               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 16.7.2021.
            COM(2021) 388 final
            2021/0208(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o pristupanju Europske unije Konvenciji o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

                  Građani i poduzeća u EU-u koji žele da se sudska odluka donesena u EU-u prizna i izvrši u trećoj zemlji trenutačno se suočavaju s neujednačenom pravnom praksom jer ne postoji sveobuhvatan međunarodni okvir za priznavanje i izvršenje stranih sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima. To znači da se vjerovnik mora snalaziti u mnoštvu nacionalnih zakona trećih zemalja o prihvaćanju stranih sudskih odluka te bilateralnih, regionalnih i multilateralnih ugovora na snazi. Kako bi povećali izglede da se sudska odluka o njihovu predmetu izvrši, građani i poduzeća koji sudjeluju u međunarodnim sporovima moraju uložiti dodatne resurse, vrijeme, a često i angažirati vanjske stručnjake za pripremu kvalitetne parnične strategije. Ta složenost, uz povezane troškove i pravnu nesigurnost, odvraća poduzeća i građane od pokretanja sudskih postupaka i navodi ih da pribjegnu alternativnim načinima rješavanja sporova ili odustanu od potraživanja ili uspostavljanja međunarodnih odnosa. To može negativno utjecati i na spremnost poduzeća i građana EU-a da se uključe u aktivnosti međunarodne trgovine i ulaganja. Osim toga, nesigurnost u pogledu izvršenja sudskih odluka donesenih u EU-u u trećim zemljama narušava i pravo poduzeća i građana EU-a na pristup pravosuđu.

                  Povećanje međunarodnih trgovinskih i investicijskih tokova znači i povećanje tih pravnih rizika za poduzeća i građane EU-a, ali se to može poboljšati predvidljivim sustavom prekograničnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima. Međutim, iako postoje neki bilateralni ili multilateralni sporazumi s ograničenim područjem primjene, priznavanje i izvršenje stranih sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima nije donedavno bilo sveobuhvatno uređeno na međunarodnoj razini. To se promijenilo donošenjem Konvencije o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima („Konvencija o sudskim odlukama”)
                     1
                   u srpnju 2019.

               Konvencija o sudskim odlukama, donesena pod pokroviteljstvom Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu („HCCH”), ima potencijal poboljšati trenutačni sustav protoka stranih sudskih odluka. Cilj je Konvencije promicati djelotvoran pristup pravosuđu za sve i olakšati multilateralnu trgovinu i ulaganje koji se temelje na pravilima te mobilnost putem pravosudne suradnje
                  2
               .

               EU je oduvijek podržavao stvaranje multilateralnog sustava za priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima te je stoga aktivno sudjelovao u procesu pregovora o Konvenciji s ciljem mogućeg pristupanja tom budućem međunarodnom sustavu. Europska komisija je na temelju mandata koji joj je Vijeće dalo u svibnju 2016.
                  3
                zastupala interese Unije tijekom procesa pregovora pri HCCH-u.

               Pregovori o Konvenciji o sudskim odlukama uspješno su zaključeni u srpnju 2019. i ona je trenutačno otvorena za potpisivanje, ratifikaciju ili pristupanje. Ako Europska unija pristupi Konvenciji o sudskim odlukama kako predlaže Komisija, Konvencija bi se primjenjivala na priznavanje i izvršenje ulaznih i izlaznih sudskih odluka između država članica EU-a i drugih država ugovornica Konvencije.

               Ovaj je prijedlog u skladu s ciljevima Komisije utvrđenima u političkim smjernicama za Europsku komisiju (2019.–2024.)
                  4
               , posebice u vezi s prioritetom „novi poticaj europskoj demokraciji”
                  5
               . U skladu je s predanošću Unije multilateralizmu u međunarodnim odnosima te će vjerojatno potaknuti druge zemlje i trgovinske partnere EU-a da se pridruže Konvenciji o sudskim odlukama. Pristupanje EU-a multilateralnoj konvenciji o priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima ujedno bi bilo u skladu s politikom Unije usmjerenom na povećanje rasta međunarodne trgovine i stranih ulaganja te mobilnosti građana po svijetu.

               •Dosljednost s postojećim odredbama politike u tom području

                  EU ima dobro razvijen sustav
                     6
                   uzajamnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima među državama članicama, koji je uspostavljen kao nužna dopuna jedinstvenom tržištu. Međutim,

                     Uredba Bruxelles I.a

                     7
                   ne primjenjuje se na priznavanje i izvršenje sudskih odluka donesenih u trećim zemljama.

                  Na međunarodnoj razini EU je sklopio konvenciju s državama EGP-a i Švicarskom (Luganska konvencija iz 2007.
                     8
                  ). Osim toga, prvi pokušaj uspostave multilateralnog okvira za priznavanje i izvršenje sudskih odluka završio je sklapanjem Konvencije o izboru suda iz 2005.
                     9
                   Tom se konvencijom jamči priznavanje i izvršenje sudskih odluka u slučajevima u kojima su se stranke dogovorile koji sud ima isključivu nadležnost za rješavanje njihova spora. Unija je 2015. ratificirala tu konvenciju, što znači da je sada dio pravne stečevine.

                  Osim Konvencije o izboru suda iz 2005., čije je područje primjene ograničeno, nema globalnog multilateralnog okvira za protok sudskih odluka.

                  Konvencija o sudskim odlukama stoga bi dopunila postojeći pravni okvir u Uniji i zajamčila protok stranih sudskih odluka izvan postojećeg sustava primjenjivog između država članica EU-a i država EGP-a i Švicarske.

               I bez posebne izjave, Konvencijom se ne bi izmijenila unutarnja pravna stečevina EU-a jer se ta dva instrumenta primjenjuju u različitim kontekstima
                  10
               . Uredba Bruxelles I.a primjenjuje se na priznavanje i izvršenje sudskih odluka donesenih u EU-u, a Konvencija bi se primjenjivala na sudske odluke donesene u trećim zemljama. Međutim, izjava je potrebna kako bi se osiguralo da pristupanje Konvenciji ne utječe na postizanje ciljeva politike iz Uredbe Bruxelles I.a. Konkretno, u slučajevima komercijalnog najma Uredbom Bruxelles I.a isključiva nadležnost dodjeljuje se sudovima u državi članici u kojoj se nalazi nekretnina. Konvencija o sudskim odlukama ne uključuje takva pravila o isključivoj nadležnosti u slučaju komercijalnog najma. Stoga bi na temelju Konvencije države članice bile obvezne priznati i izvršiti sudske odluke trećih zemalja o komercijalnom zakupu nekretnina koje se nalaze na njihovu državnom području. To bi bilo u suprotnosti s ciljem politike na kojem se temelji Uredba Bruxelles I.a da se isključiva nadležnost za sporove povezane s nekretninom koja se nalazi u EU-u dodijeli sudovima u EU-u.

               Stoga bi pri pristupanju trebalo dati ciljanu izjavu kojom se isključuje priznavanje i izvršenje sudskih odluka o komercijalnom najmu nekretnine koja se nalazi u EU-u. Tom se ograničenom izjavom jamči usklađenost Konvencije s pravnom stečevinom EU-a, a pritom ne ometa potpuno postizanje svih ciljeva politike ovog prijedloga.

               •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije

                  Konvencija o sudskim odlukama rezultat je postupnog procesa olakšavanja protoka sudskih odluka u cijelom svijetu. Nadovezuje se na Konvenciju o izboru suda iz 2005., čiji je cilj proširenje područja primjene sudskih odluka koje mogu biti u protoku među državama. Cilj je konvencija donesenih pod pokroviteljstvom Haške konferencije to ostvariti bez uplitanja u specijalizirane konvencije koje mogu postojati u određenim područjima kao što su pomorska i prometna pitanja ili u postojeće bilateralne konvencije.

                  Budući da se njome povećava pravna sigurnost te smanjuju troškovi i trajanje postupaka u međunarodnim sporovima, Konvencija o sudskim odlukama mogla bi potaknuti poduzeća i građane EU-a na sudjelovanje u međunarodnim odnosima i dovesti do povećanja opsega prekogranične trgovine i ulaganja.

                  Naposljetku, pristupanje Konvenciji o sudskim odlukama u skladu je s predanošću Unije multilateralizmu i globalnom poretku utemeljenom na pravilima.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

               Nadležnost Unije da uređuje pitanja priznavanja i izvršenja stranih sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima temelji se na članku 81. stavku 2. točki (a) UFEU-a.

               U skladu s člankom 3. stavkom 2. UFEU-a Unija ima isključivu nadležnost za sklapanje međunarodnog sporazuma u mjeri u kojoj bi njegovo sklapanje moglo utjecati na zajednička pravila EU-a ili izmijeniti njihov opseg. Donošenjem Uredbe Bruxelles I. Unija je stekla takvu isključivu vanjsku nadležnost da uređuje pitanja koja se odnose na priznavanje i izvršenje sudskih odluka trećih zemalja u građanskim i trgovačkim stvarima
                  11
               .

               Konvencija o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka stoga je u isključivoj vanjskoj nadležnosti Unije. Unija joj može pristupiti na temelju članka 81. stavka 2. točke (a) i članka 218. stavka 6. točke (a) UFEU-a.

               •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)

                  Nije primjenjivo.

               •Proporcionalnost

                  Ciljevi su ovog prijedloga poboljšati pristup pravosuđu za stranke iz EU-a olakšavanjem priznavanja i izvršenja sudskih odluka koje donose sudovi u EU-u gdje god dužnik ima imovinu, povećati pravnu sigurnost za poduzeća i građane uključene u međunarodne odnose te smanjiti troškove i trajanje postupaka u prekograničnim sudskim postupcima. Istodobno se ovim prijedlogom nastoji omogućiti priznavanje i izvršenje sudskih odluka trećih zemalja u EU-u samo ako se poštuju temeljna načela prava EU-a i ako se ne utječe na unutarnju pravnu stečevinu.

               Ti se ciljevi mogu postići samo pridržavanjem sustava uzajamnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka među državama poput onoga uspostavljenog Konvencijom o sudskim odlukama. Mogućnost pregovora o multilateralnim ili bilateralnim konvencijama o priznavanju i izvršenju sudskih odluka više nije dostupna državama članicama jer je vanjska nadležnost u pitanjima međunarodne sudske nadležnosti te priznavanja i izvršenja sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima isključivo na Europskoj uniji.

               Jednostranim djelovanjem na razini EU-a ne bi se postigli prethodno utvrđeni ciljevi jer se time ne bi olakšalo priznavanje i izvršenje presuda donesenih u EU-u u trećim zemljama.

               Naposljetku, pristupiti postojećem multilateralnom okviru o kojemu je EU pomogao pregovarati bilo bi učinkovitije nego započinjati bilateralne pregovore s trećim zemljama. Ovisno o broju država koje će poštovati Konvenciju, tako bi se osigurao zajednički pravni okvir za postupanje po sudskim odlukama trećih zemalja neovisno o tome u kojoj su zemlji donesene. Osigurao bi se i jedinstven zajednički pravni okvir za poduzeća i građane EU-a koji žele da se sudska odluka koju su donijeli sudovi u EU-a prizna i izvrši u trećim zemljama
                  12
               .

               •Odabir instrumenta

                  Nije primjenjivo.

               3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENA UČINKA

               •Ex post evaluacije/provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva

                  Nije primjenjivo.

               •Savjetovanja s dionicima

                  U okviru procjene opcija politike povezanih s Konvencijom o sudskim odlukama Komisija je zatražila mišljenja dionika putem otvorenog javnog savjetovanja i radionice s državama članicama
                     13
                  . Usto je vanjski ugovorni suradnik proveo studiju te niz aktivnosti savjetovanja kao što su internetska anketa, ciljani razgovori s dionicima i upitnik poslan tijelima država članica.

                  Te su aktivnosti savjetovanja pokazale da pristupanje Konvenciji o sudskim odlukama podupiru i države članice i velika većina dionika (npr. pravni stručnjaci, poduzeća, stručne organizacije odvjetnika i sudskih izvršitelja, akademska zajednica). Kad je riječ o mogućnosti davanja izjava
                     14
                  , države članice usprotivile su se izjavi na temelju članka 19. Konvencije, a o izjavama na temelju članka 18. nisu izrazile jasna stajališta. Samo je mali broj dionika dao prednost pristupanju uz izjavu na temelju članka 19., a za izjave na temelju članka 18. nije bilo očite tendencije.

                  Informacije prikupljene u tim aktivnostima savjetovanja bile su vrlo važne za oblikovanje stajališta Komisije o najboljem pristupu koji treba zauzeti u ovom prijedlogu. Stoga je Komisija odlučila predložiti pristupanje EU-a Konvenciji o sudskim odlukama uz ograničenu ciljanu izjavu kojom se isključuje da će sudovi u EU-u priznavati i izvršavati sudske odluke trećih zemalja o komercijalnom zakupu (najmu) nekretnine koja se nalazi u EU-u.

               •Prikupljanje i primjena stručnog znanja

                  U procesu pregovora o Konvenciji o sudskim odlukama Komisija se stalno savjetovala sa stručnjacima iz država članica i oslanjala na njihovo stručno znanje. S njima se savjetovala i u okviru pripreme ovog prijedloga.

                  Komisija se oslonila i na studiju koju je proveo vanjski ugovorni suradnik kako bi potkrijepila analizu procjene učinka. Ta studija
                     15
                   sadržava opsežnu ekonomsku i pravnu analizu raznih dostupnih opcija politike. U njoj su primijenjeni razni analitički alati, od upotrebe empirijskih podataka prikupljenih na različite načine (internetska anketa, upitnik i razgovori) do statističkih podataka ili analize dokumentacije. Ako kvantitativni podaci nisu bili dostupni, primijenjene su kvalitativne procjene. Te su procjene i različite pretpostavke potvrdili vanjski stručnjaci na sastanku u okviru radionice.

                  U studiji je zaključeno da je najprimjereniji način za postizanje ciljeva politike pristupanje Konvenciji bez izjave. Taj je zaključak prenesen u ovaj prijedlog jer se pristupanje Konvenciji o sudskim odlukama predlaže samo uz ograničenu ciljanu izjavu koja se smatra nužnom za postizanje usklađenosti s postojećom pravnom stečevinom EU-a. Istodobno takva ograničena izjava ne ometa postizanje drugih ciljeva ovog prijedloga ni njegovu učinkovitost u smislu očekivanih izravnih koristi za poduzeća i građane EU-a.

                  Naposljetku, Komisija se oslonila na opsežno stručno znanje o priznavanju i izvršenju sudskih odluka na razini EU-a stečeno iz primjene Uredbe Bruxelles I.a i njezine prethodnice Uredbe (EZ) br. 44/2001
                     16
                  , koja je pak naslijedila Briselsku konvenciju iz 1968.
                     17
                   o istom pitanju. Sud EU-a dao je opsežne smjernice za tumačenje i primjenu tih instrumenata na razini EU-a.

               •Procjena učinka

                  Poželjnost pristupanja EU-a Konvenciji razmatrana je u okviru izvješća o procjeni učinka. Za scenarij pristupanja EU-a Konvenciji uzeto je u obzir nekoliko alternativnih opcija politike. Te su opcije politike uključivale pristupanje bez izjave ili uz posebno definirane izjave – ili uz izjavu na temelju članka 18. Konvencije, kojom se isključuju posebna pitanja iz područja primjene (pitanja u vezi s potrošačima, zapošljavanjem ili osiguranjem i/ili komercijalnim zakupom nekretnine), ili uz izjavu na temelju članka 19. Konvencije, kojom se isključuju sudske odluke u građanskim i trgovačkim stvarima koje uključuju države ili državna tijela.

                  Najpoželjnija je opcija pristupanje EU-a Konvenciji o sudskim odlukama uz ograničenu ciljanu izjavu kojom se isključuje priznavanje i izvršenje sudskih odluka o komercijalnom zakupu (najmu) nekretnine koja se nalazi u EU-u.

                  Za potrebe kvantificiranja učinaka Konvencije o sudskim odlukama na protok sudskih odluka između EU-a i trećih zemalja prihvaćena je radna pretpostavka da se Konvenciji pridružuje osam odabranih trećih zemalja. Odabrane treće zemlje bile su Australija, Argentina, Brazil, Kanada, Kina, Japan, Južna Koreja i Sjedinjene Američke Države. Svi su učinci procijenjeni za referentno razdoblje 2022.–2026.

                  Najpoželjnija opcija poboljšat će pristup pravosuđu i povećati pravnu sigurnost i predvidljivost u međunarodnim sporovima. Procjenjuje se da će izravne koristi za građane i poduzeća EU-a pri pokušaju da im se sudska odluka donesena u EU-u prizna i izvrši u odabranim trećim zemljama iznositi od 1,1 do 2,6 milijuna EUR do 2026. To je izvedeno iz projiciranog smanjenja troškova povezanih s priznavanjem i izvršenjem sudskih odluka donesenih u EU-u u trećim zemljama od 10 % do 20 %. Osim toga, očekuje se da će se prosječno trajanje postupaka skratiti za tri mjeseca do šest mjeseci.

                  Jednostavnijim i predvidljivijim sustavom priznavanja i izvršenja stranih sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima potaknut će se međunarodna trgovina i ulaganja. S obzirom na to da će međunarodna trgovina i ulaganja vjerojatno rasti, mogli bi se ostvariti i pozitivni učinci na mikrorazini i na makrorazini te na mogućnosti zapošljavanja. Ponajprije će MSP-ovi imati koristi od poboljšanog pristupa pravosuđu i pravne sigurnosti u međunarodnim odnosima koji proizlaze iz Konvencije o sudskim odlukama.

               Najpoželjnija opcija politike u potpunosti je u skladu s pravnom stečevinom EU-a o tom pitanju, odnosno s Uredbom Bruxelles I.a. U najpoželjnijoj opciji komercijalni zakup (najam) isključen je iz primjene Konvencije jer se Uredbom Bruxelles I.a sudovima EU-a daje isključiva nadležnost za rješavanje sporova povezanih s komercijalnim najmom nekretnine koja se nalazi u EU-u.

                  S druge strane, nije se smatralo da je potrebna izjava kojom bi se isključila druga razmatrana pitanja
                     18
                  . Konvencijom se pruža odgovarajuća zaštita slabijim strankama (potrošačima, zaposlenicima ili ugovarateljima osiguranja, osiguranicima ili korisnicima police osiguranja), makar u drukčijem obliku nego pravnom stečevinom EU-a. Štoviše, druge bi izjave, šireg područja primjene od izjava o komercijalnom najmu nekretnine koja se nalazi u EU-u, mogle omesti potpuno postizanje ciljeva ove inicijative.

                  Odbor za nadzor regulative dao je 23. travnja 2021. pozitivno mišljenje o procjeni učinka.

               •Primjerenost i pojednostavnjenje propisa

                  Prijedlog nema troškovnih implikacija za MSP-ove. Osim toga, budući da se MSP-ovi češće upuštaju u sudske postupke nego u arbitražu, očekuje se da će povećanje pravne sigurnosti u kombinaciji s nižim troškovima i kraćim trajanjem postupaka u međunarodnim sporovima imati pozitivan učinak na njihovu spremnost da se uključe u međunarodne odnose ili ih prošire. Pristupanje Konvenciji moglo bi poboljšati i konkurentnost MSP-ova. Smanjit će se troškovi međunarodnih sporova, a time neizravno i međunarodnog poslovanja, te će tako MSP-ovi koji imaju sjedište u EU-u imati komparativnu prednost u odnosu na poduzeća iz zemalja koje nisu ratificirale Konvenciju. Očekuje se da će prijedlog pozitivno utjecati i na međunarodnu trgovinu i ulaganja.

               •Temeljna prava

                  Svrha je ovog prijedloga poboljšati pristup poduzeća i građana EU-a pravosuđu tako što će se prekogranično priznavanje i izvršenje sudskih odluka, sastavni dio prava na pristup pravosuđu, općenito poboljšati te postati predvidljivije. Konvencija u velikoj mjeri odražava pravila o priznavanju i izvršenju sudskih odluka koja se primjenjuju unutar EU-a (Uredba Bruxelles I.a). Stoga u načelu ne odstupa od temeljnih prava EU-a i načela o pravičnosti postupka. Konkretno, Konvencija pruža osnovu da se odbije priznavanje i izvršenje sudskih odluka koje su nespojive s temeljnim načelima o pravičnosti postupka ili s javnim poretkom države u kojoj se traži priznavanje i izvršenje. To bi pomoglo da se na temelju provjerenog pristupa
                     19
                   zajamči da se temeljna prava kao što je pravo na obranu ili pravo na pošteno suđenje propisno poštuju u trećoj zemlji. Osim toga, poboljšanjem priznavanja i izvršenja sudskih odluka sudova EU-a u trećim zemljama Konvencija će potaknuti slobodu poslovanja i povećati poštovanje prava na vlasništvo u EU-u.

               4.UTJECAJ NA PRORAČUN

               Prijedlog nema utjecaj na proračun EU-a. Države članice mogle bi imati jednokratne troškove provedbe Konvencije, a troškovi za pravosuđe država članica mogli bi biti neznatno veći zbog očekivanog blagog porasta broja predmeta. Međutim, očekuje se da će se ti troškovi srednjoročno i dugoročno nadoknaditi očekivanim smanjenjem trajanja postupaka.

               5.DRUGI ELEMENTI

               •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja

                  Budući da se prijedlog odnosi na pristupanje EU-a međunarodnoj konvenciji koja sadržava jasna pravila o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka, neće se sastavljati plan provedbe.

                  Radi praćenja i evaluacije praktične primjene Konvencije EU će sudjelovati na sastancima Posebnog povjerenstva koje redovito organizira HCCH.

                  Interni mehanizam EU-a za evaluaciju i praćenje u najvećoj će mogućoj mjeri odgovarati mehanizmu HCCH-a za procjenu stanja. Evaluacija će se provoditi redovito i uključivat će procjenu učinaka koji proizlaze iz pristupanja EU-a Konvenciji o sudskim odlukama te ocjenu jesu li ostvareni glavni ciljevi koji se žele postići pristupanjem. Usto će uključivati i analizu poželjnosti izjava kako bi se ocijenilo treba li zadržati ili opozvati već dane izjave ili dati nove.

               •Dokumenti s objašnjenjima (za direktive)

                  Nije primjenjivo.

               •Detaljno obrazloženje posebnih odredaba prijedloga

               S obzirom na isključivu vanjsku nadležnost Europske unije i činjenicu da Konvencija o sudskim odlukama na temelju članka 26. dopušta da joj pristupi regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje, EU bi sam, bez država članica, trebao postati ugovorna stranka Konvencije nakon pozitivne odluke Vijeća.

               Pri pristupanju, Europska unija trebala bi stoga dati izjavu u skladu s člankom 27. Konvencije da EU ima nadležnost nad svim pitanjima koja su uređena Konvencijom i da njegove države članice neće biti ugovorne stranke Konvencije, ali će ih ona obvezivati na temelju EU-ova pristupanja Konvenciji. U skladu s Protokolom br. 22 o stajalištu Danske priloženom Ugovoru o funkcioniranju Europske unije na temelju kojeg Danska ne sudjeluje u mjerama poduzetima prema članku 81. stavku 2. Ugovora, pristupanje EU-a Konvenciji o sudskim odlukama ne uključuje Dansku.

               Pri pristupanju Konvenciji, EU bi trebao dati i izjavu o materijalnom području primjene Konvencije u skladu s člankom 18. Konvencije, kojom se iz područja primjene Konvencije isključuju sudske odluke o komercijalnom zakupu (najmu) nekretnine koja se nalazi u Europskoj uniji.

               2021/0208 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o pristupanju Europske unije Konvenciji o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 81. stavak 2. točku (a) i članak 218. stavak 6. točku (a),

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta
                  20
               ,

               budući da:

               (1)Konvencija o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima pod pokroviteljstvom Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu („Konvencija”) sklopljena je 2. srpnja 2019.

               (2)Cilj je Konvencije promicati pristup pravosuđu na svjetskoj razini poboljšanom međunarodnom pravosudnom suradnjom. Konvencijom se posebno nastoje smanjiti rizici i troškovi povezani s prekograničnim sudskim postupcima i rješavanjem sporova te tako potaknuti međunarodna trgovina, ulaganja i mobilnost.

               (3)Unija je aktivno sudjelovala u pregovorima koji su doveli do donošenja Konvencije i dijeli njezine ciljeve.

               (4)Građani i poduzeća u Uniji koji žele da se sudska odluka donesena u Uniji prizna i izvrši u trećoj zemlji trenutačno se suočavaju s neujednačenom pravnom praksom jer ne postoji sveobuhvatan međunarodni okvir za priznavanje i izvršenje stranih sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima. Povećanje međunarodnih trgovinskih i investicijskih tokova znači i povećanje tih pravnih rizika za poduzeća i građane Unije, ali bi se to trebalo poboljšati predvidljivim sustavom prekograničnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima.

               (5)Ti se ciljevi mogu postići samo pridržavanjem sustava uzajamnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka među državama poput onoga uspostavljenog Konvencijom. Istodobno bi se Konvencijom trebalo omogućiti priznavanje i izvršenje sudskih odluka trećih zemalja u Uniji samo ako se poštuju temeljna načela prava Unije i ako se ne utječe na unutarnju pravnu stečevinu.

               (6)Na temelju članka 26. Konvencije, regionalne organizacije za gospodarsko povezivanje koje imaju nadležnost u nekim ili svim pitanjima uređenima Konvencijom, kao što je Unija, mogu potpisati, prihvatiti ili odobriti Konvenciju ili joj pristupiti.

               (7)U skladu s člankom 3. stavkom 2. Ugovora Unija ima isključivu nadležnost za sklapanje međunarodnog sporazuma u mjeri u kojoj bi njegovo sklapanje moglo utjecati na zajednička pravila Unije ili izmijeniti njihov opseg. Konvencija utječe na sekundarno zakonodavstvo Unije o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka koje iz njega proizlaze, posebice Uredbu (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća
                  21
               . Stoga Unija ima isključivu nadležnost u svim pitanjima koja se uređuju Konvencijom.

               (8)U skladu s člankom 24. stavkom 3. i člankom 28. Konvencije do pristupanja Konvenciji može doći prije njezina stupanja na snagu.

               (9)Unija bi trebala sklopiti Konvenciju pristupanjem.

               (10)Pri pristupanju Konvenciji Unija bi trebala izjaviti na temelju članka 27. Konvencije da izvršava nadležnost u svim pitanjima uređenima Konvencijom. Posljedično, države članice trebale bi biti obvezane Konvencijom na temelju Unijina sklapanja.

               (11)U slučajevima komercijalnog zakupa (najma) Uredbom (EU) br. 1215/2012 isključiva nadležnost dodjeljuje se sudovima u državi članici u kojoj se nalazi nekretnina. Konvencija ne uključuje takva pravila o isključivoj nadležnosti u slučaju komercijalnog najma. Stoga bi, pri pristupanju Konvenciji, Unija trebala dati i izjavu u skladu s člankom 18. Konvencije, kojom se iz područja primjene Konvencije isključuju sudske odluke o komercijalnom najmu nekretnine koja se nalazi u Uniji.

               (12)Irsku obvezuje Uredba (EU) br. 1215/2012 te ona stoga sudjeluje u donošenju ove Odluke.

               (13)U skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje.

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Unija sklapa Hašku konvenciju od 2. srpnja 2019. o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima („Konvencija”).

               Tekst Konvencije priložen je ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Komisija imenuje osobu ovlaštenu za polaganje, u ime Unije, isprave o pristupu iz članka 24. stavka 4. Konvencije.

               Članak 3.

               Pri polaganju isprave iz članka 24. stavka 4. Konvencije Unija daje sljedeću izjavu u skladu s člankom 27. stavkom 1. Konvencije:

               „Europska unija izjavljuje, u skladu s člankom 27. stavkom 1. Konvencije, da izvršava nadležnost u svim pitanjima uređenima ovom Konvencijom. Njezine države članice neće potpisati, ratificirati, prihvatiti niti odobriti Konvenciju, ali su obvezane Konvencijom na temelju toga što ju je Europska unija sklopila.

               Za potrebe ove izjave, izraz „Europska unija” ne uključuje Kraljevinu Dansku, u skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske priloženom Ugovoru o funkcioniranju Europske unije.”

               Članak 4.

               Pri polaganju isprave iz članka 24. stavka 4. Konvencije Unija daje sljedeću izjavu u skladu s člankom 18. o komercijalnom zakupu (najmu) nekretnina:

               „Europska unija izjavljuje u skladu s člankom 18. Konvencije da neće primjenjivati Konvenciju na komercijalni zakup (najam) nekretnine koja se nalazi u Europskoj uniji.”

               Članak 5.

               Ova Odluka stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije
                  22
               .

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Konvencija od 2. srpnja 2019. o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima.

                     (2)

                        Preambula Konvencije o sudskim odlukama.

                     (3)

                        Vidjeti Ishod sastanka Vijeća na temu konkurentnosti (3470. sastanak Vijeća), 26. i 27. svibnja 2016., br. 9357/16 i Nacrt odluke Vijeća (br. 8814/16) o odobravanju otvaranja pregovora o Konvenciji o priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (Konvencija o sudskim odlukama) u okviru Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu.

                     (4)

                  https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/political-guidelines-next-commission_hr.pdf

                     (5)

                        Uz istodobno podupiranje ciljeva glavnih kategorija „snažnija Europa u svijetu” i „gospodarstvo u interesu građana”.

                     (6)

                        Vidjeti Uredbu (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (preinačena), SL L 351, 20.12.2012., str. 1. („Uredba Bruxelles I.a”).

                     (7)

                        Vidjeti prethodnu bilješku.

                     (8)

                        Konvencija o nadležnosti te priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, SL L 339, 21.12.2007., str. 3.–41.

                     (9)

                        Konvencija od 30. lipnja 2005. o sporazumima o izboru suda.

                     (10)

                        Vidjeti članak 23. stavak 4. Konvencije o sudskim odlukama. Trebalo bi naglasiti da Konvencija ne bi utjecala ni na primjenu Luganske konvencije ni Konvencije o izboru suda iz 2005. jer na temelju članka 23. stavka 2. ranije sklopljeni ugovori imaju prednost.

                     (11)

                        To je potvrdio Sud EU-a u svojem mišljenju o Luganskoj konvenciji, u kojem zastupa stajalište da se isključiva vanjska nadležnost Europske zajednice primjenjuje među ostalim i na priznavanje i izvršenje sudskih odluka trećih zemalja u građanskim i trgovačkim stvarima. Vidjeti Mišljenje 1/03, ECLI:EU:C:2006:81.

                     (12)

                        Više o tome u odjeljcima 3. i 4. izvješća o procjeni učinka koje je priloženo ovom prijedlogu.

                     (13)

                        Na radionici su države članice izrazile preliminarna mišljenja dok se ne provede daljnja analiza utjecaja svih opcija politike.

                     (14)

                        Izjava na temelju članka 18. Konvencije (kojom se isključuju posebna pitanja) i/ili na temelju članka 19. (kojom se isključuju sudske odluke u građanskim ili trgovačkim stvarima koje se odnose na države).

                     (15)

                        Bit će objavljena nakon donošenja ovog prijedloga.

                     (16)

                        Vidjeti Uredbu Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, SL L 12, 16.1.2001., str. 1.

                     (17)

                        Vidjeti Briselsku konvenciju iz 1968. o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, SL L 299, 31.12.1972., str. 32.

                     (18)

                        Pitanja u vezi s potrošačima, zapošljavanjem i osiguranjem.

                     (19)

                        Osim u Uredbi Bruxelles I.a taj je pristup primijenjen i u Luganskoj konvenciji i Konvenciji o izboru suda iz 2005.

                     (20)

                        SL C , , str. .

                     (21)

                        Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL L 351, 20.12.2012., str. 1.).

                     (22)

                        Glavno tajništvo Vijeća objavit će datum stupanja na snagu Sporazuma u Službenom listu Europske unije.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 16.7.2021.
            COM(2021) 388 final
            PRILOG

            Prijedlogu ODLUKE VIJEĆA
            o pristupanju Europske unije Konvenciji o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               KONVENCIJA O PRIZNAVANJU I IZVRŠENJU STRANIH SUDSKIH ODLUKA U GRAĐANSKIM ILI TRGOVAČKIM STVARIMA

               Ugovorne stranke ove Konvencije,

               u želji da promiču djelotvoran pristup pravosuđu za sve i olakšaju multilateralnu trgovinu i ulaganje koji se temelje na pravilima te mobilnost putem pravosudne suradnje,

               vjerujući da se takva suradnja može pojačati uvođenjem ujednačenog skupa osnovnih pravila o priznavanju i izvršenju stranih sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima kako bi se olakšalo učinkovito priznavanje i izvršenje takvih odluka,

               uvjerene da takva pojačana pravosudna suradnja zahtijeva posebno međunarodno pravno uređenje koje pruža veću predvidljivost i sigurnost u odnosu na globalni protok stranih sudskih odluka te koje dopunjuje Konvenciju od 30. lipnja 2005. o sporazumima o izboru suda,

               odlučile su o tome sklopiti Konvenciju i dogovorile su se o sljedećim odredbama:

               POGLAVLJE I. – PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE

               Članak 1.
               Područje primjene

               1. Ova se Konvencija primjenjuje na priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim ili trgovačkim stvarima. Ne primjenjuje se posebice na porezne, carinske i upravne stvari.

               2. Ova se Konvencija primjenjuje na priznavanje i izvršenje sudske odluke u jednoj državi ugovornici koju je donio sud druge države ugovornice.

               Članak 2.
               Isključenja iz područja primjene

               1. Ova se Konvencija ne primjenjuje u sljedećim predmetima:

               (a) položaj i pravna sposobnost fizičkih osoba;

               (b) obveze održavanja;

               (c) druga obiteljskopravna pitanja, uključujući uređivanje imovinskih odnosa u braku i druga prava ili obveze koji proizlaze iz bračnog odnosa ili iz sličnih odnosa;

               (d) oporuke i nasljeđivanje;

               (e) insolventnost, poravnanje, sanacija financijskih institucija i slična pitanja;

               (f) prijevoz putnika i robe;

               (g) prekogranično onečišćavanje mora, onečišćavanje mora u područjima izvan nacionalne jurisdikcije, onečišćavanje mora s brodova, ograničavanje odgovornosti za pomorske tražbine i generalna havarija;

               (h) odgovornost za nuklearnu štetu;

               (i) valjanost, ništavost ili prestanak pravnih osoba ili udruženja fizičkih ili pravnih osoba te valjanost odluka njihovih tijela;

               (j) valjanost upisa u javne registre;

               (k) kleveta;

               (l) privatnost;

               (m) intelektualno vlasništvo;

               (n) aktivnosti oružanih snaga, uključujući aktivnosti njihova osoblja u izvršavanju njihovih službenih dužnosti;

               (o) aktivnosti izvršavanja zakonodavstva, uključujući aktivnosti službenika za izvršavanje zakonodavstva u obavljanju njihovih službenih dužnosti;

               (p) borba protiv monopola (tržišno natjecanje), osim ako se sudska odluka temelji na postupanju koje predstavlja protutržišni sporazum ili usklađeno djelovanje između stvarnih ili potencijalnih konkurenata radi dogovaranja cijena, namještanja ponuda, određivanja ograničenja ili kvota outputa ili podjele tržišta raspodjelom kupaca, dobavljača, područja ili trgovinskih linija, i ako su i takvo postupanje i njegov učinak nastali u državi podrijetla;

               (q) restrukturiranje državnog duga jednostranim državnim mjerama.

               2. Sudska odluka nije isključena iz područja primjene ove Konvencije ako se pitanje na koje se ova Konvencija ne primjenjuje pojavilo isključivo kao prethodno pitanje u postupku u kojem je donesena sudska odluka, a ne kao predmet postupka. Posebno, činjenica da se to pitanje pojavilo u okviru obrane ne isključuje sudsku odluku iz primjene Konvencije ako navedeno pitanje nije predmet postupka.

               3. Ova se Konvencija ne primjenjuje na arbitražne i srodne postupke.

               4. Sudska odluka nije isključena iz područja primjene ove Konvencije samom činjenicom da je država, uključujući vladu, vladinu agenciju ili bilo koju osobu koja djeluje u ime države, stranka u postupku.

               5. Ništa u ovoj Konvenciji ne utječe na povlastice i imunitete država ili međunarodnih organizacija u vezi s njima samima i njihovom imovinom.

               Članak 3.
               Definicije

               1. U ovoj Konvenciji:

               (a) „tuženik” znači osoba protiv koje je podnesena tužba ili protutužba u državi podrijetla;

               (b) „sudska odluka” znači svaka odluka suda o meritumu, bez obzira na to kako se odluka zove, uključujući rješenje ili nalog, kao i određivanje troškova ili izdataka postupka od strane suda (uključujući sudskog službenika), pod uvjetom da se to određivanje odnosi na odluku o meritumu koja se može priznati ili izvršiti na temelju ove Konvencije. Privremena zaštitna mjera nije sudska odluka.

               2. Smatra se da subjekt ili osoba, osim fizičke osobe, ima uobičajeno boravište u državi:

               (a) u kojoj ima zakonsko sjedište;

               (b) u skladu s čijim je pravom osnovan;

               (c) u kojoj ima glavnu upravu; ili

               (d) u kojoj se nalazi njegovo glavno mjesto poslovanja.

               POGLAVLJE II. – PRIZNAVANJE I IZVRŠENJE

               Članak 4.
               Opće odredbe

               1. Sudska odluka koju je donio sud države ugovornice (država podrijetla) priznaje se i izvršava u drugoj državi ugovornici (država kojoj je podnesen zahtjev) u skladu s odredbama ovog poglavlja. Priznavanje ili izvršenje može se odbiti samo zbog razloga navedenih u ovoj Konvenciji.

               2. U državi kojoj je podnesen zahtjev ne obavlja se preispitivanje merituma sudske odluke. Može se preispitati samo ono što je potrebno za primjenu ove Konvencije.

               3. Sudska odluka se priznaje samo ako ima učinak u državi podrijetla i izvršava se samo ako je izvršiva u državi podrijetla.

               4. Priznavanje ili izvršenje može se odgoditi ili odbiti ako je sudska odluka iz stavka 3. predmet preispitivanja u državi podrijetla ili ako rok za zahtijevanje redovnog preispitivanja sudske odluke nije istekao. Odbijanje ne sprečava naknadni zahtjev za priznavanje ili izvršenje sudske odluke.

               Članak 5.
               Osnove za priznavanje i izvršenje

               1. Sudska odluka može se priznati i izvršiti ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

               (a) osoba protiv koje se traži priznavanje ili izvršenje imala je uobičajeno boravište u državi podrijetla u trenutku kad je postala stranka u postupku pred sudom podrijetla;

               (b) fizička osoba protiv koje se traži priznavanje ili izvršenje imala je glavno mjesto poslovanja u državi podrijetla u trenutku kad je postala stranka u postupku pred sudom podrijetla, a tužba na kojoj se sudska odluka temelji proizašla je iz aktivnosti tog poduzeća;

               (c) osoba protiv koje se traži priznavanje ili izvršenje osoba je koja je podnijela tužbu, osim protutužbe, na kojoj se temelji sudska odluka;

               (d) tuženik je imao podružnicu, predstavništvo ili drugu poslovnu jedinicu bez zasebne pravne osobnosti u državi podrijetla u trenutku kad je postao stranka u postupku pred sudom podrijetla, a tužba na kojoj se sudska odluka temelji proizašla je iz aktivnosti te podružnice, predstavništva ili poslovne jedinice;

               (e) tuženik je izričito pristao na nadležnost suda podrijetla tijekom postupka u kojem je donesena sudska odluka;

               (f) tuženik se pozvao na meritum pred sudom podrijetla, a da nije osporio nadležnost u roku predviđenom pravom države podrijetla, osim ako je očito da prigovor na nadležnost ili na izvršavanje nadležnosti ne bi imao uspješan ishod u skladu s tim pravom;

               (g) sudska odluka odnosila se na ugovornu obvezu i donio ju je sud države u kojoj je ta obveza izvršena ili je trebala biti izvršena prema

               i. dogovoru stranaka, ili

               ii. pravu koje se primjenjuje na ugovor, ako nije dogovoreno mjesto izvršenja,

               osim ako aktivnosti tuženika u vezi s obavljenim poslom očito ne predstavljaju svrhovitu i bitnu vezu s tom državom;

               (h) sudska odluka se odnosila na najam nepokretne imovine (zakup) i donio ju je sud države u kojoj se nekretnina nalazi;

               (i) sudska odluka donesena protiv tuženika odnosila se na ugovornu obvezu osiguranu stvarnim pravom na nekretnini koja se nalazi u državi podrijetla ako je ugovorni zahtjev podnesen zajedno s tužbom protiv istog tuženika u odnosu na to stvarno pravo;

               (j) sudska odluka se odnosila na izvanugovornu obvezu koja proizlazi iz smrti, tjelesne ozljede, štete ili gubitka materijalne imovine, a radnja ili propust koji su izravno prouzročili takvu štetu dogodili su se u državi podrijetla, bez obzira na mjesto nastanka te štete;

               (k) sudska odluka se odnosi na valjanost, uspostavu, učinke, upravljanje ili izmjenu dobrovoljno osnovanog trusta uz pisane dokaze i

               i. u trenutku pokretanja postupka država podrijetla bila je navedena u aktu o osnivanju trusta kao država pred čijim se sudovima rješavaju sporovi o takvim pitanjima; ili

               ii. u trenutku pokretanja postupka država podrijetla izričito je ili implicitno navedena u aktu o osnivanju trusta kao država u kojoj se nalazi glavno upravno sjedište trusta.

               Ovaj se podstavak primjenjuje samo na sudske odluke koje se odnose na unutarnje aspekte trusta između osoba koje jesu ili su bile u fiducijarnom odnosu;

               (l) sudska odluka se odnosila na protutužbu

               i. u mjeri u kojoj je izdana u korist protutužitelja, pod uvjetom da je protutužba nastala iz istog obavljenog posla ili radnje kao tužba; ili

               ii. u mjeri u kojoj je izdana protiv protutužitelja, osim ako je pravom države podrijetla propisano podnošenje protutužbe kako bi se izbjegla prekluzija;

               (m) sudsku odluku je donio sud određen u sporazumu sklopljenom ili dokumentiranom u pisanom obliku ili bilo kojim drugim komunikacijskim sredstvom kojim se omogućuje dostupnost informacija tako da se mogu upotrijebiti za naknadno upućivanje, osim sporazuma o izboru isključivo nadležnog suda.

               Za potrebe ovog podstavka „sporazum o izboru isključivo nadležnog suda” znači sporazum koji sklope dvije ili više stranaka i kojim se, za potrebe odlučivanja u sporovima koji su nastali ili bi mogli nastati u vezi s određenim pravnim odnosom, određuju sudovi jedne države ili jedan ili više posebnih sudova jedne države, čime je isključena nadležnost svih drugih sudova.

               2. Ako se traži priznavanje ili izvršenje protiv fizičke osobe koja djeluje u prvom redu za osobne, obiteljske ili kućanske potrebe (potrošač) u stvarima koje se odnose na potrošački ugovor ili protiv zaposlenika u stvarima koje se odnose na njegov ugovor o radu

               (a) stavak 1. točka (e) primjenjuje se samo ako je sudu upućena usmena ili pisana suglasnost;

               (b) stavak 1. točke (f), (g) i (m) ne primjenjuju se.

               3. Stavak 1. ne primjenjuje se na sudsku odluku kojom je odlučeno o najmu stambene nekretnine (zakup) ili u kojoj je odlučeno o upisu nekretnine. Takva sudska odluka može se priznati i izvršiti samo ako ju je donio sud države u kojoj se nekretnina nalazi.

               Članak 6.
               Isključiva osnova za priznavanje i izvršenje

               Neovisno o članku 5., sudska odluka kojom je odlučeno o stvarnim pravima na nekretninama priznaje se i izvršava samo ako se nekretnina nalazi u državi podrijetla.

               Članak 7.
               Odbijanje priznavanja i izvršenja

               1. Priznavanje ili izvršenje može se odbiti ako:

               (a) dokument kojim je pokrenut postupak ili jednakovrijedan dokument, uključujući izjavu o bitnim elementima zahtjeva:

               i. tuženiku nije bio dostavljen pravodobno i na način koji mu omogućuje pripremanje obrane, osim ako se tuženik pojavio na sudu podrijetla i tamo iznio obranu bez osporavanja dostave, pod uvjetom da pravo države podrijetla dopušta osporavanje dostave; ili

               ii. tuženiku u državi kojoj je podnesen zahtjev bio je dostavljen na način koji nije u skladu s temeljnim načelima države kojoj je podnesen zahtjev o dostavi dokumenata;

               (b) ako je sudska odluka dobivena prijevarom;

               (c) bi priznavanje ili izvršenje bilo očito nespojivo s javnim poretkom države kojoj je podnesen zahtjev, uključujući situacije u kojima su posebni postupci, koji su za posljedicu imali sudsku odluku, bili nespojivi s temeljnim načelima o pravičnosti postupka predmetne države i situacije koje uključuju povrede sigurnosti ili suverenosti te države;

               (d) je postupak pred sudom podrijetla bio suprotan sporazumu ili odredbi u aktu o osnivanju trusta, na temelju kojih je predmetni spor trebao biti riješen pred sudom države koja nije država podrijetla;

               (e) sudska odluka nije u skladu sa sudskom odlukom koju je donio sud države kojoj je podnesen zahtjev u sporu između istih stranaka; ili

               (f) sudska odluka nije u skladu s prethodnom sudskom odlukom koju je donio sud druge države između istih stranaka u istom predmetu ako prethodna odluka ispunjava uvjete koji su potrebni za njezino priznavanje u državi kojoj je podnesen zahtjev.

               2. Priznavanje ili izvršenje može se odgoditi ili odbiti ako je postupak između istih stranaka u istom predmetu u tijeku pred sudom države kojoj je podnesen zahtjev ako:

               (a) je pred sudom države kojoj je podnesen zahtjev postupak pokrenut prije nego pred sudom podrijetla; i

               (b) postoji uska veza između spora i države kojoj je podnesen zahtjev.

               Odbijanje iz ovog stavka ne sprečava naknadni zahtjev za priznavanje ili izvršenje sudske odluke.

               Članak 8.
               Prethodna pitanja

               1. Odluka o prethodnom pitanju ne priznaje se niti izvršava na temelju ove Konvencije ako se odnosi na pitanje na koje se ova Konvencija ne primjenjuje ili na pitanje iz članka 6. o kojem je odlučio sud države koja nije država navedena u tom članku.

               2. Priznavanje ili izvršenje sudske odluke može se odbiti ako i u mjeri u kojoj se sudska odluka temeljila na odluci o pitanju na koje se ova Konvencija ne primjenjuje ili na pitanju iz članka 6. o kojem je odlučio sud države koja nije država navedena u tom članku.

               Članak 9.
               Odvojivost

               Priznavanje ili izvršenje odvojivog dijela sudske odluke odobrava se u slučaju kad se zahtijeva priznavanje ili izvršenje navedenog dijela ili kad se na temelju ove Konvencije može priznati ili izvršiti samo dio sudske odluke.

               Članak 10.
               Naknada štete

               1. Priznavanje ili izvršenje sudske odluke može se odbiti ako i u mjeri u kojoj se sudskom odlukom dodjeljuje odšteta, uključujući egzemplarnu odštetu ili odštetu u svrhu kažnjavanja, kojom se stranci ne nadoknađuju stvarni gubitak ili pretrpljena šteta.

               2. Sud kojem je podnesen zahtjev vodi računa o tome je li i u kojoj je mjeri odšteta koju je dodijelio sud podrijetla namijenjena pokrivanju troškova i izdataka u vezi s postupkom.

               Članak 11.
               Sudske nagodbe

               Sudske nagodbe koje je odobrio sud države ugovornice ili koje su sklopljene pred sudom države ugovornice tijekom postupka te koje su izvršive na jednak način kao i sudska odluka u državi podrijetla, izvršive su na temelju ove Konvencije na jednak način kao i sudska odluka.

               Članak 12.
               Dokumenti koje treba podnijeti

               1. Stranka koja traži priznavanje ili izvršenje podnosi sljedeće:

               (a) potpunu i ovjerenu presliku sudske odluke;

               (b) ako je donesena sudska odluka zbog ogluhe, izvornik ili ovjerenu presliku dokumenta kojim se dokazuje da je dokument kojim je pokrenut postupak ili jednakovrijedan dokument dostavljen stranci koja se nije odazvala sudskom pozivu;

               (c) sve dokumente potrebne da se utvrdi da je sudska odluka važeća ili, prema potrebi, da je izvršiva u državi podrijetla;

               (d) u slučaju iz članka 11., potvrdu suda (uključujući sudskog službenika) države podrijetla da su sudska nagodba ili njezin dio izvršivi na jednak način kao i sudska odluka u državi podrijetla.

               2. Ako sadržaj sudske odluke ne dopušta sudu kojem je podnesen zahtjev da provjeri jesu li ispunjeni uvjeti iz ovog poglavlja, taj sud može zahtijevati bilo koji drugi potreban dokument.

               3. Zahtjevu za priznavanje ili izvršenje može se priložiti dokument u vezi sa sudskom odlukom, koji je izdao sud (uključujući sudskog službenika) države podrijetla, u obliku koji je preporučila i objavila Haška konferencija o međunarodnom privatnom pravu.

               4. Ako dokumenti iz ovog članka nisu sastavljeni na službenom jeziku države kojoj je podnesen zahtjev, uz njih se prilaže ovjeren prijevod na službeni jezik, osim ako je pravom države kojoj je podnesen zahtjev predviđeno drukčije.

               Članak 13.
               Postupak

               1. Postupak za priznavanje, proglašenje izvršivosti ili prijavu izvršenja te za izvršenje sudske odluke uređen je pravom države kojoj je podnesen zahtjev, osim ako je ovom Konvencijom predviđeno drukčije. Sud države kojoj je podnesen zahtjev postupa žurno.

               2. Sud države kojoj je podnesen zahtjev ne odbija priznavanje ili izvršenje sudske odluke iz ove Konvencije na temelju činjenice da bi priznavanje ili izvršenje trebalo tražiti u drugoj državi.

               Članak 14.
               Troškovi postupka

               1. Nikakvo osiguranje, jamstvo ili depozit, bez obzira na to kako je opisano, ne zahtijeva se od stranke koja u jednoj državi ugovornici zahtijeva izvršenje sudske odluke koju je donio sud druge države ugovornice, isključivo na temelju činjenice da je ta stranka strani državljanin ili da nema domicil ili boravište u državi u kojoj se traži izvršenje sudske odluke.

               2. Nalog za plaćanje troškova ili izdataka postupka koji je izdan u državi ugovornici protiv bilo koje osobe koja je izuzeta od zahtjeva u pogledu osiguranja, jamstva ili depozita na temelju stavka 1. ili prava države u kojoj je pokrenut postupak, na zahtjev osobe koja ima pravo na nalog, postaje izvršiv u bilo kojoj drugoj državi ugovornici.

               3. Država može izjaviti da ne primjenjuje stavak 1. ili u izjavi odrediti koji njezini sudovi ne primjenjuju stavak 1.

               Članak 15.
               Priznavanje i izvršenje na temelju nacionalnog prava

               U skladu s člankom 6. ovom se Konvencijom ne sprečava priznavanje ili izvršenje sudskih odluka na temelju nacionalnog prava.

               POGLAVLJE III. – OPĆE ODREDBE

               Članak 16.
               Prijelazna odredba

               Ova se Konvencija primjenjuje na priznavanje i izvršenje sudskih odluka ako je, u vrijeme kad je postupak pokrenut u državi podrijetla, Konvencija imala učinak između te države i države kojoj je podnesen zahtjev.

               Članak 17.
               Izjave kojima se ograničava priznavanje i izvršenje

               Država može izjaviti da njezini sudovi mogu odbiti priznavanje ili izvršenje sudske odluke koju je donio sud druge države ugovornice ako su stranke boravište imale u državi kojoj je podnesen zahtjev, a odnos među strankama kao i svi drugi elementi relevantni za spor, izuzev lokacije suda podrijetla, bili su povezani samo s državom kojoj je podnesen zahtjev.

               Članak 18.
               Izjave u vezi s posebnim pitanjima

               1. Kad država ima velik interes da ne primjenjuje ovu Konvenciju na neko posebno pitanje, može izjaviti da na navedeno pitanje neće primjenjivati Konvenciju. Država koja daje takvu izjavu osigurava da izjava nije šira nego što je to potrebno te da je posebno pitanje, koje je isključeno, jasno i točno definirano.

               2. Ova se Konvencija, u vezi s navedenim pitanjem, ne primjenjuje:

               (a) u državi ugovornici koja je dala izjavu;

               (b) u drugim državama ugovornicama u kojima se traži priznavanje ili izvršenje sudske odluke koju je donio sud države ugovornice koja je dala izjavu.

               Članak 19.
               Izjave u vezi sa sudskim odlukama koje se odnose na državu

               1. Država može izjaviti da neće primjenjivati ovu Konvenciju na sudske odluke koje proizlaze iz postupaka u kojima je stranka:

               (a) ta država ili fizička osoba koja djeluje za tu državu; ili

               (b) vladina agencija te države ili fizička osoba koja djeluje za takvu vladinu agenciju.

               Država koja daje takvu izjavu osigurava da izjava nije šira nego što je to potrebno te da je isključenje iz područja primjene jasno i točno definirano. U izjavi se ne razlikuje između sudskih odluka u kojima je država, vladina agencija te države ili fizička osoba koja djeluje za bilo koju od njih tuženik ili tužitelj u postupku pred sudom podrijetla.

               2. Priznavanje ili izvršenje sudske odluke koju je donio sud države koja je dala izjavu u skladu sa stavkom 1. može se odbiti ako je sudska odluka rezultat postupka u kojem je stranka država koja je dala izjavu ili država kojoj je podnesen zahtjev, jedna od njihovih vladinih agencija ili fizička osoba koja djeluje za bilo koju od njih, u istoj mjeri kako je navedeno u izjavi.

               Članak 20.
               Ujednačeno tumačenje

               Pri tumačenju ove Konvencije vodi se računa o njezinu međunarodnom karakteru i potrebi za promicanjem ujednačenosti njezine primjene.

               Članak 21.
               Preispitivanje funkcioniranja Konvencije

               Glavni tajnik Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu u redovitim vremenskim razmacima organizira preispitivanje funkcioniranja ove Konvencije, uključujući sve izjave, te izvješćuje Vijeće za opće poslove i politiku.

               Članak 22.
               Neujednačeni pravni sustavi

               1. U odnosu na državu ugovornicu u kojoj se u različitim teritorijalnim jedinicama primjenjuju dva ili više pravnih sustava u pogledu bilo kojeg pitanja kojim se bavi ova Konvencija:

               (a) svako upućivanje na pravo ili postupak države smatra se upućivanjem, prema potrebi, na pravo ili postupak koji su na snazi u odgovarajućoj teritorijalnoj jedinici;

               (b) svako upućivanje na sud ili sudove države smatra se upućivanjem, prema potrebi, na sud ili sudove u odgovarajućoj teritorijalnoj jedinici;

               (c) svako upućivanje na povezanost s državom smatra se upućivanjem, prema potrebi, na povezanost s odgovarajućom teritorijalnom jedinicom;

               (d) svako upućivanje na povezujući faktor u vezi s državom smatra se upućivanjem, prema potrebi, na taj povezujući faktor u vezi s odgovarajućom teritorijalnom jedinicom.

               2. Neovisno o stavku 1., država ugovornica s dvije ili više teritorijalnih jedinica u kojima se primjenjuju različiti pravni sustavi nije obvezana primjenjivati ovu Konvenciju na situacije koje uključuju samo takve različite teritorijalne jedinice.

               3. Sud koji se nalazi u teritorijalnoj jedinici države ugovornice s dvije ili više teritorijalnih jedinica u kojima se primjenjuju različiti pravni sustavi nije obvezan priznati ili izvršiti sudsku odluku druge države ugovornice samo zbog činjenice što je sudska odluka priznata ili izvršena u drugoj teritorijalnoj jedinici iste države ugovornice u skladu s ovom Konvencijom.

               4. Ovaj se članak ne primjenjuje na regionalne organizacije za gospodarsko povezivanje.

               Članak 23.
               Odnos prema drugim međunarodnim instrumentima

               1. Ova se Konvencija, koliko je to moguće, tumači tako da bude spojiva s drugim ugovorima koji su na snazi u državama ugovornicama, bez obzira na to jesu li sklopljeni prije ili nakon ove Konvencije.

               2. Ova Konvencija ne utječe na primjenu ugovora od strane države ugovornice koji je sklopljen prije ove Konvencije.

               3. Ova Konvencija ne utječe na primjenu ugovora od strane države ugovornice koji je sklopljen nakon ove Konvencije u pogledu priznavanja ili izvršenja sudske odluke koju je donio sud države ugovornice koja je također stranka predmetnog ugovora. Ništa u drugom ugovoru ne utječe na obveze iz članka 6. prema državama ugovornicama koje nisu stranke tog ugovora.

               4. Ova Konvencija ne utječe na primjenu pravila regionalne organizacije za gospodarsko povezivanje koja je stranka ove Konvencije u pogledu priznavanja ili izvršenja sudske odluke koju je donio sud države ugovornice koja je također država članica regionalne organizacije za gospodarsko povezivanje ako:

               (a) su pravila donesena prije sklapanja ove Konvencije; ili

               (b) su pravila donesena nakon sklapanja ove Konvencije, u mjeri u kojoj ne utječu na obveze iz članka 6. prema državama ugovornicama koje nisu države članice regionalne organizacije za gospodarsku integraciju.

               POGLAVLJE IV. – ZAVRŠNE ODREDBE

               Članak 24.
               Potpisivanje, ratifikacija, prihvat, odobrenje ili pristupanje

               1. Ova je Konvencija otvorena za potpisivanje svim državama.

               2. Ova Konvencija podliježe ratifikaciji, prihvatu ili odobrenju od strane država potpisnica.

               3. Konvenciji mogu pristupiti sve države.

               4. Isprave o ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupu polažu se pri Ministarstvu vanjskih poslova Kraljevine Nizozemske, koja je depozitar Konvencije.

               Članak 25.
               Izjave u vezi s neujednačenim pravnim sustavima

               1. Ako država ima dvije ili više teritorijalnih jedinica u kojima se u odnosu na pitanja kojima se bavi ova Konvencija primjenjuju različiti pravni sustavi, ona može izjaviti da se Konvencija primjenjuje na sve njezine teritorijalne jedinice ili samo na jednu ili više njih. U toj se izjavi izričito navode teritorijalne jedinice na koje se Konvencija primjenjuje.

               2. Ako država ne da izjavu na temelju ovog članka, Konvencija se primjenjuje u odnosu na sve teritorijalne jedinice navedene države.

               3. Ovaj se članak ne primjenjuje na regionalne organizacije za gospodarsko povezivanje.

               Članak 26.
               Regionalne organizacije za gospodarsko povezivanje

               1. Regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje, koju čine samo suverene države i koja ima nadležnost u nekim ili svim pitanjima koja su uređena ovom Konvencijom, može potpisati, prihvatiti ili odobriti ovu Konvenciju ili joj pristupiti. Regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje u tom slučaju ima prava i obveze države ugovornice, u mjeri u kojoj je ta organizacija nadležna u pitanjima uređenima ovom Konvencijom.

               2. Regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje u trenutku potpisivanja, prihvata, odobrenja ili pristupanja obavješćuje depozitara u pisanom obliku o pitanjima uređenima ovom Konvencijom u vezi s kojima su države članice te organizacije prenijele nadležnost na tu organizaciju. Organizacija bez odgode obavješćuje depozitara u pisanom obliku o svim promjenama svoje nadležnosti, kako je određeno u najnovijoj obavijesti dostavljenoj u skladu s ovim stavkom.

               3. Za potrebe stupanja na snagu ove Konvencije, nijedna isprava koju položi regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje ne uračunava se, osim ako regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje izjavi, u skladu s člankom 27. stavkom 1., da njezine države članice neće biti stranke ove Konvencije.

               4. Svako upućivanje na „državu ugovornicu“ ili „državu“ u ovoj Konvenciji jednako se primjenjuje, prema potrebi, i na regionalnu organizaciju za gospodarsko povezivanje.

               Članak 27.
               Regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje kao ugovorna stranka bez svojih država članica

               1. Regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje može u trenutku potpisivanja, prihvata, odobrenja ili pristupanja izjaviti da izvršava nadležnost u svim pitanjima uređenima ovom Konvencijom te da njezine države članice neće biti stranke ove Konvencije, nego će biti obvezane na temelju potpisivanja, prihvata, odobrenja ili pristupanja organizacije.

               2. U slučaju da regionalna organizacija za gospodarsko povezivanje da izjavu u skladu sa stavkom 1., svako upućivanje na „državu ugovornicu” ili na „državu” u ovoj Konvenciji jednako se primjenjuje, prema potrebi, i na države članice organizacije.

               Članak 28.
               Stupanje na snagu

               1. Ova Konvencija stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka razdoblja tijekom kojeg se može dostaviti obavijest u skladu s člankom 29. stavkom 2. u odnosu na drugu državu koja je položila svoju ispravu o ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupu iz članka 24.

               2. Nakon toga ova Konvencija stupa na snagu:

               (a) za svaku državu koja je naknadno ratificira, prihvati, odobri ili joj pristupi, prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka razdoblja tijekom kojeg se mogu dostaviti obavijesti u skladu s člankom 29. stavkom 2. u odnosu na tu državu;

               (b) za teritorijalnu jedinicu u odnosu na koju se ova Konvencija primjenjuje u skladu s člankom 25. nakon stupanja Konvencije na snagu za državu koja daje izjavu, prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka tromjesečnog razdoblja od priopćenja izjave iz navedenog članka.

               Članak 29.
               Uspostavljanje odnosa na temelju Konvencije

               1. Ova Konvencija proizvodi učinke između dvije države ugovornice samo ako nijedna od njih nije obavijestila depozitara o drugoj u skladu sa stavkom 2. ili 3. U nedostatku takve obavijesti, Konvencija proizvodi učinke između dvije države ugovornice od prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka razdoblja tijekom kojeg se mogu dostaviti obavijesti.

               2. Država ugovornica može obavijestiti depozitara u roku od 12 mjeseci od dana kad depozitar izda obavijest iz članka 32. točke (a) da ratifikacija, prihvaćanje, odobrenje ili pristupanje druge države nema učinak uspostavljanja odnosa između tih dviju država na temelju ove Konvencije.

               3. Država može obavijestiti depozitara, nakon polaganja svoje isprave na temelju članka 24. stavka 4., da njezina ratifikacija, prihvaćanje, odobrenje ili pristupanje neće imati učinak uspostavljanja odnosa s državom ugovornicom na temelju ove Konvencije.

               4. Država ugovornica može u svakom trenutku povući obavijest koju je dostavila na temelju stavka 2. ili 3. Takvo povlačenje proizvodi učinke prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka tri mjeseca od datuma obavijesti.

               Članak 30.
               Izjave

               1. Izjave iz članaka 14., 17., 18., 19. i 25. mogu se dati prilikom potpisivanja, ratifikacije, prihvata, odobrenja ili pristupanja ili u bilo kojem trenutku nakon toga te se mogu izmijeniti ili povući u bilo kojem trenutku.

               2. Izjave, izmjene i povlačenja priopćuju se depozitaru.

               3. Izjava dana u trenutku potpisivanja, ratifikacije, prihvata, odobrenja ili pristupanja proizvodi učinke istodobno sa stupanjem na snagu ove Konvencije za predmetnu državu.

               4. Izjava dana poslije i svaka izmjena ili povlačenje izjave proizvode učinke od prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka tromjesečnog razdoblja od dana kad je depozitar primio obavijest.

               5. Izjava dana poslije i svaka izmjena ili povlačenje izjave ne primjenjuju se na sudske odluke koje proizlaze iz postupaka koji su već pokrenuti pred sudom podrijetla kad izjava počne proizvoditi učinke.

               Članak 31.
               Otkaz

               1. Država ugovornica Konvencije može je otkazati pisanom obaviješću upućenom depozitaru. Otkaz može biti ograničen na određene teritorijalne jedinice neujednačenog pravnog sustava na koje se ova Konvencija primjenjuje.

               2. Otkaz proizvodi učinke od prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka dvanaestomjesečnog razdoblja od dana kad je depozitar primio obavijest. Kad je u obavijesti određeno dulje razdoblje da otkaz počne proizvoditi učinke, otkaz počinje proizvoditi učinke istekom tog duljeg razdoblja od dana kad je depozitar primio obavijest.

               Članak 32.
               Obavijesti depozitara

               Depozitar obavješćuje članice Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu, kao i druge države i regionalne organizacije za gospodarsko povezivanje, koje su potpisale, ratificirale, prihvatile i odobrile Konvenciju ili joj pristupile u skladu s člancima 24., 26. i 27., o sljedećem:

               (a) potpisivanjima, ratifikacijama, prihvatima, odobrenjima i pristupanjima iz članaka 24., 26. i 27.;

               (b) datumu stupanja na snagu ove Konvencije u skladu s člankom 28.;

               (c) obavijestima, izjavama, izmjenama i povlačenjima iz članaka 26., 27., 29. i 30.; i

               (d) otkazima iz članka 31.

               U potvrdu toga niže potpisani, za to propisno ovlašteni, potpisali su ovu Konvenciju.

               Sastavljeno u Haagu 2. srpnja 2019. na engleskom i francuskom jeziku, pri čemu su oba teksta jednako vjerodostojna, u jednom primjerku koji se pohranjuje u arhivu Vlade Kraljevine Nizozemske i čiji se ovjereni primjerak diplomatskim putem šalje svakoj članici Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu u vrijeme njezina dvadesetdrugog zasjedanja i svakoj drugoj državi koja je sudjelovala na tom zasjedanju.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 16.7.2021.
            COM(2021) 319 final
            2021/0224(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Jordan dok EU i Jordan ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               OBRAZLOŽENJE

               1.Predmet prijedloga

               Ovaj prijedlog odnosi se na odluku o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane, u vezi s predviđenim donošenjem odluke o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Jordan dok EU i Jordan ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               2.Kontekst prijedloga

               2.1.Sporazum o pridruživanju

               Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane („Sporazum o pridruživanju”), potpisan je 24. studenoga 1997. i stupio je na snagu 1. svibnja 2002. Sporazum o pridruživanju pravna je osnova za bilateralne odnose između EU-a i Jordana. Ciljevi su Sporazuma:

               –pružiti odgovarajući okvir za politički dijalog kojim će se omogućiti razvoj bliskih političkih odnosa između stranaka,

               –uspostaviti uvjete za postupnu liberalizaciju trgovine robom, uslugama i kapitalom,

               –poticati razvoj uravnoteženih gospodarskih i socijalnih odnosa između stranaka dijalogom i suradnjom,

               –unaprijediti uvjete života i zapošljavanja te povećati produktivnost i financijsku stabilnost,

               –poticati regionalnu suradnju u cilju jačanja miroljubivog suživota i gospodarske i političke stabilnosti,

               –promicati suradnju u drugim područjima od uzajamnog interesa.

               2.2.Vijeće za pridruživanje

               Sporazumom o pridruživanju osniva se Vijeće za pridruživanje koje ima ovlast za donošenje odluka radi ostvarenja ciljeva Sporazuma u slučajevima predviđenima Sporazumom. Odluke su obvezujuće za stranke. Vijeće za pridruživanje može davati i preporuke. U skladu s Poslovnikom, Vijećem za pridruživanje naizmjenično u razdoblju od 12 mjeseci predsjedaju EU i Jordan. Vijeće za pridruživanje sastaje se redovito na ministarskoj razini jednom godišnje. Izvanredne sjednice Vijeća za pridruživanje mogu se održati na zahtjev bilo koje stranke ako se stranke tako dogovore.

               2.3.Predviđeni akt Vijeća za pridruživanje

               Vijeće za pridruživanje treba donijeti odluku o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Jordan za razdoblje 2016.–2020. dok EU i Jordan ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente. Odluka se donosi pisanim postupkom u skladu s člankom 10. Poslovnika Vijeća za pridruživanje.

               3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               Stajalište koje Europska unija treba zauzeti u Vijeću za pridruživanje osnovanom Sporazumom o pridruživanju u pogledu donošenja odluke o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Jordan temelji se na tekstu odluke priložene ovoj Odluci.

               Odlukom br. 1/2016 Vijeća za pridruživanje iz prosinca 2016. EU i Jordan dogovorili su prioritete partnerstva za usmjeravanje partnerstva u razdoblju 2016.–2018., uz preispitivanje predviđeno do kraja 2018. kako bi se razmotrila mogućnost produljenja prioriteta za još dvije godine s obzirom na politička, sigurnosna i gospodarska kretanja. Godine 2018., nakon preispitivanja Prioriteta partnerstva, obje su se stranke složile da će produljiti njihovu valjanost još dvije godine, do kraja 2020.

               U okviru tekućeg procesa obnove partnerstva EU-a s južnim susjedstvom te nakon donošenja višegodišnjeg financijskog okvira za razdoblje 2021.–2027. i novog Instrumenta za susjedstvo, razvoj i međunarodnu suradnju, priprema i donošenje novih ažuriranih zajedničkih dokumenata sa zemljama južnog susjedstva, uključujući Jordan, predviđeni su za 2021. U tom kontekstu i kako bi se izbjegao prekid između isteka razdoblja primjene Prioriteta partnerstva EU-Jordan i donošenja novih, u interesu je stranaka produljiti postojeće prioritete partnerstva do donošenja novih ažuriranih prioriteta.

               4.Pravna osnova

               4.1.Postupovnopravna osnova

               4.1.1.Načela

               Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.

               Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali postoji mogućnost da „presudno utječu na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
                  1
               .

               4.1.2.Primjena na ovaj predmet

               Vijeće za pridruživanje tijelo je osnovano na temelju sporazuma, konkretno Sporazuma o pridruživanju.

               Akt koji Vijeće za pridruživanje treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke. Predviđeni akt proizvodi pravne učinke jer će se njime postojeći prioriteti partnerstva produljiti do donošenja novih ažuriranih zajedničkih dokumenata.

               Stoga je postupovnopravna osnova za predloženu odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.

               4.2.Materijalnopravna osnova

               4.2.1.Načela

               Materijalnopravna osnova za odluku na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili elementa te ako se može utvrditi da je jedan od ta dva cilja ili elementa glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnopravnoj osnovi, naime onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.

               4.2.2.Primjena na ovaj predmet

               Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na suradnju s trećom zemljom u okviru sporazuma o pridruživanju i europske politike susjedstva.

               Stoga je materijalnopravna osnova predložene odluke članak 217. UFEU-a.

               4.3.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 217. u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.

               5.Objava predviđenog akta

               Budući da će se aktom Vijeća za pridruživanje izmijeniti razdoblje valjanosti Prioriteta partnerstva EU-Jordan, nakon donošenja trebalo bi ga objaviti u Službenom listu Europske unije.

               2021/0224 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Jordan dok EU i Jordan ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 217. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane, potpisan je 24. studenoga 1997. i stupio je na snagu 1. svibnja 2002.
                  2

               (2)Vijeće za pridruživanje donijelo je Prioritete partnerstva EU-Jordan u prosincu 2016.
                  3
               , koji su 2018. produljeni do kraja 2020.
                  4

               (3)U razmjeni pisama obje su stranke potvrdile trajnu valjanost Prioriteta partnerstva EU-Jordan kao referentnog dokumenta za učvršćivanje partnerstva do donošenja novih ažuriranih zajedničkih dokumenata.

               (4)Na temelju članka 91. stavka 1. Euromediteranskog sporazuma, Vijeće za pridruživanje može donositi odluke radi ostvarenja ciljeva Sporazuma.

               (5)Vijeće za pridruživanje treba pisanim postupkom donijeti odluku o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Jordan dok EU i Jordan ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               (6)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća za pridruživanje jer će ta odluka biti obvezujuća za Uniju.

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Jordan, temelji se na nacrtu odluke Vijeća za pridruživanje EU-Jordan priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova je Odluka upućena Komisiji.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, predmet C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke 61.–64.

                     (2)

                        Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane; SL L 129; 15.5.2002., str. 3.

                     (3)

                        Odluka br. 1/2016 Vijeća za pridruživanje EU-Jordan od 19. prosinca 2016. o prioritetima partnerstva EU-Jordan; SL L 355; 24.12.2016., str. 31.

                     (4)

                        Odluka br. 1/2018 Vijeća za pridruživanje EU-Jordan od 12. prosinca 2018. o dvogodišnjem produljenju Prioriteta partnerstva EU-Jordan; SL L 8; 10.1.2019., str. 34.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 16.7.2021.
            COM(2021) 319 final
            PRILOG

            Prijedlogu ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Hašemitske Kraljevine Jordana, s druge strane, u pogledu produljenja Prioriteta partnerstva EU-Jordan dok EU i Jordan ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               PRILOG

               ODLUKA br. xx/2021 VIJEĆA ZA PRIDRUŽIVANJE EU-JORDAN

               od [dd/mm/gggg]

               o produljenju Prioriteta partnerstva EU-Jordan

               VIJEĆE ZA PRIDRUŽIVANJE EU-JORDAN,

               uzimajući u obzir Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Jordana, s druge strane („Euromediteranski sporazum”),

               budući da:

               (1)Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Jordana, s druge strane, potpisan je 24. studenoga 1997. i stupio je na snagu 1. svibnja 2002.

               (2)Člankom 91. Euromediteranskog sporazuma Vijeću za pridruživanje daje se ovlast za donošenje odgovarajućih odluka radi ostvarenja ciljeva Sporazuma.

               (3)U članku 101. Sporazuma navodi se da stranke poduzimaju sve opće ili posebne mjere potrebne za ispunjenje svojih obveza iz Sporazuma te se brinu za ostvarenje ciljeva Sporazuma.

               (4)Odlukom br. 1/2016 od 19. prosinca 2016. Vijeće za pridruživanje dogovorilo je Prioritete partnerstva EU-Jordan za razdoblje 2016.–2018. kako bi učvrstilo njihovo partnerstvo u cilju podupiranja i jačanja otpornosti i stabilnosti Jordana, uz istodobno nastojanje da se ublaže posljedice dugotrajnog sukoba u Siriji
                  1
               .

               (5)Odlukom br. 1/2018 od 12. prosinca 2018. Vijeće za pridruživanje odlučilo je produljiti valjanost Prioriteta partnerstva EU-Jordan do 31. prosinca 2020
                  2
               .

               (6)U razmjeni pisama obje su stranke potvrdile trajnu valjanost Prioriteta partnerstva EU-Jordan kao referentnog dokumenta za učvršćivanje partnerstva do donošenja novih ažuriranih zajedničkih dokumenata.

               (7)Člankom 10. Poslovnika Vijeća za pridruživanje predviđa se mogućnost donošenja odluka pisanim postupkom između sjednica ako se stranke tako dogovore,

               ODLUČILO JE:

               Članak 1.

               Vijeće za pridruživanje pisanim postupkom odlučuje da se Prioriteti partnerstva EU-Jordan priloženi Odluci br. 1/2016 od 19. prosinca 2016. produljuju dok EU i Jordan ne donesu nove ažurirane zajedničke dokumente.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u xx [dan mjesec godina].

                  Za Vijeće za pridruživanje

                     (1)

                        Odluka br. 1/2016 Vijeća za pridruživanje EU-Jordan od 19. prosinca 2016. o prioritetima partnerstva EU-Jordan; SL L 355; 24.12.2016., str. 31.

                     (2)

                        Odluka br. 1/2018 Vijeća za pridruživanje EU-Jordan od 12. prosinca 2018. o dvogodišnjem produljenju Prioriteta partnerstva EU-Jordan; SL L 8; 10.1.2019., str. 34.


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 9.12.2021.
            COM(2021) 781 final
            2021/0409(NLE)

            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog na temelju Euromediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Države Izraela, s druge strane, u vezi s produljenjem Akcijskog plana EU – Izrael

               OBRAZLOŽENJE

               1.Predmet prijedloga

               Ovaj se prijedlog odnosi na odluku o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje EU – Izrael osnovanog na temelju Euromediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Države Izraela, s druge strane („Euromediteranski sporazum”), u vezi s donošenjem preporuke o produljenju Akcijskog plana EU – Izrael.

               2.Kontekst prijedloga

               2.1.Euromediteranski sporazum

               Euromediteranski sporazum potpisan je u Bruxellesu 20. studenoga 1995. i stupio je na snagu 1. lipnja 2000. On predstavlja pravnu osnovu za bilateralne odnose između EU-a i Izraela. Ciljevi Sporazuma su:

               –pružiti prikladan okvir za politički dijalog koji omogućuje razvoj bliskih političkih odnosa između stranaka,

               –povećati trgovinu, među ostalim, putem proširenja trgovine robom i uslugama, uzajamne liberalizacije prava poslovnog nastana, daljnje postupne liberalizacije javne nabave, slobodnog kretanja kapitala i intenziviranja suradnje u području znanosti i tehnologije kako bi se promicao skladan razvoj gospodarskih odnosa između Zajednice i Izraela te time u EU-u i Izraelu pridonijelo napretku gospodarske aktivnosti, poboljšanju uvjeta života i zapošljavanja te povećanju produktivnosti i financijske stabilnosti,

               –poticati regionalnu suradnju s ciljem jačanja miroljubivog suživota i gospodarske i političke stabilnosti,

               –promicati suradnju u drugim područjima od uzajamnog interesa.

               2.2.Vijeće za pridruživanje

               Vijeće za pridruživanje osnovano na temelju Euromediteranskog sporazuma sastoji se od članova Vijeća Europske unije i članova Europske komisije, s jedne strane, te članova vlade Države Izraela, s druge strane. Sastaje se na ministarskoj razini jednom godišnje i kada to okolnosti zahtijevaju, na inicijativu predsjednika i u skladu s uvjetima utvrđenima u njegovu poslovniku. Vijeće za pridruživanje svoje odluke i preporuke donosi zajedničkim dogovorom stranaka. Između sjednica može donositi odluke ili preporuke pisanim postupkom, ako se stranke tako dogovore, u skladu s člankom 10. Poslovnika.

               2.3.Predviđeni akt Vijeća za pridruživanje

               Vijeće za pridruživanje treba donijeti preporuku u vezi s produljenjem Akcijskog plana EU – Izrael („predviđeni akt”). Preporuka će se donijeti pisanim postupkom u skladu s člankom 10. Poslovnika Vijeća za pridruživanje.

               Svrha je predviđenog akta produljiti valjanost Akcijskog plana EU – Izrael za tri godine kako bi se osigurao nastavak suradnje dviju stranaka.

               3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije

               Stajalište koje Europska unija treba zauzeti u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog na temelju Euromediteranskog sporazuma u pogledu donošenja preporuke o produljenju valjanosti Akcijskog plana EU – Izrael za tri godine temelji se na tekstu preporuke priložene ovoj Odluci.

               Obje su stranke u više navrata potvrdile bogatstvo i postojanost odnosa između Europske unije i Izraela, kao i svoju potpunu predanost trajnom razvoju tih odnosa u svim područjima od zajedničkog interesa.

               Stoga je produljenje akcijskog plana u interesu stranaka.

               4.Pravna osnova

               4.1.Postupovna pravna osnova

               4.1.1.Načela

               Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.

               Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali postoji mogućnost da „presudno utječu na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
                  1
               .

               4.1.2.Primjena na ovaj predmet

               Vijeće za pridruživanje tijelo je osnovano na temelju sporazuma, konkretno Euromediteranskog sporazuma.

               Akt koji Vijeće za pridruživanje treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke.

               Predviđeni akt proizvodi pravne učinke jer će se njime postojeći plan EU – Izrael produljiti za tri godine.

               Stoga je postupovna pravna osnova za predloženu odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.

               4.2.Materijalna pravna osnova

               4.2.1.Načela

               Materijalna pravna osnova za odluku na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili elementa te ako se može utvrditi da je jedan od ta dva cilja ili elementa glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnoj pravnoj osnovi, naime onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.

               4.2.2.Primjena na ovaj predmet

               Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na suradnju s trećom zemljom u okviru sporazuma o pridruživanju i europske politike susjedstva.

               Stoga je materijalna pravna osnova predložene odluke članak 217. UFEU-a.

               4.3.Zaključak

               Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 217. u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.

               5.Objava predviđenog akta

               Budući da će se aktom Vijeća za pridruživanje promijeniti trajanje Akcijskog plana EU – Izrael, primjereno ga je nakon donošenja objaviti u Službenom listu Europske unije (u skladu s Poslovnikom Vijeća za pridruživanje EU – Izrael) te u Reshumotu Izraela (Službeni list Izraela) ako tako odluči Vijeće za pridruživanje.

               2021/0409 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog na temelju Euromediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Države Izraela, s druge strane, u vezi s produljenjem Akcijskog plana EU – Izrael

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 217. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Države Izraela, s druge strane, stupio je na snagu 1. lipnja 2000.

               (2)U skladu s člankom 69. Euromediteranskog sporazuma, Vijeće za pridruživanje može donositi odluke i davati odgovarajuće preporuke.

               (3)Vijeće za pridruživanje treba pisanim postupkom donijeti preporuku o produljenju Akcijskog plana EU – Izrael.

               (4)Budući da će preporuka imati pravne učinke, primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Vijeća za pridruživanje.

               (5)Produljenjem Akcijskog plana EU – Izrael za tri godine strankama će se u cijelosti omogućiti nastavak suradnje u narednim godinama, između ostalog i mogućim pregovorima o prioritetima partnerstva,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog na temelju Euromediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Države Izraela, temelji se na nacrtu preporuke Vijeća za pridruživanje priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova je Odluka upućena Komisiji i Visokom predstavniku.

               Sastavljeno u Bruxellesu,

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)

                        Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, t. 61.–64.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 9.12.2021.
            COM(2021) 781 final

            PRILOG

            Prijedlogu ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za pridruživanje osnovanog na temelju Euromediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Države Izraela, s druge strane, u vezi s produljenjem Akcijskog plana EU – Izrael

               PRILOG

                  PREPORUKA BR. xxx VIJEĆA ZA PRIDRUŽIVANJE EU – Izrael kojom se odobrava produljenje Akcijskog plana EU – Izrael

               VIJEĆE ZA PRIDRUŽIVANJE EU – IZRAEL,

               uzimajući u obzir Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njihovih država članica, s jedne strane, i Države Izraela, s druge strane („Euromediteranski sporazum”),

               budući da:

               (1)Euromediteranski sporazum potpisan je u Bruxellesu 20. studenoga 1995. i stupio je na snagu 1. lipnja 2000.

               (2)Člankom 69. Euromediteranskog sporazuma Vijeću za pridruživanje daje se ovlast za donošenje odluka i davanje odgovarajućih preporuka.

               (3)Člankom 10. Poslovnika Vijeća za pridruživanje predviđa se mogućnost donošenja odluka ili preporuka pisanim postupkom između sjednica ako se stranke tako dogovore.

               (4)Produljenjem Akcijskog plana EU – Izrael za tri godine strankama će se omogućiti nastavak suradnje u narednim godinama, između ostalog i mogućim pregovorima o prioritetima partnerstva,

               DONIJELO JE SLJEDEĆU PREPORUKU:

               Članak 1.

               Vijeće za pridruživanje pisanim postupkom preporučuje produljenje Akcijskog plana EU – Izrael za tri godine od dana donošenja njegova produljenja.

               Članak 2.

               Ova Preporuka proizvodi učinke od dana donošenja.

               Sastavljeno u xx [datum]

               Za Vijeće za pridruživanje EU – Izrael

               Predsjednik

               ***