				|

		52013PC0550

			Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o međubankovnim naknadama za platne transakcije na temelju kartica /* COM/2013/0550 final - 2013/0265 (COD) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           KONTEKST PRIJEDLOGA
Razlozi za prijedlog i njegovi ciljevi
Cilj je ovog prijedloga pridonijeti razvoju
tržišta platnog prometa diljem EU-a kojim će se potrošačima,
trgovcima na malo i drugim poduzetnicima omogućiti da iskoriste sve prednosti
unutarnjeg tržišta EU-a, uključujući e-trgovinu, u skladu sa
strategijom Europa 2020. i Digitalnom agendom.
Kako bi se postigao taj cilj i promicale
usluge diljem EU-a te učinkovitost i inovacije u području
instrumenata kartičnog plaćanja i platnih transakcija na temelju
kartica u sustavima plaćanja izvan interneta, na internetu i sustavima
mobilnog plaćanja, potrebna je pravna jasnoća i ujednačeni
uvjeti. Osim toga, trebalo bi zabraniti poslovna pravila i druge uvjete kojima
se sprječava pristup potrošača i trgovaca na malo točnim
informacijama o plaćenim naknadama u vezi s platnim transakcijama i time
ometa stvaranje potpuno učinkovitog unutarnjeg tržišta.
Opći kontekst
Regulatorni i zakonodavni kontekst za platni
promet u maloprodaji u EU-u razvija se tijekom posljednjih 12 godina, a razvoj
je ubrzan uvođenjem eura. Uredbom 2560/2001 o istovrijednosti naknada za
domaća i prekogranična plaćanja u eurima potaknute su daljnje
inicijative u vezi s uspostavom unutarnjeg tržišta za plaćanja.
Regulatorni i zakonodavni okvir dopunjuje se
nizom ispitivanja i odluka koje je Komisija u skladu sa zakonodavstvom EU-a o
tržišnom natjecanju provela tijekom proteklih pet godina u području
platnog prometa u maloprodaji.
Sigurna, učinkovita, konkurentna i
inovativna elektronička plaćanja ključna su za unutarnje tržište
svih proizvoda i usluga, što ima sve veći utjecaj s obzirom na svjetski
trend napuštanja tradicionalnih oblika trgovanja u korist e-trgovine. U tom
kontekstu, raširena primjena određenih restriktivnih poslovnih pravila i
prakse ometa uspostavu učinkovitog i funkcionalnog unutarnjeg tržišta u
području platnih kartica. Poslovna pravila i praksa takve vrste dovode i
do neinformiranosti potrošača i trgovaca na malo o troškovima i određivanju
cijena transakcija, što za posljedicu ima nezadovoljavajuće tržišne
ishode, uključujući neučinkovite cijene.
Jedan od ključnih postupaka koji ometa
uspostavu cjelovitog tržišta raširena je upotreba takozvanih višestranih
međubankovnih naknada u „četverostranim” sustavima,
najčešćoj vrsti kartičnih sustava. To su zajednički
dogovorene međubankovne naknade, koje obično dogovaraju pružatelji
usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja i pružatelji usluga platnog
prometa u ulozi izdavatelja, a koji pripadaju određenom sustavu. Takve
međubankovne naknade koje plaćaju pružatelji usluga platnog prometa u
ulozi prihvatitelja dio su naknada koje oni naplaćuju trgovcima (naknade
koje se zaračunavaju trgovcima), a trgovci ih naplaćuju
potrošačima. Stoga visoke međubankovne naknade koje plaćaju
trgovci za posljedicu imaju više konačne cijene robe i usluga koje
plaćaju svi potrošači. Čini se da je u praksi cilj tržišnog
natjecanja među kartičnim sustavima uvjeriti što je više moguće
pružatelja usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja da izdaju svoje kartice,
što obično dovodi do viših, a ne nižih naknada, za razliku
od uobičajenog disciplinirajućeg učinka tržišnog natjecanja na
cijene u tržišnom gospodarstvu.
Trenutačno u EU-u ne postoje propisi
kojima se uređuju međubankovne naknade, osim, posredno, u
slučaju naknada koje se zaračunavaju trgovcima za osobne transakcije
u Danskoj. Međutim, mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje
vode postupke za primjenu prava o tržišnom natjecanju, među ostalim u
Ujedinjenoj Kraljevini, Njemačkoj i Italiji. Niz država članica,
uključujući Poljsku, Mađarsku, Ujedinjenu Kraljevinu i Italiju,
također je u postupku donošenja zakonodavstva.
Učinci
na potrošače
Porast cijena uzrokovan međubankovnim
naknadama štetan je za potrošače koji obično nisu upoznati s
naknadama koje trgovci plaćaju za instrument plaćanja koji koriste. U
isto vrijeme niz poticajnih postupaka koje primjenjuju pružatelji usluga
platnog prometa u ulozi izdavatelja (poput putničkih vaučera, bonusa,
popusta, povrata, besplatnog osiguranja itd.) potrošače usmjerava na
upotrebu instrumenata plaćanja s visokim naknadama za pružatelje usluga
platnog prometa u ulozi izdavatelja. Na temelju pravila koja se primjenjuju u
sustavima platnih kartica i prakse koju primjenjuju pružatelji usluga platnog
prometa, trgovcima i potrošačima obično se ne pružaju informacije o
razlikama u naknadi te se time umanjuje transparentnost tržišta, na primjer
„miješanjem” naknada, zabranom trgovcima da u slučaju kartica s udruženom
kreditnom i trgovačkom markom (co-branded) koriste jeftiniju marku
kartice ili da potrošače usmjere na upotrebu takvih jeftinijih kartica.
Čak i kada su trgovci upoznati s različitim troškovima, pravila
sustava često ih sprječavaju u poduzimanju mjera za smanjenje naknada.
Od posebne su važnosti takozvana „pravila o prihvaćanju svih kartica”, na
temelju kojih se od trgovaca traži da prihvate sve instrumente izdane pod istom
markom, iako se trgovačke naknade za te kartice mogu razlikovati te unutar
iste kategorije kartica (tj. kreditne/debitne) iznositi tri ili
četiri puta više ili do 25 puta više kada je riječ o različitim
kategorijama kartica, poput kreditnih kartica premium ili debitnih
kartica s niskim troškovima. Banke se zbog zajednički dogovorenih naknada
i mjera kojima se umanjuje transparentnost ne moraju natjecati u pogledu tog
elementa svojih naknada, što dovodi do viših maloprodajnih cijena za
potrošače, uključujući one koji ne plaćaju karticom ili
plaćaju karticom s niskim naknadama. Navedeni potrošači zbog viših
maloprodajnih cijena zapravo subvencioniraju skuplje načine plaćanja
koje koriste drugi, često bogatiji potrošači. Osim ograničenog
izbora pružatelja usluga platnog prometa, smanjenja inovacija i viših cijena za
platni promet, međubankovnim naknadama dovodi se u i pitanje politika
Komisije za promicanje i olakšavanje upotrebe elektroničkog plaćanja
u korist potrošača.[1]
Naposljetku, nedostatak izbora u pogledu pružatelja usluga platnog prometa, što
uključuje i paneuropsku razinu, u stvarnosti sprječava potrošače
u korištenju svih pogodnosti unutarnjeg tržišta, osobito kad je riječ o
e-trgovini.
Učinci na unutarnje tržište
U domaćim i međunarodnim sustavima
platnih kartica trenutačno se primjenjuje čitav niz
međubankovnih naknada, što dovodi do fragmentacije tržišta i
sprječava trgovce na malo i potrošače u korištenju pogodnosti
unutarnjeg tržišta robe i usluga. Čak i ako u obzir uzmemo samo
međunarodne sustave platnih kartica, međubankovne naknade razlikuju
se i do 10 puta, što uzrokuje znatne razlike u troškovima među trgovcima
na malo u dotičnim državama. Zbog velike razlike u naknadama među
državama članicama, trgovci na malo imaju i poteškoće u formuliranju
strategije određivanja cijena diljem EU-a za svoje proizvode i usluge na internetu
i izvan interneta, na štetu potrošača. Trgovci na malo ne mogu premostiti
razlike u naknadama upotrebom usluga za prihvaćanje kartica koje nude
banke u drugim državama članicama; posebnim pravilima koja se primjenjuju
u sustavima plaćanja propisuje se primjena međubankovne naknade za
„prodajno mjesto” (država trgovca na malo) pri svakoj platnoj transakciji. Time
se bankama prihvatiteljicama onemogućuje uspješna ponuda usluga preko
granica, dok se trgovcima na malo onemogućuje smanjivanje troškova
plaćanja u korist potrošača.
Učinci na ulazak na tržište
Međubankovne naknade ograničavaju i
ulazak na tržište jer prihodi koje pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
izdavatelja od njih ostvaruju služe kao minimalni prag kojim bi se pružatelji
usluga platnog prometa naveli na izdavanje platne kartice ili drugih platnih
instrumenata, poput rješenja za internetsko i mobilno plaćanje, koje nude
novi sudionici. Ulazak na tržište i dalje je otežan za paneuropske sudionike
jer domaće međubankovne naknade u državama članicama EU-a
uvelike variraju i novi bi sudionici trebali ponuditi međubankovne naknade
koje su barem usporedive s onima koje prevladavaju na svakom od tržišta na koje
žele ući. To utječe na održivost njihova poslovnog modela, među
ostalim i utjecajem na potencijalnu ekonomiju razmjera i ekonomiju opsega, a
objašnjava i nestanak domaćih (obično jeftinijih) kartičnih
sustava u većem broju država. Zapreke pristupu koje su međubankovne
naknade na taj način stvorile u slučaju rješenja za internetsko i
mobilno plaćanje dovode i do niže razine inovacija.
Kako je navedeno, u EU-u trenutačno ne
postoje propisi kojima se uređuju međubankovne naknade, osim,
posredno, u Danskoj. Međutim, mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno
natjecanje vode postupke za primjenu prava o tržišnom natjecanju. Niz država
članica također je u postupku donošenja zakonodavstva. Postoji
opasnost od još veće fragmentacije tržišta zbog različitih vremenskih
okvira za nacionalne postupke i planirano zakonodavstvo.
Stoga se ovom Uredbom predlaže donošenje
zajedničkih pravila za međubankovne naknade u Europskoj uniji
uvođenjem maksimalnih razina naknada za transakcije platnim karticama koje
su u širokoj upotrebi među potrošačima, što trgovcima otežava
odbijanje tih kartica ili uvođenje dodatne naknade. Time će se stvoriti
ujednačeni uvjeti i ukloniti fragmentacija tržišta koja trenutačno
postoji kao posljedica razlika u naknadama. Omogućit će se i uspješan
ulazak na tržište za nove paneuropske sudionike te inovacije utemeljene na
infrastrukturi koja postoji u „ujednačenim uvjetima”. Potrošačima i
trgovcima na malo stoga će koristiti širi izbor pružatelja usluga platnog
prometa (novih i postojećih), uključujući one na paneuropskoj
razini. Uredbom se osim toga predlažu mjere namijenjene transparentnosti, kako
bi se trgovcima na malo i potrošačima omogućilo donošenje odluka o
platnom instrumentu na temelju boljih informacija.
Postojeće odredbe u području
prijedloga
Ovom će se inicijativom dopuniti
postojeći pravni okvir za usluge platnog prometa unutar EU-a, posebno u vezi
s uspostavom unutarnjeg tržišta u području platnog prometa i prijelazom na
paneuropske platne instrumente.
Cilj je Direktive 2007/64/EZ Europskog
parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o uslugama platnog prometa na
unutarnjem tržištu (takozvana „Direktiva o uslugama platnog prometa”)[2] uspostaviti normirane uvjete i
prava za usluge platnog prometa koje se nude na tržištu u korist potrošača
i poduzetnika diljem Unije. Navedenom Direktivom, koja se u vrijeme pripreme
ovog prijedloga nalazi u postupku revizije, uspostavlja se opći okvir za
plaćanja u EU-u. Dopunjuje je nekoliko uredbi, poput Uredbe (EZ) br.
924/2009 o prekograničnim plaćanjima u Zajednici ili Uredbe (EZ) br.
260/2012 u kojoj se određuju migracijski rokovi za prijelaz svih kreditnih
transfera i izravnih terećenja u eurima u EU-u s nacionalnih sustava na
paneuropske sustave. Uredbom (EZ) br. 260/2012 također se objašnjava da se
za pojedinačna izravna terećenja ne mogu naplatiti višestrane
međubankovne naknade.
Osim pravnog okvira, tijekom proteklih 20
godina Europska komisija i nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje
proveli su niz postupaka u vezi sa zlouporabom monopolskog položaja u cilju
rješavanja problema protutržišnog djelovanja na tržištu plaćanja
karticama. Presudom Općeg suda iz svibnja 2012.[3] u predmetu MasterCard iz
prosinca 2007.[4]
potvrđeno je mišljenje Komisije da se višestranim međubankovnim
naknadama ograničava tržišno natjecanje jer one povećavaju trošak
prihvaćanja kartica od strane trgovaca, a da pritom potrošačima ne
donose pogodnosti. Sud je odbacio argument da su višestrane međubankovne
naknade neophodne za funkcioniranje sustava plaćanja platnim karticama. U
cilju rješavanja problema tržišnog natjecanja, Komisija je prihvatila obveze
koje su preuzele Visa i MasterCard u pogledu naplaćivanja nižih iznosa
međubankovnih naknada za prekogranične (i neke domaće)
transakcije: obveze koje je 2009. preuzeo MasterCard (gornje granice za
prekogranične međubankovne naknade za potrošače u iznosu od
0,2 % za debitne kartice i 0,3 % za kreditne kartice te promjene
pravila koja se nameću trgovcima na malo preko pružatelja usluga platnog
prometa u ulozi prihvatitelja) i obveze koje je 2010. preuzeo Visa Europe (u
skladu s obvezama koje je preuzeo MasterCard, s gornjim granicama ograničenima
na debitne kartice, ali kojima su obuhvaćene i domaće
međubankovne naknade kada ih utvrđuje sam Visa Europe, a ne
nacionalne banke). Visa Europe ponudio je 2013. i preuzimanje obveza za
prekogranične transakcije kreditnim karticama u slučaju određenih
zemalja u kojima te naknade određuje Visa Europe i za pravila kojima se
regulira prekogranično prihvaćanje. U nizu drugih država
članica, uključujući Poljsku, Mađarsku, Italiju, Latviju,
Ujedinjenu Kraljevinu, Njemačku i Francusku, u tijeku su postupci tržišnog
natjecanja. Na primjer, francusko tijelo nadležno za tržišno natjecanje
proglasilo je obvezujućima obveze smanjenja međubankovnih naknada
koje je domaći kartični sustav Groupement des Cartes Bancaires preuzeo
7. srpnja 2011. na razine jednake onima koje su za svoje prekogranične
transakcije preuzeli MasterCard i Visa.
Iako u EU-u ne postoje propisi o
međubankovnim naknadama, osim posredno u Danskoj[5], više je država članica u
postupku donošenja zakonodavstva, uključujući Poljsku, Mađarsku,
Ujedinjenu Kraljevinu i Italiju. Poljski parlament razmatra zakonodavni akt
kojim se reguliraju međubankovne naknade, s progresivnim padom gornjih
granica za višestrane međubankovne naknade na 0,5 % do početka
2016., ukidanjem pravila o prihvaćanju svih kartica i dopuštanjem
zaračunavanja dodatne naknade (samo za kreditne kartice). U Mađarskoj
se raspravlja o prijedlogu zakona kojim bi se međubankovne naknade za
domaće kreditne i debitne kartice ograničile na odgovarajuće
prekogranične razine, a Središnja banka Mađarske bila bi zadužena za
izračun tih naknada. U prosincu 2012. Ministarstvo ekonomije i financija
Italije objavilo je u svrhu savjetovanja nacrt uredbe kojim se predviđaju
ograničenja za „miješanje”, usporedivost međubankovnih naknada i
naknada koje se zaračunavaju trgovcima jer bi u naknadama koje se
zaračunavaju trgovcima trebalo uzeti u obzir obujam transakcija te bi one
za plaćanja niže vrijednosti trebale biti niže. U Ujedinjenoj Kraljevini
vlada predlaže da se sustavi plaćanja obuhvate gospodarskim propisima uz
uspostavljanje novog regulatora platnog prometa u maloprodaji utemeljenog na
tržišnom natjecanju i po uzoru na javne službe[6].
Usklađenost s drugim politikama i
ciljevima Unije
Ciljevi prijedloga u skladu su s politikama i
ciljevima Unije. Njima će se prvenstveno poboljšati funkcioniranje
unutarnjeg tržišta za usluge platnog prometa i, u širem smislu, za svu robu i
sve usluge u korist europskih potrošača i poduzetnika. Osim toga, njima se
u općem smislu podržavaju druge politike Unije, posebno politika tržišnog
natjecanja (uspostavljanjem jednakih obveza, prava i mogućnosti za sve
sudionike tržišnog natjecanja i olakšavanjem prekograničnog pružanja
usluga platnog prometa, što dovodi do rasta razine tržišnog natjecanja). Zaključak
je procjene utjecaja priložene ovom prijedlogu da bi se predloženim mjerama
promicala tržišna integracija za potrošače i trgovce i dala prednost
paneuropskom ulasku na tržište te bi one dovele do veće pravne sigurnosti
poslovnih modela za postojeće kartične sustave i nove sudionike.
Predložene mjere omogućile bi i uklanjanje opasnosti od „izvoza” modela
utemeljenog na protutržišnom djelovanju u nove i inovativne usluge platnog
prometa.
Unatoč presudi Općeg suda kojom se
potvrđuje procjena Komisije da se višestranim međubankovnim
naknadama, kako se primjenjuju unutar sustava MasterCard, ograničava
tržišno natjecanje te da njihova učinkovitost nije veća od štete koju
nanose trgovcima i potrošačima, trenutačno se ne čini da
međunarodni i domaći kartični sustavi koji posluju u EU-u
namjeravaju proaktivno prilagoditi svoju praksu kako bi je uskladili s
europskim i nacionalnim pravilima o tržišnom natjecanju. Iako nacionalna tijela
nadležna za tržišno natjecanje rješavaju navedenu situaciju u bliskoj suradnji
s Komisijom, primjena propisa o tržišnom natjecanju u skladu s različitim
rasporedima i postupcima možda neće dovesti do dovoljno sveobuhvatnih i
pravovremenih rezultata potrebnih kako bi se potaknula integracija tržišta i
inovacije potrebni za konkurentnost europskog tržišta platnog prometa na
globalnoj razini. S obzirom na pravila EU-a o tržišnom natjecanju i iskustvo
Komisije u predmetima u području tržišnog natjecanja u vezi s platnim
prometom, cilj je ovog prijedloga omogućiti pravnu jasnoću kako bi se
osigurala učinkovita integracija i tržišno natjecanje, što će dovesti
do poboljšanja gospodarske dobrobiti svih relevantnih dionika, a posebno
potrošača. Olakšavanjem ekonomskih transakcija unutar Unije pridonijet
će se i postizanju širih ciljeva strategije EU 2020.
2.           REZULTATI SAVJETOVANJA SA
ZAINTERESIRANIM STRANAMA I PROCJENE UTJECAJA
Savjetovanje sa zainteresiranim stranama
Metode savjetovanja, glavni ciljni
sektori i opći profil ispitanika
Europska komisija objavila je 11.
siječnja 2012. Zelenu knjigu pod nazivom „Ususret integriranom
europskom tržištu za kartična plaćanja te internetski i mobilni
platni promet”[7],
nakon koje je uslijedilo javno savjetovanje. U okviru javnog savjetovanja
Komisija je zaprimila više od 300 odgovora. Opsežne povratne informacije
dionika[8]
omogućile su relevantne informacije o novim događanjima i
mogućim zahtjevima za izmjene postojećeg okvira platnog prometa.
Javna rasprava kojoj je prisustvovalo oko 350
dionika održana je 4. svibnja 2012.
Europski parlament donio je 20. studenoga
2012. rezoluciju „Ususret integriranom europskom tržištu za kartična
plaćanja te internetski i mobilni platni promet”[9], koja predstavlja izvješće
o Zelenoj knjizi.
Sažetak odgovora i njihovo uvažavanje
Postupkom savjetovanja omogućeno je
utvrđivanje nekih ključnih poruka povezanih s opsegom ove Uredbe.
Dionici iz svih kategorija redovito se slažu da postoji potreba za većom
pravnom jasnoćom u pogledu višestranih međubankovnih naknada.
Pružatelji usluga platnog prometa smatraju to posebno važnim s obzirom na
tekuće predmete povezane s tržišnim natjecanjem pokrenute na europskoj i
nacionalnoj razini. Osim toga, trgovci, ali i dionici iz drugih kategorija
naglasili su da je za stvaranje istinskog jedinstvenog tržišta usluga platnog
prometa potrebno riješiti pitanje prepreka prekograničnom
prihvaćanju. Velik interes iskazan je i za poslovna pravila, iako su
mišljenja podijeljena među kategorijama dionika.
Prema mišljenju pružatelja usluga platnog
prometa i predstavnika kartičnih sustava, činjenica da se višestrane
međubankovne naknade znatno razlikuju od države do države i u
prekograničnim plaćanjima u istom kartičnom sustavu nije
problematična te ne smatraju da to ometa integraciju tržišta. S druge
strane, trgovci, udruge potrošača i neki pružatelji nebankarskih usluga
platnog prometa smatraju da takve razlike nisu opravdane i da bi se za sve
domaće i prekogranične transakcije te diljem država članica
trebale primjenjivati jednake višestrane međubankovne naknade.
Predstavnici tijela javne vlasti smatraju da je potrebno uskladiti višestrane
međubankovne naknade radi stvaranja cjelovitog tržišta. Čini se da se
pružatelji usluga platnog prometa protive regulatornoj inicijativi o
međubankovnim naknadama, tvrdeći da bi to dovelo do viših naknada za
vlasnike kartica, a trgovci na malo te pogodnosti ne bi prenijeli na
potrošače. S druge strane, trgovci smatraju da višestrane
međubankovne naknade dovode do obrnutog tržišnog natjecanja jer prednost
daju najskupljem načinu plaćanja te stvaraju prepreke ulasku na
tržište, dovodeći istovremeno do opasnosti od učinka prelijevanja s
kartičnog na mobilni i internetski platni promet. Većina udruga
potrošača podržava analizu trgovaca u vezi s negativnim učincima
višestranih međubankovnih naknada na tržišno natjecanje i dobrobit
potrošača, ali su izrazili zabrinutost u pogledu mogućnosti da
smanjivanje višestranih međubankovnih naknada dovede do povećanja
naknada za kartice i drugih naknada za potrošače. Tijela nadležna za
tržišno natjecanje podržavaju potrebu za mjerama namijenjenima snižavanju
višestranih međubankovnih naknada, osobito za razvijene četverostrane
sustave. Ostala tijela javne vlasti podijeljenih su mišljenja.
U kontekstu prekograničnog
prihvaćanja, većina predstavnika sustava i pružatelja usluga platnog
prometa smatra da postoji potreba za usklađivanjem lokalnih normi i
pravila, dok se trgovci i potrošači slažu u pogledu postojanja brojnih
lokalnih prepreka prekograničnom prihvaćanju. Za razliku od
pružatelja usluga platnog prometa i predstavnika sustava, trgovci daju prednost
regulatornim rješenjima u odnosu na normizaciju utemeljenu na samoregulaciji.
Predstavnici sustava i pružatelji usluga platnog prometa zalažu se za primjenu
višestrane međubankovne naknade države u kojoj je izvršena prodaja, dok
većina trgovaca i nebankarskih pružatelja usluga platnog prometa daje
prednost zajedničkim višestranim naknadama koje bi se primjenjivale diljem
unutarnjeg tržišta. Samo pružatelji usluga platnog prometa i predstavnici
postojećih kartičnih sustava podržavaju potrebu za obveznom prethodnom
dozvolom za prekogranično prihvaćanje.
U kontekstu poslovnih pravila nije postignut
konsenzus o prednostima i potrebi reguliranja usmjeravanja i pravila o
prihvaćanju svih kartica, koje trgovce obvezuje na prihvaćanje svih
kartica unutar iste marke ako prihvaćaju jednu kategoriju kartice te
marke. Većina predstavnika sustava i pružatelja usluga platnog prometa
podržala je status quo, dok se trgovci, potrošači, tijela nadležna
za tržišno natjecanje i većina tijela javne vlasti zalažu za to da se trgovcima
na temelju propisa dopusti usmjeravanje potrošača na korištenje jeftinijih
sredstava plaćanja, iako su potrošači protiv dodatnih naknada.
Pružatelji usluga platnog prometa i predstavnici sustava odbacili su ukidanje
pravila o prihvaćanju svih kartica, ali drugi dionici podržavaju njihovo
reguliranje jer trgovcima omogućuju prihvaćanje samo jeftinijih
sredstava plaćanja i imaju pozitivan utjecaj na tržišno natjecanje, dok su
potrošači bili nešto oprezniji. Većina dionika podržala je zabranu
„miješanja” naknada koje se zaračunavaju trgovcima na malo, a pružatelji
usluga platnog prometa i predstavnici sustava smatraju da je razdvajanje
već provedeno nakon što su MasterCard i Visa preuzeli obveze.
Detaljan pregled stavova dionika i država
članica o međubankovnim naknadama nalazi se u izvješću o javnom
savjetovanju u vezi sa Zelenom knjigom[10].

U svom izvješću na vlastitu inicijativu u
vezi sa Zelenom knjigom, Europski parlament uvažio je ciljeve i prepreke
integraciji utvrđene u Zelenoj knjizi i pozvao na zakonodavne mjere u nizu
područja povezanih s plaćanjem karticama, preporučujući
pažljiviji pristup u pogledu internetskog i mobilnog platnog prometa jer
navedena tržišta još nisu sazrela. Nadalje, Parlament je dao čvrstu
podršku postizanju jasnoće u pogledu međubankovnih naknada za
sudionike na tržištu i izrazio svoju potporu postupnom pristupu u cilju zabrane
međubankovnih naknada na temelju propisa.
Procjena utjecaja
Komisija je provela procjenu utjecaja navedenu
u programu rada, pripremljenu u savjetovanju s ESB-om. Procjena se u isto
vrijeme bavi mogućnostima revizije Direktive o uslugama platnog prometa i
regulacije višestranih međubankovnih naknada.
U procjeni utjecaja raspravlja se o
neučinkovitom tržišnom natjecanju na tržištu plaćanja karticama i plaćanja
na temelju kartica, što dovodi do nezadovoljavajućih tržišnih ishoda i
razmjerno visokih naknada koje se prosljeđuju trgovcima, koji ih onda
prosljeđuju potrošačima. U tom je kontekstu naglašena i
ograničena integracija tržišta, smanjene mogućnosti za ulazak
paneuropskih sudionika na tržište, nestajanje domaćih (i u načelu
jeftinijih) kartičnih sustava i ograničene inovacije. Kao važan
čimbenik koji objašnjava navedene pojave utvrđene su
međubankovne naknade. Prepreka integraciji tržišta jesu i velike razlike
među državama članicama u razinama međubankovnih naknada. Te
učinke pojačava niz poslovnih pravila koja utječu na
transparentnost, mogućnosti trgovaca na malo da odaberu prihvatitelja u
drugoj državi članici („prekogranično prihvaćanje”) i mogućnosti
trgovaca na malo da svoje potrošače usmjere na učinkovitije
načine plaćanja ili odbiju skupe kartice (pravilo o prihvaćanju
svih kartica).
U procjeni utjecaja razmatra se šest
mogućnosti u pogledu međubankovnih naknada: i. bez djelovanja
Komisije, ii. regulacija prekograničnog prihvaćanja i razine
međubankovnih naknada za prekogranične transakcije, iii.
određivanje obveze državama članicama da domaće
međubankovne naknade odrede na temelju zajedničke metodologije, iv.
regulacija zajedničke maksimalne razine međubankovnih naknada na
razini EU-a, (a) pri čemu maksimalna gornja granica međubankovne
naknade, s različitom razinom za debitne i kreditne kartice, obuhvaća
debitne i kreditne kartice ili samo debitne kartice i (b) pri čemu
međubankovne naknade za transakcije debitnim karticama treba potpuno
zabraniti ili samo smanjiti na nižu razinu, v. izuzeće komercijalnih
kartica (koje su obično skuplje) iz regulacije međubankovnih naknada
i kartica koje izdaju tročlani sustavi i vi. regulacija naknada koje se zaračunavaju
trgovcima, tj. regulacija naknada koje trgovac na malo plaća banci
prihvatiteljici.
Gornje granice od 0,2 % i 0 3 %
ispitane na temelju mogućnosti ii. i iv. za debitne, odnosno kreditne
kartice. Te su razine utemeljene na takozvanom „testu neutralnosti trgovca”
koji se razvio u ekonomskoj literaturi, a na temelju kojeg se utvrđuje
razina naknade koju bi trgovac bio voljan platiti kada bi trošak koji nastaje u
slučaju da potrošač koristi platnu karticu usporedio s troškom za nekartična
(gotovinska) plaćanja (uzimajući u obzir naknadu za uslugu koja se
plaća bankama prihvatiteljicama, odnosno naknadu koja se zaračunava
trgovcima). Stoga se time potiče upotreba učinkovitih platnih
instrumenata poticanjem onih kartica koje pružaju veće pogodnosti pri
transakcijama, sprječavajući u isto vrijeme nerazmjerne
trgovačke naknade kojima bi se drugim potrošačima nametnuli skriveni
troškovi. Do pretjeranih trgovačkih naknada može doći i zbog
kolektivnih ugovora o međubankovnim naknadama jer trgovci nerado odbijaju
skupe platne instrumente zbog straha od gubitka prometa. U obzir se uzimaju i
razine predložene u okviru sustava u postupcima tržišnog natjecanja (Visa
Europe, MasterCard, Groupement Cartes Bancaires), za koje su tijela
nadležna za tržišno natjecanje utvrdila da nisu potrebne daljnje mjere.
Zaključak je procjene da bi najpovoljnija
opcija bila kombinacija sljedećeg:
·
niza mjera namijenjenih poboljšanju
učinkovitog funkcioniranja tržišta, uključujući ograničenje
pravila o prihvaćanju svih kartica i omogućivanje trgovcima da
odaberu marku kartice na prodajnom mjestu za sve kartice i transakcije na
temelju kartica na osnovi četverostranog modela i
·
određivanja gornje granice međubankovnih
naknada za prekogranične transakcije s potrošačkim debitnim i kreditnim
karticama (u prvoj fazi) i, u drugoj fazi, određivanja gornje granice
međubankovnih naknada i za domaće transakcije s potrošačkim
kreditnim karticama i potrošačkim debitnim karticama.
U procjeni utjecaja i njezinu prilogu navedeno
je i detaljno objašnjenje drugih mjera predloženih u Uredbi u cilju
osiguravanja transparentnosti i učinkovitog funkcioniranja tržišta,
uključujući ukidanje mjera kojima se sprječava usmjeravanje
potrošača (no-steering measures), omogućivanje identifikacije
kartica, povezivanje marki (co-badging), obvezu pružatelja usluga
platnog prometa da primateljima plaćanja izdaju račun te razdvajanje
naknada.
Navedene opće mjere transparentnosti
predložene u Uredbi trebale bi dovesti do učinkovitijeg tržišta za sve
platne kartice i transakcije na temelju kartica na osnovi
četverostranih (kartičnih) modela.
Međutim, upotreba određenih
kategorija kartica postala je toliko raširena među potrošačima da
trgovci u načelu nisu u mogućnosti odbiti takve kartice ili
potrošače odvratiti od njihove upotrebe bez straha od „gubitka prometa”,
pa su potrebne daljnje mjere kako bi se osiguralo cjelovito tržište,
učinkovito funkcioniranje tržišta i uklanjanje antitržišne poslovne prakse
u tim područjima. To se odnosi na potrošačke debitne i kreditne kartice.
Važno je napomenuti da bi se u prvoj fazi
pravna jasnoća postigla pružanjem mogućnosti trgovcima da odaberu
prihvatitelja izvan vlastite države članice („prekogranično
prihvaćanje”) i regulacijom razine prekograničnih međubankovnih
naknada. Iako bi utjecaj mogao biti ograničen na velike trgovce, to bi
moglo povoljno utjecati na integraciju tržišta i, poput istovjetnih odredaba u
Uredbi o krajnjem roku za prijelaz na SEPA-u, dovesti do discipliniranja i
usklađivanja razine međubankovnih naknada koje se primjenjuju u
isključivo domaćem kontekstu.
Međutim, dugoročno bi i manji
trgovci na malo trebali imati mogućnost izravnih pogodnosti od mjera koje
dovode do učinkovitijih međubankovnih naknada i ujednačenih
uvjeta za pružatelje usluga platnog prometa. Stoga bi nakon prijelaznog
razdoblja uredbu o međubankovnim naknadama za potrošačke kartice
trebalo proširiti kako bi obuhvatila i domaće međubankovne naknade.
Trenutačno se u osam država članica EU-a na transakcije debitnim
karticama ne primjenjuju međubankovne naknade ili se primjenjuju vrlo male
naknade, bez osjetnog negativnog utjecaja na izdavanje i upotrebu kartica; s
druge strane, to su obično države članice s najvišom razinom
izdavanja i upotrebe kartica. U skladu s trendovima tijekom proteklih deset godina
može se očekivati nastavak rasta u izdavanju i upotrebi debitnih kartica
sljedećih godina, tako da se nakon prijelaznog razdoblja propisanog
Uredbom debitne kartice mogu smatrati „sveprisutnima” u EU-u, pa više neće
postojati opravdanje za poticanje izdavanja i upotrebe kartica naknadama koje
trgovci na malo prosljeđuju pružateljima usluga platnog prometa u ulozi
izdavatelja. Već je sada vrlo neuobičajeno otvoriti račun za
obavljanje platnog prometa, a da nemate karticu, što već samo po sebi
predstavlja znatnu uštedu za pružatelje usluga platnog prometa. Osim toga, u
prijedlogu Direktive[11]
o, među ostalim, pristupu računu za obavljanje platnog prometa
s osnovnim značajkama, predlaže se da države članice trebaju
osigurati da račun za obavljanje platnog prometa s osnovnim
značajkama uključuje platne transakcije (uključujući
internetsko plaćanje) platnim karticama. Da bi manji trgovci na malo mogli
imati izravne koristi od mjera koje dovode do učinkovitijih
međubankovnih naknada i ujednačenih uvjeta za pružatelje usluga
platnog prometa, bilo bi nužno regulirati i naknade za domaće
potrošačke kartice. U cilju izbjegavanja diskriminacije među malim i
velikim trgovcima na malo, koji mogu imati najviše koristi od
prekograničnog prihvaćanja, predlaže se da se gornja granica koja se
predlaže za prekogranične transakcije tijekom prve faze proširi i
na domaće transakcije kreditnim karticama u drugoj fazi.
Međutim, Komisija smatra da je potrebno detaljnije proučiti zrelost
tržišta u EGP-u, osobito u pogledu izdavanja i upotrebe debitnih kartica, kao i
potvrditi da za njihovo poticanje nije potrebno naplaćivati
međubankovne naknade. Kako je prethodno objašnjeno, u međuvremenu bi
se primjenjivale gornje granice od 0,2 % i 0,3 % za transakcije debitnim
odnosno kreditnim karticama.
Sve u svemu, u okviru određivanja gornjih
granica za međubankovne naknade trgovci na malo imali bi koristi od nižih
naknada koje bi dovele do uštede, čiji bi se jedan dio prenio na
potrošače. Potrošači već snose troškove jer se međubankovne
naknade (preko naknada koje se zaračunavaju trgovcima) uključuju u
maloprodajne cijene, i manje je vjerojatno da će banke prenijeti
pogodnosti međubankovnih naknada na svoje imatelje računa nego da
će ih trgovci prenijeti na svoje klijente, s obzirom na nisku razinu
tržišnog natjecanja u bankarskom sektoru i postojeći nedostatak mobilnosti
potrošača u području bankarskog poslovanja s građanima. Stoga bi
korist koju imaju trgovci u svakom slučaju trebala biti veća od
koristi banaka. Prema procjenama, u Australiji je nakon intervencije ostvareno
smanjenje od 0,67 AUD po kupnji i smanjenje od 77,19 AUD po računu
godišnje. Međutim, utjecaj može varirati ovisno o maloprodajnom sektoru,
veličini trgovca, njegovoj upotrebi platnih instrumenata i „kupovnoj
košarici”. Uvijek će biti teško povezati varijaciju određenog
ekonomskog faktora s varijacijom određene cijene za proizvod ili uslugu u
određenoj maloprodajnoj prodavaonici.
No to ne znači da bi troškove koje
trenutačno imaju trgovci na malo njihove banke automatski prenijele na
potrošače. Sustavi platnog prometa u svojoj su naravi složeni: banka
vlasnika kartice komunicira s vlasnikom kartice, banka trgovca komunicira s
trgovcem, a obje su u načelu suočene s konkurencijom drugih banaka i
različitim tržišnim uvjetima u pogledu svojih potrošača. Stoga se
očekuje da bi određivanje gornje granice za međubankovne naknade
moglo imati pozitivan učinak na prihvaćanje kartica, što na temelju
učinaka ekonomije razmjera pozitivno utječe i na izdavanje kartica.
Čini se da je smanjenje visokih međubankovnih naknada u većini
država općenito povezano s većom prihvaćenošću kartica te
se čini da je upotreba veća u državama s karticama koje imaju niske
međubankovne naknade. Danski sustav debitnih kartica ne uključuje
međubankovne naknade, a stopa upotrebe kartica u toj zemlji među
najvišima je u Europi s 216 transakcija po stanovniku. To je slučaj i s
međunarodnim sustavima: u Švicarskoj Maestro, glavni sustav debitnih
kartica, ne uključuje međubankovnu naknadu. U Nizozemskoj postoji
visoka stopa upotrebe i prihvaćanja kartica, koje sve više zamjenjuju
gotovinu. Za Dansku i Nizozemsku značajne su niske naknade za bankovne
račune u usporedbi s državama s visokim međubankovnim naknadama (npr.
Francuska, čak i nakon jačanja tržišnog natjecanja, Španjolska). U
Španjolskoj se nakon intervencije upotreba kartica povećala, dok se
prosječna vrijednost transakcije za plaćanja karticama smanjila za
15 % od 2005. do 2010. Usporedno s time povećao se opseg transakcija
karticama, u skladu sa službenim podacima Banke Španjolske[12].
Kako se vidi iz prikazanog, domaći
sustavi bez međubankovnih naknada ujedno imaju i najviše razine upotrebe
kartica (podaci ESB-a), dok Ujedinjena Kraljevina i Švedska imaju i razmjerno
niske međubankovne naknade.
Teško je procijeniti opći utjecaj
smanjenja međubankovnih naknada na pružatelje usluga platnog prometa u
ulozi prihvatitelja i pružatelje usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja jer
bi se povećanjem opsega transakcija karticama (na temelju većeg
prihvaćanja) i ušteda za pružatelje usluga platnog prometa pri upravljanju
gotovinom barem djelomično nadoknadili gubitci nastali uslijed
određivanja gornje granice međubankovnih naknada. Zbog rjeđeg
podizanja gotovine s bankomata i ograničenijih iznosa međubankovnih
naknada koji se obično moraju platiti bankama prihvatiteljicama ATM-a može
doći do dodatnih ušteda troškova. Stoga smanjivanje prihoda banaka
izdavateljica nije nužna posljedica. U pogledu održivosti, sustav debitnih
kartica bez međubankovne naknade čini se potpuno održivim s
komercijalnog stajališta, pri čemu ne moraju rasti troškovi tekućih
računa potrošača. Na primjer, u Danskom domaćem sustavu debitnih
kartica ne postoji međubankovna naknada, a prosječni imatelj
računa plaća naknade za tekući račun koje su znatno ispod
prosjeka EU-a. Slično tomu, u Švicarskoj je glavna mreža debitnih kartica
Maestro (dio MasterCarda), koji nema višestrane međubankovne naknade.
Zapravo ne postoji automatska poveznica
između smanjivanja međubankovnih naknada i povećanja godišnjih
naknada za kartice. Čini se da su naknade za kartice više povezane s, na
primjer, razinom tržišnog natjecanja u području bankarskog poslovanja s
građanima. U Sjedinjenim Američkim Državama banke su pokušale
povećati naknade za vlasnike kartica nakon reguliranja međubankovnih
naknada, ali su zbog otpora potrošača morale odustati. U Švicarskoj je
usporedno sa smanjenjem međubankovnih naknada došlo do smanjivanja naknada
za vlasnike kartica. U Australiji su se naknade za kartice brzo povećavale
prije uvođenja gornjih granica na međubankovne naknade, dok se rast
naknada za vlasnike kartica usporio poslije reformi (između 1997. i 2002.:
kreditne kartice +218 %, a između 2003. i 2008.: +122 %). U
Španjolskoj su se nakon intervencije prosječne godišnje naknade svake
godine povećavale za 6,18 EUR za debitne kartice i 11,45 EUR za kreditne
kartice. Međutim, unatoč gospodarskoj krizi portfelj kartica banaka
znatno je više porastao u slučaju kreditnih kartica u odnosu na debitne.
Drugi trendovi možda upućuju na to da je tržišno natjecanje u španjolskom
bankarskom sektoru razmjerno ograničeno: na primjer, naknade za
vođenje tekućih računa udvostručile su se od 2007. do
2012., a povećale su se naknade za prekoračenje. Čini se da su u
Španjolskoj povećanja naknada u bankarskom poslovanju s građanima
vrlo raširena i da nisu povezana s međubankovnim naknadama.
Postoje nepotkrijepljeni dokazi o smanjenju
cijena u Sjedinjenim Američkim Državama godinu dana nakon reguliranja
višestranih međubankovnih naknada. Osim toga, na temelju dokaza iz
Australije čini se da bi trgovci na malo imali cjelovite koristi (100 %)
od nižih međubankovnih naknada jer su tržišta za prihvaćanje
obično konkurentnija od tržišta za izdavanje, a potencijalno
povećanje naknada za vlasnike kartica ograničeno je na 30 – 40 %
iznosa smanjenja međubankovne naknade. Osim toga, nakon uvođenja
gornje granice za međubankovne naknade i mjera namijenjenih
transparentnosti, potrošači koji koriste jeftinije načine
plaćanja više neće „subvencionirati” one (često bogatije) koji
se koriste skupljim načinima plaćanja jer trgovci ne mogu usmjeravati
potrošače, osobito kada je riječ o karticama koje se „moraju
koristiti”.
Budući da bi tržišno natjecanje opet
imalo utjecaja, potrošači i trgovci na malo imali bi koristi od novih
ulazaka na tržište platnog prometa. Čak i da se povećaju naknade za
imatelje računa, što nije nužan ishod jer će utjecaj određivanja
gornjih granica za međubankovne naknade u bankarskim prihodima vjerojatno
biti mješovit, potrošači će vjerojatno ipak imati koristi od nižih
međubankovnih naknada na temelju nižih maloprodajnih cijena, čak i da
trgovci na malo ne proslijede 100 % uštede, i od novih subjekata na
tržištu platnog prometa. Također se smatra da će potrošači vrlo
vjerojatno imati koristi od usluga koje nude novi sudionici na tržištu. Stvaran
primjer međubankovnih naknada ispod 0,2 % jest Nizozemska, gdje je
rješenje za jeftino internetsko plaćanje (Ideal) uvedeno uglavnom zbog
toga što su tamošnje niske međubankovne naknade potakle banke na inovacije.
U skladu s time, nizozemski potrošači ne moraju plaćati visoke
naknade za kreditne kartice kako bi kupovali na internetu.
Unatoč tome što su često skuplje,
komercijalne kartice i kartice koje izdaju trostrani sustavi ne bi bile
obuhvaćene raznim gornjim granicama predloženima za potrošačke
kartice u okviru opcije v. jer imaju ograničene tržišne udjele u EU-u i
različite strukture naknada te se ne očekuje da će se to u
budućnosti promijeniti. Međutim, mjere koje se predlažu za
transakcije potrošačkim karticama primijenile bi se na takve sustave u
onoj mjeri u kojoj oni izdaju takve kartice i koriste se ovlaštenim
pružateljima usluga platnog prometa na način koji njihovu sustavu
omogućuje učinkovito funkcioniranje na način sličan onome
četverostranog sustava. Osim toga, na te bi se sustave pod svim uvjetima
primjenjivale mjere za povećanje transparentnosti.
Reguliranjem naknada koje se zaračunavaju
trgovcima kao u opciji vi. pokrile bi se ne samo međubankovne naknade,
već i druge naknade nametnute trgovcima. To bi dovelo do de facto
kontroliranja cijena za trgovce i reguliranja maloprodajnih cijena. Suprotno
tomu, određivanje gornjih granica za međubankovne naknade
značilo bi reguliranje veleprodajnih cijena kako bi se one uskladile s
analizom u predmetima povezanima s tržišnim natjecanjem u cilju postizanja
unutarnjeg tržišta jer međubankovne naknade nisu konačne cijene za
trgovce na malo, a još manje za potrošače.
Mjere namijenjene transparentnosti i
usmjeravanju i dalje bi bile ključne za sprječavanje znatnog
promicanja kartica s nereguliranim međubankovnim naknadama. Također
će biti potrebno uključiti mjere za sprječavanje izbjegavanja
mjera.
3.           PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
Sažetak predloženog djelovanja
Prijedlog je podijeljen u dva glavna dijela.
U prvom se dijelu uvode pravila o
međubankovnim naknadama. U pogledu tih naknada prijedlogom se
određuje „regulirano” i „neregulirano” područje. Regulirano
područje obuhvaća sve transakcije karticama u raširenoj upotrebi
među potrošačima koje trgovci na malo stoga nerado odbijaju, odnosno
potrošačke debitne i kreditne kartice te platne transakcije na temelju
kartica. Neregulirano područje obuhvaća sve transakcije platnim
karticama i platne transakcije na temelju kartica izvan reguliranog
područja, uključujući takozvane komercijalne kartice ili kartice
koje su izdali trostrani sustavi.
U „reguliranom području” tijekom
prijelaznog razdoblja od dvije godine nakon objave Uredbe određuju se
maksimalne razine međubankovnih naknada samo za prekogranične
transakcije (kada vlasnik kartice koristi karticu u drugoj državi članici)
ili prekogranične transakcije prihvaćanja (kada trgovac koristi
pružatelja usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja iz druge države
članice).
Iako je u procjeni utjecaja zabrana
međubankovnih naknada za debitne kartice utvrđena kao dio
najpovoljnije opcije, Komisija smatra da je potrebno dodatno istražiti zrelost
tržišta u EGP-u, posebno u pogledu izdavanja i upotrebe debitnih kartica te je
prije nego što se međubankovne naknade u potpunosti ukinu također
potrebno utvrditi da za njihovo poticanje nije potrebno naplaćivati
međubankovne naknade. Stoga se predlaže da se nakon prijelazne faze, u
kojoj se samo liberalizira i regulira prekogranično prihvaćanje, iste
maksimalne naknade koje se odnose na prekogranične transakcije
prihvaćanja primijene i na domaće transakcije. Dvije godine nakon
potpunog stupanja na snagu zakonodavstva, Komisija će Europskom parlamentu
i Vijeću podnijeti izvještaj o njegovoj primjeni, pri čemu će
prije svega ocijeniti prikladnost razine međubankovne naknade, s obzirom
na upotrebu i trošak različitih načina plaćanja i razinu ulaska
na tržište novih subjekata i novih tehnologija.
Nakon prijelaznog razdoblja sve (prekogranične
i domaće) „potrošačke” transakcije debitnim karticama i
platne transakcije na temelju kartica utemeljene na takvoj transakciji
imat će maksimalne međubankovne naknade od 0,20 %, a sve (prekogranične
i domaće) potrošačke transakcije kreditnim karticama i
platne transakcije na temelju kartica utemeljene na njima imat će
maksimalnu međubankovnu naknadu od 0,30 %. Te gornje granice, koje su
nadležnim tijelima prihvatljive i bez dodatnih mjera, čine se
prihvatljivim referentnim vrijednostima koje su već primijenjene, a koje
ne dovode u pitanje funkcioniranje međunarodnih kartičnih sustava i
dobrobit usluga platnog prometa, trgovaca na malo i potrošača, i istodobno
omogućuju pravnu sigurnost.
Drugi dio Uredbe povezan je s poslovnim
pravilima koja će se primjenjivati na sve kategorije transakcija
karticama i platnih transakcija na temelju kartica utemeljenih na njima.
Na primjer, od stupanja na snagu Uredbe:
·
ograničit će se primjena pravila o
„poštovanju svih kartica”. Nije dopuštena diskriminacija na temelju banke
izdavateljice ili podrijetla vlasnika kartice kao ni među karticama s
istom razinom međubankovne naknade;
·
zabranit će se primjena svih pravila kojima se
trgovci sprječavaju ili ograničavaju u usmjeravanju potrošača na
učinkovitije platne instrumente („pravilo o neusmjeravanju”);
·
pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
prihvatitelja trgovcima će biti dužni dostavljati barem mjesečne
izvještaje o naknadama, u kojima su navedene naknade koje trgovci plaćaju
tijekom relevantnog mjeseca za svaku kategoriju kartica i svaku
pojedinačnu marku u slučaju kada prihvatitelj pruža usluge
prihvaćanja;
·
zabranjuje se primjena svih pravila koja trgovce
sprječava u otkrivanju svojim potrošačima naknada koje plaćaju
pružateljima usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja;
Procjena utjecaja izmijenjena je nakon
sastanka odbora za procjenu utjecaja održanog 20. ožujka 2013. Promjene od
značaja uključuju pružanje dodatnih informacija o kartičnom
tržištu, njegovu funkcioniranju i o sudskoj praksi EU-a povezanoj s
međubankovnim naknadama, zajedno sa sažetkom ekonomske literature o
međubankovnim naknadama. Opširnije je predstavljen mogući utjecaj
uvođenja maksimalnih međubankovnih naknada na naknade za vlasnike
kartica, opću dobrobit potrošača i prihode banaka u cilju
pojednostavnjenog prikaza utjecaja najvažnijih opcija u glavnom tekstu. Bolje
je objašnjena međuovisnost različitih opcija i paketa,
uključujući obrazloženje sveobuhvatnog paketa koji obuhvaća
međubankovne naknade, pri čemu su navedeni razlozi za zakonodavnu
regulaciju međubankovnih naknada.
Pravna osnova
Članak 114. stavak 1. Ugovora o
funkcioniranju Europske unije.
Načelo supsidijarnosti
Načelo supsidijarnosti primjenjuje se u
onoj mjeri u kojoj prijedlog nije u isključivoj nadležnosti Unije.
Države članice ne mogu samostalno
postići ciljeve prijedloga u odgovarajućoj mjeri iz sljedećih
razloga:
Zbog njegove je prirode cjelovitom tržištu
platnog prometa, utemeljenom na mrežama koje nadilaze nacionalne granice,
potreban pristup koji obuhvaća čitavu Uniju jer načela, pravila,
postupci i norme u primjeni moraju biti dosljedni u svim državama
članicama kako bi se postigla pravna sigurnost i ujednačeni uvjeti za
sve sudionike na tržištu. Alternativa pristupu koji obuhvaća čitavu
Uniju bio bi sustav nacionalnih regulatornih mjera te mjera za provedbu pravila
o tržišnom natjecanju, što bi bilo manje učinkovito od mjera na razini
EU-a i složenije i troškovno neučinkovitije u odnosu na zakonodavstvo na
europskoj razini. Stoga je moguća intervencija na razini EU-a u skladu s
načelom supsidijarnosti. Takvim se pristupom podržava jedinstveno
područje platnog prometa u eurima (SEPA) te je on u skladu s digitalnom
agendom, a posebno s osnivanjem jedinstvenog digitalnog tržišta. Njime se
promiču tehnološke inovacije i pridonosi rastu i zapošljavanju, osobito u
području e-trgovine i m-trgovine.
Osim toga, s obzirom na prekograničnu
prirodu tržišta platnog prometa, bilo koje mjere koje donose tijela javne
vlasti namijenjene smanjenju ili izmjeni razine veleprodajnih naknada
(međubankovne naknade) u samo jednoj državi članici narušile bi
neometano funkcioniranje tržišta platnog prometa diljem Zajednice i ne bi bile
povoljne za integraciju tržišta jer ne bi dovele do ujednačenih uvjeta
diljem EU-a. Na primjer, do toga bi došlo u slučaju različitih
nacionalnih mjera namijenjenih regulaciji međubankovnih naknada ili
uvođenju gornjih granica, kako je trenutačno predviđeno u
nekoliko država članica.
Stoga je prijedlog u skladu s načelom
supsidijarnosti.
Načelo proporcionalnosti
Prijedlog je u skladu s načelom
proporcionalnosti iz sljedećih razloga:
Prijedlog ne izlazi iz strogog okvira mjera
koje su potrebne za postizanje njegovih rezultata, a to je pomoć u
stvaranju tržišta platnog prometa diljem EU-a, čime se potrošačima,
trgovcima na malo i drugim poduzetnicima pružaju sve pogodnosti unutarnjeg
tržišta EU-a, uključujući e-trgovinu. Te poboljšane mogućnosti
ulaska paneuropskih sudionika, više inovacija i veće mogućnosti
nacionalnih (obično jeftinijih) kartičnih sustava, zajedno s
ograničenijom upotrebom gotovine, otvaraju mogućnosti trgovcima na
malo i pružateljima usluga platnog prometa, bez obzira na to je li riječ o
bankama ili novim sudionicima na tržištu. Učinkovito tržišno natjecanje na
tržištima plaćanja karticama i plaćanja na temelju kartica dovest
će do učinkovitih tržišnih ishoda, većeg izbora pružatelja
usluga platnog prometa, uključujući paneuropske i inovativne
sudionike, i nižih troškova za trgovce na malo i potrošače. S druge
strane, trgovci te uštede troškova trebaju prenijeti na potrošače putem
nižih maloprodajnih cijena.
Međubankovne naknade kao takve te njihove
vrlo različite razine prepreka su integraciji tržišta i učinkovitom
tržišnom natjecanju, a ti su učinci pojačani brojem poslovnih pravila
kojima se trgovcima na malo i potrošačima smanjuje transparentnost, a
trgovcima na malo ograničava mogućnost odabira prihvatitelja u drugoj
državi članici i usmjeravanja potrošača prema učinkovitijem
načinu plaćanja.
Na temelju savjetovanja sudionika, kako je
ukratko navedeno u procjeni utjecaja, Komisija predlaže kombinaciju mjera za
poboljšanje učinkovitog funkcioniranja tržišta, određivanje gornjih
granica međubankovnih naknada za prekogranične transakcije
potrošačkim debitnim i kreditnim karticama (u prvoj fazi) te
određivanje gornjih granica međubankovnih naknada i za domaće
transakcije potrošačkim kreditnim karticama i potrošačkim debitnim
karticama (u drugoj fazi).
Bez reguliranja ostavili bi se netaknuti
problemi sve većeg oslanjanja na dva međunarodna sudionika na tržištu
uz postupno nestajanje domaćih kartičnih sustava (koji su obično
jeftiniji). Ekonomije razmjera i opsega za potencijalne nove paneuropske i
inovativne sudionike i dalje su ograničene, a trgovci i potrošači
nastavit će snositi troškove fragmentiranog i skupog tržišta platnog
prometa EU-a (više od 1 % BDP-a ili 130 milijardi EUR godišnje, prema
izvorima ESB-a). Ako se ta pitanja i dalje budu rješavala mjerama za
jačanje tržišnog natjecanja, a posebno na temelju presude u predmetu
MasterCard, to će vjerojatno trajati mnogo godina i uvijek će se
temeljiti na pojedinačnim slučajevima te se stoga na taj način
ne mogu omogućiti ujednačeni uvjeti.
Potrebno je i razmjerno obuhvatiti domaće
transakcije, a ne samo prekogranične transakcije koje će uglavnom
pogodovati velikim trgovcima na malo. Prekogranične transakcije mogu se
rješavati brzo, otvaranjem mogućnosti trgovcima na malo da preko granice
potraže jeftinije usluge prihvaćanja i poticanjem domaće bankarske
zajednice ili sustava na snižavanje naknada za prihvaćanje. Nedavno je
proveden sličan postupak u području izravnog terećenja. Uredbom
o krajnjem roku za prijelaz na SEPA-u ograničavaju se međubankovne
naknade za izravna terećenja te se ukidaju prekogranične
međubankovne naknade u slučaju izravnog terećenja, dok se istovremeno
omogućuje da domaće međubankovne naknade ostanu na snazi do
2017. Kao rezultat toga i suočene s nizom trgovaca koji nalaze
prihvatitelje u susjednoj državi, banke su se obvezale da će ukinuti
međubankovne naknade za izravna terećenja već od 1. rujna 2013[13][14].
Kao posljedica jednostranih obveza
prihvaćenih u okviru postupaka tržišnog natjecanja, velik broj
prekograničnih platnih transakcija karticama u Uniji već se provodi
uz poštovanje maksimalnih međubankovnih naknada primjenjivih u prvoj fazi
ove Uredbe. Stoga se navedeni elementi mogu brzo uvesti. Međutim, bilo bi
potrebno izmijeniti domaće međubankovne naknade. Stoga je nužno
omogućiti prijelazno razdoblje za domaće platne transakcije. Osim
toga, navedeni prijedlog ne sprječava države članice u održavanju ili
uvođenju nižih gornjih granica ili mjera s jednakim ciljem ili
učinkom u nacionalnom zakonodavstvu.
Nadalje, određivanje gornjih granica
međubankovnih naknada koristilo bi trgovcima na malo, za koje je
vjerojatnije da će te pogodnosti prenijeti na svoje potrošače nego
što bi to učinile banke, s obzirom na sadašnje niske razine tržišnog
natjecanja i mobilnosti klijenata u bankarskom sektoru.
U isto vrijeme potrošači već
neizravno plaćaju međubankovne naknade u maloprodajnim cijenama, a
potrošači koji se služe gotovinom ili debitnim karticama subvencioniraju
upotrebu skupljih kartica drugih potrošača. Moglo bi se tvrditi da bi se
smanjivanjem međubankovnih naknada banke potaknule na povećanje
naknada za vlasnike kartica. Međutim, nema dokaza o takvoj povezanosti. Čini
se da naknade za kartice prije svega određuje razina tržišnog natjecanja u
području bankarskog poslovanja s građanima.
Iako se u navedenom pristupu prednost daje
integraciji tržišta, ulasku na tržište i dobrobiti potrošača i trgovaca na
malo, malo je vjerojatan negativan utjecaj na postojeće pružatelje usluga
platnog prometa i banke. Očekuje se da će određivanje gornjih
granica za međubankovne naknade na tim razinama imati pozitivan
učinak na prihvaćanje kartica od strane trgovaca, čime bi se
potrošači potaknuli na širu upotrebu kartica. Povećanje obujma
transakcija karticama (većim prihvaćanjem) i ušteda u području
upravljanja gotovinom bankama bi moglo barem djelomično nadoknaditi
potencijalne gubitke zbog gornje granice međubankovnih naknada. Druge bi
uštede mogle uslijediti zbog manjeg podizanja novca s bankomata.
Predviđene gornje granice od 0,2 % i
0,3 % utemeljene su na takozvanom „testu neutralnosti trgovca” na temelju
kojeg se utvrđuje razina naknade koju bi trgovac bio voljan platiti kada
bi trošak koji nastaje u slučaju da potrošač koristi platnu karticu
usporedio s troškom za nekartična (gotovinska) plaćanja . Brojke su
izračunane na temelju navedenog testa, upotrebom podataka koje su
prikupile četiri nacionalne središnje banke. Te su brojke prihvatili Visa,
MasterCard i francuski domaći kartični sustav Groupement Cartes
Bancaires. Stoga je prijedlog razmjeran prethodno navedenim ciljevima. Sva
su predložena pravila bila podvrgnuta testu proporcionalnosti kako bi se
osiguralo prikladno i proporcionalno reguliranje.
Izbor instrumenata
Predloženi instrumenti: Uredba.
Druga sredstva ne bi bila primjerena zbog
sljedećih razloga:
Razine međubankovnih naknada i
restriktivna poslovna pravila zahtijevaju normizaciju na tehničkoj razini
i najpotpunije moguće usklađivanje. Zbog toga je Uredba primjerenija
od Direktive. Nadalje, zbog mrežne prirode sektora platnog prometa, većina
pogodnosti ostvarit će se samo kada se domaći prijelaz na platne
instrumente na razini Unije završi u svim državama članicama EU-a.
Direktiva s potencijalno različitim nacionalnim mjerama provedbe izložena
je opasnosti od ponavljanja postojeće fragmentacije tržišta platnog
prometa. Naposljetku, time bi se odgodila migracija zbog vremena potrebnog za
nacionalno prenošenje. Stoga se za regulaciju međubankovnih naknada i
restriktivnih poslovnih pravila na tržištu plaćanja karticama i tržištima
mobilnog i internetskog poslovanja karticama preporučuje upotreba pravnog
instrumenta uredbe.
Uredba je u skladu s temeljnim pravima i
načelima koja su osobito prepoznata u Povelji Europske unije o temeljnim
pravima, a prije svega s pravom na slobodu poduzetništva, učinkovito
pravno sredstvo i pravično suđenje te se mora primjenjivati u skladu
s tim pravima i načelima.
4.           Posljedice za proračun
Prijedlog nema utjecaja na proračun EU-a.

5.           NEOBVEZNI ELEMENTI
Klauzula o
preispitivanju/reviziji/vremenskom ograničenju valjanosti
Prijedlog uključuje klauzulu o pregledu.
Europski gospodarski prostor
Predloženi se akt odnosi na pitanje
značajno za EGP te bi ga stoga trebalo proširiti na Europski gospodarski
prostor.
Detaljno objašnjenje prijedloga
Cilj je sažetka u nastavku olakšati postupak
donošenja odluke predstavljanjem glavnih dijelova sadržaja Uredbe.
U članku 1. – predmet, definicije i
područje primjene – navodi se da se Uredba odnosi na pravila za
međubankovne naknade u pogledu transakcija platnim karticama i platnih
transakcija na temelju kartica unutar EU-a u slučaju da se primatelj
plaćanja i njegov pružatelj usluga platnog prometa nalaze u EU-u i poslovna
pravila koja se odnose na ta plaćanja.
Članak 2. – definicije – usklađene u
najvećoj mogućoj mjeri s definicijama iz Direktive 2007/64/EZ.
Međutim, s obzirom na ograničen opseg Uredbe u usporedbi s Direktivom
o uslugama platnog prometa, neke od definicija prilagođene su potrebama
ovog prijedloga.
Člankom 3. – (maksimalne
međubankovne naknade za prekogranične transakcije potrošačkim
debitnim i kreditnim karticama) utvrđuju se gornje granice
međubankovnih naknada za pružatelje usluga platnog prometa u iznosu od 0,2 %
i 0,3 % za prekogranične transakcije potrošačkim debitnim i
kreditnim karticama, sa stupanjem na snagu 2 mjeseca nakon objave.
Člankom 4. – (maksimalne
međubankovne naknade za sve transakcije potrošačkim debitnim i
kreditnim karticama) utvrđuju se gornje granice međubankovnih naknada
za pružatelje usluga platnog prometa u iznosu od 0,2 % i 0,3 %
vrijednosti transakcije za sve transakcije potrošačkim debitnim i
kreditnim karticama, sa stupanjem na snagu 2 mjeseca nakon objave.
Člankom 5. – (zabrana izbjegavanja mjera)
utvrđuje se da su, za potrebe provedbe gornjih granica iz članka 3. i
4., neto odšteta za naknade primljene i plaćene između izdavatelja i
sustava, obuhvaćene izračunom plaćenih i primljenih
međubankovnih naknada u cilju procjene mogućeg izbjegavanja mjera.
U članku 6. – (izdavanje dozvola)
utvrđuje se da se dozvole koje sustavi izdaju za potrebe izdavanja ili
prihvaćanja ne bi trebalo ograničiti na određeno područje,
već bi one trebale obuhvatiti područje cijele Unije.
Člankom 7. – (razdvajanje sustava i
obrade) utvrđuje se da bi između sustava i subjekata koji
obrađuju transakcije trebalo postojati organizacijsko odvajanje te se
zabranjuje teritorijalna diskriminacija u pravilima obrade i određuje
obveza tehničke interoperabilnosti sustava navedenih subjekata.
Članak 8. – (povezivanje marki i odabir
aplikacija). U ovom se članku navodi da izdavatelj platnog instrumenta
odlučuje hoće li se aplikacija za plaćanje nalaziti na istoj
kartici ili istom digitalnom platnom instrumentu. Potrošač ima izbor
instrumenta za plaćanje te ga izdavatelj ne može unaprijed propisati
automatskim mehanizmima na instrumentu ili opremi na prodajnom mjestu.
Članak 9. – (razdvajanje). U ovom se
članku navodi da banke prihvatiteljice primateljima plaćanja nude i
naplaćuju pojedinačne naknade za različite kategorije i
različite marke platnih kartica, odnosno ne određuju jedinstvenu
cijenu te pružaju odgovarajuće informacije o iznosima koji se odnose na
različite kategorije i marke.
Članak 10. – (pravilo o prihvaćanju
svih kartica). U ovom se članku navodi da sustavi platnog prometa i
pružatelji usluga platnog prometa ne mogu trgovcu na malo nametnuti
prihvaćanje određene kategorije ili marke ako on prihvaća drugu
kategoriju ili marku, osim ako je marka ili kategorija podložna istoj
reguliranoj međubankovnoj naknadi kao prethodna. Na primjer, trgovce koji
prihvaćaju potrošačke debitne kartice ne može se prisiliti da
prihvate potrošačke kreditne kartice, ali im se može odrediti
prihvaćanje drugih potrošačkih debitnih kartica.
Članak 11. – (pravila o usmjeravanju). U
ovom se članku navodi da sustavi platnog prometa i pružatelji usluga
platnog prometa ne mogu spriječiti trgovce na malo da potrošače
usmjeravaju na upotrebu određenih platnih instrumenata kojima trgovac na
malo daje prednost. Time se ne dovode u pitanje pravila o popustima i dodatnim
naknadama utvrđena Direktivom o uslugama platnog prometa i člankom
19. Direktive o pravima potrošača. Sustavi platnog prometa i pružatelji
usluga platnog prometa ne mogu spriječiti trgovce na malo u informiranju
potrošača o međubankovnim naknadama i naknadama koje se
zaračunavaju trgovcima.
U članku 12. – (informacije za primatelja
plaćanja o pojedinačnim platnim transakcijama) navode se informacije
koje pružatelj usluga platnog prometa pruža trgovcu nakon izvršenja
pojedinačne platne transakcije te se omogućuje periodično
pružanje tih informacija.
Člankom 13. – Nadležna tijela,
uređuje se postupak određivanja nacionalnih tijela odgovornih za
primjenu odredaba Uredbe.
Člankom 14. – Kazne, od država
članica traži se da odrede pravila o sankcijama za povrede odredaba Uredbe
te da o njima obavijeste Komisiju.
Članak 15. – (Postupci izvansudske žalbe
i izvanredni pravni lijekovi) obvezuje države članice na utvrđivanje
posebnih zahtjeva za rješavanje sporova između primatelja plaćanja i
pružatelja usluga platnog prometa.
Članak 16. – (klauzula o preispitivanju)
četiri godine nakon stupanja na snagu, osobito u vezi s međubankovnom
naknadom. U ovom se članku navode mehanizmi za procjenu učinkovite
primjene odredaba Direktive i, prema potrebi, predlažu njezine promjene.
U članku 17. – (stupanje na snagu)
utvrđuje se datum na koji Uredba stupa na snagu.
2013/0265 (COD)
Prijedlog
UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
o međubankovnim naknadama za platne
transakcije na temelju kartica
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE
EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
Europske unije, a posebno njegov članak 114. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske
komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog
akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga
gospodarskog i socijalnog odbora[15],
uzimajući u obzir mišljenje Europske
središnje banke[16],
djelujući u skladu s redovnim
zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)       Fragmentacija unutarnjeg
tržišta narušava tržišno natjecanje, rast i stvaranje radnih mjesta unutar
Unije. Uklanjanje izravnih i neizravnih prepreka pravilnom funkcioniranju i
uspostavi cjelovitog tržišta za elektronička plaćanja, bez razlike između
nacionalnih i prekograničnih plaćanja, nužno je za pravilno
funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
(2)       Direktivom 2007/64/EZ
Europskog parlamenta i Vijeća[17]
utvrđena je pravna osnova za stvaranje unutarnjeg tržišta za platni promet
na razini Unije jer se njome znatno olakšavaju aktivnosti pružatelja usluga
platnog prometa utvrđivanjem ujednačenih pravila u pogledu pružanja
usluga platnog prometa.
(3)       Uredbom (EZ) br. 924/2009
Europskog parlamenta i Vijeća[18]
uspostavljeno je načelo prema kojem su naknade koje korisnici plaćaju
za prekogranična plaćanja u eurima jednake onima za odgovarajuća
plaćanja unutar države članice, uključujući plaćanja
karticama obuhvaćena ovom Uredbom.
(4)       Uredbom (EZ) br. 260/2012
Europskog parlamenta i Vijeća[19]
predviđena su pravila za funkcioniranje kreditnih transfera i izravnih
terećenja u eurima na unutarnjem tržištu, ali su iz njezina područja
primjene isključena plaćanja na temelju kartica.
(5)       Direktivom 2011/83/EU
Europskog parlamenta i Vijeća [20] usklađuju se određena pravila o ugovorima koje
sklapaju potrošači i trgovci, uključujući pravila o naknadama za
upotrebu sredstava plaćanja na temelju kojih države članice u pogledu
upotrebe navedenog instrumenta plaćanja trgovcima zabranjuju da potrošačima
naplaćuju naknade koje prelaze trošak koji trgovac ima za upotrebu takvog
instrumenta.
(6)       U vremenu u kojem svijet sve
više prelazi na e-trgovinu sve su važnija sigurna, učinkovita, konkurentna
i inovativna elektronička plaćanja, kako bi potrošači, trgovci
na malo i poduzetnici u cijelosti iskoristili unutarnje tržište.
(7)       U nekoliko država
članica u tijeku je priprema zakonodavstva[21] namijenjenog reguliranju
međubankovnih naknada kojim je obuhvaćen niz pitanja, poput gornjih
granica za međubankovne naknade na različitim razinama, trgovačkih
naknada, pravila o prihvaćanju svih kartica ili mjera za usmjeravanje.
Postojeće administrativne odluke znatno se razlikuju u nekim državama
članicama. S obzirom na štetu koju međubankovne naknade uzrokuju
trgovcima na malo i potrošačima, očekuje se daljnje uvođenje
regulatornih mjera na nacionalnoj razini u cilju rješavanja razina
neusklađenosti tih naknada. Te bi nacionalne mjere vjerojatno dovele do
znatnih prepreka uspostavi unutarnjeg tržišta u području kartičnog,
internetskog i mobilnog plaćanja utemeljenog na karticama,
sprječavajući slobodu pružanja usluga.
(8)       Platne kartice
elektronički su platni instrument koji se najčešće koristi u
maloprodaji. Međutim, integracija tržišta kartičnog platnog prometa
Unije nije još ni približno privedena kraju jer se mnoga rješenja za
plaćanje ne mogu razvijati izvan nacionalnih granica ili se novim
paneuropskim pružateljima usluga sprječava ulazak na tržište. Nedostatak
tržišne integracije trenutačno dovodi do viših cijena i manjeg izbora u području
usluga platnog prometa za potrošače i trgovce na malo te do
ograničenijih mogućnosti za iskorištavanje unutarnjeg tržišta. Stoga
je potrebno ukloniti prepreke učinkovitom funkcioniranju kartičnog
tržišta, uključujući mobilna i internetska plaćanja utemeljena
na kartičnim transakcijama, što je i dalje prepreka uvođenju potpuno
cjelovitog tržišta.
(9)       Kako bi se omogućilo
učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta, potrebno je upotrebu
elektroničkog plaćanja unaprijediti i olakšati u korist trgovaca na
malo i potrošača. Plaćanja karticama i druga elektronska
plaćanja mogu se koristiti na raznovrsniji način,
uključujući mogućnosti internetskog plaćanja kako bi se
iskoristilo unutarnje tržište i e-trgovina, dok elektronska plaćanja
trgovcima na malo omogućuju i potencijalno sigurna plaćanja. Stoga bi
plaćanja karticama i plaćanja na temelju kartica umjesto gotovine
mogli biti od koristi za trgovce na malo i potrošače, pod uvjetom da su
naknade za upotrebu sustava platnog prometa utvrđene na gospodarski
učinkovitoj razini, pridonoseći u isto vrijeme inovacijama i ulasku
novih operatora na tržište.
(10)     Jedan od ključnih
čimbenika koji ometaju funkcioniranje unutarnjeg tržišta u plaćanju
karticama i plaćanju na temelju kartica raširena je upotreba
međubankovnih naknada koje u većini država članica ne podliježu
nikakvim propisima. Međubankovne naknade su naknade među bankama, a
primjenjuju ih obično pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
prihvatitelja i pružatelji usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja koji
pripadaju određenom kartičnom sustavu. Međubankovne naknade
glavni su dio naknada koje pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
prihvatitelja naplaćuju trgovcima za svaku kartičnu transakciju. S
druge strane, trgovci te troškove uključuju u opće cijene robe i usluga.
Čini se da je u praksi cilj natjecanja među kartičnim sustavima
uvjeriti što je više moguće pružatelja usluga platnog prometa u ulozi
izdavatelja (npr. banke) da izdaju svoje kartice, što obično dovodi do većih,
a ne manjih naknada, za razliku od obično disciplinirajućeg
učinka na cijene koje natjecanje ima u tržišnom gospodarstvu. Reguliranjem
međubankovnih naknada poboljšalo bi se funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
(11)     Trenutačna raznolikost
međubankovnih naknada i njihova razina sprječavaju pojavu „novih”
paneuropskih sudionika na temelju poslovnih modela s nižim međubankovnim
naknadama, na štetu potencijalne ekonomije razmjera i ekonomije opsega i
učinkovitosti koja iz njih proizlazi. To ima negativan utjecaj na trgovce
na malo i potrošače te sprječava inovacije. Budući da bi
paneuropski sudionici ako žele ući na tržište bankama izdavateljicama
morali ponuditi barem najvišu razinu međubankovne naknade koja prevladava
na tržištu, to također dovodi do neprekidne fragmentacije tržišta.
Postojeći domaći sustavi s nižim međubankovnim naknadama ili bez
međubankovnih naknada mogli bi također biti prisiljeni napustiti
tržište zbog pritiska banaka da dobiju više prihode od međubankovnih
naknada. Uslijed toga su potrošači i trgovci suočeni s
ograničenim izborom, višim cijenama i nižom kvalitetom usluga platnog
prometa, uz ograničenu mogućnost upotrebe paneuropskih rješenja za
plaćanje. Osim toga, trgovci na malo ne mogu prevladati razlike u
naknadama upotrebom usluga prihvaćanja kartica koje nude banke u drugim
državama članicama. Posebnim pravilima koja se primjenjuju u sustavima
plaćanja propisuje se primjena međubankovne naknade za „prodajno
mjesto” (država trgovca na malo) pri svakoj platnoj transakciji. Time se banke
prihvatiteljice sprječavaju u uspješnom nuđenju svojih usluga na
prekograničnoj osnovi. Trgovce na malo također se sprječava u
smanjivanju troškova plaćanja u korist potrošača.
(12)     Komisija i nacionalna tijela
nadležna za tržišno natjecanje nisu bili u mogućnosti popraviti navedenu
situaciju primjenom postojećeg zakonodavstva.
(13)     Stoga, kako bi se izbjegla
fragmentacija unutarnjeg tržišta i znatno narušavanje tržišnog natjecanja zbog
razlika u zakonima i administrativnim odlukama, postoji potreba, u skladu s
člankom 114. UFEU-a, za poduzimanjem mjera namijenjenih rješavanju
problema visokih i različitih međubankovnih naknada kako bi se
pružateljima usluga platnog prometa omogućilo da svoje usluge pružaju na
prekograničnoj osnovi, a potrošačima i trgovcima omogućilo
korištenje prekograničnih usluga.
(14)     Primjenom ove Uredbe ne dovodi
se u pitanje primjena pravila o tržišnom natjecanju Unije i nacionalnih pravila
o tržišnom natjecanju. Njome se države članice ne bi trebalo
spriječiti u održavanju ili uvođenju nižih gornjih granica ili mjera
s jednakim ciljem ili učinkom u nacionalnom zakonodavstvu.
(15)     U ovoj se Uredbi slijedi
postupan pristup. Kao prvi korak potrebno je poduzeti mjere za olakšavanje
prekograničnog izdavanja i prihvaćanja transakcija platnim karticama.
Potrebna pravna jasnoća omogućila bi se dopuštanjem trgovcima da
odaberu prihvatitelja izvan vlastite države članice („prekogranično
prihvaćanje”) i uvođenjem maksimalne razine prekograničnih
međubankovnih naknada za prekogranične transakcije prihvaćanja.
Osim toga, dozvole za izdavanje ili prihvaćanje platnih instrumenata
trebale bi vrijediti bez geografskih ograničenja unutar Unije. Tim bi se
mjerama olakšalo neometano funkcioniranje unutarnjeg tržišta u području
kartičnog, internetskog i mobilnog plaćanja u korist potrošača i
trgovaca na malo.
(16)     Kao posljedica jednostranih
obveza prihvaćenih u okviru postupaka tržišnog natjecanja, mnoge
prekogranične platne transakcije karticama u Uniji već se provode uz
uvažavanje maksimalnih međubankovnih naknada primjenjivih u prvoj fazi ove
Uredbe. Stoga odredbe koje se odnose na navedene transakcije moraju brzo
stupiti na snagu, omogućujući trgovcima na malo da preko granice
potraže jeftinije usluge prihvaćanja i potičući domaće
bankarske zajednice ili sustave na snižavanje naknada za prihvaćanje.
(17)     Za domaće transakcije
nužno je prijelazno razdoblje kako bi se pružateljima usluga i sustavima
platnog prometa pružilo dovoljno vremena za prilagodbu na nove zahtjeve. Stoga
nakon razdoblja od dvije godine nakon stupanja na snagu ove Uredbe i kako bi se
omogućila provedba unutarnjeg tržišta za plaćanja na temelju kartica,
gornje granice međubankovnih naknada za transakcije potrošačkim
karticama treba proširiti kako bi se obuhvatila sva prekogranična i
domaća plaćanja.
(18)     Kako bi se olakšalo
prekogranično prihvaćanje, sve (prekogranične i domaće)
„potrošačke” transakcije debitnim karticama i platne transakcije
na temelju kartica trebaju imati maksimalne međubankovne naknade od
0,20 %, a sve (prekogranične i domaće) potrošačke
transakcije kreditnim karticama i platne transakcije na temelju kartica utemeljene
na njima trebaju imati maksimalnu međubankovnu naknadu od 0,30 %.
(19)     Te su razine utemeljene na
takozvanom „testu neutralnosti trgovca” koji se razvio u ekonomskoj literaturi,
na temelju kojeg se utvrđuje razina naknade koju bi trgovac bio voljan
platiti kada bi trošak koji nastaje u slučaju da potrošač koristi
platnu karticu usporedio s troškom za nekartična (gotovinska)
plaćanja (uzimajući u obzir naknadu za uslugu koja se plaća
bankama prihvatiteljicama, tj. naknadu koja se zaračunava
trgovcima, a koja se dodaje međubankovnoj naknadi). Stoga se time
potiče upotreba učinkovitih platnih instrumenata poticanjem onih
kartica koje pružaju veće pogodnosti kod transakcija, sprječavajući
u isto vrijeme nerazmjerne trgovačke naknade kojima bi se ostalim
potrošačima nametnuli skriveni troškovi. Do pretjeranih trgovačkih
naknada može doći i zbog kolektivnih ugovora o međubankovnim
naknadama jer trgovci nerado odbijaju skupe platne instrumente zbog straha od
gubitka prometa. Iskustvo pokazuje da su te razine razmjerne jer ne dovode u
pitanje funkcioniranje međunarodnih kartičnih sustava i pružatelja
usluga platnog prometa. Također omogućuju pogodnosti za trgovce na
malo i potrošače te pružaju pravnu sigurnost.
(20)     Ovom bi Uredbom trebalo
obuhvatiti sve transakcije u kojima pružatelj usluga platnog prometa platitelja
i pružatelj usluga platnog prometa primatelja plaćanja imaju poslovni
nastan u Uniji.
(21)     U skladu s načelom
tehnološke neutralnosti utvrđenim u Digitalnoj agendi za Europu, ova bi se
Uredba trebala primjenjivati na platne transakcije na temelju kartica neovisno
od okoline u kojoj se dotični platni promet odvija, uključujući
platne instrumente i usluge maloprodaje koji mogu biti izvan interneta,
internetski ili mobilni.
(22)     Transakcije platnim karticama
obično se provode na temelju dvaju glavnih poslovnih modela, takozvanih
trostranih sustava platnih kartica (vlasnik kartice – sustav koji prihvaća
i izdaje – trgovac) i četverostranih sustava platnih kartica (vlasnik
kartice – banka izdavateljica – banka prihvatiteljica – trgovac). Mnogi
četverostrani sustavi platnih kartica koriste se određenom
međubankovnom naknadom, uglavnom višestranom. Međubankovne naknade
(naknade koje plaćaju banke prihvatiteljice za poticanje izdavanja i
upotrebe kartica) implicitne su u trostranim sustavima platnih kartica. Kako bi
se uvažilo postojanje implicitnih međubankovnih naknada i pridonijelo
stvaranju ujednačenih uvjeta, trostrani sustavi platnih kartica u kojima
se pružatelji usluga platnog prometa koriste kao izdavatelji ili prihvatitelji
trebalo bi promatrati na isti način kao četverostrane platnih kartica
te bi se oni trebali pridržavati istih pravila, dok bi se istovremeno
transparentnost i druge mjere koje se odnose na poslovna pravila trebali
primjenjivati na sve pružatelje.
(23)     Važno je osigurati da se
odredbe koje se odnose na međubankovne naknade koje plaćaju ili
primaju pružatelji usluga platnog prometa ne zaobiđu alternativnim
protokom naknada pružateljima usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja. Kako
bi se to izbjeglo, „neto naknadu” koju je pružatelj usluga platnog prometa u
ulozi izdavatelja platio i primio u okviru sustava platnih kartica treba
smatrati međubankovnom naknadom. Pri izračunavanju međubankovne
naknade, kako bi se provjerilo postoji li zaobilaženje, u obzir treba uzeti
ukupan iznos plaćanja ili poticaja koje je pružatelj usluga platnog
prometa u ulozi izdavatelja primio iz sustava platnih kartica u pogledu
reguliranih transakcija, umanjen za naknade koje je sustavu platio pružatelj
usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja. Plaćanja, poticaji i naknade
koji se razmatraju mogu biti izravni (odnosno utemeljeni na obujmu ili povezani
s određenom transakcijom) ili neizravni (uključujući poticaje za
stavljanje na tržište, bonuse, popuste za određeni obujam transakcija).
(24)     Potrošači često nisu
upoznati s naknadama koje trgovci plaćaju za platni instrument kojim se
koriste. U isto vrijeme niz poticajnih postupaka koje primjenjuju pružatelji
usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja (poput putničkih vaučera,
bonusa, popusta, povrata, besplatnog osiguranja itd.) potrošače bi mogao
usmjeriti na upotrebu platnih instrumenata koji dovode do visokih naknada za
pružatelje usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja. U cilju rješavanja
navedenog, mjere kojima se uvode ograničenja međubankovnih naknada
trebale bi se primjenjivati samo na platne kartice koje su postale masovni
proizvod, pa ih trgovci obično nerado odbijaju zbog njihovog raširenog
izdavanja i upotrebe (npr. potrošačke debitne i kreditne kartice). Kako bi
se poboljšalo učinkovito funkcioniranje tržišta u nereguliranim dijelovima
tog sektora i ograničio transfer poslovanja iz reguliranih u neregulirane
dijelove sektora, nužno je donijeti niz mjera, uključujući
razdvajanje sustava i infrastrukture i usmjeravanje platitelja od strane
primatelja plaćanja te je primatelju plaćanja potrebno omogućiti
selektivno prihvaćanje platnog instrumenta.
(25)     Razdvajanjem sustava i
infrastrukture svim bi se izvršiteljima obrade trebalo omogućiti
natjecanje za potrošače sustavâ. Budući da trošak obrade čini
znatan dio ukupnog troška prihvaćanja kartica, važno je ovaj dio
vrijednosnog lanca otvoriti za učinkovito tržišno natjecanje. Na temelju
razdvajanja sustava i infrastrukture, kartični sustavi i izvršitelji
obrade trebali bi biti neovisni u pogledu pravnog oblika, ustroja i postupka
odlučivanja. Ne bi trebali diskriminirati, npr. međusobnim
omogućivanjem povlaštenog postupanja ili povlaštenih informacija koje nisu
dostupne konkurentima u odgovarajućem segmentu tržišta, uvođenjem
pretjeranih zahtjeva informiranja za konkurente u svom segmentu tržišta,
unakrsnim subvencioniranjem svojih aktivnosti ili dijeljenjem sustavâ
upravljanja. Takva diskriminirajuća praksa pridonosi fragmentaciji
tržišta, negativno utječe na ulazak novih sudionika na tržište i
sprječava ulazak paneuropskih sudionika, ometajući na taj način
uspostavu unutarnjeg tržišta u području kartičnog, internetskog i
mobilnog plaćanja, na štetu trgovaca na malo, poduzetnika i
potrošača.
(26)     Na temelju pravila koja se
primjenjuju u sustavima platnih kartica i prakse koju primjenjuju pružatelji
usluga platnog prometa, trgovcima i potrošačima obično se ne pružaju
informacije o razlikama u naknadi te se time umanjuje transparentnost tržišta,
na primjer „miješanjem” naknada, zabranom trgovcima da upotrijebe jeftiniju
marku kartice u slučaju kartica s udruženom kreditnom i trgovačkom
markom (co-branded) ili da potrošače usmjere na upotrebu takvih
jeftinijih kartica. Čak i kada su trgovci upoznati s različitim
troškovima, pravila sustava često ih sprječavaju u poduzimanju mjera
za smanjenje naknada.
(27)     Platni instrumenti
obuhvaćaju različite troškove za primatelja plaćanja, a neki su
instrumenti skuplji od drugih. Osim kada je platni instrument određen
propisima za određene kategorije plaćanja ili se ne može odbiti zbog
svojeg statusa zakonskog sredstva plaćanja, primatelj plaćanja trebao
bi imati slobodu da platitelje usmjeri na upotrebu određenog instrumenta
plaćanja. Kartični sustavi i pružatelji usluga platnog prometa u tom
pogledu uvode niz ograničenja za primatelje plaćanja, a primjeri
uključuju ograničenje mogućnosti primatelja plaćanja da
odbiju određene platne instrumente za niske iznose, ograničenje
pružanja informacija platitelju o naknadama koje plaća primatelj
plaćanja za određene instrumente plaćanja ili ograničenja
koja se nameću primatelju plaćanja u pogledu broja blagajni u
njegovoj prodavaonici na kojima se prihvaćaju određeni instrumenti
plaćanja. Ta je ograničenja potrebno ukinuti.
(28)     U skladu s člankom 55.
prijedloga COM (2013)547 primatelj plaćanja platitelja može usmjeriti na
upotrebu određenog platnog instrumenta. Međutim, primatelj
plaćanja ne bi trebao tražiti naknadu za upotrebu instrumenata
plaćanja kod kojih su međubankovne naknade regulirane u okviru ove
Uredbe jer u takvim situacijama prednosti naplaćivanja dodatne naknade
postaju ograničene te istovremeno dolazi do složenosti tržišta.
(29)     Pravilo o prihvaćanju
svih kartica dvostrana je obveza koju primateljima plaćanja nameću
pružatelji usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja i sustavi platnih kartica
kako bi prihvaćali sve kartice iste marke (element „prihvaćanja svih proizvoda”),
s jedne strane neovisno o različitim troškovima tih kartica, a s druge
strane neovisno i od banke izdavateljice koja je izdala karticu (element
„prihvaćanja svih izdavatelja”). U interesu je potrošača da za
istu kategoriju kartica primatelj plaćanja ne može diskriminirati
između izdavateljâ ili vlasnikâ kartice, a platni sustavi i pružatelji
usluga platnog prometa mogu im izreći takvu obvezu. Stoga, iako je element
„prihvaćanja svih izdavatelja” u okviru pravila o prihvaćanju
svih kartica opravdano pravilo sustava kartičnog plaćanja jer sprječava
diskriminaciju od strane primatelja plaćanja među pojedinim bankama
koje su izdale karticu, element „prihvaćanja svih proizvoda” u
načelu je praksa s učinkom povezivanja prihvaćanja kartica s
niskim naknadama i prihvaćanja kartica s visokim naknadama. Ukidanjem
elementa „prihvaćanja svih proizvoda” iz pravila o prihvaćanju
svih kartica trgovcima bi se omogućilo da izbor platnih kartica koje nude
suze na platne kartice niskih (nižih) troškova, što bi pogodovalo i
potrošačima zbog nižih troškova trgovaca. U tom slučaju trgovci koji
prihvaćaju debitne kartice ne bi bili prisiljeni prihvaćati kreditne
kartice, a oni koji prihvaćaju kreditne kartice ne bi bili prisiljeni
prihvaćati komercijalne kartice. Ipak, kako bi se zaštitili potrošači
i njihova mogućnost što češće upotrebe platnih kartica, trgovci
bi bili obvezni prihvatiti sve kartice koje podliježu istoj reguliranoj
međubankovnoj naknadi. Takvo bi ograničenje dovelo i do
konkurentnijeg okruženja za kartice s međubankovnim naknadama koje nisu
regulirane u skladu s ovom Uredbom jer bi trgovci stekli veću
pregovaračku snagu u pogledu uvjeta uz koje prihvaćaju takve kartice.

(30)     Neke su informacije neophodne
u cilju djelotvornog ograničavanja pravila o prihvaćanju svih
kartica. Primatelji plaćanja prvenstveno moraju imati na raspolaganju
sredstva za identifikaciju različitih kategorija kartica. Stoga mora biti
moguće na uređaju prepoznati različite kategorije kartica na
vidljiv i elektronički način. Osim toga, i platitelja se na prodajnom
mjestu treba obavijestiti o prihvaćanju njegova platnog instrumenta
(njegovih platnih instrumenata). Nužno je da primatelj plaćanja platitelju
najavi sva ograničenja upotrebe određene marke, u isto vrijeme i pod
istim uvjetima kao i informacije da je određena marka prihvaćena.
(31)     Kako bi se omogućio
pravni lijek u slučaju nepropisne primjene ove Uredbe ili spora
između korisnika i pružatelja usluga platnog prometa, države članice
trebaju uspostaviti odgovarajući i učinkovit izvansudski žalbeni
postupak i izvansudsko rješavanje sporova. Države članice trebaju donijeti
pravila o kaznama koje će se primijeniti u slučaju povrede ove Uredbe
te osigurati da te kazne budu učinkovite, razmjerne i
odvraćajuće te da se primjenjuju.
(32)     Budući da države
članice ne mogu u dostatnoj mjeri ostvariti ciljeve ove Uredbe, a to su
ujednačeni zahtjevi za transakcije platnim karticama te internetske i
mobilne transakcije utemeljene na plaćanju karticama, te da se oni stoga
zbog opsega djelovanja mogu uspješnije ostvariti na razini Unije, Unija može
donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kao što je utvrđeno
člankom 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom
proporcionalnosti, kako je utvrđeno u tom članku, ovom Uredbom ne
prelazi se ono što je potrebno za postizanje tih ciljeva.
(33)     Ova je Uredba u skladu s
temeljnim pravima i načelima koja su osobito prepoznata u Povelji Europske
unije o temeljnim pravima, a osobito pravom na učinkovito pravno sredstvo
i pravično suđenje, slobodu poduzetništva, zaštitu potrošača i
mora se primjenjivati u skladu s tim pravima i načelima.
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Područje primjene
1.           Ovom se Uredbom utvrđuju
ujednačeni tehnički i poslovni uvjeti za transakcije platnim
karticama provedene unutar Unije u kojoj i pružatelj usluga platnog prometa
platitelja i pružatelj usluga platnog prometa primatelja plaćanja imaju
poslovni nastan.
2.           Ova se Uredba ne odnosi na
platne instrumente koji se mogu koristiti samo unutar ograničene mreže
namijenjene rješavanju konkretnih potreba instrumentima plaćanja koji se
koriste samo na ograničen način jer omogućuju određenom
vlasniku instrumenta stjecanje robe ili usluga samo u prostorijama izdavatelja,
u okviru ograničene mreže pružateljâ usluga na temelju izravnog
trgovačkog ugovora s profesionalnim izdavateljem ili zato što se mogu
koristiti samo za stjecanje ograničenog izbora robe ili usluga.
3.           Poglavlje II. ne primjenjuje
se na sljedeće:
(a)
transakcije komercijalnim karticama;
(b)
podizanje novca s bankomatâ i
(c)
transakcije karticama koje su izdali trostrani
sustavi platnih kartica.
4.           Članak 7. ne odnosi se
na trostrane sustave platnih kartica.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se
sljedeće definicije:
(1)
„prihvatitelj” znači pružatelj usluga platnog
prometa koji s primateljem plaćanja izravno ili neizravno ugovara obradu
platne transakcije primatelja plaćanja;
(2)
„izdavatelj” znači pružatelj usluga platnog
prometa koji izravno ili neizravno ugovara s platiteljem pokretanje, obradu i
pokrivanje platnih transakcija platitelja;
(3)
„potrošač” znači fizička osoba koja
u ugovorima o obavljanju usluga platnog prometa obuhvaćenima ovom Uredbom
djeluje u svrhe koje nisu trgovinske, poslovne ili profesionalne;
(4)
„transakcija debitnom karticom” znači platna
transakcija karticom, uključujući pretplaćene (prepaid)
kartice povezane s tekućim ili depozitnim računom na kojem se
transakcija tereti nakon manje od 48 sati ili 48 sati od odobrenja/pokretanja
transakcije.
(5)
„transakcija kreditnom karticom” znači platna
transakcija karticom pri kojoj se transakcija tereti poslije više od 48 sati
nakon odobrenja/pokretanja transakcije.
(6)
„komercijalna kartica” znači svaka platna
kartica izdana poduzetnicima ili subjektima javnog sektora čija je
upotreba ograničena na poslovne troškove zaposlenika ili državnih
službenika ili kartica koja se izdaje samozaposlenim fizičkim osobama koje
se bave poslovnom djelatnošću, čija je upotreba ograničena na
poslovne troškove navedenih samozaposlenih fizičkih osoba ili njihovih
zaposlenika;
(7)
„platna transakcija na temelju kartica” znači
usluga koja se koristi za provedbu platne transakcije bilo kojom karticom,
telekomunikacijskim, digitalnim ili IT uređajem ili softverom ako to
čini transakciju platnom karticom. Platne transakcije na temelju kartica
isključuju transakcije utemeljene na drugim vrstama platnih usluga;
(8)
„prekogranična platna transakcija” znači
plaćanje karticama ili platna transakcija na temelju kartica koje
pokreće platitelj ili primatelj plaćanja, a pružatelj usluge platnog
prometa platitelja i pružatelj usluge platnog prometa primatelja plaćanja
imaju poslovni nastan u različitim državama članicama ili platnu
karticu izdaje pružatelj usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja koji ima
poslovni nastan u državi članici različitoj od one prodajnog mjesta;
(9)
„međubankovna naknada” znači naknada koja
se izravno ili neizravno (tj. putem treće osobe) plaća za svaku
transakciju između pružatelja usluga platnog prometa platitelja i
primatelja plaćanja koji su uključeni u transakciju platnom karticom
ili platnu transakciju na temelju kartice;
(10)
„naknada koja se zaračunava trgovcima”
znači naknada koju platitelj plaća prihvatitelju za svaku
transakciju, a koja obuhvaća međubankovnu naknadu, naknadu sustava
plaćanja i obrade i maržu prihvatitelja;
(11)
„primatelj plaćanja” znači fizička
ili pravna osoba koja je predviđeni primatelj sredstava koja su predmet
platne transakcije;
(12)
„platitelj” znači fizička ili pravna
osoba koja ima račun za obavljanje platnog prometa te odobrava nalog za
plaćanje s tog računa ili, ako nema račun za obavljanje platnog
prometa, fizička ili pravna osoba koja izdaje nalog za plaćanje;
(13)
„sustav platnih kartica” znači jedinstveni
skup pravila, prakse, normi i/ili provedbenih smjernica za provođenje
platnih transakcija diljem Unije i unutar država članica, koji je
razdvojen od sve infrastrukture ili platnog sustava koji podržavaju njegovo
funkcioniranje;
(14)
„četverostrani sustav platnih kartica”
znači sustav platnih kartica u kojem se plaćanja vrše s računa
za obavljanje platnog prometa vlasnika računa na račun za obavljanje
platnog prometa primatelja plaćanja uz posredovanje sustava, pružatelja
usluga platnog prometa koji je izdao platnu karticu (na strani vlasnika
kartice) i pružatelja usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja (na strani
primatelja plaćanja) i transakcije na temelju kartica utemeljene
na jednakoj strukturi.
(15)
„trostrani sustav platnih kartica” znači
sustav platnih kartica u kojem se plaćanja vrše s računa za
obavljanje platnog prometa koji sustav drži u ime vlasnika kartice na račun
za obavljanje platnog prometa koji sustav drži u ime primatelja plaćanja i
transakcije na temelju kartica utemeljene na jednakoj strukturi.
Kada trostrani sustav platnih kartica ovlasti druge pružatelje usluga platnog
prometa za izdavanje i/ili prihvaćanje platnih kartica, to se smatra
četverostranim sustavom platnih kartica;
(16)
„platni instrument” znači svi personalizirani
uređaji i/ili skup postupaka dogovorenih između korisnika usluga
platnog prometa i pružatelja usluga platnog prometa koje korisnik usluga
platnog prometa koristi da bi izdao nalog za plaćanje, ili se on koristi u
njegovo ime;
(17)
„platni instrument na temelju kartica” znači
svaki platni instrument, uključujući karticu, mobilni telefon,
računalo ili bilo koji drugi tehnološki uređaj s odgovarajućom
aplikacijom, koji platitelj koristi za pokretanje naloga za plaćanje, a
koji nije kreditni transfer ili izravno terećenje iz članka 2. Uredbe
(EU) br. 260/2012;
(18)
„aplikacija za plaćanje” znači
računalni program ili drugi odgovarajući instrument učitan na
uređaj kojim se omogućuje pokretanje platne transakcije na temelju
kartica i platitelju omogućuje izdavanje naloga za plaćanje;
(19)
„nalog za plaćanje” znači uputa
platitelja svojem pružatelju usluga platnog prometa putem koje nalaže
obavljanje platne transakcije;
(20)
„transakcija platnom karticom” znači platna
transakcija provedena platnom karticom ili na temelju infrastrukture
transakcije platnom kraticom te utemeljena na poslovnim pravilima transakcije
platnom karticom;
(21)
„pružatelj usluga platnog prometa” znači
fizička ili pravna osoba ovlaštena za pružatelja usluga platnog prometa,
navedena u Prilogu Direktivi 2007/64/EC. Pružatelj usluga platnog prometa može
biti izdavatelj ili prihvatitelj ili oboje;
(22)
„korisnik usluga platnog prometa” znači
fizička ili pravna osoba koja koristi uslugu platnog prometa u svojstvu
platitelja ili primatelja plaćanja, ili jednog i drugog;
(23)
„platna transakcija” znači čin prijenosa
sredstava koji započinje platitelj ili se on započinje u njegovo ime,
ili ga započinje primatelj prenesenih sredstava, bez obzira na osnovne
obveze između platitelja ili primatelja plaćanja;
(24)
„obrada” znači provedba usluga obrade platnih
transakcija u smislu postupaka potrebnih za postupanje s nalogom za
plaćanje između prihvatitelja i izdavatelja;
(25)
„izvršitelj obrade” znači svaka fizička
ili pravna osoba koja pruža usluge obrade platne transakcije.
Poglavlje II.
međubankovne naknade
Članak 3.
Međubankovne naknade za prekogranične transakcije potrošačkim
debitnim ili kreditnim karticama
1.           S učinkom nakon dva
mjeseca od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa za
prekogranične transakcije debitnim karticama ne smiju nuditi niti
zahtijevati međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu
dogovorenu naknadu s odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi
0,2 % vrijednosti transakcije.
2.           S učinkom nakon dva
mjeseca od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa za
prekogranične transakcije kreditnim karticama ne smiju nuditi niti
zahtijevati međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu
dogovorenu naknadu s odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi
0,3 % vrijednosti transakcije.
Članak 4.
Međubankovne naknade za sve transakcije potrošačkim debitnim ili
kreditnim karticama
1.           S učinkom nakon dvije godine
od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa ni za koje
transakcije na temelju debitnih kartica ne smiju nuditi niti zahtijevati
međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu dogovorenu naknadu s
odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi 0,2 %
vrijednosti transakcije.
2.           S učinkom nakon dvije
godine od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa ni za
koje transakcije na temelju kreditnih kartica ne smiju nuditi niti zahtijevati
međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu dogovorenu naknadu s
odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi 0,3 %
vrijednosti transakcije.
Članak 5.
Zabrana zaobilaženja
Za potrebe primjene gornjih granica iz
članka 3. i članka 4., sve neto naknade koje banka izdavateljica
primi od sustava platnih kartica u vezi s platnim transakcijama ili povezanim
aktivnostima, smatraju se dijelom međubankovne naknade.
Poglavlje III.
Poslovna pravila
Članak 6.
Dozvole
1.           Zabranjuju se sva
teritorijalna ograničenja unutar Unije ili pravila s jednakim učinkom
u području ugovora o licenciji za izdavanje platnih kartica ili
transakcije prihvaćanja platnih kartica.
2.           Zabranjuju se sva
teritorijalna ograničenja unutar Unije ili pravila s jednakim učinkom
u području pravila za četverostrane sustave platnih kartica.
3.           Zabranjuju se svi uvjeti ili
obveze stjecanja posebne dozvole u određenoj zemlji ili odobrenje za rad
na prekograničnoj osnovi ili pravila s jednakim učinkom u
području ugovora o licenciji za izdavanje platnih kartica ili transakcije
prihvaćanja platnih kartica.
4.           Zabranjuju se svi uvjeti ili
obveze za stjecanje posebne dozvole u određenoj zemlji ili odobrenja za
rad na prekograničnoj osnovi ili pravila s jednakim učinkom u
području četverostranih sustava platnih kartica.
Članak 7.
Razdvajanje sustava platnih kartica i izvršitelja obrade
1.           Sustavi platnih kartica i
izvršitelji obrade neovisni su u smislu pravnog oblika, ustroja i
odlučivanja. Oni ne smiju ni na koji način vršiti diskriminaciju
među svojim društvima kćerima ili imateljima udjela s jedne strane te
korisnicima navedenih sustava i drugim ugovornim partnerima s druge strane, a
osobito ne uvjetuju pružanje bilo koje usluge koju nude prihvaćanjem
ugovorne strane bilo koje druge usluge koju nude.
2.           Sustavi platnih kartica
omogućuju razdvajanje odobrenja i poruka o obračunu pojedinačnih
kartičnih transakcija i njihovu obradu od strane različitih
izvršitelja obrade.
3.           Zabranjuje se svaka
teritorijalna diskriminacija u pravilima o obradi sustava platnih kartica.
4.           Izvršitelji obrade unutar
Unije osiguravaju tehničku interoperabilnost svojeg sustava s ostalim
sustavima izvršitelja obrade unutar Unije upotrebom normi koje donose europska
tijela za normizaciju. Osim toga, izvršitelji obrade ne smiju donositi niti primjenjivati
poslovna pravila kojima se ograničava interoperabilnost s drugim
izvršiteljima obrade unutar Unije.
Članak 8.
Povezivanje marki i odabir aplikacije
1.           Zabranjuju se sva pravila
sustava i pravila ugovora o licenciji kojima se izdavatelj ometa ili
sprječava u povezivanju dviju različitih marki ili više
različitih marki platnih instrumenata na kartici, telekomunikacijskom,
digitalnom ili IT uređaju.
2.           Sve razlike u postupanju
prema izdavateljima ili prihvatiteljima u pravilima sustava i pravilima ugovora
o licenciji u vezi s povezivanjem marki na kartici, telekomunikacijskom,
digitalnom ili IT uređaju moraju biti objektivno opravdane i
nediskriminirajuće.
3.           Sustavi platnih kartica
pružateljima usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja kartice i ulozi prihvatitelja
kartice ne smiju nametati obveze izvješćivanja, obveze plaćanja
naknada ili druge obveze s istim ciljem ili učinkom za transakcije
provedene bilo kojim uređajem na kojem postoji njihova marka u pogledu
transakcija za koje se njihov sustav ne koristi.
4.           Sva načela usmjeravanja
namijenjena usmjeravanju transakcija posebnim kanalom ili postupkom i druge
tehničke i sigurnosne norme i uvjeti u pogledu postupanja s više marki
platnih kartica koje se nalaze na jednoj kartici, telekomunikacijskom, digitalnom
ili IT uređaju moraju biti nediskriminirajući i primjenjivati se na
nediskriminirajući način.
5.           Ako uređaj za
plaćanje nudi izbor među različitim markama platnih
instrumenata, marku koja se primjenjuje na dotičnu platnu transakciju
određuje platitelj na prodajnom mjestu.
6.           Sustavi platnih kartica,
izdavatelji, prihvatitelji i pružatelji infrastrukture za postupanje s platnim
karticama u platni instrument ili opremu koja se primjenjuje na prodajnom
mjestu ne smiju ugrađivati automatske mehanizme, softver ili uređaje
koji ograničavaju platiteljev izbor aplikacije pri upotrebi platnog
instrumenta s povezanim markama.
Članak 9.
Razdvajanje
1.           Prihvatitelji primateljima
plaćanja nude i naplaćuju pojedinačno određene naknade koje
se zaračunavaju trgovcima za različite kategorije i različite
marke platnih kartica, osim ako trgovci od pružatelja usluga platnog prometa u
ulozi prihvatitelja pisanim putem zatraže naplatu „miješanih” naknada koje se
zaračunavaju trgovcima.
2.           Sporazumi između
pružatelja usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja i primatelja
plaćanja uključuju pojedinačno određene informacije o
iznosu naknada koje se zaračunavaju trgovcima, međubankovnih naknada
i naknada sustava primjenjivih za svaku kategoriju i marku platnih kartica.
Članak 10.
Pravila o prihvaćanju svih kartica
1.           Platni sustavi i pružatelji
usluga platnog prometa ne smiju primjenjivati ni jedno pravilo na temelju kojeg
bi primatelji plaćanja koji prihvaćaju kartice i druge platne
instrumente koje izdaje jedan pružatelj usluga platnog prometa u ulozi
izdavatelja u okviru sustava platnih instrumenata bili dužni prihvatiti i druge
platne instrumente iste marke i/ili kategorije koje izdaju drugi pružatelji
usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja u okviru istog sustava, osim ako
podliježu istoj reguliranoj međubankovnoj naknadi.
2.           Ograničenjem pravila o
prihvaćanju svih kartica iz stavka 1. ne dovodi se u pitanje
mogućnost da platni sustavi i pružatelji usluga platnog prometa
odluče da se određene kartice ne mogu odbiti na temelju identiteta
pružatelja usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja ili identiteta vlasnika
kartice.
3.           Trgovci koji odluče ne
prihvaćati sve kartice ili druge platne instrumente sustava platnih
kartica o tome na jasan i nedvosmislen način obavještavaju potrošače
u isto vrijeme kada potrošače obavijeste o prihvaćanju drugih kartica
i platnih instrumenata navedenog sustava. Te se informacije vidljivo
ističu na ulazu u prodavaonicu, na blagajni ili na web-mjestu ili
drugom primjenjivom elektroničkom ili mobilnom uređaju te se
platitelju pružaju na vrijeme i prije sklapanja kupoprodajnog ugovora s
primateljem plaćanja.
4.           Pružatelji usluga platnog
prometa u ulozi izdavatelja osiguravaju vidljivost i elektroničku
prepoznatljivost svojih platnih instrumenata, čime se primateljima
plaćanja omogućuje da nedvosmisleno utvrde koje je marke i kategorije
pretplaćenih, debitnih, kreditnih ili komercijalnih kartica ili
plaćanja na temelju kartica odabrao platitelj.
Članak 11.
Pravila o usmjeravanju
1.           Zabranjuju se sva pravila u
ugovorima o licenciji, pravila sustava koja primjenjuju sustavi platnih kartica
i koja se primjenjuju u ugovorima koje sklapaju pružatelji usluga platnog
prometa u ulozi prihvatitelja kartice i primatelji plaćanja, a kojima se
primatelji plaćanja sprječavaju u usmjeravanju potrošača na
upotrebu bilo kojeg platnog instrumenta kojem primatelj plaćanja daje
prednost. Navedena zabrana obuhvaća i sva pravila kojima se primateljima
plaćanja zabranjuje da prema uređajima za plaćanje
određenog sustava postupaju na povoljniji ili nepovoljniji način nego
prema drugima.
2.           Zabranjuju se sva pravila u
ugovorima o licenciji, pravila sustava koja primjenjuju sustavi platnih kartica
i koja se primjenjuju u ugovorima koje sklapaju pružatelji usluga platnog
prometa u ulozi prihvatitelja kartice i primatelji plaćanja, a kojima se
primatelji plaćanja sprječavaju da platitelja obavijeste o
međubankovnim naknadama i naknadama koje se zaračunavaju trgovcima.
3.           Stavcima 1. i 2. ne dovode se
u pitanja pravila o naknadama, popustima ili drugim načinima usmjeravanja
iz članka 55. prijedloga COM (2013)547 i članka 19. Direktive
2011/83/EU[22].

Članak 12.
Pružanje informacija primatelju plaćanja o pojedinim platnim transakcijama
1.           Nakon provedbe
pojedinačne platne transakcije, pružatelj usluga platnog prometa
primatelja plaćanja pruža sljedeće informacije primatelju
plaćanja:
(a)
referencu koja platitelju omogućuje
identificiranje platne transakcije;
(b)
iznos platne transakcije u valuti u kojoj je
izvršeno plaćanje u korist računa primatelja plaćanja;
(c)
iznos naknade za platnu transakciju, s posebno
navedenim iznosom međubankovne naknade.
Uz prethodni izričit pristanak primatelja
plaćanja, informacijama iz prvog podstavka može se dodati marka,
aplikacija, kategorije platnih instrumenata i stope međubankovnih naknada
koje se primjenjuju na transakciju.
2.           Ugovori između
prihvatitelja i primatelja plaćanja mogu uključivati uvjet prema
kojem se informacije iz prvog podstavka stavka 1. periodično pružaju ili
stavljaju na raspolaganje barem jednom mjesečno i na dogovoreni način
koji primatelju plaćanja omogućuje pohranu i reprodukciju
nepromijenjenih informacija.
Poglavlje IV.
Završne odredbe
Članak 13.
Nadležna tijela
1.           Države članice
određuju nadležna tijela koja su ovlaštena za provedbu ove Uredbe te su im
dodijeljene ovlasti za istragu i provedbu.
2.           Države članice mogu
imenovati postojeća tijela da djeluju kao nadležna tijela.
3.           Države članice mogu
imenovati različita nadležna tijela.
4.           Države članice
obavješćuju Komisiju o tim nadležnim tijelima u roku od dva mjeseca nakon
stupanja na snagu ove Uredbe. Bez odgađanja obavješćuju Komisiju o
svim naknadnim promjenama u pogledu navedenih tijela.
5.           Imenovana nadležna tijela iz
stavka 1. imaju na raspolaganju odgovarajuća sredstva za obavljanje svojih
dužnosti.
6.           Države članice od
nadležnih tijela zahtijevaju da učinkovito prate pridržavanje ove Uredbe i
poduzmu sve potrebne mjere kako bi osigurali navedeno pridržavanje.
7.           Države članice
osiguravaju pravo žalbe u pogledu imenovanja iz stavka 1.
Članak 14.
Sankcije
1.           Države članice propisuju
kazne za kršenje odredaba ove Uredbe i poduzimaju mjere potrebne za osiguranje
njihove provedbe. Te sankcije trebaju biti učinkovite, proporcionalne i
odvraćajuće.
2.           Države članice o tim odredbama
obavješćuju Komisiju najkasnije dva mjeseca nakon stupanja na snagu ove
Uredbe, a o svim naknadnim izmjenama koje na njih utječu obavješćuju
je odmah.
Članak 15.
Nagodba, izvansudski žalbeni postupak i izvansudski pravni lijekovi
1.           Države članice
utvrđuju odgovarajući i učinkovit izvansudski žalbeni postupak i
izvansudske pravne lijekove za rješavanje sporova koji proizlaze iz ove Uredbe
između primatelja plaćanja i njihovih pružatelja usluga platnog
prometa. U tu svrhu države članice prema potrebi imenuju postojeća
tijela ili osnivaju nova tijela.
2.           Države članice
obavješćuju Komisiju o tim tijelima u roku od dvije godine nakon stupanja
na snagu ove Uredbe. Bez odgađanja obavješćuju Komisiju o svim
naknadnim promjenama u pogledu navedenih tijela.
Članak 16.
Klauzula o preispitivanju
Četiri godine nakon datuma stupanja na
snagu ove Uredbe, Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i
Vijeću o primjeni ove Uredbe. Izvješće Komisije bit će posebno
usredotočeno na prikladnost razina međubankovnih naknada i mehanizme
usmjeravanja kao što su naknade, uzimajući u obzir upotrebu
različitih načina plaćanja i njihov trošak te razinu ulaska na
tržište novih sudionika i nove tehnologije.
Članak 17.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od
dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u
cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama
članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu,
Za Europski parlament                                  Za
Vijeće
Predsjednik                                                    Predsjednik
[1]               Vidjeti npr. nedavni prijedlog o pristupu računima
za plaćanje s osnovnim svojstvima (COM(2013) 266 završna verzija od 8.
svibnja 2013.).
[2]               http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2007:319:0001:01:EN:HTML
[3]               Opći sud, 24. svibnja 2012., predmet T 111/08,
MasterCard i drugi protiv Komisije, još nije objavljeno.
[4]               Predmet
COMP/34.579, MasterCard, Odluka Komisije od 19. prosinca 2007.
http://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/34579/34579_1889_2.pdf
[5]               Članak 80. danskog zakona o platnom prometu i
elektroničkom novcu, konsolidirani akt br. 365. od 26. travnja 2011., http://www.finanstilsynet.dk/en/Regler-og-praksis/Translated-regulations/~/media/Regler-og-praksis/2012/C_Act365_2011_new.ashx. Ovime su
regulirane naknade koje se
zaračunavaju trgovcima za osobne transakcije i predviđa se da
trgovci, podijeljeni u 8 različitih kategorija troškova, plaćaju
godišnju naknadu, a o iznosima odlučuje Ministarstvo ekonomije.
[6]               https://www.gov.uk/government/consultations/opening-up-uk-payments
[7]               http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52011DC0941:EN:NOT
[8]               http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf
[9]               http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2012-0426+0+DOC+XML+V0//EN
[10]             http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf
[11]             COM(2013) 266 završna verzija
[12]             usp. s Procjenom utjecaja, str. 208.
[13]             http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895
[14]             http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895
[15]             SL C, , str. .
[16]             SL C, , str. .
[17]             Direktiva 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od
13. studenoga 2007. o uslugama platnog prometa na unutarnjem tržištu i o
izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju
izvan snage Direktive 97/5/EZ(SL L 319, 5.12.2007., str. 1.).
[18]             Uredba (EZ) br. 924/2009 Europskog parlamenta i
Vijeća od 16. rujna 2001. o prekograničnome platnom prometu u
Zajednici i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 2560/2001 (SL L 266, 9.10.2009., str.
11.).
[19]             Uredba (EZ) br. 260/2012 Europskog parlamenta i
Vijeća od 14. ožujka 2012. o utvrđivanju tehničkih i poslovnih
zahtjeva za kreditne transfere i izravna terećenja u eurima kojom se
izmjenjuje Uredba (EZ) br. 924/2009.(SL L 94, 30.3.2012., str. 22.)
[20]             Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od
25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća
93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o
stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ
Europskog parlamenta i Vijeća ( SL L 304, 22.11.2011., str. 64.).
[21]             Italija, Mađarska, Poljska i Ujedinjena Kraljevina.
[22]             Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od
25. listopada 2011. o pravima potrošača…