               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 29.6.2017.
            COM(2017) 366 final
            2017/0151(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti, u ime Europske unije, na šestom zasjedanju sastanka stranaka Aarhuške konvencije u pogledu predmeta o usklađenosti ACCC/C/2008/32

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               (1)Uvod

               Europska unija potpisala je 1998. Aarhušku konvenciju. Ona je tada bila, a i danas je, vrlo važna za EU i njegove države članice, kao i za istočnoeuropske zemlje te zemlje bivšeg Sovjetskog Saveza koje su stranke Konvencije. Glavni je cilj Konvencije javnosti omogućiti veće sudjelovanje u rješavanju pitanja u području okoliša i aktivan doprinos boljem čuvanju i zaštiti okoliša.

               Aarhuška je konvencija izravni razlog za donošenje Aarhuške uredbe, a ranija su pravila EU-a o pristupu dokumentima pridonijela oblikovanju Konvencije. Tako se Aarhuška konvencija i EU uzajamno jačaju i razvijaju tijekom godina.

               Nalazi Odbora za praćenje usklađenosti (ACCC/C/2008/32) problematični su za EU jer se u njima ne priznaje poseban pravni poredak EU-a.

               EU i dalje podupire važne ciljeve Aarhuške konvencije.

               (2)Aarhuška konvencija

               Konvencija o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša („Aarhuška konvencija”)
                  1
                multilateralni je sporazum o zaštiti okoliša pod okriljem Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu (UNECE).

               Konvencijom se javnosti jamče prava pristupa informacijama, sudjelovanja u odlučivanju te pristup pravosuđu u pitanjima okoliša. To su ključni alati kojima se pridonosi jačanju djelotvornih politika zaštite okoliša.

               Aarhuška konvencija stupila je na snagu 2001. te trenutačno ima 47 stranke, uključujući EU i njegove države članice. Europska zajednica odobrila ju je 17. veljače 2005.
                  2

               EU je nakon potpisivanja i nakon odobrenja Aarhuške konvencije objavio Deklaraciju („Deklaracija EU-a”) u kojoj je obavijestio tijela Aarhuške konvencije o „institucionalnom i pravnom okviru Zajednice” i podjeli zadataka sa svojim državama članicama u područjima obuhvaćenima Konvencijom
                  3
               .

               Obveze iz Konvencije s obzirom na institucije i tijela EU-a provedene su Uredbom (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice („Aarhuška uredba”)
                  4
               .

               (3)Kontekst predmeta

               Odbor za praćenje usklađenosti s Aarhuškom konvencijom („Odbor”) preispituje poštuju li stranke Konvenciju. On je 17. ožujka 2017. izdao nalaze u predmetu ACCC/C/2008/32, koji je pokrenula nevladina organizacija (NVO) ClientEarth, s obzirom na pristup pravosuđu na razini EU-a
                  5
               . Odbor je utvrdio da se pravilima Ugovora o pristupu pravosuđu pred sudovima EU-a, kako ih oni tumače, te kriterijima za pristup administrativnom preispitivanju u okviru Aarhuške uredbe krši Konvencija.

               (4)Pravni kontekst

               Odbor je utvrdio povredu članka 9. stavaka 3. i 4. Aarhuške konvencije. U stavku 3. predviđa se da „svaka je stranka dužna osigurati pripadnicima javnosti, koji udovoljavaju mjerilima, ako ih ima, utvrđenima domaćim zakonodavstvom, pristup administrativnim ili sudbenim postupcima kojima se osporavaju činjenja i nečinjenja privatnih osoba i tijela vlasti koji su u suprotnosti s odredbama domaćega zakonodavstva koje se odnose na okoliš.” U stavku 4. zahtijeva se da ti postupci budu „odgovarajući i djelotvorni […] pravični, jednakopravni, pravodobni i ne toliko skupi da bi se time sprječavalo njihovo provođenje.”

               2.PROBLEM U PITANJU

               (1)Nalazi Odbora

               Prema Odboru, ni sudska praksa Suda Europske unije (SEU) kojom se tumače odredbe Ugovora za pristup privatnih osoba sudovima EU-a u smislu članka 263. stavka 4. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), niti Aarhuška uredba kojom se predviđa da Komisija administrativno preispituje zakonske akte u području okoliša nisu dovoljne da NVO-ima i javnosti u dovoljnoj mjeri omoguće pristup postupcima preispitivanja.

               Odbor smatra da je članak 263. stavak 4. UFEU-a o postupcima za poništenje koje pokreću fizičke osobe, kako ga tumači SEU, preuzak u onoj mjeri u kojoj je ograničen na regulatorne akte koji se izravno odnose na osobu, a ne podrazumijevaju provedbene mjere.
                  6

               Odbor dodaje da se ti nedostaci ne mogu nadoknaditi Aarhuškom uredbom jer se i njome Konvencija jednako tako krši u sljedećim točkama:

               –mehanizam preispitivanja u okviru Aarhuške konvencije trebalo bi, osim za NVO-e, otvoriti i za javnost;

               –preispitivanjem bi trebalo obuhvatiti opće akte, a ne samo akte s pojedinačnim područjem primjene;

               –svaki administrativni akt koji se samo „odnosi” na okoliš trebalo bi moći osporiti, ne samo akte „u okviru” zakonodavstva u području okoliša;

               –akte koji nemaju pravno obvezujuće i vanjske učinke također bi trebalo moći preispitati
                  7
               .

               Odbor također smatra da nije došlo do novog usmjerenja u sudskoj praksi sudova EU-a kojim će se osigurati usklađenost s Konvencijom
                  8
               .

               Naposljetku, Odbor je preporučio da bi sudska praksa SEU-a trebala u potpunosti uzimati u obzir Konvenciju ili, alternativno, da bi EU trebao izmijeniti Aarhušku uredbu ili donijeti novo zakonodavstvo
                  9
               .

               (2)Stajališta Komisije o nalazima

               Kako je prethodno navedeno, tijelima Aarhuške konvencije u Deklaraciji EU-a ukazalo se na neobičnosti pravnog poretka Unije.

               Međutim, Deklaraciju EU-a u nalazima se uopće nije uzelo u obzir.

               Posebna priroda sustava sudskog preispitivanja doista je pažljivo sastavljena u Ugovorima EU-a tako da svaki građanin Unije ima pristup pravosuđu. Pristup sudskom preispitivanju mjera EU-a nije ograničen na izravne zahtjeve koji se podnose pred sudovima EU-a, nego se to može učiniti i pred nacionalnim sudovima, koji mogu – a u nekim okolnostima i moraju – pokrenuti pitanje zakonitosti pred SEU-om, koji akt ili mjeru EU-a može proglasiti nevaljanima.

               Posebno se, s obzirom na zahtjeve koje pravne ili fizičke osobe podnose pred sudovima EU-a protiv mjera EU-a donesenih u okviru zakona u području okoliša, člankom 263. stavkom 4. UFEU-a predviđa da one mogu „pokrenuti postupke protiv akta koji je upućen toj osobi ili koji se izravno i osobno odnosi na nju te protiv regulatornog akta koji se izravno odnosi na nju, a ne podrazumijeva provedbene mjere.”

               Uvjete utvrđene u ovoj odredbi i njezinim prethodnicama SEU je tumačio u svojoj sudskoj praksi, pri čemu je ključni predmet s obzirom na tumačenje ispitivanja „odnosi li se odluka osobno na pojedince” Plaumann
                  10
               , u kojem je SEU presudio da „pojedinci osim onih kojima je odluka upućena mogu tvrditi da se ona odnosi na njih osobno ako ta odluka utječe na njih zbog određenih njima svojstvenih obilježja ili zbog okolnosti u kojima se razlikuju od svih ostalih pojedinaca te se na temelju tih čimbenika pojedinačno razlikuju od ostalih, baš kao što je to slučaj s pojedincem kojemu je odluka upućena”. SEU je tijekom godina razvio svoju sudsku praksu na temelju predmeta Plaumann te ju je primjenjivao na posebne pravne ili činjenične okolnosti i prilagođavao njima, neovisno o prirodi podnositelja zahtjeva
                  11
               .

               Ugovorom iz Lisabona proširila su se pravila o postupovnoj legitimaciji u postupcima za poništenje koje pokreću privatne stranke dodavanjem završnog dijela stavku 4. („[…] te protiv regulatornog akta koji se izravno odnosi na nju, a ne podrazumijeva provedbene mjere.”). Ako se ti uvjeti primjenjuju, nema potrebe da podnositelj zahtjeva dokazuje da se osporavani akt odnosi na njega osobno.

               Sekundarni zakonodavac Unije ne smije izmjenjivati pravila iz članka 263. stavka 4. UFEU-a te mora poštovati sudsku praksu koju su razvili sudovi Unije i kojom se utvrđuje točno tumačenje Ugovora. Odstupanje od članka 263. stavka 4. UFEU-a nije moguće ni u okviru Aarhuške konvencije
                  12
               .

               Osim širenja izravnog pristupa sudovima EU-a u skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU-a, Ugovorom iz Lisabona posebno se značenje pridaje nacionalnim sudovima u članku 19. stavku 1. drugoj rečenici UFEU-a u kojoj se navodi da „države članice osiguravaju pravne lijekove dostatne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije.” U tom je smislu sustav prethodnih odluka SEU-a kamen temeljac pravnog poretka EU-a, kako je SEU naveo u svojem Mišljenju 2/13 o pristupanju Europske unije Europskoj konvenciji o ljudskim pravima
                  13
               .

               To je posebno važno za zakonodavstvo EU-a u području okoliša u kojemu, kako je SEU 2015. istaknuo u dvjema presudama Velikog vijeća o važnosti Aarhuške konvencije u pravnom poretku EU-a, s obzirom na trenutačno stanje prava EU-a, sudbeni i administrativni postupci pripadaju „prvenstveno” pod pravo država članica
                  14
               .

               Mišljenje je Komisije da se nalazima ne priznaje ni središnju ulogu nacionalnih sudova kao redovnih sudova s obzirom na pravo EU-a,
                  15
                ni sustav za prethodne odluke iz članka 267. UFEU-a kao valjano pravno sredstvo.

               Suprotno onomu što je Odbor utvrdio u nalazima, pravni poredak EU-a nudi potpun sustav pravnih sredstava
                  16
               . Naime, pojedinci koji ne ispunjavaju kriterije dopuštenosti članka 263. stavka 4. UFEU-a, čak i u širem obliku Ugovora iz Lisabona, još uvijek imaju djelotvoran pristup pravosuđu i pravnoj zaštiti svojih prava protiv mjera prava EU-a. Oni se mogu, ovisno o predmetu, obratiti nacionalnim sudovima tražeći od njih da upute na SEU radi prethodne odluke o valjanosti, kako je propisano u članku 267. UFEU-a, ili se neizravno pozvati na nevaljanost akata opće primjene pred sudovima EU-a na temelju članka 277. UFEU-a.

               S obzirom na administrativno preispitivanje, Odbor je prvo zatražio od EU-a da odobri preispitivanje akata s općim područjem primjene u pitanjima okoliša. Međutim, Aarhuškom se konvencijom ne zahtijeva da se ti akti moraju podvrgnuti administrativnom preispitivanju, niti je jasno u kojoj se mjeri takvo preispitivanje može učinkovito provesti za tu posebnu kategoriju akata.

               Nadalje, članak 9. stavak 3. Aarhuške konvencije ne može se tumačiti na način da se njime zahtijeva administrativno preispitivanje neobvezujućih akata bez vanjskih učinaka. Mjere kojima se ostvaruju samo unutarnji pravni učinci u okviru administracije te kojima se ne daju prava ili obveze trećim stranama ne predstavljaju odluke koje negativno utječu na pojedinca.

               U tom se pogledu vrijedi prisjetiti da je Veliko vijeće Suda 2015. zauzelo stajalište da namjena Aarhuške uredbe, koja se odnosi samo na institucije EU-a te na samo jedan od pravnih lijekova dostupnih pojedincima za osiguravanje usklađenosti sa zakonodavstvom EU-a u području okoliša, nije provedba obveza koje proizlaze iz članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije s obzirom na nacionalne i sudbene postupke koji, s obzirom na trenutačno stanje prava EU-a, pripadaju prvenstveno pod pravo država članica. S obzirom da namjena Aarhuške uredbe, kao pitanja prava EU-a, nije provedba članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije, usklađenost s tom odredbom može se osigurati, u okviru pravnog poretka EU-a, drugim sredstvima osim izmjenom Aarhuške uredbe koju je međutim Odbor zastupao u svojim preporukama.

               (3)Implikacije nalaza

               Odbor je preporučio da sastanak stranaka donese smjernice kojima bi se SEU trebao voditi pri tumačenju Aarhuške konvencije.

               Međutim, s obzirom na načelo podjele ovlasti i načelo institucijske ravnoteže, nije moguće provesti nalaze Odbora putem sudske prakse SEU-a jer su sudovi neovisni u svojoj pravosudnoj funkciji.

               S obzirom na Aarhušku uredbu, Odbor smatra da su kriteriji o tome tko može zatražiti preispitivanje i što se može preispitati (područje primjene ratione personae i ratione materiae) preuski. Širenje područja primjene u skladu sa zahtjevom Odbora značilo bi da bi veliki broj potencijalnih podnositelja prigovora dobio pristup mehanizmu sudskog preispitivanja, a u konačnici i pristup SEU-u, s obzirom na akte koji nemaju nikakvih pravnih učinaka i područja koja nadilaze područje primjene za okoliš.

               Naime, ako bi se Aarhušku uredbu izmijenilo kako bi se proširilo područje primjene administrativnog preispitivanja, tim bi se rješenjem znatno povećao pristup sudovima EU-a, kako je utvrđeno u UFEU-u i konsolidirano u sudskoj praksi. Mjere koje se u skladu s člankom 263. stavkom 4. ne može osporiti, kao na primjer odluke upućene državama članicama kojima im se odobrava mogućnost za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova, postale bi predmet postupka administrativnog preispitivanja. Odluku donesenu kao odgovor na zahtjev za administrativno preispitivanje potom bi se osporavalo postupkom za poništenje u skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU-a, u okviru kojega bi podnositelj zahtjeva mogao pokrenuti i pitanja zakonitosti s obzirom na mjeru EU-a koju se osporava zahtjevom za administrativno preispitivanje, kako je Opći sud već utvrdio
                  17
               .

               Na sličan je način pojam administrativnog akta s "pojedinačnim područjem primjene" (što je uvjet za pokretanje administrativnog preispitivanja u skladu s člankom 10. Aarhuške uredbe) Opći sud dosad tumačio kao ne puno drugačiji od pojma akta koji se može osporiti u skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU-a
                  18
               . On nastavno tvrdi da bi se širenjem kategorije akata podložnih administrativnom preispitivanju akte učinilo neizravno podložnima osporavanju u skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU-a.

               U biti bi se izmjenama sekundarnog zakonodavstva sudovima EU-a omogućila nadležnost za potpuno novu kategoriju predmeta u kojima se temeljne akte koje se podvrglo administrativnom preispitivanju ne bi moglo osporavati u skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU-a. Takvim bi se izmjenama moglo prouzročiti znatnu neravnotežu u sustavu sudske zaštite kako je predviđena Ugovorima.

               3.Daljnji koraci u postupku s obzirom na Aarhušku konvenciju

               Nalazi će se podnijeti na odobrenje na šestom zasjedanju sastanka stranaka Aarhuške konvencije koji će se održati od 11. do 14. rujna u Budvi u Crnoj Gori gdje bi im se trebao dodijeliti status službenog tumačenja Aarhuške konvencije te bi stoga bili obvezujući za ugovorne stranke te tijela Konvencije.

               Sastanak stranaka odluke uglavnom donosi konsenzusom. Ako se iscrpe sva nastojanja za postizanje konsenzusa, odluke o temeljnim pitanjima donose se tročetvrtinskom većinom glasova stranaka koje su prisutne i glasuju
                  19
               .

               4.Zaključci

               Nalazima Odbora dovode se u pitanje ustavna načela prava EU-a koja su toliko bitna da je pravno nemoguće za EU da slijedi i poštuje nalaze.

               Tijekom postupka utvrđivanja usklađenosti EU je od Odbora zatražio drugo saslušanje kako bi dodatno pojasnio institucionalni okvir Unije. Međutim, Odbor je odbio taj zahtjev. Ne postoji sredstvo za žalbu protiv nalaza Odbora. Jedini način da EU u potpunosti štiti svoje institucionalne posebnosti i autonomiju pravnog poretka EU-a je glasovanje protiv odobravanja tih nalaza na sastanku stranaka.

               S obzirom na ta razmatranja EU bi trebao odbiti nalaze u predmetu ACCC/C/2008/32 na predstojećem sastanku stranaka.

               Stajalište EU-a o tom pitanju ne umanjuje privrženost EU-a načelima i ciljevima Aarhuške konvencije.

               Suprotno ranijim nalazima o usklađenosti, za ovaj poseban predmet potrebna je odluka Vijeća u smislu članka 218. stavka 9. UFEU-a.

               2017/0151 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba zauzeti, u ime Europske unije, na šestom zasjedanju sastanka stranaka Aarhuške konvencije u pogledu predmeta o usklađenosti ACCC/C/2008/32

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Aarhuška konvencija o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša („Aarhuška konvencija”)
                  20
                odobrena je 17. veljače 2005., u ime Europske zajednice, Odlukom Vijeća 2005/370/EZ
                  21
               .

               (2)Unija je provela obveze iz Konvencije s obzirom na svoje institucije i tijela Uredbom (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice („Aarhuška uredba”)
                  22
               .

               (3)U skladu s člankom 15. Aarhuške konvencije osnovan je Odbor za praćenje usklađenosti s Aarhuškom konvencijom („Odbor”) u čijoj je nadležnosti preispitati poštuju li stranke odredbe Konvencije.

               (4)Unija je 17. ožujka 2017. zaprimila nalaze u predmetu ACCC/C/2008/32 u pogledu pristupa pravosuđu na razini EU-a
                  23
               . Odbor je utvrdio da „predmetna stranka ne ispunjava zahtjeve iz članka 9. stavaka 3. i 4. Konvencije s obzirom na pristup pravosuđu za javnost jer se ni Aarhuškom uredbom ni sudskom praksom SEU-a ne provode niti poštuju obveze koje proizlaze iz tih stavaka” (točka 123. nalaza Odbora).

               (5)Tijelima Aarhuške konvencije Deklaracijom se ukazalo na to da se EU potpisivanjem Konvencije obvezao te njezinim odobrenjem ponovno istaknuo da „unutar institucionalnog i pravnog okvira Zajednice […] institucije Zajednice će primjenjivati Konvenciju u okviru njihovih postojećih i budućih pravila o pristupu dokumentima i drugih relevantnih pravila iz prava Zajednice u području na koje se odnosi Konvencija“.

               (6)Nalazima se ne priznaje ni središnja uloga nacionalnih sudova u provedbi članka 9. stavka 3. Aarhuške konvencije ni sustav EU-a za prethodne odluke Suda Europske unije kao valjano pravno sredstvo
                  24
               .

               (7)Nalazima se preporučuje da se na sastanku stranaka postupi na način koji se jasno kosi s temeljnim načelima pravnog poretka EU-a i njegovim sustavom sudskog preispitivanja. Nalazima se ne priznaje poseban pravni poredak EU-a.

               (8)EU i dalje u potpunosti podupire važne ciljeve Aarhuške konvencije.

               (9)Nalazi će se podnijeti na šestom zasjedanju sastanka stranaka Aarhuške konvencije koji se održava u rujnu 2017. u Budvi u Crnoj Gori te bi im se do tog trenutka trebalo dodijeliti status službenog tumačenja Aarhuške konvencije i stoga bi bili obvezujući za ugovorne stranke i tijela Konvencije.

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje Unija treba zauzeti na šestom zasjedanju sastanka stranaka Aarhuške konvencije u pogledu predmeta o usklađenosti ACCC/C/2008/32 glasi kako slijedi:

               –glas protiv odobravanja nalaza.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  Kako je objavljena na internetskim stranicama UNECE-a, vidjeti

                     http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/pp/documents/cep43e.pdf

                  .

                     (2)
                  Odluka Vijeća 2005/370/EZ (SL L 124, 17.5.2005., str. 1.).

                     (3)
                  Deklaracija EU-a objavljena je na internetskim stranicama UNECE-a pod naslovom „Declarations and Reservations” („Deklaracije i zadrške”), vidjeti

                     https://treaties.un.org/Pages/ViewDetails.aspx?src=IND&mtdsg_no=XXVII-13&chapter=27&clang=_en

                  .

                     (4)
                  SL L 264 od 25.9.2006., str. 13.

                     (5)

                     http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/pp/compliance/C2008-32/Findings/C32_EU_Findings_as_adopted_advance_unedited_version.pdf

                     (6)
                  Vidjeti točke od 60. do 84. nalaza.

                     (7)
                  Vidjeti točke od 85. do 121. nalaza.

                     (8)
                  Vidjeti točke  122. i 123. te od 81. do 83. nalaza.

                     (9)
                  Vidjeti točke od 124. do 126. nalaza.

                     (10)
                  Predmet 25/62, Plaumann protiv Komisije, ECLI:EU:C:1963:17.

                     (11)
                  Vidjeti, npr., predmet C-456/13 P, T & L Sugars Ltd i Sidul Acúcares protiv Komisije, ECLI:EU:C:2015:284, točka 63.; Predmet C-583/11 P, Inuit Tapiriit Kanatami i dr. protiv Parlamenta i Vijeća, ECLI:EU:C:2013:625, točka 72.; i C-274/12 P, Telefónica protiv Komisije, ECLI:EU:C:2013:852, točka 46.

                     (12)
                  Vidjeti npr. predmet T-600/15, PAN Europe i dr. protiv Europske komisije, u kojem je Opći sud utvrdio da „međunarodni sporazumi koje je sklopila Europska unija, uključujući Aarhušku konvenciju, nisu nadređeni primarnom pravu Unije, zbog čega se ne može prihvatiti odstupanje od članka 263. četvrtog stavka UFEU-a na temelju tog sporazuma.” (točka 56. rješenja; ECLI:EU:T:2016:601).

                     (13)
                  Vidjeti posebno točku 198. Mišljenja 2/13.

                     (14)
                  Spojeni predmeti C-401/12 P do C-403/12 P, Vijeće i Komisija protiv Vereniging Milieudefensie i dr., EU:C:2015:4, točka 60.; spojeni predmeti C-404/12 P i C-405/12 P, Vijeće i Komisija protiv Stichting Natuur en Milieu i dr., EU:C:2015:5, točka 52.

                     (15)
                  Mišljenje 1/09, Stvaranje jedinstvenog sustava za sporove u području patenata, EU:C:2011:123, točka 80.

                     (16)
                  Vidjeti npr. predmet C-50/00 P, Unión de Pequenos Agricultores protiv Vijeća, ECLI:EU:C:2002:462, točka 40. ili spojene predmete T-236/04 i T-241/04 EEB i dr. protiv Komisije, ECLI:EU:T:2005:426, točka 66.

                     (17)
                  Predmet T-177/13, Test BioTech eV i dr. protiv Komisije, EU:T:2016:736, točka 56., druga rečenica.

                     (18)
                  Vidjeti npr. predmete T-19/13, Frank Bold Society protiv Komisije, EU:T:2015:520, točke 38. te 44. i 45.; i T-565/14, Europski ured za okoliš protiv Komisije, EU:T:2015:559, točke od 40. do 49.

                     (19)
                  Odluka I/1 o Poslovniku (vidjeti posebno pravilo 35. o donošenju odluka), vidjeti

                     http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/pp/documents/mop1/ece.mp.pp.2.add.2.e.pdf

                  .

                     (20)

                     http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/pp/documents/cep43e.pdf

                     (21)
                  Odluka Vijeća 2005/370/EZ od 17. veljače 2005. o zaključivanju, u ime Europske zajednice, Konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša (SL L 124, 17.5.2005., str. 1.).

                     (22)
                  SL L 264 od 25.9.2006., str. 13.

                     (23)

                     http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/pp/compliance/C2008-32/Findings/C32_EU_Findings_as_adopted_advance_unedited_version.pdf

                     (24)
                  Vidjeti posebno točku 58. nalaza: „Iako je sustav sudskog preispitivanja na nacionalnim sudovima država članica EU-a, uključujući mogućnost zahtjeva za prethodnu odluku, važan element za osiguravanje dosljedne primjene i pravilne provedbe prava EU-a u državama članicama, on ne može biti osnova da se javnosti općenito uskrati pravo pristupa sudovima EU-a u svrhu osporavanja odluka, akata i propusta institucija i tijela EU-a”.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 2.10.2015.
            COM(2015) 482 final
            2015/0232(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Zajedničkog odbora osnovanog na temelju Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije, u odnosu na donošenje zajedničkih smjernica za provedbu Sporazuma

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               Sporazum između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije stupio je na snagu 1. prosinca 2014. Sporazumom se, na temelju uzajamnosti, utvrđuju pravno obvezujuća prava i obveze u cilju pojednostavnjenja postupaka izdavanja viza za građane Kabo Verdea i građane EU-a. Člankom 10. tog Sporazuma osniva se Zajednički odbor zadužen za praćenje provedbe Sporazuma.

               Zajedničke smjernice za taj Sporazum potrebne su kako bi se među konzulatima država članica i Republike Kabo Verdea osigurala potpuna usklađenost u provedbi Sporazuma o pojednostavnjenju izdavanja viza te kako bi se razjasnio odnos između odredbi tog Sporazuma i odredbi ugovornih stranaka koje se nastavljaju primjenjivati na pitanja povezana s vizama koja nisu obuhvaćena Sporazumom.

               Provedbene smjernice koje je potrebno donijeti neće biti dio Sporazuma, međutim diplomatskom i konzularnom osoblju preporučuje se da ih se dosljedno pridržava prilikom provedbe odredbi Sporazuma.

               Smjernice su izrađene u skladu sa Sporazumom koji sadržava odredbe o pojednostavnjenju postupaka izdavanja viza za namjeravani boravak od najviše 90 dana u razdoblju od 180 dana u schengenskom prostoru za građane Kabo Verdea i EU-a, te u skladu s zakonodavstvom EU-a u području zajedničke vizne politike, poput Zakonika o vizama.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

               Smjernice koje je potrebno donijeti na temelju ovlasti dodijeljenih predstavniku Komisije u Zajedničkom odboru na temelju ovog prijedloga služit će kao detaljno objašnjenje odredbi Sporazuma i upute za njegovu provedbu.

               U smjernicama su uzete u obzir odredbe Zakonika o vizama i drugi zakonodavni akti u području vizne politike EU-a u cilju osiguravanja da konzularno osoblje država članica prilikom provedbe odredbi Sporazuma o pojednostavnjenju izdavanja viza djeluje u skladu s pravnom stečevinom EU-a u pogledu viza.

               Odredbe Sporazuma imaju prednost pred odredbama Zakonika o vizama u pitanjima koja oba reguliraju.

               3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

                  Smjernice priložene Prilogu ovom prijedlogu Odluke Vijeća rezultat su savjetovanja s državama članicama u okviru Radne skupine za vize održanih 7. travnja 2015. i 11. svibnja 2015. U studenome 2014. Komisija se o navedenim smjernicama savjetovala s nadležnim tijelima u Kabo Verdeu.

               4.UTJECAJ NA PRORAČUN

               Ovaj prijedlog ne utječe na proračun EU-a.

               2015/0232 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije
                  u okviru Zajedničkog odbora osnovanog na temelju Sporazuma
                  između Europske unije i Republike Kabo Verdea
                  o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak
                  građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije,
                  u odnosu na
                  donošenje zajedničkih smjernica za provedbu Sporazuma

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 218. stavak 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Člankom 10. Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije (dalje u tekstu „Sporazum”) osniva se Zajednički odbor. Njime se propisuje da Zajednički odbor mora posebno pratiti provedbu Sporazuma.

               (2)Uredbom (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća utvrđeni su postupci i uvjeti za izdavanje viza za potrebe tranzita ili namjeravanih boravaka na državnom području država članica u trajanju od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana.

               (3)Zajedničke smjernice potrebne su kako bi se među konzulatima Republike Kabo Verdea i država članica osigurala potpuna usklađenost u provedbi Sporazuma te kako bi se razjasnio odnos između odredbi Sporazuma i odredbi ugovornih stranaka koje se nastavljaju primjenjivati na pitanja povezana s vizama koja nisu obuhvaćena Sporazumom.

               (4)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Zajedničkog odbora u odnosu na donošenje zajedničkih smjernica za provedbu Sporazuma,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Zajedničkog odbora osnovanog člankom 10. Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije, u odnosu na donošenje zajedničkih smjernica za provedbu Sporazuma, temelji se na nacrtu Odluke Zajedničkog odbora priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 2.10.2015.
            COM(2015) 482 final
            PRILOG
            Prijedlog Odluke Vijećao utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unijeu okviru Zajedničkog odbora osnovanog na temelju Sporazumaizmeđu Europske unije i Republike Kabo Verdeao pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravakgrađanima Republike Kabo Verdea i Europske unije,u odnosu nadonošenje zajedničkih smjernica za provedbu Sporazuma

               PRILOG

               Prijedlog Odluke Vijeća
                  o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije
                  u okviru Zajedničkog odbora osnovanog na temelju Sporazuma
                  između Europske unije i Republike Kabo Verdea
                  o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak
                  građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije,
                  u odnosu na
                  donošenje zajedničkih smjernica za provedbu Sporazuma

               NACRT

               ODLUKE br. 1/2015 ZAJEDNIČKOG ODBORA

               OSNOVANOG SPORAZUMOM

               IZMEĐU EUROPSKE UNIJE I REPUBLIKE KABO VERDEA

               O POJEDNOSTAVNJENJU IZDAVANJA VIZA ZA KRATKOTRAJNI BORAVAK                                                   GRAĐANIMA REPUBLIKE KABO VERDEA I EUROPSKE UNIJE

               od.......

               u odnosu na donošenje zajedničkih smjernica za provedbu Sporazuma

               ZAJEDNIČKI ODBOR,

               uzimajući u obzir Sporazum između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije (dalje u tekstu „Sporazum”), a posebno njegov članak 10.,

               budući da je Sporazum stupio na snagu 1. prosinca 2014.,

               ODLUČIO JE SLJEDEĆE:

               Članak 1.

               Zajedničke smjernice za provedbu Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije utvrđene su u Prilogu ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u...

               Za Europsku uniju

                     Za Republiku Kabo Verde

               PRILOG

               ZAJEDNIČKE SMJERNICE

               ZA PROVEDBU SPORAZUMA

               IZMEĐU EUROPSKE UNIJE I REPUBLIKE KABO VERDEA

               O POJEDNOSTAVNJENJU IZDAVANJA VIZA ZA KRATKOTRAJNI BORAVAK                                                   GRAĐANIMA REPUBLIKE KABO VERDEA I EUROPSKE UNIJE

               Svrha Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije, koji je stupio na snagu 1.12.2014., jest građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije, na temelju uzajamnosti, pojednostavniti postupke izdavanja viza za namjeravani boravak od najviše 90 dana u razdoblju od 180 dana.

               Sporazumom se utvrđuju uzajamna pravno obvezujuća prava i obveze u cilju pojednostavnjenja postupaka izdavanja viza građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije.

               Smjernicama, koje je donio Zajednički odbor osnovan Sporazumom, nastoji se osigurati da diplomatske misije i konzularni uredi Republike Kabo Verdea i država članica na ispravan i usklađen način provode odredbe Sporazuma. Smjernice nisu dio Sporazuma i stoga nisu pravno obvezujuće. Međutim, diplomatskom i konzularnom osoblju preporučuje se da ih se dosljedno pridržava pri provedbi odredbi Sporazuma.

               Smjernice su osmišljene kao dokument podložan promjenama, koji se može ažurirati ovisno o iskustvima u provedbi Sporazuma pod nadležnošću Zajedničkog odbora osnovanog na temelju članka 10. Sporazuma.

               I.
                     OPĆENITO

               1.1.
                     Svrha i područje primjene

               Člankom 1. Sporazuma određuje se sljedeće: „Svrha je ovog Sporazuma pojednostavniti, na temelju uzajamnosti, izdavanje viza građanima Kabo Verdea i Unije za namjeravani boravak od najviše 90 dana u razdoblju od 180 dana.”

               Sporazum se primjenjuje na sve građane Republike Kabo Verdea i Europske unije koji podnose zahtjev za vizu za kratkotrajni boravak, bez obzira na državu u kojoj borave.

               Sporazum se ne primjenjuje na osobe bez državljanstva koje imaju dozvolu boravka koju je izdala Republika Kabo Verde ili država članica Europske unije. Na tu se kategoriju osoba primjenjuju uobičajena pravila pravne stečevine EU-a u pogledu viza.

               1.2.
                     Područje primjene Sporazuma

               Člankom 2. Sporazuma određuje se sljedeće:

               „1.
                     Mjere za pojednostavnjenje izdavanja viza određene u ovom Sporazumu primjenjuju se na građane Kabo Verdea i Unije samo ako oni nisu izuzeti od obveze posjedovanja vize na temelju zakona i propisa Unije ili njezinih država članica ili Kabo Verdea ili na temelju ovog Sporazuma ili drugih međunarodnih sporazuma.

               2.
                     Nacionalno pravo Kabo Verdea i država članica ili pravo Unije primjenjuju se na pitanja koja nisu obuhvaćena odredbama ovog Sporazuma, poput odbijanja izdavanja vize, priznavanja putnih isprava, dokaza o dostatnim sredstvima za uzdržavanje i zabrane ulaska te mjera izgona.”

               Ne dovodeći u pitanje članak 8. (kojim se predviđa izuzeće od obveze posjedovanja vize za osobe koje imaju diplomatske ili službene putovnice izdane od strane Republike Kabo Verdea ili država članica), Sporazumom se ne utječe na postojeća pravila o obvezama posjedovanja vize ili o izuzeću od posjedovanja vize. Na primjer, člankom 4. Uredbe Vijeća br. 539/2001 državama članicama dopušta se da od obveze posjedovanja vize, među ostalim kategorijama, izuzmu posade civilnih zrakoplova i plovila.

               Zakonik o vizama primjenjuje se na sva pitanja koja nisu obuhvaćena Sporazumom kao što su određivanje države članice schengenskog prostora odgovorne za obradu zahtjeva za vizu, obrazloženje zašto je odbijeno izdavanje vize te pravo žalbe na negativnu odluku. Nadalje, schengenska pravila i nacionalno pravo i dalje se primjenjuju na pitanja koja nisu obuhvaćena Sporazumom, kao što su priznavanje putnih isprava, dokumentirani dokazi o svrsi putovanja i dostatnim sredstvima za uzdržavanje, vrijeme obrade zahtjeva za vizu, zabrana ulaska na državno područje država članica EU-a, mjere protjerivanja.

               Čak i ako se uvjeti iz Sporazuma ispune, izdavanje vize i dalje se može odbiti ako uvjeti iz članka 5. Zakonika o schengenskim granicama nisu ispunjeni, odnosno ako osoba ne posjeduje valjanu putnu ispravu, izdano je upozorenje u SIS-u ili se smatra da osoba predstavlja prijetnju javnom poretku, unutarnjoj sigurnosti itd.

               Ostale fleksibilnosti u izdavanju viza predviđene Zakonikom o vizama i dalje se primjenjuju. Na primjer, vize za višekratni ulazak s duljim rokom valjanosti (do pet godina) mogu se izdati za sve kategorije osoba osim onih navedenih u članku 4. ako su ispunjeni uvjeti predviđeni u Zakoniku o vizama (članak 24.). Jednako tako, odredbe Zakonika kojima se dopušta oslobađanje od plaćanja ili smanjenje pristojbe za izdavanje vize nastavit će se primjenjivati (članak 16. stavci 5. i 6.).

               Nacionalno pravo Kabo Verdea i dalje će se primjenjivati na sva pitanja povezana s izdavanjem viza građanima EU-a od strane Kabo Verdea koja nisu obuhvaćena Sporazumom, poput onih navedenih u trima prethodnim stavcima.

               1.3.
                     Vrste viza koje su obuhvaćene područjem primjene Sporazuma

               U članku 3. točki (d) Sporazuma „viza” se definira kao „dozvola koju izdaje ili odluka koju donosi država članica ili Kabo Verde koja je potrebna za ulazak, u svrhu prelaska ili namjeravanog boravka od ukupno najviše 90 dana, na državno područje te države članice ili nekoliko država članica ili na državno područje Kabo Verdea”.

               Pojednostavnjenja omogućena Sporazumom primjenjuju se na jedinstvene vize koje su valjane za cjelokupno državno područje država članica te na vize s ograničenom područnom valjanošću (LTV). Primjenjuju se i na vize za kratkotrajni boravak i tranzitne vize koje Kabo Verde izdaje građanima EU-a.

               1.4.
                     Izračun trajanja boravka odobrenog vizom

               Definicija pojma „kratkotrajni boravak” u Zakoniku o schengenskim granicama glasi: „90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana koje podrazumijeva uzimanje u obzir razdoblja od 180 dana koje prethodi svakom danu boravka”.

               Datum ulaska računat će se kao prvi dan boravka na državnom području država članica, a datum izlaska računat će se kao posljednji dan boravka na državnom području država članica. Pojam „bilo koji” podrazumijeva primjenu „pomičnog” referentnog razdoblja od 180 dana, računajući svaki dan boravka u posljednjem razdoblju od 180 dana, kako bi se provjerilo poštuje li se i dalje uvjet maksimalno dopuštenog boravka od 90 dana u razdoblju od 180 dana. To znači da se u slučaju odsutnosti na državnom području država članica u neprekinutom razdoblju od 90 dana dopušta novi boravak u trajanju do 90 dana.

               „Kalkulator kratkotrajnog boravka”, kojim se može koristiti za izračun razdoblja dopuštenog boravka prema novim pravilima, može se pronaći na sljedećoj adresi: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/border-crossing/index_en.htm.

               Primjer izračuna boravka na temelju nove definicije:

               Osoba kojoj je izdana viza za višekratni ulazak s rokom valjanosti od 1 godine (18.4.2014. – 18.4.2015.) prvi put ulazi 19.4.2014. i ostaje 3 dana. Ta ista osoba zatim ponovno ulazi 18.6.2014. i ostaje 86 dana. Kakvo je stanje na određene datume? Kada će ta osoba ponovno smjeti ući?

               Dana 11.9.2014.: tijekom posljednjih 180 dana (16.3.2014. – 11.9.2014.) osoba je ostala 3 dana (19.  – 21.4.2014.) što se zbraja s 86 dana (18.6.2014. – 11.9.2014.) i iznosi 89 dana, odnosno nema prekoračenja boravka. Osoba može ostati još 1 dan.

               Od 16.10.2014.: osoba može ući i boraviti još dodatna tri dana (dana 16.10.2014. boravak na dan 19.4.2014. postaje nevažan (izvan razdoblja od 180 dana); dana 17.10.2014. boravak na dan 20.4.2014. postaje nevažan (izvan razdoblja od 180 dana itd.).

               Od 15.12.2014.: osoba može ući i boraviti još 86 dana (dana 15.12.2014. boravak na dan 18.6.2014. postaje nevažan (izvan razdoblja od 180 dana); dana 16.12.2014. boravak na dan 19.6.2014. postaje nevažan itd.).

               1.5.
                     Stanje u odnosu na države članice koje još u potpunosti ne primjenjuju schengensku pravnu stečevinu, države članice koje ne sudjeluju u EU-ovoj zajedničkoj viznoj politici i pridružene zemlje

               Države članice koje su pristupile EU-u 2004. (Cipar, Češka Republika, Estonija, Latvija, Litva, Mađarska, Malta, Poljska, Slovačka i Slovenija), 2007. (Bugarska i Rumunjska) i 2013. (Hrvatska) obvezne su poštovati taj Sporazum od njegova stupanja na snagu.

               Samo Bugarska, Cipar, Hrvatska i Rumunjska još ne provode u potpunosti schengensku pravnu stečevinu. Te države članice nastavit će izdavati nacionalne vize čija je valjanost ograničena na njihovo nacionalno područje. Nakon što budu u potpunosti provodile schengensku pravnu stečevinu, nastavit će s primjenom Sporazuma.

               Nacionalno pravo i dalje se, do datuma kada će te države članice započeti s potpunom primjenom schengenske pravne stečevine, primjenjuje na sva pitanja koja nisu obuhvaćena Sporazumom. Od tog datuma, schengenska pravila/nacionalno pravo primjenjivat će se na pitanja koja nisu uređena Sporazumom.

               Bugarska, Hrvatska, Cipar i Rumunjska ovlašteni su priznati dozvole boravka, vize D i vize za kratkotrajni boravak koje su izdale države schengenskog prostora i pridružene zemlje za kratkotrajne boravke na njihovu državnom području.

               U skladu s člankom 21. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma, sve države schengenskog prostora moraju priznati vize za dugotrajni boravak i dozvole boravka koje su te države izdale kao valjane za kratkotrajne boravke na njihovu državnom području. Države članice schengenskog prostora prihvaćaju dozvole boravka, vize D i vize za kratkotrajni boravak pridruženih zemalja za ulazak i kratki boravak i obratno.

               Sporazum se ne primjenjuje na Ujedinjenu Kraljevinu, Irsku i Dansku, ali obuhvaća zajedničke izjave o poželjnosti sklapanja bilateralnih sporazuma o pojednostavnjenju viznog režima između Republike Kabo Verdea i tih država članica.

               Iako su pridružene zemlje Schengena, Island, Norveška, Švicarska i Lihtenštajn nisu obvezni poštovati Sporazum. Međutim, Sporazum sadržava zajedničku izjavu o poželjnosti da se sklope bilateralni sporazumi o pojednostavnjenju viznog režima između Republike Kabo Verdea i tih zemalja schengenskog prostora bez odgode.

               1.6.
                     Sporazum Europske unije / bilateralni sporazumi

               Člankom 11. Sporazuma određuje se sljedeće:

               „Ovaj Sporazum od stupanja na snagu ima prednost pred odredbama bilo kojeg bilateralnog ili multilateralnog sporazuma ili dogovora sklopljenog između država članica i Kabo Verdea, u mjeri u kojoj se odredbe tih sporazuma ili dogovora odnose na pitanja koja uređuje ovaj Sporazum.”

               Od datuma stupanja na snagu Sporazuma, odredbe iz bilateralnih sporazuma koji su na snazi između država članica i Republike Kabo Verdea o pitanjima uređenima Sporazumom o pojednostavnjenju viznog režima prestaju se primjenjivati. U skladu s pravom Unije, države članice moraju poduzeti potrebne mjere kako bi uklonile neusklađenosti između svojih bilateralnih sporazuma i Sporazuma Europske unije.

               Ako bi država članica sklopila bilateralni sporazum ili dogovor s Republikom Kabo Verdeom o pitanjima koja nisu obuhvaćena Sporazumom Europske unije, to izuzeće nastavilo bi se primjenjivati nakon stupanja na snagu Sporazuma Europske unije o pojednostavnjenju viznog režima.

               II.
                     SMJERNICE O POSEBNIM ODREDBAMA

               2.1. Pravila koja se primjenjuju na sve podnositelje zahtjeva za vizu

               Važno: Podsjeća se da se niže navedena pojednostavnjenja povezana s odlaskom u slučaju krađe ili gubitka dokumenata i produljenjem vize u iznimnim okolnostima primjenjuju na sve nositelje vize iz Republike Kabo Verdea i država članica.

               2.1.1. Produljenje vize u iznimnim okolnostima

               Člankom 7. Sporazuma određuje se sljedeće:

               „Građanima Kabo Verdea i Unije koji zbog više sile ne mogu napustiti državno područje država članica odnosno Kabo Verdea do datuma navedenog u svojim vizama produljuje se rok valjanosti viza bez ikakve naknade u skladu sa zakonodavstvom koje primjenjuje država domaćin za vrijeme koje je potrebno za njihov povratak u državu u kojoj borave.”

               U vezi s mogućnošću produljenja vize u slučajevima kada je riječ o višoj sili, na primjer boravku u bolnici zbog nesreće, kada nositelj vize nema mogućnost napustiti državno područje države članice do datuma navedenog u vizi, odredbe iz članka 33. stavka 1. Zakonika o vizama primjenjivat će se sve dok su u skladu sa Sporazumom (na primjer, produljena viza ostaje jedinstvena viza kojom se omogućuje ulazak na državno područje svih država članica schengenskog prostora za koje je viza bila valjana u vrijeme izdavanja). Na temelju Sporazuma, produljenje vize besplatno je u slučajevima kada je riječ o višoj sili.

               2.2. Pravila koja se primjenjuju na određene kategorije podnositelja zahtjeva za vizu

               2.2.1.
                     Izdavanje viza za višekratni ulazak

               Ako podnositelj zahtjeva za vizu mora često ili redovito putovati na državno područje Republike Kabo Verdea ili država članica, vize za kratkotrajni boravak mogu se izdati za više posjeta, pod uvjetom da ukupno trajanje tih posjeta ne prelazi 90 dana u razdoblju od 180 dana.

               Člankom 4. Sporazuma određuje se sljedeće:

               „1.
                     Diplomatske misije i konzularni uredi država članica i Kabo Verdea izdaju vize za višekratni ulazak koje vrijede pet godina sljedećim kategorijama građana:

               (a) članovima nacionalnih i regionalnih vlada i parlamenata, ustavnih sudova, vrhovnih sudova ili revizorskih sudova za izvršavanje njihovih dužnosti, ako nisu izuzeti od obveze posjedovanja vize na temelju ovog Sporazuma;

               (b) stalnim članovima službenih delegacija koji, na temelju službenog poziva upućenog Kabo Verdeu, državama članicama ili Uniji, sudjeluju na sastancima, savjetovanjima, pregovorima ili programima razmjene ili na događajima na državnom području država članica ili Kabo Verdea organiziranima na poticaj međuvladinih organizacija;

               (c) poslovnim ljudima i predstavnicima poduzeća koji redovito putuju u države članice ili u Kabo Verde;

               (d) bračnim drugovima, djeci (uključujući posvojenu) koja su mlađa od 21 godine ili su uzdržavana te roditeljima koji posjećuju:

               — građane Kabo Verdea koji zakonito borave na državnom području države članice ili građane Unije koji zakonito borave u Kabo Verdeu ili

               — građane Unije koji borave u državi članici svoje nacionalnosti ili građane Kabo Verdea koji borave u Kabo Verdeu.

               Međutim, ako su potreba ili namjera u pogledu čestog ili redovitog putovanja jasno ograničene na kraći boravak, valjanost vize za višekratni ulazak ograničava se na taj boravak, osobito ako je

               — mandat, ako se radi o osobama obuhvaćenim točkom (a),

               — mandat stalnog člana službene delegacije, ako se radi o osobama obuhvaćenim točkom (b),

               — vrijeme provedeno u funkciji poslovnog čovjeka i predstavnika trgovačkog društva, ako se radi o osobama obuhvaćenim točkom (c) ili

               — trajanje dozvola boravka izdanih građanima Kabo Verdea koji borave na državnom području države članice i građanima Unije koji borave u Kabo Verdeu, ako se radi o osobama obuhvaćenim točkom (d),

               kraći/kraće od pet godina.”

               Uzimajući u obzir profesionalni status tih kategorija osoba ili njihove obiteljske veze s građaninom Republike Kabo Verdea ili država članica koji zakonito boravi na državnom području Republike Kabo Verdea ili država članica, ili uzimajući u obzir rođake građana Unije koji borave u državi članici svoje nacionalnosti ili građana Kabo Verdea koji borave u Kabo Verdeu, opravdano je izdati im vizu za višekratni ulazak s rokom valjanosti od pet godina ili ograničenu na trajanje mandata ili zakonitog boravka ako je riječ o razdoblju kraćem od 5 godina.

               Za osobe koje su obuhvaćene člankom 4. stavkom 1. točkom (a) potrebno je izdati potvrdu o njihovu profesionalnom statusu i o trajanju njihova mandata.

               Ta se odredba neće primjenjivati na osobe koje su obuhvaćene člankom 4. stavkom 1. točkom (a) ako su one Sporazumom izuzete od obveze posjedovanja vize, odnosno ako su nositelji diplomatskih ili službenih putovnica.

               Za osobe koje su obuhvaćene člankom 4. stavkom 1. točkom (b) mora se predočiti dokaz o njihovu trajnom statusu člana delegacije i o potrebi redovitog sudjelovanja na sastancima, savjetovanjima, pregovorima ili u programima razmjene.

               Za osobe koje su obuhvaćene člankom 4. stavkom 1. točkom (c) mora se predočiti dokaz o njihovu profesionalnom statusu i o trajanju njihovih aktivnosti.

               Za osobe koje su obuhvaćene člankom 4. stavkom 1. točkom (d) mora se predočiti dokaz o zakonitom boravku pozivatelja.

               Ako su potreba ili namjera u pogledu čestog ili redovitog putovanja jasno ograničene na kraće razdoblje, rok valjanosti vize za višekratni ulazak ograničava se na duljinu tog razdoblja.

               „2.
                     Diplomatske misije i konzularni uredi država članica i Kabo Verdea izdaju vize za višekratni ulazak koje vrijede godinu dana sljedećim kategorijama građana, pod uvjetom da su tijekom protekle godine dobili barem jednu vizu i da su je iskoristili u skladu sa zakonima o ulasku i boravku na državnom području dotične države:

               (a) predstavnicima organizacija civilnog društva koji redovito putuju u države članice ili Kabo Verde za potrebe stručne izobrazbe ili radi sudjelovanja na seminarima i konferencijama, uključujući u okviru programa razmjene;

               (b) osobama koje se bave slobodnim zanimanjem i koje sudjeluju na međunarodnim izložbama, konferencijama, simpozijima, seminarima ili drugim sličnim događajima, a koje redovito putuju u države članice ili Kabo Verde;

               (c) osobama koje sudjeluju u znanstvenim, kulturnim ili umjetničkim aktivnostima, uključujući programe sveučilišne i druge razmjene, a koje redovito putuju u države članice ili Kabo Verde;

               (d) sudionicima međunarodnih sportskih događaja i osobama koje ih prate u profesionalnom svojstvu;

               (e) novinarima i akreditiranim osobama koje ih prate u profesionalnom svojstvu;

               (f) učenicima, studentima i studentima poslijediplomskih studija i učiteljima u njihovoj pratnji, a koji putuju za potrebe studija ili stručne izobrazbe, uključujući programe razmjene i druge aktivnosti povezane sa školom;

               (g) predstavnicima vjerskih organizacija priznatih na Kabo Verdeu ili u državama članicama koji redovito putuju u države članice odnosno Kabo Verde;

               (h) redovitim posjetiteljima iz medicinskih razloga;

               (i) sudionicima službenih programa razmjene koje organiziraju gradovi prijatelji ili općinska tijela;

               (j) članovima službenih delegacija koji, na temelju službenog poziva upućenog Kabo Verdeu, državama članicama ili Uniji, redovito sudjeluju na sastancima, savjetovanjima, pregovorima ili programima razmjene i na događajima na državnom području država članica ili Kabo Verdea organiziranima na poticaj međuvladinih organizacija.

               Međutim, ako su potreba ili namjera u pogledu čestog ili redovitog putovanja jasno ograničene na kraći boravak, valjanost vize za višekratni ulazak ograničava se na duljinu tog boravka.”

               Vize za višekratni ulazak s rokom valjanosti od godinu dana izdat će se gore navedenim kategorijama ako je podnositelj zahtjeva za vizu u protekloj godini (12 mjeseci) dobio barem jednu vizu i iskoristio je u skladu sa zakonima o ulasku i boravku države koju je posjetio (na primjer, osoba nije prekoračila dopušteni boravak) te ako postoje razlozi za traženje vize za višekratni ulazak.

               U slučajevima kada nije opravdano izdati vizu s rokom valjanosti od godinu dana (na primjer, ako je trajanje programa razmjene kraće od godine dana ili osoba ne treba putovati cijelu godinu), valjanost vize bit će kraća od godine dana, pod uvjetom da su ispunjeni ostali uvjeti za izdavanje vize.

               „3.
                     Diplomatske misije i konzularni uredi država članica i Kabo Verdea izdaju vize za višekratni ulazak koje vrijede najmanje dvije, a najviše pet godina građanima koji spadaju u kategorije iz stavka 2. ovog članka, pod uvjetom da su tijekom dvije godine koje prethode podnošenju zahtjeva koristili jednogodišnju vizu za višekratni ulazak u skladu sa zakonima o ulasku i boravku na državnom području države domaćina.

               Međutim, ako su potreba ili namjera u pogledu čestog ili redovitog putovanja jasno ograničene na kraći boravak, valjanost vize za višekratni ulazak ograničava se na duljinu tog boravka.”

               „4. Ukupno trajanje boravka osoba iz stavaka 1. do 3. ovog članka ne prelazi 90 dana u razdoblju od 180 dana na državnom području država članica ili Kabo Verdea.”

               Vize za višekratni ulazak s rokom valjanosti od dvije do pet godina izdat će se kategorijama navedenima u članku 4. stavku 2., pod uvjetom da su tijekom protekle dvije godine (24 mjeseca) iskoristili jednogodišnje vize za višekratni ulazak u skladu sa zakonima o ulasku i boravku na državnom području država koje posjećuju i da su razlozi za traženje izdavanja vize za višekratni ulazak još uvijek valjani. Treba napomenuti da će se viza s rokom valjanosti od dvije do pet godina izdati samo ako su podnositelju zahtjeva za vizu tijekom protekle dvije godine izdane dvije vize s rokom valjanosti od godinu dana (ne manje), i ako ih je iskoristio u skladu sa zakonima o ulasku i boravku na državnom području države koju posjećuje. Diplomatske misije i konzularni uredi na temelju procjene svakog zahtjeva za vizu odlučuju o roku valjanosti tih viza tj. od dvije do pet godina.

               Ne postoji obveza izdavanja vize za višekratni ulazak ako podnositelj zahtjeva nije iskoristio prethodno izdanu vizu.

               2.2.2.
                     Pristojba za izdavanje vize

               Člankom 5. stavkom 1. Sporazuma određuje se sljedeće:

               „1.
                     Ne dovodeći u pitanje odredbe stavka 2., države članice ili Kabo Verde ne naplaćuju pristojbe za izdavanje vize sljedećim kategorijama osoba:

               (a) članovima službenih delegacija koji, na temelju službenog poziva upućenog Kabo Verdeu, državama članicama ili Uniji, sudjeluju na sastancima, savjetovanjima, pregovorima ili službenim programima razmjene ili na događajima na državnom području države članice ili Kabo Verdea koje organiziraju međuvladine organizacije;

               (b) djeci mlađoj od 12 godina; (Napomena: Kako bi se iskoristilo pravo na oslobađanje od plaćanja pristojbe za ovu kategoriju, podnositelji zahtjeva moraju priložiti dokaze o dobi.)

               (c) učenicima, studentima, studentima poslijediplomskih studija i učiteljima u njihovoj pratnji koji putuju za potrebe studija ili izobrazbe;

               (d) istraživačima koji putuju za potrebe znanstvenog istraživanja;

               (e) osobama koje nisu starije od 25 godina i koje sudjeluju na seminarima, konferencijama ili sportskim, kulturnim ili obrazovnim aktivnostima koje organiziraju neprofitne organizacije.”

               Navedene kategorije osoba u potpunosti su oslobođene od plaćanja pristojbe.

               Kako je navedeno u članku 16. stavku 6. Zakonika o vizama „u pojedinačnim slučajevima, svota vizne pristojbe koja se naplaćuje, može se ne naplatiti ili umanjiti, ako to pridonosi promidžbi kulturnih ili sportskih interesa ili interesa u području vanjske politike, razvojne politike ili drugim područjima važnog javnog interesa ili iz humanitarnih razloga.”

               U članku 16. stavku 7. Zakonika o vizama navodi se da se „vizna pristojba naplaćuje u eurima, u nacionalnoj valuti treće zemlje ili u valuti koja se uobičajeno koristi u trećoj zemlji u kojoj je podnesen zahtjev, te se ne vraća osim u slučajevima iz članka 18. stavka 2. i članka 19. stavka 3.” — slučajevi neprihvatljivog zahtjeva ili slučajevi u kojima konzulat nije nadležan.

               Podnositelju zahtjeva iz Kabo Verdea, u skladu s člankom 16. stavkom 8. Zakonika o vizama, te građanima Europske unije, u skladu s Décret-Loi 27/2007 „izdaje se potvrda o uplaćenoj viznoj pristojbi.”

               Člankom 5. stavkom 2. Sporazuma određuje se sljedeće:

               „2.
                     Ako države članice ili Kabo Verde surađuju s vanjskim pružateljem usluga, mogu se naplatiti naknade za usluge. Naknada za usluge razmjerna je troškovima vanjskog pružatelja usluga u obavljanju njegovih zadaća i ne premašuje iznos od EUR 30,00. Kabo Verde i dotična(-e) država(-e) članica(-e) zadržavaju mogućnost da svi podnositelji zahtjeva podnesu svoje zahtjeve izravno kod svojih konzulata.”

               Kategorije osoba izuzete od plaćanja pristojbe za izdavanje vize moraju platiti naknadu za usluge u slučaju da država članica surađuje s vanjskim pružateljem usluga.

               Trenutačno ni jedna država članica EU-a nema dogovor o izdvajanju usluga s vanjskim pružateljima usluga u Kabo Verdeu.

               2.2.3. Nositelji diplomatskih i službenih putovnica

               Člankom 8. Sporazuma određuje se sljedeće:

               „1.
                     Građani Kabo Verdea ili država članica koji su imatelji važeće diplomatske ili službene putovnice mogu bez viza ulaziti, napuštati i prelaziti preko državnih područja država članica ili Kabo Verdea.

               2. Građani iz stavka 1. ovog članka mogu boraviti na državnim područjima država članica ili Kabo Verdea u razdoblju koje ne prelazi 90 dana u vremenu od 180 dana.”

               Postupci koji se odnose na upućivanje diplomata u države članice nisu obuhvaćeni Sporazumom. Primjenjuje se uobičajeni postupak akreditacije.

               U Zajedničkoj izjavi priloženoj Sporazumu stranke su suglasne da svaka od njih može tražiti djelomičnu suspenziju Sporazuma, a posebno članka 8., ako njegova provedba dovodi do toga da druga stranka počini zloupotrebu ili do ugrožavanja javne sigurnosti. Djelomična suspenzija Sporazuma mora se provoditi u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 5.

               Ako dođe do suspenzije provedbe članka 8., stranke će pokrenuti savjetovanje u okviru Zajedničkog odbora osnovanog Sporazumom u cilju rješavanja problema koji su doveli do suspenzije.

               Stranke su se dogovorile da će prioritet biti osigurati visoku razinu sigurnosti diplomatskih i službenih putovnica, posebno uvođenjem biometrijskih identifikatora. Na razini Unije to će se osigurati u skladu sa zahtjevima utvrđenima u Uredbi Vijeća (EZ) br. 2252/2004 od 13. prosinca 2004. o standardima za sigurnosna obilježja i biometrijske podatke u putovnicama i putnim ispravama koje izdaju države članice.

               III.
                     SURADNJA U POGLEDU SIGURNOSTI ISPRAVA

               U Zajedničkoj izjavi priloženoj Sporazumu stranke su suglasne da bi Zajednički odbor osnovan na temelju članka 10. Sporazuma trebao ocijeniti utjecaj razine sigurnosti odgovarajućih putnih isprava na funkcioniranje Sporazuma. U tu svrhu, stranke su se obvezale redovito uzajamno izvješćivati o mjerama poduzetima u cilju sprječavanja multipliciranja putnih isprava, o razvoju tehničkih aspekata sigurnosti putnih isprava, kao i o postupku provjeravanja identiteta prilikom njihova izdavanja.

               IV.
                     STATISTIČKI PODACI

               Kako bi se Zajedničkom odboru osnovanom Sporazumom omogućilo učinkovito praćenje Sporazuma, diplomatske misije i konzularni uredi Republike Kabo Verdea i država članica moraju Komisiji svakih šest mjeseci dostavljati statističke podatke, ako je to moguće, razvrstane po mjesecima, o:

               –
                     broju izdanih viza za višekratni ulazak,

               –
                     rokovima valjanosti izdanih viza za višekratni ulazak,

               –
                     broju viza izdanih bez plaćanja pristojbe za različite kategorije obuhvaćene Sporazumom.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 8.4.2016.
            COM(2016) 188 final
            2016/0103(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Republike Maršalovih Otoka o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               U Uredbi Vijeća (EZ) br. 539/2001
                  1
                navode se treće zemlje čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica država članica i zemlje čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva. Uredba (EZ) br. 539/2001 primjenjuje se u svim državama članicama, osim Irske i Ujedinjene Kraljevine.

               Uredbom (EU) br. 509/2014 Europskog parlamenta i Vijeća
                  2
                izmijenjena je Uredba (EZ) br. 539/2001 tako što je 19 zemalja premješteno u Prilog II. u kojem se navodi popis trećih zemalja čiji su državljani izuzeti od obveze posjedovanja vize. Tih su 19 zemalja sljedeće: Dominika, Grenada, Kiribati, Kolumbija, Maršalovi Otoci, Mikronezija, Nauru, Palau, Peru, Sveta Lucija, Sveti Vincent i Grenadini, Samoa, Salomonovi Otoci, Timor-Leste, Tonga, Trinidad i Tobago, Tuvalu, Ujedinjeni Arapski Emirati i Vanuatu. Uz upućivanja na svaku od tih zemalja u Prilogu II. navedena je sljedeća bilješka: „izuzeće od obveze posjedovanja vize primjenjuje se od dana stupanja na snagu sporazuma o izuzeću od obveze posjedovanja vize koji se treba sklopiti s Europskom unijom”.

               Uredba (EU) br. 509/2014 donesena je 20. svibnja 2014. te je stupila na snagu 9. lipnja 2014. U srpnju 2014. Komisija je dostavila Vijeću preporuku da je ovlasti za početak pregovora o sporazumima o ukidanju viza sa svakom od sljedećih 17 zemalja: Dominikom, Grenadom, Kiribatijem, Maršalovim Otocima, Mikronezijom, Nauruom, Palauom, Svetom Lucijom, Svetim Vincentom i Grenadinima, Samoom, Salomonovim Otocima, Timor-Lesteom, Tongom, Trinidadom i Tobagom, Tuvaluom, Ujedinjenim Arapskim Emiratima i Vanuatuom
                  3
               . Vijeće je 9. listopada 2014. Komisiji dostavilo pregovaračke smjernice.

               Prvi sporazumi o ukidanju viza potpisani su 6. svibnja 2015. (Ujedinjeni Arapski Emirati), 26. svibnja 2015. (Timor-Leste) i 28. svibnja 2015. (Dominika, Grenada, Samoa, Sveta Lucija, Sveti Vincent i Grenadini, Trinidad i Tobago te Vanuatu) i privremeno se primjenjuju od datuma potpisivanja do njihova stupanja na snagu. Vijeće je odobrilo potpisivanje drugog niza sporazuma o ukidanju viza s Tongom (potpisan 20. studenoga 2015.), Kolumbijom (potpisan 2. prosinca 2015.), Kiribatijem (datum potpisivanja treba odrediti) i Palauom (potpisan 7. prosinca 2015.). Ta se četiri sporazuma privremeno primjenjuju od sljedećeg dana od dana potpisivanja do njihova stupanja na snagu.

               Pregovori s Maršalovim Otocima započeli su 17. prosinca 2014. i odvijali su se putem razmjene pisama. Daljnjim razmjenama postignut je dogovor o svim aspektima. Glavni su pregovarači parafirali sporazum razmjenom pisama 11. prosinca 2015. (Maršalovi Otoci) i 13. siječnja 2016. (Unija). Države članice obaviještene su tijekom sastanka Radne skupine za vize u okviru Vijeća koji je održan 18. siječnja 2016.

               2.PRAVNA OSNOVA

               Sa strane Unije, pravna je osnova sporazuma članak 77. stavak 2. točka (a) Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), u vezi s njegovim člankom 218.

               Priloženi prijedlog pravni je instrument za sklapanje sporazuma. Vijeće će odlučiti kvalificiranom većinom nakon što sporazum u ime Unije potpiše osoba koju je imenovalo predsjedništvo Vijeća te nakon dobivanja suglasnosti Europskog parlamenta u skladu s člankom 218. stavkom 6. drugim podstavkom točkom (a) UFEU-a.

               3.ISHOD PREGOVORA

               Komisija smatra da su ciljevi koje je Vijeće postavilo u svojim pregovaračkim smjernicama postignuti i da je nacrt sporazuma o ukidanju viza prihvatljiv za Uniju.

               Njegov konačan sadržaj može se sažeti kako slijedi:

               Svrha

               Sporazumom se građanima Europske unije i državljanima Maršalovih Otoka omogućava boravak bez vize na državnom području druge ugovorne stranke od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana.

               Kako bi se osiguralo jednako postupanje prema svim građanima EU-a, u sporazum je uključena odredba prema kojoj Maršalovi Otoci mogu suspendirati primjenu sporazuma ili ga otkazati samo u odnosu na sve države članice Europske unije te da i Unija može suspendirati primjenu sporazuma ili ga otkazati samo u odnosu na sve države članice.

               Posebni položaj Ujedinjene Kraljevine i Irske prikazan je u preambuli.

               Područje primjene

               Ukidanjem viza obuhvaćene su sve kategorije osoba (nositelji običnih, diplomatskih, službenih i posebnih putovnica) čija svrha putovanja ne uključuje obavljanje plaćene aktivnosti. Svaka država članica i Maršalovi otoci mogu za tu kategoriju uvesti obvezu posjedovanja vize za državljane druge stranke u skladu s primjenjivim pravom Unije ili nacionalnim pravom. Kako bi se osigurala usklađena provedba, sporazumu je priložena zajednička izjava o tumačenju kategorije osoba koje putuju u svrhu obavljanja plaćene aktivnosti.

               Trajanje boravka

               Sporazumom se građanima Europske unije i državljanima Maršalovih Otoka omogućava boravak bez vize na državnom području druge ugovorne stranke od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana. Zajednička izjava o tumačenju tog razdoblja od 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana priložena je sporazumu.

               Sporazumom se uzima u obzir položaj država članica koje još ne primjenjuju u cijelosti schengensku pravnu stečevinu. Sve dok nisu dio schengenskog prostora bez unutarnjih granica, ukidanjem viza državljani Maršalovih Otoka stječu pravo boravka od 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana na području svake od tih država članica (trenutačno su to Bugarska, Hrvatska, Cipar i Rumunjska), neovisno o razdoblju izračunatom za cijeli schengenski prostor.

               Teritorijalna primjena

               Sporazum sadržava odredbe o njegovoj teritorijalnoj primjeni: u slučaju Francuske i Nizozemske, ukidanjem viza državljani Maršalovih Otoka imali bi pravo na boravak samo na europskim područjima tih država članica.

               Izjave

               Osim prethodno spomenutih zajedničkih izjava, sporazumu su priložene još dvije zajedničke izjave:

               –o pridruživanju Norveške, Islanda, Švicarske i Lihtenštajna provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine,

               –o potpunom širenju informacija o sadržaju i posljedicama sporazuma o ukidanju viza i povezanim pitanjima, kao što su uvjeti ulaska.

               4.ZAKLJUČAK

               Imajući na umu navedene rezultate, Komisija predlaže Vijeću da, nakon što dobije suglasnost Europskog parlamenta, odobri Sporazum između Europske unije i Republike Maršalovih Otoka o ukidanju viza za kratkotrajni boravak.

               2016/0103 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Republike Maršalovih Otoka o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 77. stavak 2. točku (a), u vezi s člankom 218. stavkom 6. drugim podstavkom točkom (a) v.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta
                  4
               ,

               budući da:

               (1)Komisija je u ime Europske unije pregovarala o sporazumu s Republikom Maršalovim Otocima o ukidanju viza za kratkotrajni boravak (dalje u tekstu „Sporazum”).

               (2)U skladu s Odlukom Vijeća (EU) 2015/[…] Sporazum je potpisan i privremeno se primjenjuje od […].

               (3)Sporazumom se osniva Zajednički odbor stručnjaka za upravljanje Sporazumom. Uniju u Zajedničkom odboru treba predstavljati Komisija, kojoj bi trebali pomagati predstavnici država članica.

               (4)Ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Ujedinjena Kraljevina ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2000/365/EZ
                  5
               ; Ujedinjena Kraljevina stoga ne sudjeluje u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća, niti se na nju primjenjuje.

               (5)Ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Irska ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2002/192/EZ
                  6
               ; Irska stoga ne sudjeluje u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća, niti se na nju primjenjuje.

               (6)Sporazum bi trebalo odobriti,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Sporazum između Europske unije i Maršalovih Otoka o ukidanju viza za kratkotrajni boravak odobrava se u ime Unije.

               Članak 2.

               Predsjednik Vijeća u ime Unije šalje obavijest predviđenu člankom 8. stavkom 1. Sporazuma
                  7
               .

               Članak 3.

               Komisija, uz pomoć predstavnika država članica, predstavlja Uniju u Zajedničkom odboru stručnjaka koji je osnovan na temelju članka 6. Sporazuma.

               Članak 4.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 539/2001 od 15. ožujka 2001. o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva, SL L 81, 21.3.2001., str. 1.

                     (2)
                  Uredba (EU) br. 509/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 539/2001 o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva, SL L 149, 20.5.2014., str. 67.

                     (3)
                  COM (2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Suglasnost dobivena […]

                     (5)
                  Odluka Vijeća 2000/365/EZ od 29. svibnja 2000. o zahtjevu Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske za sudjelovanje u pojedinim odredbama schengenske pravne stečevine (SL L 131, 1.6.2000., str. 43.)

                     (6)
                  Odluka Vijeća 2002/192/EZ od 28. veljače 2002. o zahtjevu Irske za sudjelovanje u provedbi nekih odredbi schengenske pravne stečevine (SL L 64, 7.3.2002., str. 20.).

                     (7)
                  Datum stupanja na snagu Sporazuma objavit će Glavno tajništvo Vijeća u Službenom listu Europske unije.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 8.4.2016.
            COM(2016) 188 final
            PRILOG

            Prijedlogu odluke Vijeća
            o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Republike Maršalovih Otoka o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               PRILOG

               Prijedlogu odluke Vijeća

               o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Republike Maršalovih Otoka o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               SPORAZUM

               između Europske unije i Republike Maršalovih Otoka o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               EUROPSKA UNIJA, dalje u tekstu „Unija” ili „EU”, i

               REPUBLIKA MARŠALOVI OTOCI, dalje u tekstu „Maršalovi Otoci”,

               dalje u tekstu zajednički „ugovorne stranke”,

               S CILJEM daljnjeg razvoja prijateljskih odnosa između ugovornih stranaka i u želji olakšanja putovanja osiguranjem ulaska i kratkotrajnog boravka bez viza za svoje građane,

               UZIMAJUĆI U OBZIR Uredbu (EU) br. 509/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 539/2001 o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva
                  1
               , među ostalim, premještanjem 19 trećih zemalja, uključujući Maršalove Otoke, na popis trećih zemalja čiji su državljani izuzeti od obveze posjedovanja vize za kratkotrajni boravak u državama članicama,

               IMAJUĆI NA UMU da se u članku 1. Uredbe (EU) br. 509/2014 navodi da se za tih 19 zemalja izuzeće od obveze posjedovanja vize primjenjuje od dana stupanja na snagu sporazuma o izuzeću od obveze posjedovanja vize koji se treba sklopiti s Unijom,

               ŽELEĆI zaštititi načelo jednakog postupanja prema svim građanima EU-a,

               VODEĆI RAČUNA o tome da osobe koje putuju u svrhu obavljanja plaćene aktivnosti tijekom svojeg kratkotrajnog boravka nisu obuhvaćene ovim Sporazumom pa se stoga na tu kategoriju nastavljaju primjenjivati odgovarajuća pravila prava Unije i nacionalnog prava država članica te nacionalnog prava Maršalovih Otoka o obvezi posjedovanja vize ili o izuzeću od te obveze i o pristupu zapošljavanju,

               UZIMAJUĆI U OBZIR Protokol o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske s obzirom na područje slobode, sigurnosti i pravde i Protokol o schengenskoj pravnoj stečevini uključenoj u okvir Europske unije, koji su priloženi Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, te potvrđujući da se odredbe ovog Sporazuma ne primjenjuju na Ujedinjenu Kraljevinu i Irsku,

               SPORAZUMJELE SU SE KAKO SLIJEDI:

               ČLANAK 1.

               Svrha

               Ovim Sporazumom predviđa se izuzeće od obveze posjedovanja vize za građane Unije i državljane Maršalovih Otoka kada putuju na državno područje druge ugovorne stranke na razdoblje od najviše 90 dana unutar bilo kojeg razdoblja od 180 dana.

               ČLANAK 2.

               Definicije

               Za potrebe ovog Sporazuma:

               (a)
                     „država članica” znači bilo koja država članica Unije, osim Ujedinjene Kraljevine i Irske;

               (b)
                     „građanin Unije” znači državljanin države članice kako je definirana u točki (a);

               (c)
                     „državljanin Maršalovih Otoka“ znači svaka osoba koja ima državljanstvo Maršalovih Otoka;

               (d)
                     „schengenski prostor“ znači prostor bez unutarnjih granica koji se sastoji od državnih područja država članica iz točke (a) koje primjenjuju schengensku pravnu stečevinu u cijelosti.

               ČLANAK 3.

               Područje primjene

               1.
                     Građani Unije koji imaju valjanu običnu, diplomatsku, službenu ili posebnu putovnicu, koju je izdala neka od država članica, mogu bez vize ući na državno područje Maršalovih Otoka i na njemu boraviti tijekom razdoblja boravka kako je definirano u članku 4. stavku 1.

               Državljani Maršalovih Otoka koji imaju valjanu običnu, diplomatsku, službenu ili posebnu putovnicu, koju su izdali Maršalovi Otoci, mogu bez vize ući na državno područje država članica i na njemu boraviti tijekom razdoblja boravka kako je definirano u članku 4. stavku 2.

               2.
                     Stavak 1. ovog članka ne primjenjuje se na osobe koje putuju u svrhu obavljanja plaćene aktivnosti.

               Za tu kategoriju osoba svaka država članica može zasebno uvesti obvezu posjedovanja vize za državljane Maršalovih Otoka ili je može ukinuti u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 539/2001
                  2
               .

               Maršalovi Otoci mogu za tu kategoriju osoba donijeti odluku o obvezi posjedovanja vize ili o njezinu ukidanju za državljane svake države članice zasebno u skladu sa svojim nacionalnim pravom.

               3.
                     Izuzeće od obveze posjedovanja vize predviđeno ovim Sporazumom primjenjuje se ne dovodeći u pitanje propise ugovornih stranaka u vezi s uvjetima za ulazak i kratkotrajni boravak. Države članice i Maršalovi Otoci zadržavaju pravo odbiti ulazak i kratkotrajni boravak na svojim državnim područjima ako nije ispunjen jedan od tih uvjeta ili više njih.

               4.
                     Ukidanje obveze posjedovanja vize primjenjuje se bez obzira na vrstu prijevoza kojim se koristi za prelazak granica ugovornih stranaka.

               5.
                     Pitanja koja nisu obuhvaćena ovim Sporazumom uređena su pravom Unije, nacionalnim pravom država članica i nacionalnim pravom Maršalovih Otoka.

               ČLANAK 4.

               Trajanje boravka

               1.
                     Građani Unije mogu boraviti na državnom području Maršalovih Otoka najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana.

               2.
                     Državljani Maršalovih Otoka mogu boraviti na državnom području država članica koje u cijelosti primjenjuju schengensku pravnu stečevinu najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana. To razdoblje izračunava se neovisno o bilo kojem boravku u državi članici koja još ne primjenjuje u cijelosti schengensku pravnu stečevinu.

               Državljani Maršalovih Otoka mogu boraviti najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana na državnom području svake države članice koja još ne primjenjuje u cijelosti schengensku pravnu stečevinu, neovisno o razdoblju boravka izračunanom za državno područje država članica koje u cijelosti primjenjuju schengensku pravnu stečevinu.

               3.
                     Ovim se Sporazumom ne utječe na mogućnost Maršalovih Otoka i država članica da produlje razdoblje boravka na više od 90 dana u skladu sa svojim nacionalnim pravom i pravom Unije.

               ČLANAK 5.

               Teritorijalna primjena

               1.
                     U pogledu Francuske Republike ovaj Sporazum primjenjuje se samo na europsko područje Francuske Republike.

               2.
                     U pogledu Kraljevine Nizozemske ovaj Sporazum primjenjuje se samo na europsko područje Kraljevine Nizozemske.

               ČLANAK 6.

               Zajednički odbor za upravljanje Sporazumom

               1.
                     Ugovorne stranke osnivaju Zajednički odbor stručnjaka (dalje u tekstu „Odbor”) koji se sastoji od predstavnika Unije i predstavnika Maršalovih Otoka. Uniju predstavlja Europska komisija.

               2.
                     Odbor, među ostalim, ima sljedeće zadatke:

               (a)
                     nadzor provedbe ovog Sporazuma;

               (b)
                     predlaganje izmjena ili dopuna ovom Sporazumu;

               (c)
                     rješavanje sporova koji proizlaze iz tumačenja ili primjene ovog Sporazuma.

               3.
                     Odbor se sastaje prema potrebi, na zahtjev jedne od ugovornih stranaka.

               4.
                     Odbor donosi svoj poslovnik.

               ČLANAK 7.

               Povezanost ovog Sporazuma s postojećim bilateralnim sporazumima o ukidanju viza
                  između država članica i Maršalovih Otoka

               Ovaj Sporazum ima prednost pred svim bilateralnim sporazumima ili dogovorima sklopljenima između pojedinih država članica i Maršalovih Otoka u mjeri u kojoj se njima uređuju pitanja koja su obuhvaćena područjem primjene ovog Sporazuma.

               ČLANAK 8.

               Završne odredbe

               1.
                     Ugovorne stranke ratificiraju ili odobravaju ovaj Sporazum u skladu sa svojim unutarnjim postupcima te Sporazum stupa na snagu prvog dana drugog mjeseca nakon kasnijeg od dva datuma na koji su ugovorne stranke jedna drugu obavijestile da su prethodno navedeni postupci završeni.

               Ovaj se Sporazum primjenjuje privremeno od sljedećeg dana od dana njegova potpisivanja.

               2.
                     Ovaj se Sporazum sklapa na neodređeno vrijeme, osim ako se otkaže u skladu sa stavkom 5.

               3.
                     Ovaj se Sporazum može izmijeniti pisanim sporazumom ugovornih stranaka. Izmjene stupaju na snagu nakon što ugovorne stranke obavijeste jedna drugu o okončanju unutarnjih postupaka potrebnih u tu svrhu.

               4.
                     Svaka ugovorna stranka može u cijelosti ili djelomično suspendirati ovaj Sporazum, posebno zbog razloga javnog poretka, zaštite nacionalne sigurnosti ili zaštite javnog zdravlja, nezakonite imigracije ili nakon ponovnog uvođenja obveze posjedovanja vize od strane neke od ugovornih stranaka. Odluka o suspenziji priopćuje se drugoj ugovornoj stranci najkasnije dva mjeseca prije njezina planiranog stupanja na snagu. Ugovorna stranka koja je suspendirala primjenu ovog Sporazuma odmah obavješćuje drugu ugovornu stranku ako prestanu postojati razlozi za tu suspenziju te ukida tu suspenziju.

               5.
                     Svaka ugovorna stranka može otkazati ovaj Sporazum pisanom obaviješću drugoj ugovornoj stranci. Ovaj Sporazum prestaje važiti 90 dana od dana takve obavijesti.

               6.
                     Maršalovi Otoci mogu suspendirati ili otkazati ovaj Sporazum samo u odnosu na sve države članice.

               7.
                     Unija može suspendirati ili otkazati ovaj Sporazum samo u odnosu na sve svoje države članice.

               Sastavljeno u po dva primjerka na bugarskom, češkom, danskom, engleskom, estonskom, finskom, francuskom, grčkom, hrvatskom, latvijskom, litavskom, mađarskom, malteškom, nizozemskom, njemačkom, poljskom, portugalskom, rumunjskom, slovačkom, slovenskom, španjolskom, švedskom i talijanskom jeziku, pri čemu je svaki od tih tekstova jednako vjerodostojan.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O ISLANDU, NORVEŠKOJ, ŠVICARSKOJ
                  I LIHTENŠTAJNU

               Ugovorne stranke primaju na znanje bliski odnos između Europske unije i Norveške, Islanda, Švicarske i Lihtenštajna, posebno na temelju sporazumâ od 18. svibnja 1999. i 26. listopada 2004. o pridruživanju navedenih zemalja provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine.

               U takvim je okolnostima poželjno da tijela Norveške, Islanda, Švicarske i Lihtenštajna, s jedne strane, i Maršalovih Otoka, s druge strane, bez odgode sklope bilateralne sporazume o ukidanju viza za kratkotrajni boravak pod sličnim uvjetima kao u ovom Sporazumu.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O TUMAČENJU KATEGORIJE OSOBA KOJE PUTUJU U SVRHU OBAVLJANJA PLAĆENE AKTIVNOSTI
                  U SKLADU S ČLANKOM 3. STAVKOM 2. OVOG SPORAZUMA

               Želeći osigurati zajedničko tumačenje, ugovorne stranke suglasne su da, za potrebe ovog Sporazuma, kategorija osoba koje obavljaju plaćenu aktivnost obuhvaća osobe koje ulaze na područje druge ugovorne stranke u svrhu obavljanja plaćenog zanimanja ili plaćene aktivnosti kao zaposlenik ili pružatelj usluga.

               Ta kategorija ne bi trebala obuhvaćati:

               –
                     poslovne ljude, tj. osobe koje putuju za potrebe poslovanja (a nisu zaposlene u zemlji druge ugovorne stranke),

               –
                     sportaše ili umjetnike koji obavljaju aktivnost na ad hoc osnovi,

               –
                     novinare koje su poslali mediji iz njihove zemlje boravišta i

               –
                     pripravnike u poduzećima.

               Provedbu ove izjave nadzire Zajednički odbor u okviru svojih odgovornosti na temelju članka 6. ovog Sporazuma te on može predložiti izmjene kada, na temelju iskustava ugovornih stranaka, to smatra potrebnim.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O TUMAČENJU RAZDOBLJA OD 90 DANA
                  U BILO KOJEM RAZDOBLJU OD 180 DANA IZ ČLANKA 4. OVOG SPORAZUMA

               Ugovorne stranke suglasne su da razdoblje od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana, kako je predviđeno u članku 4. ovog Sporazuma, znači neprekidni posjet ili nekoliko uzastopnih posjeta čije ukupno trajanje ne premašuje 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana.

               Pojam „bilo koji” podrazumijeva primjenu pomičnog referentnog razdoblja od 180 dana, promatrajući unatrag u odnosu na svaki dan boravka prethodno razdoblje od 180 dana, kako bi se provjerilo poštuje li se i dalje zahtjev boravka od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana. Među ostalim, to znači da se u slučaju odsutnosti u neprekinutom razdoblju od 90 dana dozvoljava novi boravak u trajanju do 90 dana.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O OBAVJEŠĆIVANJU GRAĐANA
                  O SPORAZUMU O UKIDANJU VIZA

               Prepoznajući važnost transparentnosti za građane Europske unije i državljane Maršalovih Otoka, ugovorne stranke suglasne su osigurati potpuno širenje informacija o sadržaju i posljedicama sporazuma o ukidanju viza i povezanim pitanjima, kao što su uvjeti ulaska.

               _________________

                     (1)
                  SL L 149, 20.5.2014., str. 67.

                     (2)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 539/2001 od 15. ožujka 2001. o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva, SL L 81, 21.3.2001., str. 1.