

                        Članci 21., 46., 78. i 79. UFEU-a.

                     (14)

                        Direktiva 2012/29/EU od 25. listopada 2012. o uspostavi minimalnih standarda za prava, potporu i zaštitu žrtava kaznenih djela, (SL L 315, 14.11.2012., str. 57.–73.).

                     (15)

                        Presuda AETR SEU-a, predmet 22/70 od 31. ožujka 1971., ECR 1971., 263.;

                     (16)

                        Mišljenje 2/91 SEU-a od 19. ožujka 1993., ECR 1993-I, str. 1061. o Konvenciji ILO-a o kemikalijama, br. 170.

                     (17)

                        Statut ILO-a, članak 1. stavak 2.

                     (18)

                        Mišljenje 2/91 SEU-a (ibid.), točke 36., 37. i 38.

                     (19)

                        Odluka Vijeća od 14. travnja 2005. kojom se ovlašćuju države članice da u interesu Europske zajednice ratificiraju Konvenciju o identifikacijskim ispravama pomoraca Međunarodne organizacije rada (Konvencija br. 185), SL L 136/1 od 30.5.2005.; Odluka Vijeća od 7. lipnja 2007. o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske zajednice ratificiraju Konvenciju o radu pomoraca Međunarodne organizacije rada iz 2006. (SL L 161/63 od 22.6.2007.); Odluka Vijeća od 7. lipnja 2010. o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske unije ratificiraju Konvenciju o radu u ribolovu iz 2007. Međunarodne organizacije rada (Konvencija br. 188), SL 145/12 od 11.6.2010.; Odluka Vijeća od 28. siječnja 2014. o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske unije ratificiraju Konvenciju o sigurnosti pri korištenju kemikalija na radnom mjestu iz 1990. Međunarodne organizacije rada (Konvencija br. 170) (2014/52/EU); Odluka Vijeća od 28. siječnja 2014. o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske unije ratificiraju Konvenciju o dostojnom radu za radnike u kućanstvu iz 2011. Međunarodne organizacije rada (Konvencija br. 189) (2014/51/EU); Odluka Vijeća (EU) 2015/2071 od 10. studenoga 2015. o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske unije ratificiraju Protokol iz 2014. uz Konvenciju o prisilnom radu iz 1930. Međunarodne organizacije rada u pogledu članaka od 1. do 4. Protokola u vezi s pitanjima koja se odnose na pravosudnu suradnju u kaznenim stvarima (SL L 301, 18.11.2015.); Odluka Vijeća (EU) 2015/2037 od 10. studenoga 2015. o ovlašćivanju država članica da u interesu Europske unije ratificiraju Protokol iz 2014. uz Konvenciju o prisilnom radu iz 1930. Međunarodne organizacije rada u pogledu pitanja koja se odnose na socijalnu politiku (SL L 298, 14.11.2015.).

                     (20)

                        Mišljenje 2/91 SEU-a (ibid.), točka 18.

                     (21)

                        Mišljenje 2/91 SEU-a (ibid.) o Konvenciji o kemikalijama br.170 i presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točka 64.

                     (22)

                        Direktiva Vijeća 89/391/EEZ od 12. lipnja 1989. o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu (SL L 183, 29.6.1989., str. 1.–8.); Direktiva 2006/54/EZ od 5. srpnja 2006. Europskog parlamenta i Vijeća o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (preinaka) (SL L 204, 26.7.2006., str. 23.–36.) te Direktiva Vijeća 2004/113/EZ od 13. prosinca 2004. o provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pristupu i nabavi robe, odnosno pružanju usluga (SL L 373, 21.12.2004., str. 37.–43.) i Direktiva 2010/41/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 7. srpnja 2010. o primjeni načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama koji su samozaposleni i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 86/613/EEZ (SL L 180, 15.7.2010., str. 1.–6.).

                     (23)

                        Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL L 303, 2.12.2000., str. 16.–22.); Direktiva Vijeća 2000/43/EZ od 29. lipnja 2000. o provedbi načela jednakog postupanja prema osobama bez obzira na njihovo rasno ili etničko podrijetlo (SL L 180, 19.7.2000., str. 22.–26.).

                     (24)

                        Mišljenje 2/91 Suda Europske unije od 19. ožujka 1993., ECR 1993-I, str. 1061., točka 26.