               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 23.2.2017.
            COM(2017) 79 final
            2017/0030(NLE)
            Prijedlog
            UREDBE VIJEĆA
            o izmjeni Uredbe Vijeća (EU) br. 479/2013 od 13. svibnja 2013. o izuzimanju od obveze podnošenja ulaznih i izlaznih skraćenih deklaracija za robu Unije koja se prevozi preko neumskog koridora

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               Neumski koridor mjesto je gdje državno područje Bosne i Hercegovine dotiče jadransku obalu, te odvaja područje Dubrovnika od ostatka Hrvatske.

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

               Člankom 3. Neumske uredbe predviđa se oslobođenje, ako su ispunjeni određeni uvjeti, od zahtjeva za podnošenje izlazne ili ulazne skraćene deklaracije za pošiljke koje prolaze kroz neumski koridor. Oslobođenje se može ishoditi ako ukupna vrijednost svake pošiljke ne prelazi 10 000 EUR (članak 4. točka (a)) i ako su ispunjeni ostali uvjeti utvrđeni u članku 4. točki (b). Tim odredbama Neumske uredbe odstupa se od određenih odredbi Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice i Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 o utvrđivanju odredaba za provedbu Carinskog zakonika Zajednice.

               Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 zamijenjena je 1. svibnja 2016. Uredbom (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju Carinskog zakonika Unije.

               Uredba Komisije (EEZ) br. 2454/93, provedbeni akt za Uredbu (EEZ) br. 2913/92:

               stavljena je izvan snage Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2016/481;

               te zatim zamijenjena:

               Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2015/2446 od 28. srpnja 2015. o dopuni Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o detaljnim pravilima koja se odnose na pojedine odredbe Carinskog zakonika Unije; i

               Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2015/2447 od 24. studenoga 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu određenih odredbi Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju Carinskog zakonika Unije.

               •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području

               Područje primjene članka 3. Neumske uredbe, uključujući prag od 10 000 EUR, sada je obuhvaćeno člankom 126. Delegirane uredbe Komisije, kojim je prag primjenjiv za oslobođenje povećan na 15 000 EUR.

               Komisija smatra da bi Neumsku uredbu trebalo izmijeniti kako bi se prag za oslobođenje uskladio s iznosom predviđenim u članku 126. Delegirane uredbe Komisije (15 000 EUR). Osim toga, pravnu osnovu i terminologiju koje se upotrebljava u Neumskoj uredbi trebalo bi uskladiti s pravnim okvirom Carinskog zakonika Unije.

               U skladu s člankom 6. Neumske uredbe Republika Hrvatska obvezala se na pomno praćenje njezine primjene i obavješćivanje Europske komisije do 1. ožujka 2014. o svim utvrđenim nepravilnostima i o mjerama koje su kasnije poduzete radi njihova uklanjanja.

               U skladu s člankom 7. Neumske uredbe Komisija je trebala podnijeti Vijeću izvješće s ocjenom primjene Neumske uredbe u roku od dvije godine od njezina stupanja na snagu. Komisija je 11. studenoga 2015. podnijela to izvješće Vijeću i u njemu zaključila „da je razina primjene Neumske uredbe zadovoljavajuća i da nema razloga za suspenziju ili stavljanje izvan snage te uredbe”.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

                  Ovom se Uredbom izmjenjuje Uredba Vijeća (EU) br. 479/2013 od 13. svibnja 2013. („Neumska uredba”) koja je donesena na temelju članka 43. Akta o uvjetima pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji („Akt o pristupanju”). Aktom se predviđa da Vijeće, na prijedlog Komisije, određuje uvjete pod kojima se može odstupiti od zahtjeva za ulaznu ili izlaznu skraćenu deklaraciju za robu Unije koja se prevozi preko neumskog koridora. Stoga je članak 43. Akta o pristupanju odgovarajuća pravna osnova.

               2017/0030 (NLE)

               Prijedlog

               UREDBE VIJEĆA

               o izmjeni Uredbe Vijeća (EU) br. 479/2013 od 13. svibnja 2013. o izuzimanju od obveze podnošenja ulaznih i izlaznih skraćenih deklaracija za robu Unije koja se prevozi preko neumskog koridora

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,

               uzimajući u obzir Ugovor o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji,

               uzimajući u obzir Akt o uvjetima pristupanja Hrvatske, a posebno njegov članak 43.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Člankom 4. točkom (a) Uredbe Vijeća (EU) br. 479/2013 predviđa se oslobođenje od zahtjeva za podnošenje ulazne i izlazne skraćene deklaracije za robu Unije koja se prevozi preko neumskog koridora ako ukupna vrijednost pošiljke robe Unije ne premašuje 10 000 EUR i ako robu Unije prate računi ili prijevozne isprave koji ispunjavaju uvjete propisane u članku 4. točki (b) te Uredbe.

               (2)Prag od 10 000 EUR utvrđen je upućivanjem na prag jednake vrijednosti utvrđen u članku 317. stavku 4. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93
                  1
               , koji je granična vrijednost ispod koje je za potrebe carinskih tijela dovoljan račun ili prijevozna isprava da bi se carinski status robe Unije smatrao dokazanim. Ako su ti uvjeti ispunjeni nije potrebna ovjera nadležnog carinskog tijela.

               (3)S učinkom od 1. svibnja 2016. Carinski zakonik Zajednice utvrđen Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2913/92
                  2
                zamijenjen je Carinskim zakonikom Unije utvrđenim Uredbom (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća
                  3
               . U skladu s time odredbe Uredbe (EEZ) br. 2454/93 zamijenjene su odredbama Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/2446
                  4
                i Provedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447
                  5
               .

               (4)Područje primjene članka 317. stavka 4. Uredbe (EEZ) br. 2454/93 sada se uređuje člankom 126. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446. Njime se propisuje da se za robu čija je vrijednost niža od praga od 15 000 EUR status robe Unije smatra dokazanim na temelju računa ili prijevozne isprave, bez potrebe za ovjerom nadležnih carinskih tijela.

               (5)Stoga je, kako bi se osigurala jedinstvena primjena carinskog zakonodavstva Unije, primjereno uskladiti prag za oslobođenje utvrđen člankom 4. točkom (a) Uredbe (EU) br. 479/2013 s onim propisanim člankom 126. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446.

               (6)Uz to, radi pravne sigurnosti i pravne jasnoće, upućivanja iz članka 4. Uredbe (EU) 479/2013 na Uredbu (EEZ) br. 2913/92 i Uredbu (EEZ) br. 2454/93 trebalo bi zamijeniti odgovarajućim upućivanjima na Carinski zakonik Unije i Delegiranu uredbu (EU) 2015/2446.

               (7)Stoga je primjereno na odgovarajući način izmijeniti Uredbu (EU) br. 479/2013,

               DONIJELO JE OVU UREDBU:

               Članak 1.

               Uredba (EU) br. 479/2013 mijenja se kako slijedi:

               1.
                     u članku 2. točka (1) zamjenjuje se sljedećim:

               „(1) ‚roba Unije’ znači roba definirana u članku 5. stavku 23. Uredbe (EU) br. 952/2013;”;

               2.
                     članak 4. mijenja se kako slijedi:

               (a)
                     točka (a) zamjenjuje se sljedećim:

               „(a)ukupna vrijednost svake pošiljke robe Unije koja se prevozi preko neumskog koridora ne prelazi iznos od 15 000 eura ili njegovu protuvrijednost u lokalnoj valuti;”;

               (b)u točki (b) podtočka i. zamjenjuje se sljedećim:

               „i.uključuju barem dokaze podnesene na bilo koji od načina navedenih u članku 126. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446;”.

               Članak 2.

               Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

               Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  Uredba Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (SL L 253, 11.10.1993., str. 1.).

                     (2)
                  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL L 302, 19.10.1992., str. 1.).

                     (3)
                  Uredba (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (SL L 269, 10.10.2013., str. 1.).

                     (4)
                  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/2446 od 28. srpnja 2015. o dopuni Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o detaljnim pravilima koja se odnose na pojedine odredbe Carinskog zakonika Unije (SL L 343, 29.12.2015., str. 1.).

                     (5)
                  Provedbena uredba Komisije (EU) 2015/2447 оd 24. studenoga 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu određenih odredbi Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju Carinskog zakonika Unije (SL L 343, 29.12.2015., str. 558.).


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 19.1.2017.
            COM(2017) 23 final
            2017/0010(NLE)
            Prijedlog
            UREDBE VIJEĆA
            o izmjeni Priloga III. Direktivi 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu opasnog svojstva HP 14 („ekotoksično”)
            (Tekst značajan za EGP)

               OBRAZLOŽENJE

               Sveobuhvatna revizija Priloga III. Direktivi 2008/98/EZ o otpadu (Okvirna direktiva o otpadu) kojom se utvrđuju svojstva otpada koja ga čine opasnim provedena je 2014. Uredbom Komisije (EU) br. 1357/2014. Glavni ciljevi te revizije bili su prilagoditi svojstva otpada tehničkom i znanstvenom napretku i uskladiti, koliko je to moguće, utvrđivanje opasnog otpada s kriterijima Uredbe (EZ) br. 1272/2008 o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa (Uredba o CLP-u).

               Jedino opasno svojstvo koje tijekom te revizije nije izmijenjeno bilo je opasno svojstvo HP 14 „ekotoksično” jer se smatralo da znanje potrebno za ocjenjivanje tog svojstva treba dodatno unaprijediti.

               Sada smo u pravnom vakuumu u pogledu procjene ekotoksičnosti: u postojećoj „Napomeni” u Prilogu III. Okvirnoj direktivi o otpadu navodi se da se opasno svojstvo HP 14 dodjeljuje na temelju kriterija utvrđenih Prilogom VI. Direktivi Vijeća 67/548/EEZ koja je 1. lipnja 2015. stavljena izvan snage.

               U svrhu otklanjanja pravnog vakuuma i neusklađenosti u pogledu dodjeljivanja opasnog svojstva HP 14 „ekotoksičnoˮ Komisija je nacrt uredbe podnijela na glasovanje Odboru osnovanom u skladu s člankom 39. Okvirne direktive o otpadu. Na sastanku 25. listopada 2016. Odbor nije donio pozitivno mišljenje o nacrtu uredbe.

               Odbor je najviše izrazio zabrinutost povezanu s (1) potrebom pojašnjavanja da države članice još uvijek mogu primjenjivati metode ispitivanja za procjenu ekotoksičnosti i (2) vjerojatnošću da bi formule za izračun koje je Komisija predvidjela mogle dovesti do promjene klasifikacije određenih vrsta otpada iz neopasnog u opasni te bi to negativno utjecalo na recikliranje tog otpada zbog sve viših troškova upravljanja otpadom. Vrste otpada navedene u tom kontekstu su pepeo s rešetke ložišta nastao spaljivanjem i ostaci nakon obrade uništavačem.

               Komisija stoga u skladu s postupkom iz članka 5.a Odluke Vijeća 1999/468/EZ Vijeću podnosi Prijedlog uredbe Vijeća te ga prosljeđuje Europskom parlamentu.

               2017/0010 (NLE)

               Prijedlog

               UREDBE VIJEĆA

               o izmjeni Priloga III. Direktivi 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu opasnog svojstva HP 14 („ekotoksično”)

               (Tekst značajan za EGP)

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,

               uzimajući u obzir Direktivu 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva
                  1
               , a posebno njezin članak 38. stavak 2.,

               budući da:

               (1)U Prilogu III. Direktivi 2008/98/EZ navode se svojstva otpada koja ga čine opasnim.

               (2)U Direktivi 2008/98/EZ navodi se da se klasifikacija otpada kao opasnog treba, među ostalim, temeljiti na zakonodavstvu Unije o kemikalijama, posebno s obzirom na klasifikaciju određenih smjesa kao opasnih tvari, uključujući granične vrijednosti koncentracija koje se upotrebljavaju u tu svrhu. Odlukom Komisije 2000/532/EZ
                  2
                utvrđuje se popis vrsta otpada kako bi se potaknula usklađena klasifikacija otpada i osiguralo usklađeno određenje opasnih svojstava otpada unutar Unije.

               (3)Prilogom III. Direktivi 2008/98/EZ osigurava se da se opasno svojstvo HP 14 („ekotoksično”) dodjeljuje na temelju kriterija utvrđenih Prilogom VI. Direktivi Vijeća 67/548/EEZ
                  3
               .

               (4)Direktiva 67/548/EEZ stavljena je izvan snage od 1. lipnja 2015. i zamijenjena Uredbom (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća
                  4
               . Međutim, ta se Direktiva može nastaviti primjenjivati na neke smjese do 1. lipnja 2017. ako su bile razvrstane, označene i pakirane u skladu s Direktivom 1999/45/EZ Europskog parlamenta i Vijeća
                  5
                i stavljene na tržište prije 1. lipnja 2015.

               (5)Prilog III. Direktivi 2008/98/EZ zamijenjen je Uredbom Komisije (EU) br. 1357/2014
                  6
                kako bi se, prema potrebi, definicije opasnih svojstava uskladile s Uredbom (EZ) br. 1272/2008 te kako bi se upućivanja na Direktivu 67/548/EEZ zamijenila upućivanjima na Uredbu (EZ) br. 1272/2008.

               (6)Definicija opasnog svojstva HP 14 („ekotoksično”) nije izmijenjena Uredbom (EU) br. 1357/2014 jer je bila potrebna dodatna studija kako bi se osigurala potpunost i reprezentativnost u pogledu informacija o mogućem učinku usklađivanja ocjenjivanja opasnog svojstva HP 14 („ekotoksično”) s kriterijima utvrđenima u Uredbi (EZ) br. 1272/2008. S obzirom na to da je ta studija dovršena, prikladno je pridržavati se preporuka iz nje pri ocjenjivanju opasnog svojstva HP 14 („ekotoksično”) za otpad koji je naveden u Prilogu III. Direktivi 2008/98/EZ i to ocjenjivanje u najvećoj mogućoj mjeri uskladiti s kriterijima za procjenu ekotoksičnosti kemikalija navedenima u Uredbi (EZ) br. 1272/2008. Pri utvrđivanju razvrstavanja otpada prema opasnosti u pogledu opasnog svojstva HP 14 („ekotoksično”) primjenom formule izračuna, trebale bi se primjenjivati generičke gornje granične vrijednosti, kako je utvrđeno Uredbom (EZ) br. 1272/2008.

               (7)Pri izvođenju ispitivanja za ocjenjivanje otpada s obzirom na opasno svojstvo HP 14 „ekotoksično”, prikladno je primjenjivati relevantne metode utvrđene u Uredbi Komisije (EZ) br. 440/2008
                  7
                ili druge međunarodno priznate ispitne metode i smjernice. Odlukom 2000/532/EZ predviđa se da, kada je opasno svojstvo otpada ocijenjeno ispitivanjem i korištenjem koncentracija opasnih tvari kao što je navedeno u Prilogu III. Direktivi 2008/98/EZ, prednost imaju rezultati ispitivanja. Nadalje, trebalo bi uzeti u obzir članak 12. Uredbe (EZ) br. 1272/2008, posebno članak 12. točku (b) i metodologije za njegovu primjenu.

               (8)Prikladno je dati poduzećima i nadležnim tijelima dovoljno vremena za prilagodbu na nove zahtjeve.

               (9)Odbor iz članka 39. Direktive 2008/98/EZ nije donio mišljenje o mjerama predviđenima ovom Uredbom. Stoga bi Vijeće trebalo donijeti mjere u skladu s člankom 5.a stavkom 4. Odluke Vijeća 1999/468/EZ
                  8
               ,

               DONIJELA JE OVU UREDBU:

               Članak 1.

               Prilog III. Direktivi 2008/98/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.
                     Unos za HP 14 „ekotoksično” zamjenjuje se sljedećim:

               „HP 14 ‚ekotoksično’: otpad koji predstavlja ili može predstavljati neposredne ili odgođene rizike za jedan ili više sektora okoliša.

               Otpad koji ispunjuje bilo koji od sljedećih uvjeta klasificira se kao opasan oznakom HP 14:

               –otpad koji sadržava tvar koja je razvrstana kao tvar koja oštećuje ozonski sloj te joj je dodijeljena oznaka upozorenja H420 u skladu s Uredbom (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća*, i koncentracija te tvari jednaka je graničnoj koncentraciji od 0,1 % ili je premašuje

               [ c(H420) ≥ 0,1 % ],

               –otpad koji sadržava jednu ili više tvari koje su razvrstane kao akutno toksične u vodenom okolišu, te im je dodijeljena oznaka upozorenja H400 u skladu s Uredbom (EZ) br. 1272/2008, i zbroj koncentracija tih tvari jednak je graničnoj koncentraciji od 25 % ili je premašuje. Gornja granična vrijednost od 0,1 % primjenjuje se na te tvari

               [ ∑ c (H400) ≥ 25 % ],

               –otpad koji sadržava jednu ili više tvari koje su razvrstane kao kronično toksične u vodenom okolišu 1., 2. ili 3. kategorije te su im dodijeljene oznake upozorenja H410, H411 ili H412 u skladu s Uredbom (EZ) br. 1272/2008, i zbroj koncentracija svih tvari koje su razvrstane kao kronično toksične u vodenom okolišu 1. kategorije (H410) pomnožen sa 100, dodan zbroju koncentracija svih tvari koje su razvrstane kao kronično toksične u vodenom okolišu 2. kategorije (H411) pomnoženom sa 10 i dodan zbroju koncentracija svih tvari koje su razvrstane kao kronično toksične u vodenom okolišu 3. kategorije (H412) jednak je graničnoj koncentraciji od 25 % ili je premašuje. Gornja granična vrijednost od 0,1 % primjenjuje se na tvari koje su razvrstane kao H410 i gornja granična vrijednost od 1 % primjenjuje se na tvari koje su razvrstane kao H411 ili H412

               [ 100 x ∑c (H410)) + 10 x ∑c (H411) + ∑c (H412) ≥ 25 % ],

               –otpad koji sadržava jednu ili više tvari koje su razvrstane kao kronično toksične u vodenom okolišu 1., 2., 3. ili 4. kategorije te su im dodijeljene oznake upozorenja H410, H411, H412 ili 413 u skladu s Uredbom (EZ) br. 1272/2008, i zbroj koncentracija svih tvari koje su razvrstane kao kronično toksične u vodenom okolišu jednak je graničnoj koncentraciji od 25 % ili je premašuje. Gornja granična vrijednost od 0,1 % primjenjuje se na tvari koje su razvrstane kao H410 i gornja granična vrijednost od 1 % primjenjuje se na tvari koje su razvrstane kao H411, H412 ili H413.

               [ ∑ c H410 + ∑ c H411 + ∑ c H412 + ∑ c H413 ≥ 25 % ]

               Pri čemu je: ∑ = zbroj i c = koncentracije tvari.

               ___________________________________

               *
                     Uredba (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive 67/548/EEZ i Direktive 1999/45/EZ i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 (SL L 353, 31.12.2008., str. 1.).”

               2.
                     Briše se napomena ispod unosa za HP 15.

               Članak 2.

               Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

               Počinje se primjenjivati 12 mjeseci od dana objave u SL-u.

               Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  SL L 312, 22.11.2008., str. 3.

                     (2)
                  Odluka Komisije 2000/532/EZ od 3. svibnja 2000. koja zamjenjuje Odluku 94/3/EZ o popisu otpada u skladu s člankom 1. točkom (a) Direktive Vijeća 75/442/EEZ o otpadu i Odluku Vijeća 94/904/EZ o utvrđivanju popisa opasnog otpada u skladu s člankom 1. stavkom 4. Direktive Vijeća 91/689/EEZ o opasnom otpadu (SL L 226, 6.9.2000., str. 3.).

                     (3)
                  Direktiva Vijeća 67/548/EEZ od 27. lipnja 1967. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na razvrstavanje, pakiranje i označivanje opasnih tvari (SL 196, 16.8.1967., str. 1.).

                     (4)
                  Uredba (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive 67/548/EEZ i Direktive 1999/45/EZ i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 (SL L 353, 31.12.2008., str. 1.)

                     (5)
                  Direktiva 1999/45/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. svibnja 1999. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica u odnosu na razvrstavanje, pakiranje i označivanje opasnih pripravaka (SL L 200, 30.7.1999., str. 1.).

                     (6)
                  Uredba Komisije (EU) br. 1357/2014 оd 18. prosinca 2014. o zamjeni Priloga III. Direktivi 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o otpadu i stavljaju izvan snage određenih direktiva (SL L 365, 19.12.2014., str. 89.).

                     (7)
                  Uredba Komisije (EZ) br. 440/2008 od 30. svibnja 2008. o utvrđivanju ispitnih metoda u skladu s Uredbom (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) (SL L 142, 31.5.2008., str. 1.).

                     (8)
                  Odluka Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (SL L 184, 17.7.1999., str. 23.).


				|

		52014PC0325

			Prijedlog UREDBE VIJEĆA o izmjeni Uredbe (EZ) br. 974/98 u vezi s uvođenjem eura u Litvi /* COM/2014/0325 final - 2014/0169 (NLE) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           KONTEKST PRIJEDLOGA
Komisija je 4. lipnja 2014. u skladu s
člankom 140. stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (dalje u
tekstu Ugovor) objavila prijedlog Odluke Vijeća u kojem je navela da Litva
ispunjava potrebne uvjete za usvajanje eura i da odstupanje u korist Litve
prestaje 1. siječnja 2015.
U slučaju pozitivne odluke Vijeće
će zatim morati prihvatiti druge mjere potrebne za uvođenje eura u
Litvi.
Uredbom Vijeća (EZ) br. 974/98 od
3. svibnja 1998. o uvođenju eura[1] uređuje se početno uvođenje
eura u prvom valu država članica europodručja i Grčkoj[2]. Ta je Uredba
izmijenjena:
– Uredbom (EZ) br. 2169/2005 radi pripreme za
buduća proširenja europodručja
– Uredbom (EZ) 1647/2006 kako bi se obuhvatila
Slovenija (koja je usvojila euro 1. siječnja 2007.)
– Uredbom (EZ) 835/2007 kako bi se obuhvatio Cipar
(koji je usvojio euro 1. siječnja 2008.)
– Uredbom (EZ) 836/2007 kako bi se obuhvatila
Malta (koja je usvojila euro 1. siječnja 2008.)
– Uredbom (EZ) 693/2008 kako bi se obuhvatila
Slovačka (koja je usvojila euro u siječnju 2009.)
– Uredbom (EZ) 670/2010 kako bi se obuhvatila
Estonija (koja je usvojila euro u siječnju 2011.)
– Uredbom (EZ) 678/2013 kako bi se obuhvatila
Latvija (koja je usvojila euro u siječnju 2014.)
Kako bi se Uredbom (EZ) br. 974/98 obuhvatila i
Litva, toj Uredbi treba dodati upućivanje na tu državu članicu. U
ovom prijedlogu sadržane su potrebne izmjene ove Uredbe.
Litavskim nacionalnim planom za prelazak na euro
utvrđuje se da je potrebno primijeniti tzv. „plan velikog praska”, tj. da
se usvajanje eura kao valute u Litvi i uvođenje novčanica i kovanica
eura u toj državi članici treba dogoditi u isto vrijeme.
2.           REZULTATI SAVJETOVANJA SA
ZAINTERESIRANIM STRANAMA I PROCJENA UČINKA
Formalni postupak nakon Komisijinog prijedloga
Odluke Vijeća uključuje savjetovanje s ESB-om. Rasprave s državama
članicama o izazovima ekonomske politike u državama članicama
redovito se vode pod raznim naslovima u Gospodarskom i financijskom odboru i
ECOFIN-u/Euroskupini. Te rasprave uključuju neslužbene rasprave o
pitanjima koja su posebno važna za pripremu konačnog ulaska u
europodručje (uključujući tečajne politike). Dijalog s
akademskom zajednicom i drugim zainteresiranim skupinama odvija se u okviru konferencija/seminara
i na ad hoc osnovi.
Gospodarska kretanja u europodručju i u
državama članicama ocjenjuju se u okviru različitih postupaka
usklađivanja i nadzora ekonomske politike (posebno u skladu s člankom
121. Ugovora) kao i u okviru redovitog praćenja i analize razvoja unutar
dotične države, ali i na cijelom području (uključujući
predviđanja, redovite objave, doprinos Gospodarskom i financijskom odboru
i ECOFIN-u/Euroskupini) što provodi Komisija. U skladu s načelom
proporcionalnosti i s obzirom na proteklu praksu, Komisija predlaže da se
službena procjena učinka ne provede.
3.           PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
3.1.        Pravna osnova
Pravna osnova ovog prijedloga je članak 140.
stavak 3. Ugovora, koji omogućuje donošenje drugih mjera potrebnih za
uvođenje eura u državi članici za koju je odstupanje prestalo u
skladu s člankom 140. stavkom 2. Ugovora.
Vijeće odlučuje jednoglasnom odlukom
država članica čija je valuta euro i dotične države članice
na prijedlog Komisije i nakon savjetovanja s ESB-om.
3.2.        Supsidijarnost i
proporcionalnost
Prijedlog je u isključivoj nadležnosti Unije.
Načelo supsidijarnosti stoga se ne primjenjuje.
Ova inicijativa ne prelazi ono što je potrebno za
ostvarivanje njezina cilja i stoga je u skladu s načelom
proporcionalnosti.
3.3.        Odabir pravnog instrumenta
Instrument Uredbe jedini je primjereni pravni
instrument za izmjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 974/98 o uvođenju eura.
4.           POSLJEDICA ZA PRORAČUN
Prijedlog ne utječe na proračun Unije.
5.           KOMENTAR NA POJEDINE
ČLANKE
5.1.        Članak 1.
U skladu s člankom 1. t. (a) i s
člankom 1.a Uredbe (EZ) br. 974/98 u tablici u Prilogu toj Uredbi navode
se države članice sudionice te utvrđuje datum usvajanja eura, datum
prelaska na gotovinu eura i razdoblje postupnog ukidanja, ako je primjenjivo,
za sve te države članice. U skladu s člankom 1. t. (i) Uredbe (EZ)
br. 974/98 razdoblje postupnog ukidanja može se primijeniti na države
članice samo ako je datum usvajanja eura i datum prelaska na gotovinu eura
isti dan. To se razdoblje nije primijenilo na jedanaest država članica
koje su usvojile euro 1. siječnja 1999. i za Grčku koja je usvojila
euro 1. siječnja 2001. Datum usvajanja eura i datum prelaska na gotovinu
eura bio je isti se za Sloveniju, Cipar, Maltu, Slovačku, Estoniju i
Latviju (1. siječnja 2007. za Sloveniju, 1. siječnja 2008. za Cipar i
Maltu, 1. siječnja 2009. za Slovačku, 1. siječnja 2011. za
Estoniju, 1. siječnja 2014. za Latviju), no države su odlučile da
neće imati razdoblje postupnog ukidanja. I u nacionalnom planu Litve za
prelazak na euro utvrđuje se isti datum za datum usvajanja eura i datum
prelaska na gotovinu eura (1. siječnja 2015.), no Litva je odlučila
da neće imati razdoblje postupnog ukidanja.
Ovim člankom dodaje se Litva i sljedeći
odgovarajući podaci za tu državu članicu u tablicu iz Priloga Uredbi
(EZ) br. 974/98 prema protokolarnom redoslijedu.
 Država članica || Datum usvajanja eura || Datum prelaska na gotovinu eura || Država članica s razdobljem „postupnog ukidanja”
 „Litva || 1. siječnja 2015. || 1. siječnja 2015. || Ne”
5.2.        Članak 2.
Tim se člankom utvrđuje 1. siječnja
2015. kao datum stupanja na snagu Uredbe i osigurava da će se ona
primjenjivati u skladu s vremenskim rasporedom drugih akata Vijeća koji se
odnose na usvajanje eura u Litvi, tj. datumom prestanka odstupanja i stupanja
na snagu stope konverzije litavskog litasa.
2014/0169 (NLE)
Prijedlog
UREDBE VIJEĆA
o izmjeni Uredbe (EZ) br. 974/98 u vezi s
uvođenjem eura u Litvi
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
Europske unije, a posebno njegov članak 140. stavak 3.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske
komisije[3],
uzimajući u obzir mišljenje Europske
središnje banke[4],
budući da:
(1)       Uredbom Vijeća (EZ) br.
974/98[5]
predviđa se zamjena eurom valuta država članica koje su ispunile
potrebne uvjete za usvajanje eura u trenutku kad je Zajednica ušla u treću
fazu ekonomske i monetarne unije.
(2)       U skladu s člankom 4.
Akta o pristupanju iz 2003. Litva je država članica s odstupanjem kako je
utvrđeno u članku 139. stavku 1. Ugovora o funkcioniranju Europske
unije (dalje u tekstu „Ugovor”).
(3)       Na temelju Odluke Vijeća
2014/…/EU od …2014. o usvajanju eura u Litvi 1. siječnja 2015.[6], Litva ispunjava
potrebne uvjete za usvajanje eura te odstupanje u korist Litve prestaje s
učinkom od 1. siječnja 2015.
(4)       Uvođenje eura u Litvi
zahtijeva proširenje postojećih odredaba o uvođenju eura,
utvrđenih Uredbom (EZ) br. 974/98, na Litvu.
(5)       Nacionalnim planom Litve za
prelazak na euro određuje se da novčanice i kovanice eura trebaju
postati zakonsko sredstvo plaćanja u toj državi članici na dan
uvođenja eura kao njezine valute. Stoga bi datum usvajanja eura i datum
prelaska na euro trebao biti 1. siječnja 2015. Razdoblje „postupnog
ukidanja” ne treba primjenjivati.
(6)       Uredbu (EZ) br. 974/98
potrebno je stoga na odgovarajući način izmijeniti,
DONIJELO JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Prilog
Uredbi (EZ) br. 974/98 mijenja se u skladu s Prilogom ovoj Uredbi.
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu
1. siječnja 2015.
Ova je Uredba u cijelosti
obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu
                                                                       Za
Vijeće
                                                                       Predsjednik
[1]               SL L 139, 11.5.1998., str. 1.
[2]               Vidi Uredbu Vijeća (EZ) br. 2596/2000 od
27. studenoga 2000. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 974/98
o uvođenju eura (SL L 300, 29.11.2000., str. 2).
[3]               SL C […], […], str. […]
[4]               SL C […], […], str. […].
[5]               Uredba Vijeća (EZ) br. 974/98 od 3. svibnja 1998. o
uvođenju eura (SL L 139, 11.5.1998., str. 1).
[6]               SL L […], […], str. […].


				|

		52013PC0943

			Prijedlog UREDBE VIJEĆA o utvrđivanju najvećih dopuštenih razina radioaktivne kontaminacije prehrambenih proizvoda i hrane za životinje nakon nuklearne nesreće ili bilo koje druge radiološke opasnosti /* COM/2013/0943 final - 2013/0451 (NLE) */

			   	OBRAZLOŽENJE
1.           Komisija je 1. travnja 1987.
odlučila[1]
dati uputu svojim službama da bi sve akte trebalo kodificirati nakon najviše
deset izmjena naglašavajući da je to minimalni zahtjev i da bi odjeli
trebali nastojati kodificirati tekstove za koje su odgovorni i u kraćim
razmacima kako bi osigurali jasnoću i razumljivost njihovih odredaba.
2.           Komisija je pokrenula
kodifikaciju[2]
Uredbe Vijeća (Euratom) br. 3954/87 od 22. prosinca 1987. o
utvrđivanju najvećih dopuštenih razina radioaktivne kontaminacije prehrambenih
proizvoda i hrane za životinje nakon nuklearne nesreće ili bilo koje druge
radiološke opasnosti, Uredbe Komisije (Euratom) br. 944/89 od 12. travnja 1989.
o utvrđivanju najviše dopuštene razine radioaktivnog onečišćenja
manje važnih prehrambenih proizvoda nakon nuklearne nesreće ili nekog
drugog hitnog radiološkog slučaja i Uredbe Komisije (Euratom) br. 770/90
od 29. ožujka 1990. o utvrđivanju maksimalne dopuštene razine radioaktivne
kontaminacije hrane za životinje nakon nuklearne nesreće ili bilo kojeg
drugog radiološkog izvanrednog događaja, a odgovarajući je prijedlog
dostavljen zakonodavnom tijelu[3].
Nova je Uredba trebala zamijeniti različite akte koji su u njoj sadržani[4].
3.           Savjetodavna radna skupina
pravnih službi uspostavljena u okviru Međuinstitucionalnog sporazuma od 20.
prosinca 1994. o ubrzanoj radnoj metodi za službenu kodifikaciju zakonodavnih
tekstova[5]
u svojem je mišljenju od 27.9.2007. navela da je prijedlog iz točke 2. sam
ograničen na izravnu kodifikaciju, bez bitnih promjena akata koje
obuhvaća.
4.           Tijekom zakonodavnog postupka
koji se odnosio na početni prijedlog za kodifikaciju, potvrđeno je da
je odredbom koja se nalazi u nacrtu kodificiranog teksta predviđena
rezerva provedbenih ovlasti Vijeća koja nije opravdana u uvodnim izjavama
Uredbe (Euratom) br. 3954/87. S obzirom na odluku Suda od 6. svibnja 2008.
u predmetu C-133/06, smatralo se potrebnim umetnuti novu uvodnu izjavu u novi
akt o zamjeni i stavljanju izvan snage navedene Uredbe kako bi se opravdala ta
rezerva provedbenih ovlasti. Budući
da bi umetanje takve uvodne izjave podrazumijevalo bitnu promjenu i da bi,
stoga, nadilazilo izravnu kodifikaciju, smatralo se potrebnim primijeniti
točku 8. [6]
Međuinstitucionalnog sporazuma od 20. prosinca 1994. o ubrzanoj radnoj
metodi za službenu kodifikaciju zakonodavnih tekstova s obzirom na
Zajedničku izjavu o toj točki[7].
5.           S obzirom na to, kodifikacija
Uredbe (Euratom) br. 3954/87, Uredbe (Euratom) br. 944/89 i Uredbe
(Euratom) br. 770/90 promijenjena je u preinaku kako bi se uključila
navedena izmjena, a odgovarajući je prijedlog dostavljen zakonodavnom
tijelu[8].
6.           Postupajući u skladu s
točkom 9. Međuinstitucionalnog sporazuma od 28. studenoga 2001. o
sistematičnijem korištenju metode za preinačavanje pravnih akata[9], Savjetodavna radna
skupina pravnih službi u svojem je mišljenju od 4.6.2010. navela da prijedlog
iz točke 5. nije sadržavao bitne izmjene, osim onih koje su utvrđene
kao takve, i da je u pogledu kodifikacije nepromijenjenih odredaba ranijih
akata s navedenim bitnim izmjenama, prijedlog sadržavao izravnu kodifikaciju
postojećih tekstova, bez promjene njihovog sadržaja.
7.           Tijekom zakonodavnog postupka
koji se odnosio na taj prijedlog za preinačavanje, postalo je jasno da su
određene važeće odredbe sadržane u Uredbi (Euratom) br. 3954/87
sada postale nespojive s novim sustavom „komitologije“ utvrđenim Uredbom
(EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011.
o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima
nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije.
Stoga je donesena odluka o povlačenju prijedloga za preinačavanje i
izradi nacrta revidiranog prijedloga Uredbe (Euratom) br. 3954/87 koji
uključuju njezin pročišćeni tekst i provedbu novog sustava
„komitologije“.
8.           Na temelju iskustva
stečenog od nuklearne nesreće u Černobilu i, posebno, u
Fukushimi, revidiranim se prijedlogom osigurava da Komisiji pomaže odjel
Toksikološka sigurnost prehrambenog lanca za radioaktivne kontaminacije
prehrambenih proizvoda i hrane za životinje Stalnog odbora za prehrambeni lanac
i zdravlje životinja iz članka 58. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 178/2002
Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o
utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju
Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u
područjima sigurnosti hrane[10].
9.           Uzimajući u obzir razvoj
primarnog i sekundarnog prava u posljednjim desetljećima, a posebno u
pogledu sigurnosti hrane u okviru UFEU-a, te s ciljem osiguranja pravne
sigurnosti i usklađenosti svih zakonodavnih mjera EU-a u pogledu uvjeta
kojima se uređuje uvoz prehrambenih proizvoda i hrane za životinje iz
trećih zemalja pogođenih nuklearnom nesrećom ili radiološkom
opasnosti, mjere utvrđene u kontekstu događanja nakon Černobila[11] trebat će
uskladiti sa sustavom provedbenih ovlasti i postupkom definiranim u ovoj
uredbi. To bi, također, prema potrebi moglo podrazumijevati promjenu
pravne osnove.
10.         Trebalo bi napomenuti da je
Skupina stručnjaka iz članka 31. Ugovora o Euratomu u svojem
Mišljenju od 21. studenoga 2012. potvrdila svoj zaključak iz 1998.
(publikacija Radiation Protection 105.) da su najveće dopuštene
razine unaprijed utvrđene za buduće nesreće u Uredbi 3954/87 još
uvijek važeće. Međutim, čim Međunarodna komisija za
radiološku zaštitu (ICRP) objavi nova znanstvena saznanja o dozama i rizicima,
smatraju da bi trebalo provjeriti postoji li potreba za preispitivanjem tih
razina. Stoga Komisija nije promijenila navedene najveće dopuštene razine
u svojem revidiranom prijedlogu [12].
2013/0451 (NLE)
Prijedlog
UREDBE VIJEĆA
o utvrđivanju najvećih dopuštenih
razina radioaktivne kontaminacije prehrambenih proizvoda i hrane za životinje
nakon nuklearne nesreće ili bilo koje druge radiološke opasnosti

VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju
Europske zajednice za atomsku energiju, a posebno njegove članke 31. i 32.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske
komisije, izrađen nakon dobivanja mišljenja skupine osoba koje je iz
redova znanstvenih stručnjaka u državama članicama imenovao Znanstveni
i tehnički odbor[13],
uzimajući u obzir mišljenje Europskog
parlamenta[14],

uzimajući u obzir mišljenje Europskoga
gospodarskog i socijalnog odbora[15],

budući da:
(1)       .
(1)       Direktivom Vijeća 96/29/Euratom[16] utvrđuju se
osnovne sigurnosne norme za zaštitu zdravlja radnika i stanovništva od
opasnosti od ionizirajućeg zračenja.
(2)       Nakon nesreće u
nuklearnoj elektrani u Černobilu 26. travnja 1986. u atmosferu su
ispuštene značajne količine radioaktivnih tvari koje su kontaminirale
prehrambene proizvode i hranu za životinje u nekoliko europskih zemalja do
razina značajnih sa zdravstvenog stajališta. Usvojene su mjere kojima se
osigurava uvođenje određenih poljoprivrednih proizvoda u Uniju samo u
skladu sa zajedničkim dogovorima koji štite zdravlje stanovništva uz zadržavanje
jedinstvenog tržišta i izbjegavanje preusmjeravanja trgovinskih tokova.
(3)       Uredbom Vijeća (Euratom)
br. 3954/87[17]
utvrđene su najveće dopuštene razine radioaktivne kontaminacije koje
se trebaju primjenjivati nakon nuklearne nesreće ili bilo koje druge
radiološke opasnosti koja bi mogla dovesti ili je dovela do značajne
radioaktivne kontaminacije prehrambenih proizvoda i hrane za životinje. Te su
najveće dopuštene razine još uvijek u skladu s najnovijim znanstvenim
mišljenjem trenutačno dostupnim na međunarodnoj razini.
(4)       Nakon nesreće u
nuklearnoj elektrani u Fukushimi 11. ožujka 2011., Komisija je obaviještena da
razine radionuklida u određenim prehrambenim proizvodima podrijetlom iz
Japana prelaze razine djelovanja u hrani koje se primjenjuju u Japanu. Takva
kontaminacija može predstavljati prijetnju javnom zdravlju i zdravlju životinja
u Uniji te su, stoga, usvojene mjere kojima se uvode posebni uvjeti za
uređenje uvoza hrane za životinje i prehrambenih proizvoda podrijetlom ili
poslanih iz Japana, u skladu s mišljenjem Stalnog odbora za prehrambeni lanac i
zdravlje životinja.
(5)       Postoji potreba za
uspostavljanjem sustava koji Europskoj zajednici za atomsku energiju
omogućuje da, nakon nuklearne nesreće ili bilo koje druge radiološke
opasnosti koja bi mogla dovesti ili je dovela do značajne radioaktivne
kontaminacije prehrambenih proizvoda i hrane za životinje, utvrdi najveće
dopuštene razine radioaktivne kontaminacije radi zaštite stanovništva.
(6)       Najveće dopuštene razine
radioaktivne kontaminacije trebalo bi primjenjivati na prehrambene proizvode i
hranu za životinje podrijetlom iz Unije ili uvezene iz trećih zemalja u
skladu s mjestom i okolnostima nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti.
(7)       Komisiju treba obavijestiti o
nuklearnoj nesreći ili neuobičajeno visokim razinama radioaktivnosti
u skladu s Odlukom Vijeća 87/600/Euratom[18]
ili na temelju Konvencije o ranom obavještavanju o nuklearnoj nesreći
Međunarodne agencije za atomsku energiju (IAEA) od 26. rujna 1986.
(8)       Kako bi se uzela u obzir
činjenica da način prehrane dojenčadi u prvih šest mjeseci
života može znatno varirati te neizvjesnosti u funkcioniranju metabolizma
dojenčadi tijekom drugih šest mjeseci života, korisno je proširiti
primjenu nižih najvećih dopuštenih razina za hranu za dojenčad na
cijelih 12 mjeseci života.
(9)       Kako bi se omogućila
prilagodba najvećih dopuštenih razina, posebno u pogledu znanstvenih
spoznaja, postupci utvrđivanja najvećih dopuštenih razina trebali bi
uključivati savjetovanje sa skupinom stručnjaka iz članka 31.
Ugovora.
(10)     Kako bi se osiguralo da
prehrambeni proizvodi i hrana za životinje koji premašuju najveće
dopuštene razine ne budu stavljeni na tržište EU-a, sukladnost s tim razinama
trebala bi podlijegati odgovarajućim provjerama.
(11)     Kako bi se osigurali jednaki
uvjeti za provedbu ove Uredbe u pogledu primjenjivosti ranije utvrđenih
najvećih dopuštenih razina, provedbene ovlasti trebalo bi prenijeti na
Komisiju. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011
Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju
pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država
članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije[19].
(12)     Postupak ispitivanja trebalo
bi koristiti za donošenje akata kojima će se odrediti primjena ranije
utvrđenih najvećih dopuštenih razina radioaktivne kontaminacije
prehrambenih proizvoda i hrane za životinje.
(13)     Komisija bi trebala donijeti
trenutno primjenjive provedbene akte kada, u valjano opravdanim
slučajevima koji se odnose na radioaktivne opasnosti koje bi mogle dovesti
ili su dovele do značajne radioaktivne kontaminacije prehrambenih
proizvoda i hrane za životinje, to zahtijevaju nezaobilazni razlozi hitnosti.
DONIJELO JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Ovom su Uredbom utvrđene najveće
dopuštene razine radioaktivne kontaminacije prehrambenih proizvoda kako je
određeno u Prilogu I., najveće dopuštene razine radioaktivne
kontaminacije manje važnih prehrambenih proizvoda kako je određeno u
Prilogu II. i najveće dopuštene razine radioaktivne kontaminacije hrane za
životinje kako je određeno u Prilogu III. koji se mogu staviti na
tržište nakon nuklearne nesreće ili bilo koje druge radiološke opasnosti
koja bi mogla dovesti ili je dovela do značajne radioaktivne kontaminacije
prehrambenih proizvoda i hrane za životinje te postupci za određivanje tih
primjenjivih najvećih dopuštenih razina.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se
sljedeće definicije:
1.           „prehrambeni proizvod”
znači svaka tvar ili proizvod, prerađen, djelomično
prerađen ili neprerađen, a namijenjen je prehrani ljudi ili se može
očekivati da će ga ljudi konzumirati, uključujući
piće, žvakaću gumu i svaku drugu tvar, uključujući vodu
koja se namjerno ugrađuje u hranu tijekom njezine proizvodnje, pripreme ili
prerade; „prehrambeni proizvod” ne uključuje:
(a)
hranu za životinje;
(b)
žive životinje, osim ako su pripremljene za
stavljanje na tržište za prehranu ljudi;
(c)
biljke prije ubiranja;
(d)
lijekove u smislu članka 1. stavka 2.
Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća[20];
(e)
kozmetičke proizvode u smislu članka 2.
stavka 1. točke (a) Uredbe (EZ) br. 1223/2009 Europskog parlamenta i
Vijeća[21];
(f)
duhan i duhanske proizvode u smislu Direktive 2001/37/EZ
Europskog parlamenta i Vijeća[22];
(g)
narkotike ili psihotropne tvari u smislu
Jedinstvene konvencije Ujedinjenih naroda o narkoticima iz 1961. i Konvencije
Ujedinjenih naroda o psihotropnim tvarima iz 1971.
(h)
ostatke i zagađivače.
2.           „manje važni prehrambeni
proizvodi“ kako je navedeno u Prilogu II. znači prehrambeni proizvodi koji
imaju manju prehrambenu važnost te je njihov doprinos potrošnji hrane kod
stanovništva marginalan;
3.           „hrana za životinje“
znači svaka tvar ili proizvod, uključujući i dodatke hrani za
životinje, prerađen, djelomično prerađen ili neprerađen, a
namijenjen je hranjenju životinja;
4.           „stavljanje na tržište“
znači držanje prehrambenih proizvoda ili hrane za životinje s ciljem
prodaje, uključujući ponudu za prodaju ili svaki drugi oblik
prijenosa, bez obzira na to je li besplatan ili nije, te prodaju, distribuciju
i druge oblike prijenosa kao takve.
Članak 3.
1.           Ako Komisija primi, posebno u
skladu s aranžmanima Europske zajednice za atomsku energiju o ranoj razmjeni
informacija u slučaju radiološke opasnosti ili u okviru Konvencije IAEA-a
od 26. rujna 1986. o ranom obavještavanju o nuklearnoj nesreći, službene
informacije o nesrećama ili bilo kojoj drugoj radiološkoj opasnosti kojima
se dokazuje da će se najveće dopuštene razine za prehrambene
proizvode, manje važne prehrambene proizvode i hranu za životinje vjerojatno
postići ili su postignute, donijet će, ako okolnosti to zahtijevaju,
provedbenu uredbu kojom će se odrediti primjena tih najvećih
dopuštenih razina. Navedeni provedbeni akt donosi se u skladu s postupkom
ispitivanja iz članka 5. stavka 2.
2.           U slučaju valjano
opravdanih nezaobilaznih razloga hitnosti koja se odnosi na okolnosti
nuklearne nesreće ili radioaktivne opasnosti, Komisija donosi trenutno
primjenjivu provedbenu uredbu u skladu s postupkom iz članka 5. stavka 3.
3.           Prilikom izrade nacrta provedbenog
akta iz stavaka 1. i 2. te rasprave o njemu s odborom iz članka 5.,
Komisija uzima u obzir osnovne standarde utvrđene u skladu s člancima
30. i 31. Ugovora, uključujući načelo da se sve razine
izloženosti drže na najnižoj razumno mogućoj razini, uzimajući u
obzir zaštitu zdravlja stanovništva te gospodarske i socijalne čimbenike.
Članak 4.
1.           Čim Komisija donese
provedbenu uredbu kojom se određuju primjenjive najveće dopuštene
razine, prehrambeni proizvodi ili hrana za životinje koja nije u skladu s
navedenim najvećim dopuštenim razinama ne stavlja se na tržište.
Za potrebe primjene ove Uredbe, za prehrambene
proizvode ili hranu za životinje uvezenu iz trećih zemalja smatra se da je
stavljena na tržište ako na carinskom području Unije prođe carinski
postupak, osim postupka provoza.
2.           Svaka država članica
dostavlja Komisiji sve informacije o primjeni ove Uredbe, a posebno o
slučajevima nesukladnosti s najvećim dopuštenim razinama. Komisija
dostavlja takve informacije drugim državama članicama.
Članak 5.
1.           Komisiji pomaže Stalni odbor
za prehrambeni lanac i zdravlje životinja uspostavljen člankom 58. stavkom
1. Uredbe (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća[23]. Taj se odbor smatra
odborom u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2.           Kod upućivanja na ovaj
stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
3.           Kod upućivanja na ovaj
stavak primjenjuje se članak 8. Uredbe (EU) br. 182/2011, u vezi s
njezinim člankom 5.
Članak 6.
Kako bi se osiguralo da najveće dopuštene razine utvrđene u
Prilozima I., II. i III. uzimaju u obzir sve nove ili dodatne važne podatke
koji postanu dostupni, posebno u pogledu znanstvenih saznanja, Komisija
predlaže prilagodbe tih Priloga nakon savjetovanja sa Skupinom stručnjaka
iz članka 31. Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju.
Članak 7.
Uredba Vijeća (Euratom) br. 3954/87
i Uredbe Komisije (Euratom) br. 944/89 i br. 770/90 stavljaju se
izvan snage.
Upućivanja na uredbe stavljene izvan
snage smatraju se upućivanjima na ovu Uredbu i tumače se u skladu s
korelacijskom tablicom u Prilogu V.
Članak 8.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od
dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je
Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama
članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu
                                                                       Za
Vijeće
                                                                       Predsjednik
                                                                       […]
[1]               COM(87) 868 PV.
[2]               Provedeno prema Komunikaciji Komisije Europskom
parlamentu i Vijeću – Kodifikacija pravne stečevine Zajednice, COM(2001)
645 završna verzija.
[3]               COM(2007) 302 završna verzija.
[4]               Vidi Prilog IV. ovom prijedlogu.
[5]               SL C 102, 4.4.1996., str. 2.
[6]               „Ako se za vrijeme zakonodavnog postupka pokaže
neophodnim promijeniti jasno kodificiranje i unijeti temeljne izmjene, Komisija
će, kada je to prikladno, imati zadaću podnijeti prijedloge.“
[7]               „Europski parlament, Vijeće i Komisija izjavljuju
da ako bude neophodno ići i dalje od jasnog kodificiranja i provesti
temeljne promjene, Komisija će od slučaja do slučaja moći
izabrati između postupka ponovne izrade prijedloga ili podnošenja
odvojenog prijedloga za izmjene, pri čem će zadržati prijedlog za
kodificiranjem u koji će unijeti sadržajne promjene kada budu usvojene.“
[8]               COM(2010) 184 završna verzija.
[9]               SL C 77, 28.3.2002., str. 1.
[10]             SL L 31, 1.2.2002., str.1.
[11]             Najnovije su od njih Uredba
Vijeća (EZ) br. 733/2008 od 15. srpnja 2008. o uvjetima koji uređuju
uvoz poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz trećih zemalja nakon
nuklearne nesreće u Černobilu (Kodificirana verzija) (SL L 201, 30.7.2008., str.1.) i Uredba Vijeća
(EZ) br. 1048/2009 od 23. Listopada 2009. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 733/2008
o uvjetima koji uređuju uvoz poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz
trećih zemalja nakon nesreće u nuklearnoj elektrani u Černobilu
(SL L 290, 6.11.2009., str. 4.)
[12]             http://ec.europa.eu/energy/nuclear/radiation_protection/article_31_en.htm
[13]             SL C..str..
[14]             SL C , , str. .
[15]             SL C , , str. .
[16]             Direktiva Vijeća 96/29/Euratom od 13. svibnja 1996. o
utvrđivanju osnovnih sigurnosnih normi za zaštitu zdravlja radnika i
stanovništva od opasnosti od ionizirajućeg zračenja (SL L 159,
29.6.1996., str. 1.)
[17]             Uredba Vijeća (Euratom) br. 3954/87 od 22.
prosinca 1987 o utvrđivanju najvećih dopuštenih razina radioaktivne
kontaminacije prehrambenih proizvoda i hrane za životinje nakon nuklearne
nesreće ili bilo koje druge radiološke opasnosti (SL L 371, 30.12.1987.,
str. 11.)
[18]             Odluka Vijeća 87/600/Euratom od 14. prosinca 1987. o
aranžmanima Zajednice o ranoj razmjeni informacija u slučaju radiološke
opasnosti (SL L 371, 30.12.1987., str 76.).
[19]             SL L 55, 28.2.2011., str. 13.
[20]             Direktiva 2001/83 Europskog parlamenta i Vijeća od 6.
studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL L 311,
28.11.2001., str. 67.)
[21]             Uredba (EZ) br. 1223/2009 Europskog parlamenta i
Vijeća od 30. studenoga 2009. o kozmetičkim proizvodima (SL L 342,
22.12.2009., str. 59.)
[22]             Direktiva 2001/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća
od 5. lipnja 2001. o usklađivanju zakona i drugih propisa država
članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih proizvoda (SL L 194,
18.7.2001., str. 26.)
[23]             Uredba (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća od 28.
siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o
hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju
postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL L 31, 1.2.2002., str. 1.)
 || EUROPSKA KOMISIJA ||
Bruxelles, 10.1.2014.
COM(2013) 943 final
ANNEXES 1 to 5

PRILOZI
Udedbi Vijeća
o utvrđivanju
najvećih dopuštenih razina radioaktivne kontaminacije prehrambenih
proizvoda i hrane za životinje nakon nuklearne nesreće ili bilo koje druge
radiološke opasnosti
PRILOG I.
NAJVEĆE DOPUŠTENE RAZINE
RADIOAKTIVNE KONTAMINACIJE PREHRAMBENIH PROIZVODA
Najveće
su dopuštene razine koje treba primijeniti na prehrambene proizvode kako
slijedi:
   || Prehrambeni proizvodi (Bq/kg)[1]
  Hrana za dojenčad[2] || Mliječni proizvodi[3] || Ostali prehrambeni proizvodi osim manje važnih prehrambenih proizvoda[4] || Tekući prehrambeni proizvodi[5]
 Izotopi stroncija, posebno Sr-90 || 75 || 125 || 750 || 125
 Izotopi joda, posebno I-131 || 150 || 500 || 2 000 || 500
 Alfa-emitirajući izotopi plutonija i transplutonijskih elemenata, posebno Pu-239, Am-241 || 1 || 20 || 80 || 20
 Svi ostali nuklidi čije je vrijeme poluraspada duže od 10 dana, posebno Cs-134, Cs-137[6] || 400 || 1 000 || 1 250 || 1 000
PRILOG II.
NAJVEĆE DOPUŠTENE RAZINE
RADIOAKTIVNE KONTAMINACIJE MANJE VAŽNIH PREHRAMBENIH PROIZVODA
1.       Popis
manje važnih prehrambenih proizvoda
 Oznaka KN || Opis
 0703 20 00 || Češnjak (svjež ili rashlađen))
 0709 59 50  || Tartufi (svježi ili rashlađeni)
 0709 99 40 || Kapari (svježi ili rashlađeni)
 0711 90 70  || Kapari (privremeno konzervirani, ali u tom stanju neprikladni za neposrednu potrošnju)
  ex 0712 39 00 || Tartufi (suhi, cijeli, rezani, u kriškama, lomljeni ili u prahu, ali dalje nepripremljeni)
 0714 || Manioka, indijska maranta, kaćun (salep), čičoka, slatki krumpir i slični korijeni i gomolji s visokim sadržajem škroba ili inulina, svježi, rashlađeni, smrznuti ili suhi, neovisno jesu li rezani ili u obliku peleta ili ne; srž od sago-drveta
 0814 00 00 || Kore agruma ili dinja (uključujući lubenice), svježe, smrznute, suhe ili privremeno konzervirane u slanoj vodi, sumpornoj vodi ili u drugim otopinama za konzerviranje
 0903 00 00 || Mate-čaj
 0904 || Papar roda Piper; suha, drobljena ili mljevena paprika roda Capsicum ili roda Pimenta
 0905 00 00 || Vanilija
 0906 || Cimet i cvijet cimetova drveta
 0907 00 00 || Klinčići (cijeli plodovi, pupoljci i peteljke)
 0908 || Muškatni oraščić, macis i kardamomi
 0909 || Sjeme anisa, badijana, komorača, korijandra, kumina ili kima; bobice kleke
 0910 || Ingver (đumbir), šafran, kurkuma, majčina dušica, listovi lovora, kari (curry) i ostali začini
 1106 20  || Brašno i krupica od sagoa, od korijena ili gomolja iz tarifnog broja 0714
 1108 14 00 || Škrob od manioke
 1210 || Hmelj, svjež ili osušen, neovisno je li mljeven, u obliku praha ili peleta ili ne; lupulin
 1211 || Bilje i dijelovi bilja (uključujući sjeme i plodove), vrsta koje se rabi prvenstveno u parfumeriji, u farmaciji ili za insekticidne, fungicidne ili slične svrhe, svježi ili osušeni, neovisno jesu li rezani, drobljeni, u prahu ili ne
 1301 || Šelak; prirodne gume, smole, gume-smole i oleo smole (na primjer, balzami)
 1302 || Biljni sokovi i ekstrakti; pektinske tvari, pektinati i pektati; agar-agar i ostale sluzi i zgušnjivači, neovisno jesu li modificirani ili ne, dobiveni od biljnih proizvoda
 1504 || Masti i ulja i njihove frakcije, od riba ili morskih sisavaca, rafinirani ili nerafinirani, ali kemijski nemodificirani
 1604 31 00  1604 32 00 || Kavijar Nadomjesci kavijara
 1801 00 00 || Kakao u zrnu, cijeli ili lomljeni, sirovi ili prženi
 1802 00 00 || Kakao ljuske, kore, opne i ostali ostatci od kakaa
 1803 || Kakao pasta, neovisno je li odmašćena ili ne
 2003 90 10 || Tartufi (pripremljeni ili konzervirani na drugi način, osim u octu ili octenoj kiselini)
 2006 00  || Povrće, voće, orašasti plodovi, kore od voća i ostali dijelovi biljaka, konzervirani šećerom (iscijeđeni, preliveni ili kandirani)
 2102 || Kvasci (aktivni ili neaktivni); ostali jednostanični mikroorganizmi, mrtvi (osim cjepiva iz tarifnog broja 3002); pripremljeni praškovi za peciva
 2936 || Provitamini i vitamini, prirodni ili proizvedeni sintezom (uključujući prirodne koncentrate), njihovi derivati koji se rabe prvenstveno kao vitamini te međusobne mješavine prethodno navedenih spojeva, neovisno jesu li u nekom otapalu ili ne
 3301 || Eterična ulja (bez terpena ili ne), uključujući konkrete i absolute; rezinoidi; ekstrahirane oleosmole; koncentrati eteričnih ulja u mastima, nehlapivim (masnim) uljima, voskovima ili slično, dobiveni ekstrakcijom pomoću masti ili maceracijom; terpenski nusproizvodi deterpenacije eteričnih ulja; vodeni destilati i vodene otopine eteričnih ulja
_____________
2.       Najveće
su dopuštene razine koje treba primijeniti na manje važne prehrambene proizvode
navedene u stavku 1. kako slijedi:
   || (Bq/kg)
 Izotopi stroncija, posebno Sr-90 || 7 500
 Izotopi joda, posebno I-131 || 20 000
 Alfa-emitirajući izotopi plutonija i transplutonijskih elemenata, posebno Pu-239, Am-241 || 800
 Svi ostali nuklidi čije je vrijeme poluraspada duže od 10 dana, posebno Cs-134, Cs-137[7] || 12 500
PRILOG III.
Najveće dopuštene razine radioaktivne
kontaminacije hrane za životinje
Najveće su
dopuštene razine cezija-134 i cezija-137 kako slijedi:
 Životinja || Bq/kg[8], [9]
 Svinje || 1 250
 Perad, janjad, telad || 2 500
 Ostalo || 5 000
_____________
PRILOG IV.
Uredbe stavljene izvan snage
 Uredba Vijeća (Euratom) br. 3954/87 || (SL L 371, 30.12.1987., str. 11.)
 || Uredba Vijeća (Euratom) br. 2218/89 || (SL L 211, 22.7.1989., str. 1.)
 || Uredba Komisije (Euratom) br. 944/89 || (SL L 101, 13.4.1989., str. 17.)
 || Uredba Komisije (Euratom) br. 770/90 || (SL L 83, 30.3.1990., str. 78.)
_____________
PRILOG V.
 Uredba (Euratom) br. 3954/87 || Uredba (Euratom) br. 944/89 || Uredba (Euratom) br. 770/90 || Ova Uredba
 Članak 1. stavak 1. ||   ||   || Članak 1.
   || Članak 1. ||   || Članak 1.
 Članak 1. stavak 2. ||   ||   || Članak 2.
 Članak 2. stavak 1. ||   ||   || Članak 3. stavak 1. i članak 3. stavak 2.
 Članak 2. stavak 2. ||   ||   || -
 Članak 3. stavak 1. ||   ||   || -
 Članak 3. stavak 2. ||   ||   || Članak 3. stavak 3.
 Članak 3. stavci 3. i 4. ||   ||   || -
 Članak 4. ||   ||   || -
 Članak 5. stavak 1. ||   ||   || Članak 6.
 Članak 5. stavak 2. ||   ||   || -
 Članak 6. stavak 1. ||   ||   || Članak 4. stavak 1.
 Članak 6. stavak 2. ||   ||   || Članak 4. stavak 2.
   || Članak 2. ||   || Prilog II. članak 2.
   --- ||   --- || Članak 1. --- || Prilog III. Članak 5.
 Članak 7. ||   ||   || -
 --- || --- || --- || Članak 7.
 Članak 8. ||   ||   || Članak 8.
 Prilog ||   ||   || Prilog I.
   || Prilog ||   || Prilog II. članak 1.
   ||   || Prilog || Prilog III.
 --- || --- || --- || Prilog IV.
 --- || --- || --- || Prilog V.
[1]               Razina koja se primjenjuje na
koncentrirane ili dehidrirane proizvode izračunava se na osnovi
rekonstituiranog proizvoda spremnog za potrošnju. Države članice mogu dati
preporuke o smanjenju uvjeta kako bi se osiguralo poštovanje najvećih
dopuštenih razina utvrđenih u ovoj Uredbi.
[2]               Hrana za dojenčad definira se kao prehrambeni
proizvodi koji su namijenjeni za prehranu dojenčadi tijekom prvih dvanaest
mjeseci života i koji sami po sebi ispunjavaju prehrambene zahtjeve ove
kategorije osoba te su stavljeni u maloprodaju u pakiranjima koja su jasno
identificirana i označena kao „početna hrana za dojenčad”,
„prijelazna hrana za dojenčad“, „mlijeko za dojenčad“ i „prijelazno
mlijeko“, u skladu s člancima 11. i 12. Direktive Komisije 2006/141/EZ.
[3]               Mliječni se proizvodi definiraju kao proizvodi pod
sljedećim oznakama KN, uključujući, prema potrebi, sve njihove
moguće kasnije prilagodbe: 0401, 0402 (osim 0402 29 11).
[4]               Manje važni prehrambeni proizvodi i odgovarajuće
razine koje treba primijeniti na te proizvode određeni su u Prilogu II.
[5]               Tekući prehrambeni proizvodi kako su definirani u
tarifnom broju 2009. i poglavlju 22. kombinirane nomenklature. Vrijednosti se
računaju uzimajući u obzir potrošnju vode iz vodovodne mreže i iste
se vrijednosti moraju primijeniti na zalihe pitke vode.
[6]               Ugljik 14, tricij i kalij 40 nisu uključeni u ovu
skupinu.
[7]               Ugljik 14, tricij i kalij 40 nisu uključeni u ovu
skupinu.
[8]               Svrha je ovih razina doprinos poštovanju najvećih
dopuštenih razina za prehrambene proizvode; one same ne jamče takvo
poštovanje u svim okolnostima i ne umanjuju propisano praćenje razina
kontaminacije u proizvodima životinjskog podrijetla namijenjenim za prehranu
ljudi.
[9]               Navedene se razine primjenjuju na gotovu hranu za
životinje.