				|

		52014PC0721

			Prijedlog ODLUKE VIJEĆA kojom se Austriji, Belgiji i Poljskoj odobrava ratifikacija Budimpeštanske konvencije o ugovoru o prijevozu robe unutarnjim vodnim putovima („Budimpeštanska konvencija”) ili pristupanje Budimpeštanskoj konvenciji /* COM/2014/0721 final - 2014/0345 (NLE) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           KONTEKST PRIJEDLOGA
Komisija predlaže da Vijeće odobri
Austriji i Poljskoj ratifikaciju Budimpeštanske konvencije o ugovoru o
prijevozu robe unutarnjim vodnim putovima („Budimpeštanska konvencija”) ili
pristupanje Budimpeštanskoj konvenciji. Budimpeštansku konvenciju donijela je
Diplomatska konferencija koju su zajednički organizirali Središnje
povjerenstvo za plovidbu Rajnom i Dunavska komisija, u suradnji s Gospodarskom
komisijom Ujedinjenih naroda za Europu,
Budimpeštanska konvencija, koja je stupila na
snagu 1. travnja 2005., pokazala se velikim uspjehom koji doprinosi unutarnjem
tržištu u području prometa. Njezina je namjena ta da se među
europskim zemljama usklade ugovorni standardi i standardi za plovidbu po
unutarnjim plovnim putovima. Jedanaest država članica Unije – Belgija[1], Bugarska, Hrvatska,
Češka, Francuska, Njemačka, Mađarska, Luksemburg, Nizozemska,
Rumunjska i Slovačka – već su ugovorne stranke ove Konvencije. Cipar,
Danska, Estonija, Finska, Grčka, Irska, Italija, Latvija, Litva, Malta,
Portugal, Slovenija, Španjolska, Švedska i Ujedinjena Kraljevina obavijestili
su Komisiju da nemaju unutarnje plovne putove koji su obuhvaćeni
područjem primjene Budimpeštanske konvencije.
Austrija i Poljska u nekoliko su navrata
izrazile interes da postanu stranke Konvencije; njihovo će sudjelovanje
svakako potaknuti rasprostranjenu primjenu ovog pravnog instrumenta u korist
građana i poduzeća.
2.           REZULTATI SAVJETOVANJA SA
ZAINTERESIRANIM STRANAMA I OCJENE UTJECAJA
O pitanju pristupa Austrije i Poljske
Budimpeštanskoj konvenciji više se puta raspravljalo na sastancima Radne
skupine za građansko pravo (opća pitanja).
Čak i one države članice koje ne
namjeravaju postati stranke Konvencije podržale bi inicijativu Komisije
usmjerenu na odobravanje Austriji i Poljskoj da ratificiraju Budimpeštansku
konvenciju ili da joj pristupe.
Ovaj prijedlog ujedno snažno promiču
europske udruge koje predstavljaju industriju unutarnje plovidbe (Europska
udruga unutarnje plovidbe i IVR (Međunarodna udruga za predstavljanje
zajedničkih interesa unutarnjeg brodskog prijevoza i osiguranja i za
vođenje registra plovila unutarnje plovidbe u Europi).
3.           PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
U članku 29. Budimpeštanske
konvencije nalaze se odredbe o tome kako stranke u ugovoru o prijevozu na
temelju Konvencije odabiru pravnu nadležnost. Te odredbe utječu na pravila
iz Uredbe (EZ) br. 593/2008 o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze
(Rim I)[2].
Iz tog je razloga Budimpeštanska konvencija sporazum koji djelomično
podliježe isključivoj nadležnosti Europske unije. Ako države članice
nemaju odobrenje Unije (članak 2. stavak 1. UFEU-a), one ne mogu
ratificirati taj sporazum niti mu mogu pristupiti.
Komisija ističe da je Belgija
ratificirala Budimpeštansku konvenciju 5. kolovoza 2008., nakon donošenja i
stupanja na snagu Uredbe Rim I 24. srpnja 2008. Stoga je neophodno proširiti
odobrenje Unije i na Belgiju, kako bi se ispravila trenutačna nezakonita
situacija.
Komisija također napominje da su samo
neke države članice pokazale interes u pristupanju Konvenciji. Ostale
države članice ne smatraju da je ovo predmet njihova interesa jer smatraju
da nemaju dovoljno unutarnjih plovnih putova koji bi bili obuhvaćeni
područjem primjene Budimpeštanske konvencije. Pored toga, Konvencijom nije
propisana mogućnost da Unija postane njezinom strankom, a, u svakom
slučaju, Komisija u ovom trenutku ne namjerava predložiti odobrenje da se
Unija na bilo drugi način obveže Konvencijom.
U zakonodavstvu EU-a o unutarnjoj plovidbi ne
postoji jedinstvena definicija unutarnjih plovnih putova. U svakom se pravnom
aktu na različit način uređuje područje primjene nekih
direktiva ili uredbi u pogledu plovnih putova. Na primjer, u Direktivi
2006/87/EZ o utvrđivanju tehničkih pravila za plovila unutarnje
plovidbe[3]
nalazi se popis plovnih putova na koje se direktiva primjenjuje (Prilog I.).
Taj se popis temelji na obavijestima država članica koje se izjašnjavaju
gdje se na njihovim područjima Direktiva treba primjenjivati. S druge
strane, u Direktivi 96/50/EZ o usklađivanju uvjeta za dobivanje
nacionalnih svjedodžbi zapovjednika za prijevoz robe i putnika unutarnjim
vodnim putovima u Zajednici[4]
utvrđen je drugačiji sustav za određivanje koji su plovni putovi
obuhvaćeni obuhvaćena područjem primjene te Direktive. U
načelu se Direktiva primjenjuje na sve plovne putove u EU-u uz iznimku
Rajne i ostalih plovnih putova navedenih u Prilogu II. Direktivi 91/672/EEZ.
Unija može iznimno odobriti jednoj ili više
država članica da postanu stranke Konvencije. U tom je slučaju isključiva
nadležnost ograničena na jednu odredbu, a odobrenje ne predstavlja
prepreku provedbi Unijine vanjske politike o sudskoj suradnji u građanskim
i trgovačkim stvarima i pravnim sustavima. Posebno je opravdan zahtjev
Austrije i Poljske jer su druge države članice postale stranke Konvencije
prije nego što je donesena Uredba (EZ) br. 593/2008. Ovo odobrenje ne
treba dovoditi u pitanje isključivu nadležnost Unije i pokušava riješiti
vrlo specifičnu situaciju.
Stoga se Odluka Vijeća odnosi samo na
Austriju, Belgijsku i Poljsku.
Na temelju članka 30. Budimpeštanske
konvencije ugovorne države imaju mogućnost davanja izjave o području
primjene Konvencije. Predmetne države članice mogu prilikom pristupanja
Konvenciji dati odgovarajuće izjave dopuštene na temelju njezinih odredaba
koje te države članice budu smatrale potrebnima. Tekst takvih izjava treba
priložiti Odluci Vijeća. […]
2014/0345 (NLE)
Prijedlog
ODLUKE VIJEĆA
kojom se Austriji, Belgiji i Poljskoj odobrava
ratifikacija Budimpeštanske konvencije o ugovoru o prijevozu robe unutarnjim
vodnim putovima („Budimpeštanska konvencija”) ili pristupanje Budimpeštanskoj
konvenciji
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
Europske unije, a posebno članak 2. stavak 1. i članak 81. stavak 2.
u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a),
uzimajući u obzir prijedlog Europske
komisije,
uzimajući u obzir suglasnost Europskog
parlamenta[5],

budući da:
(1)       Unija radi na uspostavi zajedničkog pravosudnog prostora
na temelju načela uzajamnog priznavanja sudskih odluka.
(2)       Budimpeštanska konvencija o
ugovoru o prijevozu robe unutarnjim vodnim putovima (u daljnjem tekstu
„Budimpeštanska konvencija”) je važan instrument za promicanje unutarnje
plovidbe u cijeloj Europi.
(3)       Unija ima isključivu
nadležnost barem u pogledu članka 29. Budimpeštanske konvencije o
ugovoru o prijevozu robe unutarnjim vodnim putovima u mjeri u kojoj se tim
odredbama utječe na pravila iz Uredbe (EZ) br. 593/2008 o pravu koje
se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I)[6].
(4)       Budimpeštanska konvencija
nije otvorena za sudjelovanje organizacijama za regionalnu ekonomsku suradnju.
Stoga Unija ne može postati ugovorna stranka Budimpeštanske konvencije.
(5)       Iz tog se razloga državama
članicama koje posjeduju unutarnje plovne putove obuhvaćene
područjem primjene Budimpeštanske konvencije treba odobriti ratifikacija
Konvencije ili pristupanje Konvenciji.
(6)       Jedanaest država članica
Unije – Belgija, Bugarska, Hrvatska, Češka, Francuska, Njemačka,
Mađarska, Luksemburg, Nizozemska, Rumunjska i Slovačka – ugovorne su
stranke Budimpeštanske Konvencije.
(7)       Belgija je ratificirala
Konvenciju 5. kolovoza 2008., dakle, nakon usvajanja Uredbe Rim I. Stoga je
neophodno da Vijeće da naknadno odobrenje Belgiji za ratifikaciju
Budimpeštanske konvencije.
(8)       Austrija i Poljska, koje
posjeduju unutarnje plovne putove obuhvaćene područjem primjene
Budimpeštanske konvencije, iskazale su interes da postanu ugovorne stranke.
(9)       Preostale države članice
Unije navele su da nemaju unutarnje plovne putove obuhvaćene
područjem primjene Budimpeštanske konvencije pa da stoga nemaju interes da
ratificiraju Konvenciju ili da joj pristupe.
(10)      Budimpeštanska konvencija
pruža ugovornim državama mogućnost da daju izjave u pogledu područja
primjene Konvencije. U skladu s tim, Austrija i Poljska trebaju prilikom
pristupanja Konvenciji dati odgovarajuće izjave dopuštene na temelju
njezinih odredaba koje te države članice budu smatrale potrebnima. Tekst
takvih izjava treba priložiti ovoj Odluci.
(11)     Ujedinjena Kraljevina i Irska
obvezane su Uredbom (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća
od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) te
stoga sudjeluju u donošenju ove Odluke.
(12)     U skladu s člancima 1. i
2. Protokola br. 22. o stajalištu Danske, koji je priložen Ugovoru o
Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje
u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju
primjenjuje.
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
1. Vijeće ovim odobrava Austriji, Belgiji
i Poljskoj da ratificiraju Budimpeštansku konvenciju o ugovoru o prijevozu robe
unutarnjim vodnim putovima ili da joj pristupe.
2. Tekst Konvencije priložen je ovoj Odluci
kao Prilog I.
Članak 2.
Vijeće ovim odobrava Austriji i Poljskoj
da daju odgovarajuće izjave dopuštene odredbama Konvencije prilikom
ratifikacije Budimpeštanske konvencije ili pristupanja Budimpeštanskoj
konvenciji.
Ova se Odluka Vijeća odnosi na Austriju,
Belgijsku i Poljsku.
Sastavljeno u Bruxellesu
                                                                       Za
Vijeće
                                                                       Predsjednik
[1]               U skladu s internetskom stranicom UNECE-a, Belgija je
ratificirala Budimpeštansku konvenciju 5. kolovoza 2008., dakle, nakon stupanja
na snagu Uredbe (EZ) br. 593/2008 o pravu koje se primjenjuje na ugovorne
obveze (Rim I).
[2]               SL L 177, 4.7.2008, str. 6.
[3]               SL L 389, 30.12.2006., str. 1. – 260.
[4]               SL L 235, 17.9.1996., str. 31. – 38.
[5]               OJ C […], […], str. […].
[6]               SL L 177, 4.7.2008., str. 6.
Budimpeštanska konvencija o ugovoru o
prijevozu robe unutarnjim plovnim putovima (CMNI)
Donesena
na Diplomatskoj konferenciji koju su zajednički organizirali Središnje
povjerenstvo za plovidbu Rajnom (Central Commission for the Navigation of the
Rhine – CCNR), Dunavska komisija i Gospodarska komisija Ujedinjenih naroda za
Europu (United Nations Economic Commission for Europe – UN/ECE), održanoj u
Budimpešti od 25. rujna do 3. listopada 2000.
Države stranke ove
Konvencije,
uzimajući u
obzir preporuke iz završnog akta Konferencije o sigurnosti i suradnji u Europi
od 1. kolovoza 1975. za usklađenje pravnih sustava radi razvoja
prijevoza u državama članicama Središnjeg povjerenstva za plovidbu Rajnom
i Dunavske komisije, u suradnji s Gospodarskom komisijom Ujedinjenih naroda za
Europu,
uviđajući da je potrebno i poželjno zajedničkim sporazumom uspostaviti
određena ujednačena pravila o ugovorima o prijevozu robe unutarnjim
plovnim putovima,
odlučile su u
tu svrhu sklopiti konvenciju i sporazumjele su se kako slijedi:
POGLAVLJE I. OPĆE
ODREDBE
Članak 1. Definicije
U ovoj Konvenciji,
(1)
„ugovor o prijevozu” znači svaki ugovor, bilo
koje vrste, kojim se prijevoznik obvezuje prevesti robu unutarnjim plovnim
putovima uz naplatu vozarine;
(2)
„prijevoznik” znači svaka osoba koja sklopi
ili u čije se ime sklopi ugovor o prijevozu s krcateljem;
(3)
„stvarni prijevoznik” znači svaka osoba koja
nije radnik ili zastupnik prijevoznika kojoj je prijevoznik povjerio obavljanje
prijevoza ili dijela takvog prijevoza;
(4)
„krcatelj” znači svaka osoba koja je sklopila
ili u čije je ime sklopljen ugovor o prijevozu s prijevoznikom;
(5)
„primatelj” znači osoba koja ima pravo
preuzeti isporuku robe;
(6)
„prijevozna isprava” znači dokument koji je
sastavljen u obliku teretnice, teretnog lista ili bilo kojeg drugog dokumenta
koji se koristi u prometu, a kojim se dokazuje da je sklopljen ugovor o
prijevozu i da je prijevoznik preuzeo ili ukrcao robu;
(7)
„roba” ne obuhvaća tegljene ili potiskivane
brodove, kao ni prtljagu niti vozila putnika; kada je roba spremljena u
kontejner, na paletu ili sličnu prijevoznu napravu ili kada je pakirana,
„roba” uključuje i takvu prijevoznu napravu ili ambalažu, ako ih je
pribavio krcatelj;
(8)
„u pisanom obliku” uključuje, osim ako
predmetne stranke dogovore drugačije, prijenos podataka
elektroničkim, optičkim ili sličnim sredstvima za komunikaciju,
uključujući telefaks, teleks, elektroničku poštu ili
elektroničku razmjenu podataka (ERP), ali ne ograničavajući se
na njih, pod uvjetom da se informacijama može pristupiti tako da se mogu
iskoristiti za naknadnu referenciju.
(9)
Pravo države primjenjivo u skladu s ovom
Konvencijom znači pravna pravila koja su na snazi u toj državi, osim
njezinih pravila međunarodnog privatnog prava.
Članak 2.
Područje primjene
(1)
Ova se Konvencija primjenjuje na svaki ugovor o
prijevozu u skladu s kojim se luka ukrcaja ili mjesto preuzimanja robe i luka
iskrcaja ili mjesto isporuke robe nalaze u dvjema različitim državama, od
kojih je barem jedna država stranka ove Konvencije. Ako je ugovorom
predviđen odabir između više luka iskrcaja ili mjesta isporuke, za
izbor su presudni luka iskrcaja ili mjesto isporuke u kojima je roba bila
stvarno bila isporučena.
(2)
Ova se Konvencija primjenjuje kad je svrha ugovora
o prijevozu prijevoz robe bez prekrcaja, kako unutarnjim plovnim putovima, tako
i vodama na koje se primjenjuju pomorski propisi, pod uvjetima utvrđenim u
stavku 1., osim:
a)
ako je pomorska teretnica izdana u skladu s
primjenjivim pomorskim pravom, ili
b)
ako je udaljenost koju treba prijeći veća
u vodama na koje se primjenjuju pomorski propisi.
(3)
Ova se Konvencija primjenjuje bez obzira na državnu
pripadnost, mjesto upisa ili matičnu luku broda, bez obzira na to radi li
se o pomorskom brodu ili brodu unutarnje plovidbe te bez obzira na državnu
pripadnost, prebivalište, sjedište ili boravište prijevoznika, krcatelja ili
primatelja.
POGLAVLJE II.
PRAVA I OBVEZE UGOVORNIH
STRANAKA
Članak 3.
Preuzimanje, prijevoz i
isporuka robe
(1)
Prijevoznik u određenom roku prevozi robu do
mjesta isporuke i isporučuje je primatelju u istom stanju u kojem mu je
predana.
(2)
Ako nije drukčije dogovoreno, preuzimanje i
isporuka robe obavljaju se na brodu.
(3)
Prijevoznik odlučuje koji će se brod
koristiti. On je obvezan primijeniti dužnu pažnju prije i na početku
putovanja kako bi, uzimajući u obzir robu koju treba prevesti, osigurao da
brod bude u stanju primiti teret, da je spreman za plovidbu, da je popunjen
posadom i opremljen u skladu s važećim propisima te da posjeduje potrebna
nacionalna i međunarodna odobrenja za prijevoz predmetne robe.
(4)
Ako je ugovoreno da se prijevoz obavi
određenim brodom ili vrstom broda, prijevoznik ima pravo u potpunosti ili
djelomično ukrcati ili prekrcati robu na drugi brod ili drugu vrstu broda
bez suglasnosti krcatelja jedino:
a)
u slučajevima kao što su niske vode ili sudar
ili bilo koja druga zapreka plovidbi koji su bili nepredvidljivi u vrijeme
sklapanja ugovora o prijevozu i u kojima je potrebno ukrcati ili prekrcati robu
radi izvršenja ugovora o prijevozu te kad prijevoznik ne može u
odgovarajućem roku dobiti upute od krcatelja, ili
b)
ako je to u skladu s uobičajenom praksom u
luci u kojoj se brod nalazi.
(5)
Osim ako je to utvrđeno obvezama koje su
nametnute krcatelju, prijevoznik osigurava da ukrcaj, slaganje i
pričvršćivanje robe ne utječu na sigurnost broda.
6. Prijevoznik ima pravo prevoziti robu na
palubi ili na otvorenim brodovima samo ako je to dogovoreno s krcateljem ili
ako je to u skladu s poslovnim običajima u određenoj trgovini ili ako
to nalažu zakonski propisi.
Članak 4. Stvarni
prijevoznik
(1)
Ugovor koji je u skladu s definicijom
utvrđenom u članku 1. stavku 1., sklopljen između
prijevoznika i stvarnog prijevoznika, predstavlja ugovor o prijevozu u smislu
ove Konvencije. U svrhu takvoga ugovora, sve odredbe ove Konvencije koje se
odnose na krcatelja primjenjuju se na prijevoznika, a one koje se odnose na
prijevoznika primjenjuju se na stvarnog prijevoznika.
(2)
Ako je prijevoznik povjerio izvršenje prijevoza ili
dijela prijevoza stvarnom prijevozniku, bez obzira je li to na temelju ugovora
o prijevozu mogao učiniti ili nije, prijevoznik ipak ostaje odgovoran za
cjelokupan prijevoz u skladu s odredbama ove Konvencije. Sve odredbe ove
Konvencije kojima se uređuje odgovornost prijevoznika primjenjuju se i na
odgovornost stvarnog prijevoznika za prijevoz koji je on obavio.
(3)
Prijevoznik u svakom slučaju izvješćuje
krcatelja kad obavljanje prijevoza ili dijela prijevoza povjeri stvarnom
prijevozniku.
(4)
Svaki sporazum s krcateljem ili primateljem kojim
se proširuje odgovornost prijevoznika u skladu s odredbama ove Konvencije
utječe na stvarnog prijevoznika samo u mjeri u kojoj je on na to
izričito i u pisanom obliku pristao. Stvarni se prijevoznik može pozvati
na sve prigovore koje prijevoznik može iznijeti na temelju ugovora o prijevozu.
(5)
Kad su i u mjeri u kojoj su i prijevoznik i stvarni
prijevoznik odgovorni, njihova je odgovornost zajednička i solidarna.
Ništa u ovom članku ne dovodi u pitanje njihovo regresno pravo.
Članak 5. Rok
isporuke
Prijevoznik isporučuje robu u roku koji
je dogovoren ugovorom o prijevozu ili, ako takav rok nije dogovoren, u roku
koji bi se razumno mogao zahtijevati od pažljivog prijevoznika, uzimajući
u obzir okolnosti putovanja i nesmetanu plovidbu.
Članak 6. Obveze
krcatelja
(1)
Krcatelj je dužan platiti iznose koje treba platiti
na temelju ugovora o prijevozu.
(2)
Prije predaje robe krcatelj dostavlja prijevozniku
u pisanom obliku sljedeće podatke o robi koja se prevozi:
a)
dimenzije, broj ili težinu te faktor slaganja robe;
b)
oznake neophodne za identifikaciju robe;
c)
prirodu, obilježja i svojstva robe;
d)
upute o carinskim ili administrativnim propisima
koji se primjenjuju na robu;
e)
druge potrebne podatke koji se unose u prijevoznu
ispravu.
Pri predaji robe krcatelj predaje prijevozniku
i svu potrebnu prateću dokumentaciju.
(3)
Ako je to potrebno zbog prirode robe i vodeći
računa o dogovorenom prijevozu, krcatelj pakira robu tako da se
spriječi njezin gubitak ili oštećenje od trenutka kad je prijevoznik
preuzme do njezine isporuke i tako da se osigura da se robom ne prouzroči
šteta brodu ili drugoj robi. U skladu s onim što je dogovoreno u vezi s
prijevozom, krcatelj isto tako osigurava prikladno označavanje u skladu s
važećim međunarodnim i nacionalnim propisima ili, ako takvi propisi
ne postoje, u skladu s općeprihvaćenim pravilima i običajima u
unutarnjoj plovidbi.
(4)
Podložno obvezama koje snosi prijevoznik, krcatelj
ukrcava, slaže i učvršćuje robu u skladu s praksom unutarnje
plovidbe, osim ako je u ugovoru o prijevozu navedeno drugačije.
Članak 7. Opasna i
onečišćujuća roba
(1)
Ako se prevozi opasna ili
onečišćujuća roba, krcatelj prije predaje robe, osim o podacima
iz članka 6. stavka 2., prijevoznika jasno i u pisanom obliku
izvješćuje i o opasnostima i rizicima onečišćenja tijesno
povezanim s robom te o mjerama opreza koje je potrebno poduzeti.
(2)
Ako je za prijevoz opasne ili onečišćujuće
robe potrebno odobrenje, krcatelj potrebnu dokumentaciju predaje najkasnije pri
predaji robe.
(3)
Ako nastavak prijevoza, iskrcaj ili isporuka opasne
ili onečišćujuće robe nisu mogući zbog nedostatka
administrativnog odobrenja, krcatelj snosi troškove vraćanja robe u luku
ukrcaja ili do najbližeg mjesta gdje se roba može iskrcati i isporučiti
ili zbrinuti.
(4)
U slučaju izravne opasnosti po život, imovinu
ili okoliš, prijevoznik ima pravo iskrcati robu, učiniti je bezopasnom ili
je, pod uvjetom da takva mjera nije nesrazmjerna opasnosti koju roba
predstavlja, uništiti, čak i ako je prije njezina preuzimanja bio
obaviješten ili na drugi način upoznat s opasnostima i rizicima
onečišćenja koji su svojstveni toj robi.
(5)
Kad ima pravo poduzeti mjere iz prethodnih stavaka
3. i 4., prijevoznik može tražiti naknadu štete.
Članak 8.
Odgovornost krcatelja
(1)
Čak i kada mu se ne može pripisati krivnja,
krcatelj je odgovoran za svaku štetu i troškove nastale za prijevoznika ili
stvarnog prijevoznika zbog toga što:
(a)
podaci ili informacije navedeni u članku 6.
stavku 2. ili članku 7. stavku 1. nedostaju, netočni
su ili nepotpuni;
(b)
opasna ili onečišćujuća roba nije
označena ili obilježena u skladu s važećim međunarodnim ili
nacionalnim propisima ili, ako takvi propisi ne postoje, u skladu s
općeprihvaćenim pravilima i običajima u unutarnjoj plovidbi;
(c)
potrebna prateća dokumentacija nedostaje,
netočna je ili nepotpuna.
Prijevoznik se ne može pozivati na odgovornost
krcatelja ako se dokaže da se krivnja može pripisati samom prijevozniku,
njegovim radnicima ili zastupnicima. Isto vrijedi i za stvarnog prijevoznika.
(2)
Krcatelj je odgovoran za radnje i propuste osoba
čije usluge koristi u obavljanju zadaća i ispunjavanju obveza iz
članaka 6. i 7. kao da su takve radnje i propusti njegovi vlastiti,
kad te osobe djeluju u okviru svojeg zaposlenja.
Članak 9.
Prestanak ugovora na
zahtjev prijevoznika
(1)
Prijevoznik može raskinuti ugovor o prijevozu ako
krcatelj ne izvrši obveze utvrđene u članku 6. stavku 2.
ili članku 7. stavcima 1. i 2.
(2)
Ako iskoristi svoje pravo na raskid ugovora,
prijevoznik može iskrcati robu na trošak krcatelja i zatražiti isplatu jednog
od sljedećih iznosa, po svom izboru:
a)
trećinu dogovorene vozarine; ili
b)
osim naknade za prekoračenje dostavnog roka,
naknadu koja odgovara iznosu nastalih troškova i prouzročenog gubitka, a u
slučaju već započetog putovanja i dio vozarine razmjeran
prijeđenom dijelu puta.
Članak 10. Isporuka
robe
(1)
Bez obzira na obveze krcatelja na temelju
članka 6. stavka 1., primatelj koji zahtijeva isporuku robe
nakon njezina prispijeća na mjesto isporuke odgovoran je, u skladu s
ugovorom o prijevozu, za vozarinu i ostale naknade koje treba platiti za robu,
kao i za svoj doprinos u slučaju zajedničke havarije. U nedostatku
prijevozne isprave ili ako takva isprava nije predočena, primatelj je
odgovoran za vozarinu dogovorenu s krcateljem, ako to odgovara običajima
na tržištu.
(2)
Isporukom se smatra stavljanje robe na raspolaganje
primatelju u skladu s ugovorom o prijevozu ili s običajima određene
trgovine ili sa zakonskim propisima koji se primjenjuju u luci iskrcaja.
Isporukom se smatra i prisilna predaja robe nadležnom tijelu ili trećoj
strani.
POGLAVLJE III.
PRIJEVOZNE ISPRAVE
Članak 11. Priroda
i sadržaj
(1)
Za svaki prijevoz robe uređen ovom Konvencijom
prijevoznik izdaje prijevoznu ispravu; on izdaje teretnicu samo na zahtjev
krcatelja i ako je to bilo dogovoreno prije ukrcaja robe ili njezina
preuzimanja na prijevoz. Nedostatak prijevozne isprave ili činjenica da je
ona nepotpuna ne utječu na valjanost ugovora o prijevozu.
(2)
Izvornik prijevozne isprave mora potpisati
prijevoznik, zapovjednik broda ili osoba koju je prijevoznik ovlastio.
Prijevoznik može zahtijevati da krcatelj supotpiše izvornik ili presliku.
Potpis može biti vlastoručan, otisnut kao faksimil, perforiran, utisnut, u
simbolima ili načinjen bilo kojim drugim mehaničkim ili
elektroničkim sredstvom, ako to nije zabranjeno pravom države u kojoj je
izdana prijevozna isprava.
(3)
Ako ne postoji dokaz o suprotnom, prijevozna
isprava je prima facie dokaz o sklapanju i sadržaju ugovora o prijevozu te o
preuzimanju robe od strane prijevoznika. Ona je osobito osnova za pretpostavku
da je roba preuzeta na prijevoz onakva kakva je opisana u prijevoznoj ispravi.
(4)
Odnosi između prijevoznika i primatelja
utvrđuju se samo teretnicom, ako je ona prijevozna isprava. Odnosi
između prijevoznika i krcatelja i dalje se utvrđuju uvjetima ugovora
o prijevozu.
(5)
Osim svoga naziva, prijevozna isprava sadržava
sljedeće podatke:
a)
naziv, prebivalište, sjedište ili boravište
prijevoznika i krcatelja;
b)
primatelja robe;
c)
naziv ili broj broda, ako je roba ukrcana na brod,
ili podatke u prijevoznoj ispravi kojima se navodi da je prijevoznik preuzeo
robu, ali je još nije ukrcao na brod;
d)
luku ukrcaja ili mjesto preuzimanja robe i luku
iskrcaja ili mjesto isporuke;
e)
uobičajeni naziv vrste robe i način
njezina pakiranja, a za opasnu ili onečišćujuću robu, njezin
naziv u skladu s uvjetima na snazi ili, ako takav naziv ne postoji, njezin
općeniti naziv;
f)
dimenzije, broj ili težinu kao i identifikacijske
oznake robe ukrcane na brod ili preuzete u svrhu prijevoza;
g)
izjavu, prema potrebi, da se roba prevozi ili može
prevoziti na palubi ili na otvorenim brodovima;
h)
ugovorene odredbe o vozarini;
i)
u slučaju teretnog lista, naznaku radi li se o
izvorniku ili preslici; u slučaju teretnice, broj izvornika;
j)
mjesto i datum izdavanja.
Odsutnost jednog ili više detalja iz ovog
stavka ne utječe na pravnu prirodu prijevoznog dokumenta u smislu
članka 1. stavka 6. ove Konvencije
Članak 12. Rezerve
u prijevoznim ispravama
(1)
Prijevoznik ima pravo unijeti u prijevoznu ispravu
rezerve koje se odnose na:
a)
dimenzije, broj ili težinu robe, ako ima razloga
sumnjati da su podaci koje je dostavio krcatelj netočni ili ako nema
razumnih načina za provjeru tih podataka, naročito ako roba nije bila
prebrojena, izmjerena ili izvagana u njegovoj prisutnosti ili ako su, bez
izričitog sporazuma, dimenzije ili težina određeni mjerenjem prema
gazu broda;
b)
identifikacijske oznake koje nisu jasno i trajno
pričvršćene na samu robu ili, ako je roba pakirana, na spremnike ili
ambalažu;
c)
očigledno stanje robe.
(2)
Ako prijevoznik ne zabilježi očigledno stanje
robe ili ne upiše rezerve u tom smislu, smatra se da je u prijevoznoj ispravi
zabilježio da je roba u očigledno dobrom stanju.
(3)
Ako je, u skladu s podacima navedenima u prijevoznoj
ispravi, roba smještena u kontejner ili u skladište broda, a zapečatile su
je druge osobe koje nisu prijevoznik, njegovi radnici ili zastupnici te ako ni
kontejner niti pečati nisu oštećeni ili slomljeni pri dolasku u luku
iskrcaja ili mjesto isporuke, pretpostavlja se da do gubitka ili oštećenja
robe nije došlo tijekom prijevoza.
Članak 13.
Teretnica
(1)
Izvornici teretnice isprave su o vlasništvu koje
glase na ime primatelja, po naredbi ili na donositelja.
(2)
Na odredištu se roba isporučuje samo u zamjenu
za prethodno predočeni izvornik teretnice; nakon toga se ne može
zahtijevati daljnja isporuka na temelju ostalih izvornika.
(3)
Kad robu preuzima prijevoznik, predaja teretnice
osobi koja je njome stekla pravo na primitak robe ima u smislu stjecanja prava
na robu iste učinke kao i predaja robe.
(4)
Ako je teretnica prenesena na treću osobu,
uključujući primatelja, koja je djelovala u dobroj vjeri
pouzdajući se u opis robe naveden u teretnici, nije dopušten dokaz
suprotan pretpostavci utvrđenoj u članku 11. stavku 3. i
članku 12. stavku 2.
POGLAVLJE IV. PRAVO
RASPOLAGANJA ROBOM
Članak 14. Nositelj
prava raspolaganja
(1)
Krcatelj je ovlašten raspolagati robom; osobito
može zahtijevati od prijevoznika da obustavi prijevoz robe, promijeni mjesto
isporuke ili isporuči robu primatelju različitom od onoga koji je
naveden u prijevoznoj ispravi.
(2)
Krcateljevo pravo raspolaganja prestaje čim
primatelj, nakon prispijeća robe na predviđeno mjesto isporuke,
zatraži isporuku robe i
a)
kad se prijevoz obavlja na osnovi teretnog lista,
čim se izvornik uruči primatelju;
b)
kad se prijevoz obavlja na osnovi teretnice,
čim se krcatelj odrekne svih izvornika koje je posjedovao predajući
ih drugoj osobi.
(3)
Odgovarajućom zabilješkom u teretnom listu,
pri njegovu izdavanju, krcatelj se može odreći prava raspolaganja u korist
primatelja.
Članak 15.
Uvjeti za ostvarivanje
prava raspolaganja
Ako želi ostvariti svoje pravo raspolaganja
krcatelj ili primatelj, u slučaju iz članka 14. stavaka 2 i
3., mora:
a)
 ako se koristi teretnica, dostaviti sve izvornike
prije dolaska robe na predviđeno mjesto isporuke;
b)
ako se koristi prijevozna isprava koja nije
teretnica, dostaviti tu ispravu u kojoj se nalaze nove upute prijevozniku;
c)
nadoknaditi prijevozniku sve troškove i štetu koji
nastanu pri izvršenju uputa;
d)
u slučaju iskrcaja robe prije dolaska na
predviđeno mjesto isporuke, platiti cjelokupnu ugovorenu vozarinu, osim
ako je ugovorom o prijevozu predviđeno drugačije.
POGLAVLJE V. ODGOVORNOST
PRIJEVOZNIKA
Članak 16.
Odgovornost za gubitak
(1)
Prijevoznik je odgovoran za gubitak uslijed gubitka
ili oštećenja robe koji su nastali u vremenu od preuzimanja robe na
prijevoz pa do njezine isporuke ili uslijed zakašnjenja u isporuci, osim ako
dokaže da je šteta nastala zbog okolnosti koje pažljivi prijevoznik nije mogao
spriječiti i čije posljedice nije mogao izbjeći.
(2)
Odgovornost prijevoznika za gubitak uslijed gubitka
ili oštećenja robe koji su nastali prije ukrcaja robe na brod ili nakon
njezina iskrcaja s broda uređuje se pravom države koje je mjerodavno za
ugovor o prijevozu.
Članak 17. Radnici
i zastupnici
(1)
Prijevoznik je odgovoran za radnje i propuste
svojih radnika i zastupnika čije usluge koristi pri izvršenju ugovora o
prijevozu kao da su takve radnje i propusti njegovi vlastiti, kad te osobe
djeluju u okviru svojeg zaposlenja.
(2)
Kad prijevoz obavlja stvarni prijevoznik u skladu s
člankom 4., prijevoznik je isto tako odgovoran za radnje i propuste
stvarnog prijevoznika i njegovih radnika i zastupnika koji djeluju u okviru
svojega zaposlenja.
(3)
Ako u postupku pokrenutom protiv radnika i
zastupnika prijevoznika ili stvarnog prijevoznika oni dokažu da su djelovali u
okviru svojega zaposlenja, imaju pravo pozvati se na oslobođenja od
odgovornosti i ograničenja odgovornosti koje na temelju ove Konvencije
imaju pravo zatražiti prijevoznik ili stvarni prijevoznik. Peljar kojeg imenuje
nadležno tijelo i kojeg nije moguće slobodno odabrati ne smatra se
radnikom ili zastupnikom u smislu stavka 1.
Članak 18. Posebna
oslobođenja od odgovornosti
(1)
Prijevoznik i stvarni prijevoznik oslobađaju
se odgovornosti kad su gubitak, oštećenje ili zakašnjenje nastali uslijed
neke okolnosti ili nekog rizika navedenih u nastavku:
a)
radnje ili propusti krcatelja, primatelja ili osobe
koja je ovlaštena raspolagati robom;
b)
rukovanje, ukrcaj, slaganje ili iskrcaj robe koje
obave krcatelj, primatelj ili treće strane koje djeluju u ime krcatelja
ili primatelja;
c)
prijevoz robe na palubi ili na otvorenim brodovima,
ako je takav prijevoz ugovoren s krcateljem ili je u skladu s običajima u
određenoj trgovini ili ako to nalažu propisi koji su na snazi;
d)
priroda robe koja je čini podložnom potpunom
ili djelomičnom gubitku ili oštećenju, naročito lomljenju,
hrđanju, truljenju, isušivanju, curenju, normalnom rasturu (na obujmu ili
težini) ili djelovanju nametnika ili glodavaca;
e)
nedostatak ili manjkavost ambalaže u slučaju
robe koja je po svojoj prirodi podložna gubitku ili oštećenju kad nije
pakirana ili kad je ambalaža manjkava;
f)
nedostatne ili neodgovarajuće identifikacijske
oznake robe;
g)
pomoć ili spašavanje ili pokušaj pružanja pomoći
ili spašavanja u unutarnjim vodama;
h)
prijevoz živih životinja, osim ako prijevoznik nije
poduzeo mjere ili poštovao upute dogovorene ugovorom o prijevozu.
(2)
Ako bi se, u okolnostima slučaja, šteta mogla
pripisati jednoj ili više okolnosti ili jednom ili više rizika navedenih u
stavku 1. ovoga članka, pretpostavlja se da je šteta nastala uslijed te
okolnosti ili tog rizika. Navedena se pretpostavka ne primjenjuje ako
oštećena stranka dokaže da pretrpljeni gubitak nije nastao ili nije isključivo
nastao uslijed jedne od okolnosti ili jednog od rizika navedenih u stavku 1.
ovoga članka.
Članak 19.
Obračun naknade
(1)
Ako je prijevoznik odgovoran za cjelokupni gubitak
robe, plaća naknadu koja odgovara vrijednosti robe na mjestu i na dan
isporuke u skladu s ugovorom o prijevozu. Isporuka robe neovlaštenoj osobi
smatra se gubitkom.
(2)
U slučaju djelomičnog gubitka ili
oštećenja robe prijevoznik je odgovoran samo za gubitak vrijednosti robe.
(3)
Vrijednost robe određuje se prema burzovnoj
cijeni ili, ako takva cijena ne postoji, prema njezinoj tržišnoj cijeni ili,
ako ne postoje ni burzovna niti tržišna cijena, prema uobičajenoj
vrijednosti robe iste vrste i kvalitete na mjestu isporuke.
(4)
Što se tiče robe koja je po svojoj prirodi
izložena rasturu za vrijeme prijevoza, prijevoznik je, bez obzira na duljinu
prijevoza, odgovoran samo za dio rastura koji premašuje uobičajeni rastur
(na obujmu ili težini) koji su utvrdile stranke ugovora o prijevozu ili ako
nisu, onaj koji je određen propisima ili uspostavljenoj praksi na
odredištu.
(5)
Odredbe iz ovoga članka ne utječu na
pravo prijevoznika na vozarinu kako je predviđeno ugovorom o prijevozu
ili, u nedostatku posebnih dogovora u tom pogledu, kako je predviđeno
primjenjivim nacionalnim propisima ili običajima.
Članak 20. Najviša
ograničenja odgovornosti
(1)
Podložno članku 21. i stavku 4. ovoga
članka i bez obzira na postupak pokrenut protiv njega, prijevoznik ni u
kojem slučaju nije odgovoran za iznose koji premašuju 666,67
obračunskih jedinica po koletu ili drugoj jedinici tereta ili 2
obračunske jedinice po kilogramu težine, naznačene u prijevoznoj
ispravi, izgubljene ili oštećene robe, prema tome koji je iznos viši. Ako
je koleto ili druga jedinica tereta kontejner i ako u prijevoznoj ispravi nije
navedeno da su koleto ili jedinica tereta spremljeni u kontejner, iznos od
666,67 obračunskih jedinica zamjenjuje se iznosom od 1 500
obračunskih jedinica za kontejner bez robe i dodatnim iznosom od
25 000 obračunskih jedinica za robu koja se nalazi u kontejneru.
(2)
Kad su kontejner, paleta ili slična prijevozna
naprava upotrijebljeni za konsolidaciju robe, koleta ili druge jedinice tereta
za koje je u prijevoznoj ispravi naznačeno da su spakirani u ili na takvu
prijevoznu napravu smatraju se koletima ili jedinicama tereta. Osim prethodno
navedenoga, roba koja se nalazi u ili na takvoj prijevoznoj napravi smatra se
jednom jedinicom tereta. U slučajevima u kojima je sama prijevozna naprava
izgubljena ili oštećena, ta se prijevozna naprava smatra zasebnom jedinicom
tereta, ako ne pripada prijevozniku ili ako je prijevoznik nije na drugi
način pribavio.
(3)
U slučaju gubitka uslijed zakašnjenja u
isporuci odgovornost prijevoznika ne premašuje iznos vozarine. Međutim,
ukupna odgovornost na temelju stavka 1. ovoga članka i prve rečenice
ovoga stavka ne premašuje ograničenje koje bi se na temelju stavka 1.
uspostavilo za cjelokupni gubitak robe u vezi s kojom je takva odgovornost
nastala.
(4)
Najviša ograničenja odgovornosti navedena u
stavku 1. ne primjenjuju se:
a)
ako su priroda i viša vrijednost robe ili
prijevoznih naprava izričito navedeni u prijevoznoj ispravi, a prijevoznik
te navode nije opovrgnuo, ili
b)
ako su stranke izričito ugovorile viša najviša
ograničenja odgovornosti.
(5)
Zbroj iznosa naknade koji se za isti gubitak mogu
naplatiti od prijevoznika, stvarnog prijevoznika i njegovih radnika i
zastupnika ne premašuje ukupna najviša ograničenja odgovornosti
predviđena ovim člankom.
Članak 21. Gubitak
prava na ograničenje odgovornosti
(1)
Prijevoznik ili stvarni prijevoznik nema pravo na
oslobođenja od odgovornosti niti na ograničenja odgovornosti
predviđena ovom Konvencijom ili ugovorom o prijevozu ako se dokaže da je
on sam prouzročio štetu radnjom ili propustom, bilo u namjeri da
prouzroči takvu štetu ili iz nemara te znajući da bi takva šteta
vjerojatno mogla nastati.
(2)
Isto tako, radnici ili zastupnici koji djeluju u
ime prijevoznika ili stvarnog prijevoznika nemaju pravo na oslobođenja od
odgovornosti niti na ograničenja odgovornosti predviđena ovom
Konvencijom ili ugovorom o prijevozu ako se dokaže da su prouzročili štetu
na način opisan u stavku 1.
Članak 22.
Primjena
oslobođenja od odgovornosti i ograničenja odgovornosti
Oslobođenja od odgovornosti i
ograničenja odgovornosti predviđena ovom Konvencijom ili ugovorom o
prijevozu primjenjuju se na svaki postupak zbog gubitka, oštećenja ili
zakašnjenja u isporuci robe obuhvaćen ugovorom o prijevozu, bilo da se
postupak temelji na ugovornoj ili izvanugovornoj odgovornosti ili na nekoj
drugoj pravnoj osnovi.
POGLAVLJE VI. RAZDOBLJE
ZA PODNOŠENJE ZAHTJEVA
Članak 23. Prijava
štete
(1)
Primateljevo preuzimanje robe bez rezerve
predstavlja prima facie dokaz da je prijevoznik isporučio robu u istom
stanju i količini u kojima mu je predana na prijevoz.
(2)
Prijevoznik i primatelj mogu pri isporuci robe zahtijevati
provjeru njezina stanja i količine u prisutnosti obiju stranaka.
(3)
Ako su gubitak ili oštećenje robe
očigledni, primatelj mora najkasnije pri isporuci robe staviti rezervu u
pisanom obliku navodeći podatke o općoj prirodi štete, osim ako su
primatelj i prijevoznik zajednički provjerili stanje robe.
(4)
Ako gubitak ili oštećenje robe nisu
očigledni, primatelj mora najkasnije u roku od 7 uzastopnih dana od dana
isporuke staviti rezervu u pisanom obliku navodeći podatke o općoj
prirodi štete; u takvom slučaju oštećena stranka dokazuje da je šteta
nastala dok je za robu bio zadužen prijevoznik.
(5)
Naknada se ne isplaćuje za štetu zbog
zakašnjenja u isporuci, osim ako primatelj može dokazati da je u roku od 21
uzastopnog dana nakon isporuke robe dao obavijest o zakašnjenju prijevozniku te
da je navedena obavijest stigla do prijevoznika.
Članak 24. Zastara
(1)
 Svi postupci koji proizlaze iz ugovora
uređenog ovom Konvencijom zastarijevaju nakon godine dana od dana kada je
roba isporučena ili je trebala biti isporučena primatelju. U navedeno
se razdoblje ne uračunava dan početka razdoblja zastare.
(2)
Osoba protiv koje je pokrenut postupak može bilo
kada tijekom razdoblja zastare produljiti navedeno razdoblje pisanom izjavom
oštećenoj stranci. Navedeno se razdoblje može dodatno produljiti dodatnom
izjavom ili izjavama.
(3)
Obustava ili prekid roka zastare uređuje se
pravom države koje je mjerodavno za ugovor o prijevozu. Zastara se prekida
podnošenjem odštetnog zahtjeva u sudskom postupku za utvrđivanje
ograničene odgovornosti za sve tražbine proizašle iz događaja koji je
prouzročio štetu.
(4)
Osoba koja se na temelju ove Konvencije smatra
odgovornom može pokrenuti postupak za obeštećenje čak i nakon isteka
razdoblja zastare predviđenog u stavcima 1. i 2. ovoga članka, ako je
sudski postupak pokrenut u roku od 90 dana počevši od dana kada je osoba
koja pokreće postupak podmirila tražbinu ili kada je obaviještena o
postupku ili ako je sudski postupak pokrenut unutar duljeg roka
predviđenog pravom države u kojoj je sudski postupak pokrenut.
(5)
Pravo na pokretanje postupka koje je zbog proteka
vremena zastarjelo ne može se ostvariti protutužbom ili prijebojem.
POGLAVLJE VII.
OGRANIČENJA UGOVORNE SLOBODE
Članak 25.
Ništavnost ugovornih odredaba
(1)
Ništavna je i nevažeća svaka ugovorna odredba kojoj
je cilj isključiti ili ograničiti ili, podložno odredbama članka
20. stavka 4., povećati odgovornost u smislu ove Konvencije, prijevoznika,
stvarnog prijevoznika ili njihovih radnika ili zastupnika, prebaciti teret
dokazivanja ili skratiti rokove za podnošenje odštetnog zahtjeva ili razdoblja
zastare iz članaka 23. i 24. Ništavna je i nevažeća i svaka odredba
kojom se na prijevoznika prenosi korist od osiguranja robe.
(2)
Neovisno o odredbama iz stavka 1. ovoga članka
i ne dovodeći u pitanje članak 21., dopuštene su ugovorne odredbe u
kojima se navodi da prijevoznik ili stvarni prijevoznik nisu odgovorni za
gubitke proizašle iz:
a)
radnje ili propusta zapovjednika broda, peljara ili
bilo koje druge osobe u službi broda, potiskivača ili tegljača za
vrijeme plovidbe ili formiranja ili raspuštanja potiskivanog ili tegljenog
konvoja, pod uvjetom da je prijevoznik ispunio obveze u vezi s posadom
utvrđene u članku 3. stavku 3., osim ako su radnja ili propust
proizašli iz namjere da se šteta prouzroči ili iz nemara te znajući
da bi takva šteta vjerojatno mogla nastati;
b)
požara ili eksplozije na brodu, ako nije
moguće dokazati da su požar ili eksplozija nastali krivnjom prijevoznika
ili stvarnog prijevoznika ili njihovih radnika ili zastupnika ili uslijed mane
broda;
c)
mana koje su postojale prije putovanja njegova,
unajmljenog ili zakupljenog broda ako može dokazati da takve mane unatoč
dužnoj pažnji nisu mogle biti otkrivene prije početka putovanja.
POGLAVLJE VIII. DODATNE
ODREDBE
Članak 26.
Zajednička havarija
Ništa u ovoj Konvenciji ne sprečava
primjenu odredaba iz ugovora o prijevozu ili nacionalnog prava u vezi s
obračunom iznosa šteta i doprinosa koji se plaćaju u slučaju
zajedničke havarije.
Članak 27.
Ostale primjenjive
odredbe i nuklearna šteta
(1)
Ovom se Konvencijom ne mijenjaju prava ili dužnosti
prijevoznika predviđeni međunarodnim konvencijama ili nacionalnim
pravom koji se odnose na ograničenje odgovornosti vlasnika brodova
unutarnje ili pomorske plovidbe.
(2)
Prijevoznika se na temelju ove Konvencije
oslobađa odgovornosti za štetu prouzročenu nuklearnom nezgodom ako su
za takvu štetu, u skladu sa zakonima države kojima se uređuje odgovornost
na području nuklearne energije, odgovorni operator nuklearnog postrojenja
ili druga ovlaštena osoba.
Članak 28.
Obračunska jedinica
Obračunska jedinica iz članka 20.
ove Konvencije posebno je pravo vučenja kako ga je definirao
Međunarodni monetarni fond. Iznosi navedeni u članku 20.
preračunavaju se u nacionalnu valutu države u skladu s vrijednošću te
valute na dan donošenja presude ili na dan o kojem su se stranke sporazumjele.
Vrijednost nacionalne valute ugovorne države u smislu Posebnih prava
vučenja obračunava se u skladu s metodom vrednovanja koju na
predmetni dan primjenjuje Međunarodni monetarni fond za svoje operacije i
transakcije.
Članak 29. Dodatne
nacionalne odredbe
(1)
U slučajevima koji nisu predviđeni ovom
Konvencijom ugovor o prijevozu uređuje se pravom države o kojem su se
stranke sporazumjele.
(2)
U nedostatku takvoga sporazuma primjenjuje se pravo
države s kojom je ugovor o prijevozu u najbližoj vezi.
(3)
Pretpostavit će se da je ugovor o prijevozu u
najbližoj vezi s državom u kojoj se nalazi glavno poslovno sjedište
prijevoznika u vrijeme sklapanja ugovora ako se luka ukrcaja ili mjesto
preuzimanja robe ili luka iskrcaja ili mjesto isporuke ili glavno poslovno
sjedište krcatelja isto tako nalaze u toj državi. Ako prijevoznik nema poslovno
sjedište na kopnu i ugovor o prijevozu je sklopio na svojem brodu, smatra se da
je ugovor u najbližoj vezi s državom u kojoj je brod upisan i pod čijom
zastavom plovi ako se luka ukrcaja ili mjesto preuzimanja robe ili luka
iskrcaja ili mjesto isporuke ili glavno poslovno sjedište krcatelja isto tako
nalaze u toj državi.
(4)
Stvarno jamstvo prijevozniku za tražbine
utvrđene člankom 10. stavkom 1. uređuje se pravom države u kojoj
se nalazi roba.
POGLAVLJE IX.
IZJAVE KOJE SE ODNOSE NA
PODRUČJE PRIMJENE
Članak 30.
Prijevoz određenim
unutarnjim plovnim putovima
(1)
U trenutku potpisivanja, ratifikacije, prihvata,
odobrenja ove Konvencije ili pristupa ovoj Konvenciji, svaka država može
izjaviti da Konvenciju neće primjenjivati na ugovore koji se odnose na
prijevoz određenim unutarnjim plovnim putovima koji se nalaze na njezinu
području i na koje se ne primjenjuju međunarodni propisi o plovidbi
te koji ne sačinjavaju poveznicu između takvih međunarodnih
plovnih putova. Međutim, u takvoj se izjavi ne mogu navesti svi glavni
plovni putovi te države.
(2)
Ako je svrha ugovora o prijevozu prijevoz robe bez
prekrcaja plovnim putovima koji nisu navedeni u izjavi iz stavka 1. ovoga
članka i plovnim putovima spomenutim u navedenoj izjavi, ova se Konvencija
podjednako primjenjuje i na taj ugovor, osim ako je udaljenost koju treba
prijeći potonjima veća.
(3)
Kad je izjava dana u skladu sa stavkom 1., bilo
koja druga ugovorna država može izjaviti da ni ona neće primjenjivati
odredbe ove Konvencije na ugovore na koje upućuje ta izjava. Izjava dana u
skladu s ovim stavkom proizvodi učinak od trenutka stupanja na snagu
Konvencija za državu koja je dala izjavu u skladu sa stavkom 1., ali najranije
od trenutka stupanja na snagu Konvencija za državu koja je dala izjavu u skladu
s ovim stavkom.
(4)
Izjave iz stavaka 1. i 3. ovoga članka mogu se
u bilo kojem trenutku u cijelosti ili djelomično povući, uz obavijest
depozitaru u tom smislu, uz navođenje datuma od kojeg one prestaju važiti.
Povlačenje ovih izjava ne utječe na već sklopljene ugovore.
Članak 31.
Nacionalni ili besplatni
prijevoz
U trenutku potpisivanja, ratifikacije,
odobrenja ili prihvata ove Konvencije ili pristupa Konvenciji, ili bilo kada
nakon toga, svaka država može izjaviti da će Konvenciju isto tako
primjenjivati:
a)
na ugovore o prijevozu u skladu s kojima se luka
ukrcaja ili mjesto preuzimanja i luka iskrcaja ili mjesto isporuke nalaze na
njezinu području;
b)
odstupajući od članka 1. stavka 1., na
besplatni prijevoz.
Članak 32.
Regionalne odredbe o
odgovornosti
(1)
 U trenutku potpisivanja, ratifikacije, odobrenja
ili prihvata ove Konvencije ili pristupa Konvenciji, ili bilo kada nakon toga,
svaka država može izjaviti da u slučaju prijevoza robe između luka
ukrcaja ili mjesta preuzimanja robe i luka iskrcaja ili mjesta isporuke, od
kojih se ili oboje nalaze na njezinu području ili se jedno nalazi na
njezinu području, a drugo na području države koja je dala istu izjavu,
prijevoznik nije odgovoran za štetu prouzročenu radnjom ili propustom
zapovjednika broda, peljara ili druge osobe u službi broda, potiskivača
ili tegljača za vrijeme plovidbe ili formiranja potiskivanog ili tegljenog
konvoja, pod uvjetom da je prijevoznik ispunio obveze o posadi utvrđene u
članku 3. stavku 3., osim ako je radnja ili propust učinjen u namjeri
da se takva šteta prouzroči ili iz nemara uz znanje da bi takva šteta
vjerojatno mogla nastati.
(2)
Odredba o odgovornosti iz stavka 1. stupa na snagu
između dviju ugovornih država kada ova Konvencija stupi na snagu u drugoj
državi koja je dala istu izjavu. Ako je država navedenu izjavu dala nakon što
je za tu državu Konvencija stupila na snagu, odredba o odgovornosti iz stavka
1. stupa na snagu prvoga dana u mjesecu koji slijedi nakon proteka razdoblja od
tri mjeseca od podnošenja obavijesti o izjavi depozitaru. Odredba o
odgovornosti primjenjuje se samo na ugovore o prijevozu koji su potpisani nakon
njezina stupanja na snagu.
(3)
Izjavu koja je dana u skladu sa stavkom 1. moguće
je povući u bilo kojem trenutku uz obavijest depozitaru. U slučaju
povlačenja odredbe o odgovornosti iz stavka 1. prestaju proizvoditi
učinak prvoga dana u mjesecu koji slijedi nakon obavijesti ili kasnijeg
datuma navedenog u obavijesti. Povlačenje ne utječe na ugovore o
prijevozu koji su potpisani prije nego što su odredbe o odgovornosti prestale
biti na snazi.
POGLAVLJE X. ZAVRŠNE
ODREDBE
Članak 33.
Potpisivanje,
ratifikacija, prihvat, odobrenje, pristup
(1)
Ova je Konvencija otvorena za potpisivanje svim
državama godinu dana u sjedištu depozitara. Rok za potpisivanje počinje
onoga dana kada depozitar izjavi da su raspoloživi svi vjerodostojni tekstovi
Konvencije.
(2)
Države mogu postati strankama ove Konvencije:
a)
potpisivanjem bez rezerve u pogledu ratifikacije,
prihvata ili odobrenja;
b)
potpisivanjem uz rezervu u pogledu ratifikacije,
prihvata ili odobrenja, nakon čega slijedi ratifikacija, prihvat ili
odobrenje;
c)
pristupom nakon utvrđenog roka za potpisivanje
(3)
Instrumenti ratifikacije, prihvata, odobrenja ili
pristupa polažu se kod depozitara.
Članak 34. Stupanje
na snagu
(1)
Ova Konvencija stupa na snagu prvoga dana u mjesecu
koji slijedi nakon isteka roka od tri mjeseca od datuma kada je pet država
potpisalo ovu Konvenciju bez rezerve u pogledu ratifikacije, prihvata ili
odobrenja ili je kod depozitara položilo instrumente o ratifikaciji, prihvatu,
odobrenju ili pristupu.
(2)
Za svaku državu koja nakon stupanja na snagu ove
Konvencije potpiše Konvenciju bez rezerve u pogledu ratifikacije, prihvata ili
odobrenja ili kod depozitara položi instrumente o ratifikaciji, prihvatu,
odobrenju ili pristupu, ova Konvencija stupa na snagu prvoga dana u mjesecu
koji slijedi nakon isteka roka od tri mjeseca od datuma potpisivanja bez
rezerve ratifikacije, prihvata ili odobrenja, ili polaganja instrumenata o
ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupu.
Članak 35.
Otkazivanje
(1)
Država stranka može otkazati ovu Konvenciju nakon
isteka roka od godine dana od datuma njezina stupanja na snagu za tu državu.
(2)
Obavijest o otkazivanju polaže se kod depozitara.
(3)
Otkazivanje proizvodi učinak prvoga dana u
mjesecu koji slijedi nakon isteka roka od godine dana od polaganja obavijesti o
otkazivanju ili nakon duljeg razdoblja navedenog u obavijesti o otkazivanju.
Članak 36. Revizija
i izmjena
Na zahtjev najmanje jedne trećine
ugovornih država ove Konvencije depozitar saziva konferenciju ugovornih država
radi njezine revizije ili izmjene.
Članak 37.
Revizija iznosa
ograničenja odgovornosti i obračunske jedinice
(1)
 Neovisno o odredbama članka 36., kada je predložena
revizija iznosa navedenog u članku 20. stavku 1. ili zamjena jedinice
definirane u članku 28. drugom jedinicom, depozitar na zahtjev najmanje
jedne četvrtine država stranaka ove Konvencije dostavlja prijedlog svim
članovima Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu, Središnje
komisije za plovidbu Rajnom, Dunavske komisije te svim ugovornim državama i
saziva konferenciju samo radi promjene iznosa navedenog u članku 20.
stavku 1. ili radi zamjene jedinice definirane u članku 28. drugom jedinicom.
(2)
Konferencija se saziva najranije šest mjeseci nakon
dana dostave prijedloga.
(3)
Sve ugovorne države ove Konvencije imaju pravo
sudjelovati na konferenciji bez obzira na to jesu li ili nisu članice
organizacija iz stavka 1.
(4)
Izmjene se donose dvotrećinskom većinom
ugovornih država Konvencije čiji su predstavnici prisutni na konferenciji
i sudjeluju u glasanju, pod uvjetom da je najmanje jedna polovina predstavnika
ugovornih država ove Konvencije prisutna u vrijeme glasanja.
(5)
Tijekom savjetovanja o izmjenama iznosa navedenog u
članku 20. stavku 1. konferencija uzima u obzir iskustva s događajima
koji su doveli do štete, a osobito iznos tako nastale štete, promjene
novčanih vrijednosti kao i učinak predložene izmjene na trošak
osiguranja.
(6)

a)
Izmjena iznosa u skladu s ovim člankom može
proizvoditi učinak najranije pet godina nakon dana otvaranja ove
Konvencije za potpisivanje i najranije pet godina nakon stupanja na snagu
ranije donesene izmjene u skladu s ovim člankom.
b)
Iznos ne smije biti uvećan toliko da premaši iznos
najviših ograničenja odgovornosti utvrđen ovom Konvencijom,
uvećan za šest posto godišnje, izračunano u skladu s načelom
složene kamatne stope od dana kada je ova Konvencija otvorena za potpisivanje.
c)
Iznos ne smije biti uvećan toliko da premaši
trostruki iznos najviših ograničenja odgovornosti utvrđenih ovom
Konvencijom.
(7)
Depozitar obavješćuje sve ugovorne države o
svakoj izmjeni donesenoj u skladu sa stavkom 4. Izmjena se smatra
prihvaćenom osamnaest mjeseci nakon dana obavijesti, osim ako u tom razdoblju
najmanje jedna četvrtina država koje su u vrijeme donošenja odluke o
izmjeni bile ugovorne države obavijesti depozitara o neprihvaćanju te
izmjene; u tom se slučaju izmjena odbija i ne stupa na snagu.
(8)
Izmjena koja se smatra prihvaćenom u skladu sa
stavkom 7. stupa na snagu osamnaest mjeseci nakon njezina prihvaćanja.
(9)
Izmjena obvezuje sve ugovorne države, osim ako
otkažu ovu Konvenciju u skladu s člankom 35. najkasnije šest mjeseci prije
stupanja izmjene na snagu. Otkazivanje proizvodi učinak nakon stupanja
izmjene na snagu.
(10)
Kad je izmjena donesena, a predviđeni rok od
osamnaest mjeseci za prihvaćanje još nije istekao, država koja u tom
razdoblju postane ugovornom državom obvezana je izmjenom ako ona stupi na
snagu. Država koja postane ugovornom državom nakon toga razdoblja obvezana je
izmjenom prihvaćenom u skladu sa stavkom 7. U slučajevima navedenima
u ovom stavku država je obvezana izmjenom čim ona stupi na snagu ili
čim ova Konvencija stupi na snagu za tu državu, ako se to dogodi kasnije.
Članak 38. Depozitar
(1)
Ova se Konvencija polaže kod Vlade Republike
Mađarske.
(2)
Depozitar:
a)
svim državama koje su sudjelovale na Diplomatskoj
konferenciji o donošenju Budimpeštanske konvencije o ugovoru o prijevozu robe
unutarnjim plovnim putovima dostavlja na provjeru ovu verziju Konvencije na
službenom jeziku koja u vrijeme konferencije nije bila raspoloživa;
b)
izvješćuje sve države iz prethodne
točke (a) o svakom prijedlogu izmjene teksta dostavljenog u skladu s
točkom (a);
c)
određuje datum usklađivanja svih verzija
ove Konvencije na službenim jezicima i kada se mogu smatrati vjerodostojnima;
d)
obavješćuje sve države navedene u prethodnoj
točki (a) o datumu utvrđenom u skladu s točkom (c);
e)
dostavlja ovjerene preslike ove Konvencije svim
državama koje su bile pozvane na Diplomatsku konferenciju o donošenju
Budimpeštanske konvencije o ugovoru o prijevozu robe unutarnjim plovnim
putovima i onima koje su Konvenciju potpisale ili su joj pristupile;
f)
 izvješćuje sve države koje su potpisale ovu
Konvenciju ili su joj pristupile:

i.
o svakom novom potpisu, obavijesti ili izjavi,
navodeći datum potpisivanja, obavijesti ili izjave;

ii.
o datumu stupanja na snagu ove Konvencije;

iii.
o svakom otkazivanju ove Konvencije s naznakom dana
kad taj otkaz stupa na snagu;

iv.
o svakoj odluci o izmjeni u skladu s člankom 36.
i 37. ove Konvencije s naznakom dana stupanja na snagu te izmjene;

v.
o svakom priopćenju zahtijevanom u skladu s
odredbama ove Konvencije.
(3)
Nakon stupanja na snagu ove Konvencije depozitar
dostavlja ovjerenu presliku ove Konvencije Tajništvu Ujedinjenih naroda radi
registriranja i objavljivanja u skladu s člankom 102. Povelje Ujedinjenih
naroda.
SASTAVLJENO u Budimpešti, 22. lipnja 2001. u
jednom izvorniku čiji su tekstovi na nizozemskom, engleskom, francuskom,
njemačkom i ruskom jeziku jednako vjerodostojni.
U POTVRDU TOGA niže potpisani
opunomoćenici, propisno ovlašteni za to od svojih vlada, potpisali su ovu
Konvenciju.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 8.4.2016.
            COM(2016) 193 final
            2016/0098(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Saveznih Država Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               U Uredbi Vijeća (EZ) br. 539/2001
                  1
                navode se treće zemlje čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica država članica i zemlje čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva. Uredba (EZ) br. 539/2001 primjenjuje se u svim državama članicama, osim Irske i Ujedinjene Kraljevine.

               Uredbom (EU) br. 509/2014 Europskog parlamenta i Vijeća
                  2
                izmijenjena je Uredba (EZ) br. 539/2001 tako što je 19 zemalja premješteno u Prilog II. u kojem se navodi popis trećih zemalja čiji su državljani izuzeti od obveze posjedovanja vize. Tih je 19 zemalja sljedeće: Dominika, Grenada, Kiribati, Kolumbija, Maršalovi Otoci, Mikronezija, Nauru, Palau, Peru, Sveta Lucija, Sveti Vincent i Grenadini, Samoa, Salomonovi Otoci, Timor-Leste, Tonga, Trinidad i Tobago, Tuvalu, Ujedinjeni Arapski Emirati i Vanuatu. Uz upućivanja na svaku od tih zemalja u Prilogu II. navedena je sljedeća bilješka: „izuzeće od obveze posjedovanja vize primjenjuje se od dana stupanja na snagu sporazuma o izuzeću od obveze posjedovanja vize koji se treba sklopiti s Europskom unijom”.

               Uredba (EU) br. 509/2014 donesena je 20. svibnja 2014. te je stupila na snagu 9. lipnja 2014. U srpnju 2014. Komisija je dostavila Vijeću preporuku da je ovlasti za početak pregovora o sporazumima o ukidanju viza sa svakom od sljedećih 17 zemalja: Dominikom, Grenadom, Kiribatijem, Maršalovim Otocima, Mikronezijom, Nauruom, Palauom, Svetom Lucijom, Svetim Vincentom i Grenadinima, Samoom, Salomonovim Otocima, Timor-Lesteom, Tongom, Trinidadom i Tobagom, Tuvaluom, Ujedinjenim Arapskim Emiratima i Vanuatuom
                  3
               . Vijeće je 9. listopada 2014. Komisiji dostavilo pregovaračke smjernice.

               Prvi sporazumi o ukidanju viza potpisani su 6. svibnja 2015. (Ujedinjeni Arapski Emirati), 26. svibnja 2015. (Timor-Leste) i 28. svibnja 2015. (Dominika, Grenada, Samoa, Sveta Lucija, Sveti Vincent i Grenadini, Trinidad i Tobago te Vanuatu) i privremeno se primjenjuju od datuma potpisivanja do njihova stupanja na snagu. Vijeće je odobrilo potpisivanje drugog niza sporazuma o ukidanju viza s Tongom (potpisan 20. studenoga 2015.), Kolumbijom (potpisan 2. prosinca 2015.), Kiribatijem (datum potpisivanja treba odrediti) i Palauom (potpisan 7. prosinca 2015.). Ta se četiri sporazuma privremeno primjenjuju od sljedećeg dana od dana potpisivanja do njihova stupanja na snagu.

               Pregovori s Mikronezijom započeli su 17. prosinca 2014. i odvijali su se putem razmjene pisama. Daljnjim razmjenama postignut je dogovor o svim aspektima. Glavni su pregovarači parafirali sporazum razmjenom pisama 16. prosinca 2015. (Mikronezija) i 13. siječnja 2016. (Unija). Države članice obaviještene su tijekom sastanka Radne skupine za vize u okviru Vijeća koji je održan 18. siječnja 2016.

               2.PRAVNA OSNOVA

               Sa strane Unije, pravna je osnova sporazuma članak 77. stavak 2. točka (a) Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), u vezi s njegovim člankom 218.

               Priloženi prijedlog pravni je instrument za sklapanje sporazuma. Vijeće će odlučiti kvalificiranom većinom nakon što sporazum u ime Unije potpiše osoba koju je imenovalo predsjedništvo Vijeća te nakon dobivanja suglasnosti Europskog parlamenta u skladu s člankom 218. stavkom 6. drugim podstavkom točkom (a) UFEU-a.

               3.ISHOD PREGOVORA

               Komisija smatra da su ciljevi koje je Vijeće postavilo u svojim pregovaračkim smjernicama postignuti i da je nacrt sporazuma o ukidanju viza prihvatljiv za Uniju.

               Njegov konačan sadržaj može se sažeti kako slijedi:

               Svrha

               Sporazumom se građanima Europske unije i državljanima Mikronezije omogućava boravak bez vize na državnom području druge ugovorne stranke od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana.

               Kako bi se osiguralo jednako postupanje prema svim građanima EU-a, u sporazum je uključena odredba prema kojoj Mikronezija može suspendirati primjenu sporazuma ili ga otkazati samo u odnosu na sve države članice Europske unije te da i Unija može suspendirati primjenu sporazuma ili ga otkazati samo u odnosu na sve države članice.

               Posebni položaj Ujedinjene Kraljevine i Irske prikazan je u preambuli.

               Područje primjene

               Ukidanjem viza obuhvaćene su sve kategorije osoba (nositelji običnih, diplomatskih, službenih i posebnih putovnica) čija svrha putovanja ne uključuje obavljanje plaćene aktivnosti. Svaka država članica i Mikronezija mogu za tu kategoriju uvesti obvezu posjedovanja vize za državljane druge stranke u skladu s primjenjivim pravom Unije ili nacionalnim pravom. Kako bi se osigurala usklađena provedba, sporazumu je priložena zajednička izjava o tumačenju kategorije osoba koje putuju u svrhu obavljanja plaćene aktivnosti.

               Trajanje boravka

               Sporazumom se građanima Europske unije i državljanima Mikronezije omogućava boravak bez vize na državnom području druge ugovorne stranke od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana. Zajednička izjava o tumačenju tog razdoblja od 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana priložena je sporazumu.

               Sporazumom se uzima u obzir položaj država članica koje još ne primjenjuju u cijelosti schengensku pravnu stečevinu. Sve dok nisu dio schengenskog prostora bez unutarnjih granica, ukidanjem viza državljani Mikronezije stječu pravo boravka od 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana na području svake od tih država članica (trenutačno su to Bugarska, Hrvatska, Cipar i Rumunjska), neovisno o razdoblju izračunatom za cijeli schengenski prostor.

               Teritorijalna primjena

               Sporazum sadržava odredbe o njegovoj teritorijalnoj primjeni: u slučaju Francuske i Nizozemske, ukidanjem viza državljani Mikronezije imali bi pravo na boravak samo na europskim područjima tih država članica.

               Izjave

               Osim prethodno spomenutih zajedničkih izjava, sporazumu su priložene još dvije zajedničke izjave:

               –o pridruživanju Norveške, Islanda, Švicarske i Lihtenštajna provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine,

               –o potpunom širenju informacija o sadržaju i posljedicama sporazuma o ukidanju viza i povezanim pitanjima, kao što su uvjeti ulaska.

               4.ZAKLJUČAK

               Imajući na umu prethodno navedene rezultate, Komisija predlaže Vijeću da, nakon što dobije suglasnost Europskog parlamenta, odobri Sporazum između Europske unije i Saveznih Država Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak.

               2016/0098 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Saveznih Država Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 77. stavak 2. točku (a), u vezi s člankom 218. stavkom 6. drugim podstavkom točkom (a) v.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta
                  4
               ,

               budući da:

               (1)Komisija je u ime Europske unije pregovarala o Sporazumu sa Saveznim Državama Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak (dalje u tekstu „Sporazum”).

               (2)U skladu s Odlukom Vijeća (EU) 2015/[…] Sporazum je potpisan i privremeno se primjenjuje od […].

               (3)Sporazumom se osniva Zajednički odbor stručnjaka za upravljanje Sporazumom. Uniju u Zajedničkom odboru treba predstavljati Komisija, kojoj bi trebali pomagati predstavnici država članica.

               (4)Ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Ujedinjena Kraljevina ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2000/365/EZ
                  5
               ; Ujedinjena Kraljevina stoga ne sudjeluje u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća, niti se na nju primjenjuje.

               (5)Ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Irska ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2002/192/EZ
                  6
               ; Irska stoga ne sudjeluje u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća, niti se na nju primjenjuje,

               (6)Sporazum bi trebalo odobriti,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Sporazum između Europske unije i Saveznih Država Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak odobrava se u ime Unije.

               Članak 2.

               Predsjednik Vijeća u ime Unije šalje obavijest predviđenu člankom 8. stavkom 1. Sporazuma
                  7
               .

               Članak 3.

               Komisija, uz pomoć predstavnika država članica, predstavlja Uniju u Zajedničkom odboru stručnjaka koji je osnovan na temelju članka 6. Sporazuma.

               Članak 4.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 539/2001 od 15. ožujka 2001. o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva, SL L 81, 21.3.2001., str. 1.

                     (2)
                  Uredba (EU) br. 509/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 539/2001 o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva, SL L 149, 20.5.2014., str. 67.

                     (3)
                  COM (2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Suglasnost dobivena […]

                     (5)
                  Odluka Vijeća 2000/365/EZ od 29. svibnja 2000. o zahtjevu Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske za sudjelovanje u pojedinim odredbama schengenske pravne stečevine (SL L 131, 1.6.2000., str. 43.)

                     (6)
                  Odluka Vijeća 2002/192/EZ od 28. veljače 2002. o zahtjevu Irske za sudjelovanje u provedbi nekih odredbi schengenske pravne stečevine (SL L 64, 7.3.2002., str. 20.).

                     (7)
                  Datum stupanja na snagu Sporazuma objavit će Glavno tajništvo Vijeća u Službenom listu Europske unije.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 8.4.2016.
            COM(2016) 193 final
            PRILOG

            Prijedlogu odluke Vijeća
            o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Saveznih Država Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               PRILOG

               Prijedlogu odluke Vijeća

               o sklapanju Sporazuma između Europske unije i Saveznih Država Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               SPORAZUM

               između Europske unije i Saveznih Država Mikronezije o ukidanju viza za kratkotrajni boravak

               EUROPSKA UNIJA, dalje u tekstu „Unija” ili „EU”, i

               SAVEZNE DRŽAVE MIKRONEZIJE, dalje u tekstu „Mikronezija”,

               dalje u tekstu zajednički „ugovorne stranke”,

               S CILJEM daljnjeg razvoja prijateljskih odnosa između ugovornih stranaka i u želji olakšanja putovanja osiguranjem ulaska i kratkotrajnog boravka bez viza za svoje građane,

               UZIMAJUĆI U OBZIR Uredbu (EU) br. 509/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 539/2001 o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva
                  1
               , među ostalim, premještanjem 19 trećih zemalja, uključujući Mikroneziju, na popis trećih zemalja čiji su državljani izuzeti od obveze posjedovanja vize za kratkotrajni boravak u državama članicama,

               IMAJUĆI NA UMU da se u članku 1. Uredbe (EU) br. 509/2014 navodi da se za tih 19 zemalja izuzeće od obveze posjedovanja vize primjenjuje od dana stupanja na snagu sporazuma o izuzeću od obveze posjedovanja vize koji se treba sklopiti s Unijom,

               ŽELEĆI zaštititi načelo jednakog postupanja prema svim građanima EU-a,

               VODEĆI RAČUNA o tome da osobe koje putuju u svrhu obavljanja plaćene aktivnosti tijekom svojeg kratkotrajnog boravka nisu obuhvaćene ovim Sporazumom pa se stoga na tu kategoriju nastavljaju primjenjivati odgovarajuća pravila prava Unije i nacionalnog prava država članica te nacionalnog prava Mikronezije o obvezi posjedovanja vize ili o izuzeću od te obveze i o pristupu zapošljavanju,

               UZIMAJUĆI U OBZIR Protokol o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske s obzirom na područje slobode, sigurnosti i pravde i Protokol o schengenskoj pravnoj stečevini uključenoj u okvir Europske unije, koji su priloženi Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, te potvrđujući da se odredbe ovog Sporazuma ne primjenjuju na Ujedinjenu Kraljevinu i Irsku,

               SPORAZUMJELE SU SE KAKO SLIJEDI:

               ČLANAK 1.

               Svrha

               Ovim Sporazumom predviđa se izuzeće od obveze posjedovanja vize za građane Unije i državljane Mikronezije kada putuju na državno područje druge ugovorne stranke na razdoblje od najviše 90 dana unutar bilo kojeg razdoblja od 180 dana.

               ČLANAK 2.

               Definicije

               Za potrebe ovog Sporazuma:

               (a)
                     „država članica” znači bilo koja država članica Unije, osim Ujedinjene Kraljevine i Irske;

               (b)
                     „građanin Unije” znači državljanin države članice kako je definirana u točki (a);

               (c)
                     „državljanin Mikronezije“ znači svaka osoba koja ima državljanstvo Mikronezije;

               (d)
                     „schengenski prostor“ znači prostor bez unutarnjih granica koji se sastoji od državnih područja država članica iz točke (a) koje primjenjuju schengensku pravnu stečevinu u cijelosti.

               ČLANAK 3.

               Područje primjene

               1.
                     Građani Unije koji imaju valjanu običnu, diplomatsku, službenu ili posebnu putovnicu, koju je izdala neka od država članica, mogu bez vize ući na državno područje Mikronezije i na njemu boraviti tijekom razdoblja boravka kako je definirano u članku 4. stavku 1.

               Državljani Mikronezije koji imaju valjanu običnu, diplomatsku, službenu ili posebnu putovnicu, koju je izdala Mikronezija, mogu bez vize ući na državno područje država članica i na njemu boraviti tijekom razdoblja boravka kako je definirano u članku 4. stavku 2.

               2.
                     Stavak 1. ovog članka ne primjenjuje se na osobe koje putuju u svrhu obavljanja plaćene aktivnosti.

               Za tu kategoriju osoba svaka država članica može zasebno uvesti obvezu posjedovanja vize za državljane Mikronezije ili je može ukinuti u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 539/2001
                  2
               .

               Mikronezija može za tu kategoriju osoba donijeti odluku o obvezi posjedovanja vize ili o njezinu ukidanju za državljane svake države članice zasebno u skladu sa svojim nacionalnim pravom.

               3.
                     Izuzeće od obveze posjedovanja vize predviđeno ovim Sporazumom primjenjuje se ne dovodeći u pitanje propise ugovornih stranaka u vezi s uvjetima za ulazak i kratkotrajni boravak. Države članice i Mikronezija zadržavaju pravo odbiti ulazak i kratkotrajni boravak na svojim državnim područjima ako nije ispunjen jedan od tih uvjeta ili više njih.

               4.
                     Izuzeće od obveze posjedovanja vize primjenjuje se bez obzira na vrstu prijevoza kojim se koristi za prelazak granica ugovornih stranaka.

               5.
                     Pitanja koja nisu obuhvaćena ovim Sporazumom uređena su pravom Unije, nacionalnim pravom država članica i nacionalnim pravom Mikronezije.

               ČLANAK 4.

               Trajanje boravka

               1.
                     Građani Unije mogu boraviti na državnom području Mikronezije najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana.

               2.
                     Državljani Mikronezije mogu boraviti na državnom području država članica koje u cijelosti primjenjuju schengensku pravnu stečevinu najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana. To razdoblje izračunava se neovisno o bilo kojem boravku u državi članici koja još ne primjenjuje u cijelosti schengensku pravnu stečevinu.

               Državljani Mikronezije mogu boraviti najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana na državnom području svake države članice koja još ne primjenjuje u cijelosti schengensku pravnu stečevinu, neovisno o razdoblju boravka izračunanom za državno područje država članica koje u cijelosti primjenjuju schengensku pravnu stečevinu.

               3.
                     Ovim se Sporazumom ne utječe na mogućnost Mikronezije i država članica da produlje razdoblje boravka na više od 90 dana u skladu sa svojim nacionalnim pravom i pravom Unije.

               ČLANAK 5.

               Teritorijalna primjena

               1.
                     U pogledu Francuske Republike ovaj Sporazum primjenjuje se samo na europsko područje Francuske Republike.

               2.
                     U pogledu Kraljevine Nizozemske ovaj Sporazum primjenjuje se samo na europsko područje Kraljevine Nizozemske.

               ČLANAK 6.

               Zajednički odbor za upravljanje Sporazumom

               1.
                     Ugovorne stranke osnivaju Zajednički odbor stručnjaka (dalje u tekstu „Odbor”) koji se sastoji od predstavnika Unije i predstavnika Mikronezije. Uniju predstavlja Europska komisija.

               2.
                     Odbor, među ostalim, ima sljedeće zadatke:

               (a)
                     nadzor provedbe ovog Sporazuma;

               (b)
                     predlaganje izmjena ili dopuna ovom Sporazumu;

               (c)
                     rješavanje sporova koji proizlaze iz tumačenja ili primjene ovog Sporazuma.

               3.
                     Odbor se sastaje prema potrebi, na zahtjev jedne od ugovornih stranaka.

               4.
                     Odbor donosi svoj poslovnik.

               ČLANAK 7.

               Povezanost ovog Sporazuma s postojećim bilateralnim sporazumima o ukidanju viza
                  između država članica i Mikronezije

               Ovaj Sporazum ima prednost pred svim bilateralnim sporazumima ili dogovorima sklopljenima između pojedinih država članica i Mikronezije u mjeri u kojoj se njima uređuju pitanja koja su obuhvaćena područjem primjene ovog Sporazuma.

               ČLANAK 8.

               Završne odredbe

               1.
                     Ugovorne stranke ratificiraju ili odobravaju ovaj Sporazum u skladu sa svojim unutarnjim postupcima te Sporazum stupa na snagu prvog dana drugog mjeseca nakon kasnijeg od dva datuma na koji su ugovorne stranke jedna drugu obavijestile da su prethodno navedeni postupci završeni.

               Ovaj se Sporazum primjenjuje privremeno od sljedećeg dana od dana njegova potpisivanja.

               2.
                     Ovaj se Sporazum sklapa na neodređeno vrijeme, osim ako se otkaže u skladu sa stavkom 5.

               3.
                     Ovaj se Sporazum može izmijeniti pisanim sporazumom ugovornih stranaka. Izmjene stupaju na snagu nakon što ugovorne stranke obavijeste jedna drugu o okončanju unutarnjih postupaka potrebnih u tu svrhu.

               4.
                     Svaka ugovorna stranka može u cijelosti ili djelomično suspendirati ovaj Sporazum, posebno zbog razloga javnog poretka, zaštite nacionalne sigurnosti ili zaštite javnog zdravlja, nezakonite imigracije ili nakon ponovnog uvođenja obveze posjedovanja vize od strane neke od ugovornih stranaka. Odluka o suspenziji priopćuje se drugoj ugovornoj stranci najkasnije dva mjeseca prije njezina planiranog stupanja na snagu. Ugovorna stranka koja je suspendirala primjenu ovog Sporazuma odmah obavješćuje drugu ugovornu stranku ako prestanu postojati razlozi za tu suspenziju te ukida tu suspenziju.

               5.
                     Svaka ugovorna stranka može otkazati ovaj Sporazum pisanom obaviješću drugoj ugovornoj stranci. Ovaj Sporazum prestaje važiti 90 dana od dana takve obavijesti.

               6.
                     Mikronezija može suspendirati ili otkazati ovaj Sporazum samo u odnosu na sve države članice.

               7.
                     Unija može suspendirati ili otkazati ovaj Sporazum samo u odnosu na sve svoje države članice.

               Sastavljeno u po dva primjerka na bugarskom, češkom, danskom, engleskom, estonskom, finskom, francuskom, grčkom, hrvatskom, latvijskom, litavskom, mađarskom, malteškom, nizozemskom, njemačkom, poljskom, portugalskom, rumunjskom, slovačkom, slovenskom, španjolskom, švedskom i talijanskom jeziku, pri čemu je svaki od tih tekstova jednako vjerodostojan.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O ISLANDU, NORVEŠKOJ, ŠVICARSKOJ
                  I LIHTENŠTAJNU

               Ugovorne stranke primaju na znanje bliski odnos između Europske unije i Norveške, Islanda, Švicarske i Lihtenštajna, posebno na temelju sporazumâ od 18. svibnja 1999. i 26. listopada 2004. o pridruživanju navedenih zemalja provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine.

               U takvim je okolnostima poželjno da tijela Norveške, Islanda, Švicarske i Lihtenštajna, s jedne strane, i Mikronezije, s druge strane, bez odgode sklope bilateralne sporazume o ukidanju viza za kratkotrajni boravak pod sličnim uvjetima kao u ovom Sporazumu.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O TUMAČENJU KATEGORIJE OSOBA KOJE PUTUJU U SVRHU OBAVLJANJA PLAĆENE AKTIVNOSTI
                  U SKLADU S ČLANKOM 3. STAVKOM 2. OVOG SPORAZUMA

               Želeći osigurati zajedničko tumačenje, ugovorne stranke suglasne su da, za potrebe ovog Sporazuma, kategorija osoba koje obavljaju plaćenu aktivnost obuhvaća osobe koje ulaze na područje druge ugovorne stranke u svrhu obavljanja plaćenog zanimanja ili plaćene aktivnosti kao zaposlenik ili pružatelj usluga.

               Ta kategorija ne bi trebala obuhvaćati:

               –
                     poslovne ljude, tj. osobe koje putuju za potrebe poslovanja (a nisu zaposlene u zemlji druge ugovorne stranke),

               –
                     sportaše ili umjetnike koji obavljaju aktivnost na ad hoc osnovi,

               –
                     novinare koje su poslali mediji iz njihove zemlje boravišta i

               –
                     pripravnike u poduzećima.

               Provedbu ove izjave nadzire Zajednički odbor prema svojim nadležnostima na temelju članka 6. ovog Sporazuma te on može predložiti izmjene ako to na temelju iskustava ugovornih stranaka smatra potrebnim.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O TUMAČENJU RAZDOBLJA OD 90 DANA
                  U BILO KOJEM RAZDOBLJU OD 180 DANA IZ ČLANKA 4. OVOG SPORAZUMA

               Ugovorne stranke suglasne su da razdoblje od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana, kako je predviđeno u članku 4. ovog Sporazuma, znači neprekidni posjet ili nekoliko uzastopnih posjeta čije ukupno trajanje ne premašuje 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana.

               Pojam „bilo koji” podrazumijeva primjenu pomičnog referentnog razdoblja od 180 dana, promatrajući unatrag u odnosu na svaki dan boravka prethodno razdoblje od 180 dana, kako bi se provjerilo poštuje li se i dalje zahtjev boravka od najviše 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana. Među ostalim, to znači da se u slučaju odsutnosti u neprekinutom razdoblju od 90 dana dozvoljava novi boravak u trajanju do 90 dana.

               ZAJEDNIČKA IZJAVA O OBAVJEŠĆIVANJU GRAĐANA
                  O SPORAZUMU O UKIDANJU VIZA

               Prepoznajući važnost transparentnosti za građane Europske unije i državljane Mikronezije, ugovorne stranke suglasne su osigurati potpuno širenje informacija o sadržaju i posljedicama sporazuma o izuzeću od obveze posjedovanja vize i povezanim pitanjima, kao što su uvjeti ulaska.

               _________________

                     (1)
                  SL L 149, 20.5.2014., str. 67.

                     (2)
                  Uredba Vijeća (EZ) br. 539/2001 od 15. ožujka 2001. o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva (SL L 81, 21.3.2001., str. 1.)


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 25.8.2017.
            COM(2017) 452 final
            2017/0213(APP)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o izmjeni Odluke 2003/76/EZ o mjerama potrebnim za provedbu Protokola o financijskim posljedicama isteka Ugovora o EZUČ-u i o Istraživačkom fondu za ugljen i čelik priloženog Ugovoru o osnivanju Europske zajednice

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

                  U kontekstu politike kvantitativnog olakšavanja koju provodi Europska središnja banka u kombinaciji s načelom sigurnosti kojim se uređuje upravljanje sredstvima Europske zajednice za ugljen i čelik u postupku likvidacije (EZUČ u. l.) prihodi namijenjeni financiranju projekata za istraživanja u području ugljena i čelika znatno se smanjuju iz godine u godinu zbog čega je moguće da se neće postići kritična razina financiranja za organizaciju godišnjeg poziva na podnošenje prijedloga.

                  Proračunska omotnica programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik smanjila se s 46 milijuna EUR u 2017. na temelju prihoda EZUČ u. l. u 2015. na 27 milijuna EU 2018. na temelju prihoda iz 2016., a očekuje se da će taj iznos biti još niži za 2019. (između 14 i 18 milijuna EUR).

                  Privremeno rješenje kojim bi se na određeno vrijeme održala prihvatljiva razina financiranja za istraživačke projekte u području ugljena i čelika u iščekivanju promjene monetarne politike i povećanja povrata imovine na tržištima javnih obveznica može biti recikliranje neiskorištenih odobrenih sredstava stavljenih na raspolaganje istraživačkom programu Istraživačkog fonda za ugljen i čelik, a posebno iznosa koji odgovaraju ukinutim obvezama preuzetima u okviru ovog programa.

               Donošenjem predložene revizije odobrit će se recikliranje svih opozvanih sredstava (uključujući iznose čiji je povrat osiguran) u istraživačkom programa Istraživačkog fonda od 2003. koja su vraćena u imovinu EZUČ-a u likvidaciji te tako dobiti potencijalna dodatna sredstva za istraživački program Istraživačkog fonda od 40,3 milijuna EUR. Na taj će se način steći i dodatna sredstva od oko 5 milijuna EUR godišnje (prosječni tok godišnjih opozvanih sredstava tijekom protekle tri godine za istraživački program Istraživačkog fonda.)

               •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području

                  Program Istraživačkog fonda za ugljen i čelik komplementaran je drugim instrumentima Unije kojima se na više razina može podržati prilagodba industrije. To uključuje Europski fond za strateška ulaganja, europske strukturne i investicijske fondove, Obzor 2020. s javno-privatnim partnerstvom SPIRE (Resursnom i energetskom učinkovitošću do održive prerađivačke industrije) i Europski socijalni fond.

                  Ovaj je prijedlog u skladu sa 4. prioritetom Junckerove Komisije „Povezanije i pravednije unutarnje tržište s ojačanim industrijskim temeljem“. Dosljedan je i podršci Unije konkurentnosti industrije čelika i konverziji industrije ugljena koje su među ciljevima istraživačkog programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik.

               •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije

               Prijedlog je u potpunosti dosljedan inicijativama poduzetima na razini Unije u kontekstu industrijske politike. Posebno je u skladu s Komunikacijom iz 2014. „Za europsku industrijsku renesansu“
                  1
                kojom se utvrđuju prioriteti Unije za industrijsku politiku te komunikacijom iz 2016. „Industrija čelika: očuvanje održivih radnih mjesta i rasta u Europi“.
                  2

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

               Pravila povezana s opozvanim sredstvima utvrđena su u članku 4. Odluke Vijeća 2003/76/EZ kojim se utvrđuju mjere nužne za provedbu Protokola
                  3
               .

               Predložena revizija ograničena je na dva stavka članka 4. Odluke Vijeća 2003/76/EZ i cilj joj je jednako tretiranje (automatski prijenos u sljedeću godinu) obiju kategorija neiskorištenih sredstava: odobrenih sredstava koja su još uvijek raspoloživa na kraju godine i ukinutih obveza.

               •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)

                  Mjere za provedbu Protokola utvrđene su u odluci Vijeća koju Komisija može revidirati na temelju isključivog prava na iniciranje zakonodavnih prijedloga.

               •Proporcionalnost

                  Internim konzultacijama u Komisiji utvrđeno je da se recikliranje opozvanih sredstava ne može provesti tumačenjem postojeće pravne osnove. Stoga je potrebna izmjena članka 4. stavaka 4. i 5. Odluke Vijeća 2003/76/EZ.

               3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

               •Ex post evaluacije/provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva

                  Nije primjenjivo – Vježbom za praćenje i procjenu iz 2013. potvrđeno je da je Istraživački fond ispunio svoju zadaću podržavanja konkurentnosti u sektorima povezanima s industrijom ugljena i čelika te da je potrebna odgovarajuća razina financiranja.

               •Savjetovanja s dionicima

                  Programski odbor istraživačkog programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik (COSCO) obaviješten je o smanjenju raspoloživog proračuna (s 46 milijuna EUR u 2017. na 27 milijuna EUR u 2018.).

                  Europska platforma za tehnologiju čelika (ESTEP, koja predstavlja dionike industrije čelika) izrazila je punu podršku izmjeni Odluke Vijeća s obzirom na to da bi u suprotnom mnogi subjekti trpjeli štete od drastičnog smanjenja sredstava Istraživačkog fonda.

               •Prikupljanje i primjena stručnih znanja

                  Nije primjenjivo

               •Procjena učinka

                  Nije primjenjivo.

                  Predložena izmjena ograničenog je područja primjene i tehničke prirode, bez ikakvih znatnih političkih, gospodarskih ili proračunskih posljedica (prijelazna mjera).

               •Primjerenost propisa i pojednostavljivanje

                  Nije primjenjivo.

                  Međutim, predloženom izmjenom pojednostavnit će se interno radno opterećenje Komisije za godišnje zaključenje računa EZUČ-a u. l. jer se opozvani iznosi više neće registrirati i knjižiti u bilanci EZUč-a u. l.

               •Temeljna prava

                  Nije primjenjivo.

               4.UTJECAJ NA PRORAČUN

                  Ne postoji.  Prijedlog nema nikakav utjecaj na razini osoblja i njime se ne stvaraju nove obveze kojima bi se teretio opći proračun unutar aktualnog VFO-a.

               5.OSTALI DIJELOVI

               •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja

                  Brzim donošenjem ovog prijedloga od strane zakonodavnog tijela prije prvog semestra 2018. omogućilo bi se Komisiji da poveća očekivanu omotnicu za program Istraživačkog fonda (27 milijuna EUR) do iznosa od 40 milijuna EUR za sljedeći godišnji poziv.

                  Preostali iznos može se iskoristiti kako bi se tijekom 2019. održala ista razina financiranja Istraživačkog fonda (40 milijuna EUR).

               •Dokumenti s obrazloženjima (za direktive)

                  Nije primjenjivo.

               •Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga

                  Predlaže se da se na isti način tretiraju:

                  a) opozvani iznosi: iznosi za koje su preuzete obveze potpisivanjem sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava i koje se više ne može isplatiti korisnicima (niži prihvatljivi troškovi od očekivanih) ili povratiti i

                  b) iznosi za koje na kraju godine nisu preuzete obveze potpisivanjem sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava. Ta se neiskorištena sredstva trenutačno automatski prenose u narednu godinu u opći proračun u skladu s člankom 4. stavkom 4. Odluke Vijeća 2003/76/EZ.

                  Stoga bi se opozvani iznosi izjednačili s neiskorištenim sredstvima obuhvaćenima člankom 4. stavkom 4.

                  Osim toga, iznosi za koje je osiguran povrat u okviru programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik bit će tretirani na isti način i automatski preneseni u skladu s relevantnim odredbama Financijske uredbe o namjenskim prihodima (članci 14. i 21. Financijske uredbe).

                  Stoga je opravdano potpuno brisanje sadašnjeg članka 4. stavka 5. Odluke Vijeća 2003/76/EZ.

                  Izmjena je stoga ograničena na sljedeće odredbe:

                  (1) Članak 4. stavak 4. zamjenjuje se sljedećim:

                  4. Neiskorišteni prihod i odobrena proračunska sredstva proizašla iz tog prihoda još uvijek raspoloživa na dan 31. prosinca dane godine kao i opozvana sredstva u okviru istraživačkog programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik automatski se prenose u sljedeću godinu. Odobrena proračunska sredstva se ne smiju prenositi na druge proračunske stavke.

                  Iznos koji odgovara ukinutim obvezama koje su preuzete u okviru istraživačkog programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik od 6. veljače 2003. nadalje stavlja se na raspolaganje stupanjem na snagu ove Odluke.

                  (2) Briše se članak 4. stavak 5.

               2017/0213 (APP)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o izmjeni Odluke 2003/76/EZ o mjerama potrebnim za provedbu Protokola o financijskim posljedicama isteka Ugovora o EZUČ-u i o Istraživačkom fondu za ugljen i čelik priloženog Ugovoru o osnivanju Europske zajednice

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,

               uzimajući u obzir Protokol o financijskim posljedicama isteka Ugovora o EZUČ-u i o Istraživačkom fondu za ugljen i čelik priložen Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 2. prvi stavak,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta,

               u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,

               budući da:

               (1)Na temelju članka 97. Ugovora o osnivanju Europske zajednice za ugljen i čelik Ugovor je istekao 23. srpnja 2002.

               (2)Protokol priložen Ugovoru o osnivanju Europske zajednice (dalje u tekstu „Protokol”) prenio je aktivu i pasivu EZUČ-a u Europsku zajednicu i razvrstao neto vrijednost ove imovine, kako je prikazano u bilanci EZUČ-a od 23. srpnja 2002., u istraživanje u sektorima povezanima s industrijom ugljena i čelika.

               (3)Protokolom se prihod od te imovine namijenio istraživačkom radu koji se provodi izvan istraživačkog okvirnog programa u sektorima povezanima s industrijom ugljena i čelika u skladu s odredbama ovog Protokola i aktima donesenima na temelju njega.

               (4)Zbog značajnog smanjenja prihoda koji proizlazi iz imovine EZUČ-a u likvidaciji uzrokovanog niskim kamatama na tržištima kapitala u posljednjih nekoliko godina, a koji je namijenjen za istraživanje u sektorima povezanima s industrijom ugljena i čelika, potrebno je izmijeniti pravila o ukidanju obveza preuzetih u okviru istraživačkog programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik kako bi se odobrilo njihovo recikliranje u okviru istraživačkog programa.

               (5)Iz istog je razloga potrebno izmijeniti pravila o iznosima čiji je povrat osiguran u okviru istraživačkog programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik kako bi se odobrilo njihovo recikliranje u okviru istraživačkog programa u skladu s odgovarajućim odredbama Financijske uredbe o namjenskim prihodima
                  4
               .

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Odluka 2003/76/EZ mijenja se kako slijedi:

               (1) U članku 4. stavak 4. zamjenjuje se sljedećim:

               „4. Neiskorišteni prihod i odobrena proračunska sredstva proizašla iz tog prihoda još uvijek raspoloživa na dan 31. prosinca dane godine kao i opozvana sredstva u okviru istraživačkog programa Istraživačkog fonda za ugljen i čelik automatski se prenose u sljedeću godinu. Odobrena proračunska sredstva se ne smiju prenositi na druge proračunske stavke.

               Iznos koji odgovara obvezama za istraživački program Istraživačkog fonda za ugljen i čelik ukinutima od 6. veljače 2003. nadalje stavlja se na raspolaganje stupanjem na snagu ove Odluke.

               (2) U članku 4. briše se stavak 5.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

               Članak 3.

               Ova je Odluka upućena državama članicama.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  COM(2014) 14

                     (2)
                  COM(2016) 155

                     (3)
                  Protokol br. 37 o financijskim posljedicama isteka Ugovora o EZUČ-u i o Istraživačkom fondu za ugljen i čelik priložen Ugovoru o funkcioniranju Europske unije

                     (4)
                  Uredba (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (SL L 298, 26.10.2012., str. 1.).