                        EUROPSKA
                        KOMISIJA
                                               Bruxelles, 15.6.2015.
                                               COM(2015) 292 final
                                               2015/0131 (NLE)
                                     Prijedlog
                                ODLUKE VIJEĆA
   o potpisivanju, u ime Europske unije, Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju
                             terorizma (CETS br. 196)
HR                                                                              HR
 ---pagebreak---                                          OBRAZLOŽENJE
   1.       KONTEKST PRIJEDLOGA
   Cilj Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju terorizma koju je donio Odbor ministara na
   svojem 925. sastanku te koja je otvorena za potpisivanje 16. svibnja 2005. u Varšavi, jest
   poduzeti učinkovite mjere za sprečavanje terorizma poštujući istovremeno vladavinu prava i
   demokratske vrijednosti, ljudska prava i temeljne slobode.
   Takve se mjere osobito odnose na kaznena djela pripremanja koja bi mogla dovesti do
   počinjenja djela terorizma, odnosno javno poticanje na počinjenje kaznenog djela terorizma,
   novačenje i obuka za terorističke aktivnosti. Te se mjere nadopunjuju odredbama o
   sprečavanju i međunarodnoj suradnji u kaznenim stvarima. Postoje brojni instrumenti EU-a
   kojima se uređuju razna područja obuhvaćena Konvencijom.
   Konvencija je stupila na snagu 1. lipnja 2007., a ratificirale su je 32 zemlje.
   Konvencija je otvorena za potpisivanje Europskoj uniji (članak 23. Konvencije). Unija je
   nadležna za potpisivanje Konvencije i može postati njezina stranka uz države članice u mjeri
   u kojoj Konvencija pripada u nadležnost Unije.
   Odbor ministara Vijeća Europe donio je 19. svibnja 2015. Dodatni protokol uz Konvenciju
   Vijeća Europe o sprečavanju terorizma (CETS br. 196). Komisija je uz ovaj prijedlog
   podnijela prijedlog Odluke Vijeća kojom se odobrava potpisivanje Dodatnog protokola u ime
   Europske unije1.
   2.       PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
   2.1.     Cilj i sadržaj Konvencije o sprečavanju terorizma
   Svrha Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju terorizma jest povećati učinkovitost
   nastojanja za sprečavanje terorizma i njegovih negativnih učinaka na potpuno uživanje
   ljudskih prava, posebno prava na život, mjerama poduzetima na nacionalnoj razini i
   međunarodnom suradnjom (članak 2.). Konvencijom se stoga kriminaliziraju sljedeća djela
   ako su počinjena namjerno: javno poticanje na počinjenje kaznenog djela terorizma
   (članak 5.), novačenje za terorističke aktivnosti (članak 6.), obuka za terorističke aktivnosti
   (članak 7.), kao i pomaganje i supočinjenje, poticanje i pokušavanje počinjenja prethodno
   navedenih kaznenih djela (takozvanih sporednih kaznenih djela u skladu s definicijom iz
   članka 9.). U članku 1. definira se pojam „kazneno djelo terorizma” koji se odnosi na djela
   navedena u Dodatku I. Konvenciji.
   Te odredbe o kaznenim djelima nadopunjuju se odredbama kojima se utvrđuju odgovornost
   pravnih subjekata u odnosu na prethodno navedena djela (članak 10.) i uvjeti za sankcije i
   kazne (članak 11.). Uspostava, provedba i primjena kriminalizacije tih kaznenih djela
   podložni su uvjetima i zaštiti temeljnih prava kako je navedeno u članku 12. Konvencijom se
   utvrđuju pravila o nadležnosti za kaznena djela iz Konvencije (članak 14.). Njome se utvrđuje
   obveza istraživanja (članak 15.) te poduzimanja kaznenog progona ili izručenja (članak 18.).
   Te su mjere popraćene pravilima o zaštiti, naknadi i potpori žrtvama terorizma (članak 13.),
   1
           COM(2015)291 završna verzija
HR                                                2                                                HR
 ---pagebreak---    nacionalnim politikama za sprečavanje (članak 3.) i međunarodnom suradnjom za sprečavanje
   terorizma (članak 4.). Konvencija sadržava i nekoliko odredaba čiji je cilj jačanje
   međunarodne suradnje u kaznenim stvarima uzajamnom pravnom pomoći, uključujući
   spontane razmjene informacija (članci 17. i 22.) i izručenje (članci 19., 20. i 21.), koje su
   podložne klauzuli o zabrani diskriminacije (članak 21.).
   Konvencijom se predviđa da je ona otvorena za potpisivanje Europskoj uniji (članak 23.
   stavak 1. Konvencije). Osim toga, ona sadržava i „klauzulu o odvajanju” kojom se osigurava
   da se u odnosima među državama članicama Europske unije primjenjuju pravila EU-a
   (članak 26. stavak 3.).
   2.2.      Pravna osnova prijedloga Odluke
   Ustaljena je sudska praksa da odabir pravne osnove za mjeru Unije mora počivati na
   objektivnim čimbenicima koji podliježu sudskom preispitivanju. Tim čimbenicima
   obuhvaćaju se cilj i sadržaj mjere2. Ako se ispitivanjem mjere Europske unije pokaže da ona
   ima dvostruku svrhu ili dvostruku komponentu i ako je vidljivo da je jedna svrha ili
   komponenta glavna ili prevladavajuća, a druga tek sporedna, mjera se mora temeljiti na jednoj
   pravnoj osnovi, odnosno onoj koja je potrebna za glavnu ili prevladavajuću svrhu ili
   komponentu3. Ako se utvrdi da mjera ima nekoliko neodvojivo povezanih ciljeva, a da ni
   jedan od njih nije sekundaran i indirektan u odnosu na drugi, mjere se moraju temeljiti na više
   odgovarajućih pravnih osnova, osim ako postupci utvrđeni za svaku pravnu osnovu nisu
   kompatibilni4. Sljedeće odredbe smatraju se odgovarajućim pravnim osnovama:
   (a)      članak 83. stavak 1. UFEU-a o utvrđivanju kaznenih djela, uključujući povezana
            kaznena djela.
   (b)      članak 84. UFEU-a o suzbijanju kriminaliteta.
   (c)      članak 82. i članak 87. stavak 2. o policijskoj suradnji i pravosudnoj suradnji u
            kaznenim stvarima.
   Postupci utvrđeni za navedene pravne osnove su kompatibilni.
   2.3.      Nužnost predložene odluke
   Komisija je uz ovaj prijedlog podnijela prijedlog Odluke Vijeća kojom se odobrava
   potpisivanje Dodatnog protokola u ime Europske unije. U članku 10. Dodatnog protokola
   predviđa se je Dodatni protokol otvoren za potpisivanje potpisnicama Konvencije.
   Donošenje Odluke Vijeća kojom se odobrava potpisivanje Konvencije u ime Europske unije
   stoga je neophodan uvjet za donošenje Odluke Vijeća kojom se odobrava potpisivanje
   Dodatnog protokola u ime Europske unije.
   2
        Vidjeti, primjerice, predmet C-490/10 Europski parlament protiv Vijeća Europske unije, EU:C:2012:525,
        stavak 44. i navedenu sudsku praksu.
   3
        Predmet C-490/10, Europski parlament protiv Vijeća Europske unije, stavak 45.
   4
        Predmet C-490/10, Europski parlament protiv Vijeća Europske unije, stavak 46.
HR                                                      3                                                     HR
 ---pagebreak---    3.       TERITORIJALNA PRIMJENA
   U skladu s Protokolom 22 uz Ugovor o Europskoj uniji, Dodatni protokol koji Europska unija
   potpiše i konačno sklopi obvezujuć je i primjenjiv u odnosu na sve države članice osim
   Danske.
   U skladu s Protokolom 21 uz Ugovor o Europskoj uniji, Dodatni protokol koji Europska unija
   potpiše i konačno sklopi obvezujuć je i primjenjiv u odnosu na Ujedinjenu Kraljevinu samo u
   onoj mjeri u kojoj ta država članica priopći Vijeću da želi sudjelovati u donošenju i primjeni
   tog instrumenta.
HR                                               4                                                HR
 ---pagebreak---                                                           2015/0131 (NLE)
                                               Prijedlog
                                          ODLUKE VIJEĆA
        o potpisivanju, u ime Europske unije, Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju
                                      terorizma (CETS br. 196)
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 82.,
   članak 83. stavak 1., članak 84. i članak 87. stavak 2., u vezi s člankom 218. stavkom 5. ,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   budući da:
   (1)    U članku 23. Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju terorizma (CTS br. 196; dalje u
          tekstu „Konvencija”) predviđa se da je ta Konvencija otvorena za potpisivanje
          Europskoj uniji.
   (2)    Vijeće je 1. travnja 2015. ovlastilo Komisiju da započne pregovore o Dodatnom
          protokolu uz Konvenciju (dalje u tekstu „Dodatni protokol”).
   (3)    Odbor ministara Vijeća Europe 19. svibnja 2015. donio je Dodatni protokol. Komisija
          je Vijeću podnijela prijedlog Odluke Vijeća kojom se odobrava potpisivanje Dodatnog
          protokola u ime Europske unije.
   (4)    U članku 10. Dodatnog protokola predviđa se je Dodatni protokol otvoren za
          potpisivanje potpisnicama Konvencije.
   (5)    Konvencija se stoga treba potpisati u ime Europske unije.
   (6)    [U skladu s člankom 3. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u
          vezi s područjem slobode, sigurnosti i pravde, koji je priložen Ugovoru o Europskoj
          uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Ujedinjena Kraljevina priopćila je
          svoju želju da sudjeluje u donošenju i primjeni ove Odluke.]
   (7)    ILI: [U skladu s člancima 1. i 2. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i
          Irske u vezi s područjem slobode, sigurnosti i pravde, koji je priložen Ugovoru o
          Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, te ne dovodeći u pitanje
          članak 4. tog Protokola, Ujedinjena Kraljevina ne sudjeluje u donošenju ove Odluke
          koja za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje]
   (8)    U skladu s člancima 1. i 2. Protokola (br. 22) o stajalištu Danske koji je priložen
          Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne
          sudjeluje u donošenju ove odluke, ona za nju nije obvezujuća niti se na nju
          primjenjuje.
HR                                                  5                                               HR
 ---pagebreak---    DONIJELO JE OVU ODLUKU:
                                            Članak 1.
   Potpisivanje Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju terorizma (CETS br. 196) odobrava se
   u ime Unije, podložno sklapanju te Konvencije.
   Tekst Sporazuma koji se potpisuje priložen je ovoj Odluci.
                                            Članak 2.
   Glavno tajništvo Vijeća izdaje za osobu koju / osobe koje odredi Europska komisija
   instrument sa svim potrebnim ovlastima za potpisivanje Konvencije, podložno njezinu
   sklapanju.
                                            Članak 3.
   Ova Odluka stupa na snagu nakon njezina donošenja.
   Sastavljeno u Bruxellesu
                                               Za Vijeće
                                               Predsjednik
HR                                               6                                          HR
 ---documentbreak---                          EUROPSKA
                         KOMISIJA
                                                 Bruxelles, 15.6.2015.
                                                 COM(2015) 292 final
                                                 ANNEX 1
                                       PRILOG
   Prijedlogu Odluke Vijeća o potpisivanju, u ime Europske Unije, Konvencije Vijeća
                   Europe o sprečavanju terorizma (CETS br. 196)
                  Konvencija Vijeća Europe o sprečavanju terorizma
HR                                                                                HR
 ---pagebreak---                                               PRILOG
       Prijedlogu Odluke Vijeća o potpisivanju, u ime Europske Unije, Konvencije Vijeća
                          Europe o sprečavanju terorizma (CETS br. 196)
                        Konvencija Vijeća Europe o sprečavanju terorizma
   Varšava, 16. svibnja 2005.
   Preambula
   Države članice Vijeća Europe i ostale potpisnice ove Konvencije,
   smatrajući da je cilj Vijeća Europe uspostaviti veće jedinstvo među svojim članicama,
   uviđajući vrijednost jačanja suradnje s drugim strankama ove Konvencije,
   želeći poduzeti učinkovite mjere za sprečavanje terorizma i, osobito, borbu protiv javnog
   poticanja na počinjenje kaznenog djela terorizma te novačenja i obuke za terorističke
   aktivnosti,
   svjesne velike zabrinutosti zbog porasta broja kaznenih djela terorizma i sve više terorističkih
   prijetnji,
   svjesne teške situacije s kojom se suočavaju žrtve terorizma, i s tim u vezi ponovno
   potvrđujući svoju duboku solidarnost sa žrtvama terorizma i njihovim obiteljima,
   uviđajući da se kaznena djela terorizma i kaznena djela navedena u ovoj Konvenciji, tko god
   ih počinio, ni pod kojim okolnostima ne mogu opravdati političkim, filozofskim, ideološkim,
   rasnim, etničkim, vjerskim ili sličnim razlozima, i podsjećajući na obvezu svih stranaka da
   sprečavaju takva djela te da ih, ako se ne spriječe, kazneno progone i osiguraju njihovo
   kažnjavanje sankcijama koje su razmjerne njihovoj težini,
   podsjećajući na potrebu jačanja borbe protiv terorizma i ponovno potvrđujući da se svim
   mjerama poduzetima za sprečavanje ili suzbijanje kaznenih djela terorizma moraju poštovati
   vladavinu prava i demokratske vrijednosti, ljudska prava i temeljne slobode, kao i druge
   odredbe međunarodnog prava, uključujući, prema potrebi, međunarodno humanitarno pravo,
   uviđajući kako se ovom Konvencijom ne namjerava utjecati na uspostavljena načela o slobodi
   izražavanja i slobodi udruživanja,
   podsjećajući da teroristička djela po svojoj prirodi ili kontekstu imaju svrhu ozbiljnog
   zastrašivanja stanovništva ili neprimjerenog primoravanja vlade ili međunarodne organizacije
   na izvršenje nekog čina ili odustajanje od njegova izvršenja, ili ozbiljnog ugrožavanja ili
   uništavanja temeljnih političkih, ustavnih, gospodarskih ili društvenih struktura neke države
   ili međunarodne organizacije,
   sporazumjele su se kako slijedi:
HR                                                 2                                                HR
 ---pagebreak---    Članak 1. – Terminologija
   1.       Za potrebe ove Konvencije „kazneno djelo terorizma” znači svako kazneno djelo
            obuhvaćeno područjem primjene jednog od ugovora navedenih u Dodatku, kako je u
            njemu definirano.
   2.       Prilikom polaganja svoje isprave o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupu
            država ili Europska zajednica koja nije stranka jednog od ugovora navedenih u
            Dodatku može izjaviti da se, u primjeni ove Konvencije na predmetnu stranku, taj
            ugovor ne smatra uključenim u Dodatak. Ta izjava prestaje vrijediti čim ugovor stupi
            na snagu za stranku koja je dala takvu izjavu, koja o tom stupanju na snagu
            obavješćuje glavnog tajnika Vijeća Europe.
   Članak 2. – Svrha
   Svrha je ove Konvencije povećanje učinkovitosti nastojanja stranaka u sprečavanju terorizma
   i njegovih negativnih učinaka na potpuno ostvarivanje ljudskih prava, osobito prava na život,
   mjerama koje treba poduzeti na nacionalnoj razini i putem međunarodne suradnje, uzimajući
   u obzir postojeće primjenjive multilateralne ili bilateralne ugovore ili sporazume među
   strankama.
   Članak 3. – Nacionalne preventivne mjere
   1.       Svaka stranka poduzima odgovarajuće mjere, osobito u području obuke tijela za
            provedbu zakona i drugih tijela, i u područjima obrazovanja, kulture, informacija,
            medija i podizanja svijesti javnosti, u cilju sprečavanja kaznenih djela terorizma i
            njihovih negativnih učinaka poštujući obveze u pogledu ljudskih prava kako je
            utvrđeno, kad su primjenjivi na tu stranku, Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i
            temeljnih sloboda, Međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima i
            drugim obvezama prema međunarodnom pravu.
   2.       Svaka stranka poduzima mjere koje su potrebne za poboljšanje i razvoj suradnje
            među nacionalnim nadležnim tijelima u cilju sprečavanja kaznenih djela terorizma i
            njihovih negativnih učinaka, među ostalim:
            (a)       razmjenu informacija;
            (b)       poboljšanje fizičke zaštite osoba i objekata;
            (c)       poboljšanje planova obuke i koordinacije za izvanredna stanja.
   3.       Svaka stranka promiče toleranciju poticanjem međureligijskog i međukulturnog
            dijaloga koji uključuje, prema potrebi, nevladine organizacije i druge elemente
            civilnog društva u cilju sprečavanja napetosti koje bi mogle pridonijeti počinjenju
            terorističkih djela.
   4.       Svaka stranka nastoji podizati svijest javnosti o postojanju, uzrocima i ozbiljnosti
            prijetnje koju predstavljaju kaznena djela terorizma i kaznena djela navedena u ovoj
            Konvenciji te razmatra poticanje javnosti u pružanju konkretne, ciljane pomoći
            nadležnim tijelima koja bi mogla pridonijeti sprečavanju kaznenih djela terorizma i
            kaznenih djela navedenih u ovoj Konvenciji.
   Članak 4. – Međunarodna suradnja u području sprečavanja
HR                                                  3                                            HR
 ---pagebreak---    Prema potrebi i s obzirom na svoje mogućnosti stranke jedna drugoj pružaju pomoć i potporu
   radi povećanja sposobnosti za sprečavanje počinjenja kaznenih djela terorizma, uključujući
   razmjenom informacija i najboljih praksi, kao i obukom i drugim zajedničkim nastojanjima
   preventivnog karaktera.
   Članak 5. – Javno poticanje na počinjenje kaznenog djela terorizma
   1.       Za potrebe ove Konvencije „javno poticanje na počinjenje kaznenog djela terorizma”
            znači širenje ili drukčije stavljanje na raspolaganje poruke javnosti s namjerom
            poticanja na počinjenje kaznenog djela terorizma, kada takvo ponašanje, bez obzira
            na to zagovara li izravno kaznena djela terorizma ili ne, uzrokuje opasnost od
            počinjenja jednog ili više takvih kaznenih djela.
   2.       Svaka stranka donosi mjere koje su potrebne kako bi se javno poticanje na počinjenje
            kaznenog djela terorizma, kako je definirano u stavku 1., ako je počinjeno
            protuzakonito i namjerno, u skladu s njezinim nacionalnim pravom proglasilo
            kaznenim djelom.
   Članak 6. – Novačenje za terorističke aktivnosti
   1.       Za potrebe ove Konvencije „novačenje za terorističke aktivnosti” znači nagovaranje
            druge osobe da počini kazneno djelo terorizma ili sudjeluje u njegovu počinjenju, ili
            da se pridruži udruzi ili skupini radi pridonošenja njihovu počinjenju jednog ili više
            kaznenih djela terorizma.
   2.       Svaka stranka donosi mjere koje su potrebne kako bi se novačenje za terorističke
            aktivnosti, kako je definirano u stavku 1., ako je počinjeno protuzakonito i namjerno,
            u njezinu nacionalnom pravu proglasilo kaznenim djelom.
   Članak 7. – Obuka za terorističke aktivnosti
   1.       Za potrebe ove Konvencije „obuka za terorističke aktivnosti” znači davanje uputa za
            izradu ili uporabu eksploziva, vatrenog ili drugog oružja te štetnih ili opasnih tvari,
            ili za druge posebne metode ili tehnike, u svrhu počinjenja ili pridonošenja
            počinjenju kaznenog djela terorizma znajući da se pružene vještine namjeravaju
            upotrijebiti u tu svrhu.
   2.       Svaka stranka donosi mjere koje su potrebne kako bi se obuka za terorističke
            aktivnosti, kako je definirana u stavku 1., ako je počinjena protuzakonito i namjerno,
            u njezinu nacionalnom pravu proglasila kaznenim djelom.
   Članak 8. – Irelevantnost počinjenja kaznenog djela terorizma
   Da bi se radnja smatrala kaznenim djelom, kako je utvrđeno člancima 5. do 7. ove
   Konvencije, nije nužno da kazneno djelo terorizma doista bude počinjeno.
   Članak 9. – Sporedna kaznena djela
   1.       Svaka stranka donosi mjere koje su potrebne kako bi se u njezinu nacionalnom pravu
            kaznenim djelom proglasilo:
          (a)       sudioništvo u kaznenom djelu kako je utvrđeno člancima 5. do 7. ove
                    Konvencije;
HR                                                 4                                                HR
 ---pagebreak---          (b)      organiziranje počinjenja kaznenog djela, kako je utvrđeno člancima 5. do 7.
                  ove Konvencije, ili usmjeravanje drugih na njegovo počinjenje;
         (c)      doprinos počinjenju jednog ili više kaznenih djela, kako je utvrđeno člancima
                  5. do 7. ove Konvencije, skupine osoba koje djeluju u zajedničkom cilju.
                  Takav se doprinos smatra namjernim te je:
                  i.       izvršen s ciljem poticanja kriminalne djelatnosti ili kriminalne svrhe
                           te skupine, kad takva djelatnost ili svrha uključuje počinjenje
                           kaznenog djela kako je utvrđeno člancima 5. do 7. ove Konvencije
                           ili
                  ii.      izvršen sa znanjem o namjeri skupine da počini kazneno djelo kako
                           je utvrđeno člancima 5. do 7. ove Konvencije.
   2.     Svaka stranka donosi i mjere koje su potrebne kako bi se namjera počinjenja
          kaznenog djela, kako je utvrđeno člancima 6. i 7. Konvencije, u njezinu nacionalnom
          pravu proglasila kaznenim djelom.
   Članak 10. – Odgovornost pravnih osoba
   1.     Svaka stranka donosi mjere koje su potrebne, u skladu sa svojim pravnim načelima,
          za utvrđivanje odgovornosti pravnih osoba za sudjelovanje u kaznenim djelima kako
          su utvrđena člancima 5. do 7. i 9. ove Konvencije.
   2.     Ovisno o pravnim načelima stranke odgovornost pravnih osoba može biti kaznena,
          građanskopravna ili upravna.
   3.     Takvom odgovornošću ne dovodi se u pitanje kaznena odgovornost fizičkih osoba
          koje su počinile ta kaznena djela.
   Članak 11. – Sankcije i mjere
   1.     Svaka stranka donosi mjere koje su potrebne da se kaznena djela utvrđena člancima
          5. do 7. i 9. ove Konvencije proglase kažnjivima učinkovitim, razmjernim i
          odvraćajućim kaznama.
   2.     Prethodne pravomoćne presude donesene u stranim državama za kaznena djela
          utvrđena ovom Konvencijom mogu se, u mjeri u kojoj je to dopušteno nacionalnim
          pravom, uzeti u obzir u svrhu određivanja kazne u skladu s nacionalnim pravom.
   3.     Svaka stranka osigurava da pravne osobe koje se smatraju odgovornima u skladu s
          člankom 10. podliježu učinkovitim, razmjernim i odvraćajućim kaznenim ili
          nekaznenim sankcijama, uključujući novčane kazne.
   Članak 12. – Uvjeti i zaštitni mehanizmi
   1.     Svaka stranka osigurava da se pri uspostavi, provedbi i primjeni kriminalizacije u
          skladu s člancima 5. do 7. i 9. ove Konvencije poštuju obveze u pogledu ljudskih
          prava, osobito prava na slobodu izražavanja, udruživanja i vjersku slobodu, kako je
          određeno Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, Međunarodnim
          paktom o građanskim i političkim pravima te ostalim obvezama prema
          međunarodnom pravu ako su primjenjivi na tu stranku.
   2.     Uspostava, provedba i primjena kriminalizacije prema člancima 5. do 7. i 9. ove
          Konvencije trebale bi, nadalje, biti podložne načelu proporcionalnosti, uz poštovanje
HR                                               5                                                HR
 ---pagebreak---              legitimnih postavljenih ciljeva i njihove nužnosti u demokratskom društvu te bi
             trebale isključivati svaki oblik proizvoljnosti i diskriminirajućeg ili rasističkog
             postupanja.
   Članak 13. – Zaštita, odšteta i potpora za žrtve terorizma
   Svaka stranka donosi mjere koje su potrebne za pružanje zaštite i potpore žrtvama
   terorističkih napada počinjenih na njezinu državnom području. Te mjere mogu uključivati, u
   okviru odgovarajućih nacionalnih programa i u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, među
   ostalim, financijsku pomoć i odštetu za žrtve terorizma i članove njihove uže obitelji.
   Članak 14. – Nadležnost
   1.        Svaka stranka poduzima mjere koje su potrebne za uspostavu njezine nadležnosti nad
             kaznenim djelima utvrđenima ovom Konvencijom:
             (a)      kad je kazneno djelo počinjeno na državnom području te stranke;
             (b)      kad je kazneno djelo počinjeno na brodu koji plovi pod zastavom te stranke
                      ili u zrakoplovu registriranom u skladu s njezinim zakonima;
             (c)      kad je kazneno djelo počinio državljanin te stranke.
   2.        Svaka stranka može uspostaviti svoju nadležnost nad kaznenim djelima utvrđenima
             ovom Konvencijom:
             (a)      ako je kazneno djelo usmjereno prema počinjenju kaznenog djela iz članka
                      1. ove Konvencije ili je prouzročilo njegovo počinjenje na državnom
                      području te stranke ili protiv njezina državljanina;
             (b)      ako je kazneno djelo usmjereno prema počinjenju kaznenog djela iz članka
                      1. ove Konvencije ili je prouzročilo njegovo počinjenje protiv državnog
                      objekta te stranke u inozemstvu, uključujući diplomatske i konzularne
                      prostorije te stranke;
             (c)      ako je kazneno djelo usmjereno prema kaznenom djelu ili je prouzročilo
                      kazneno djelo iz članka 1. ove Konvencije te je počinjeno u pokušaju da
                      primora tu stanku da učini neko djelo ili se suzdrži od toga;
             (d)      ako je kazneno djelo počinila osoba bez državljanstva s uobičajenim
                      boravištem na državnom području te stranke;
             (e)      kada je djelo počinjeno u zrakoplovu kojim upravlja vlada te stranke.
   3.        Svaka stranka poduzima mjere potrebne za uspostavu njezine nadležnosti nad
             kaznenim djelima utvrđenima ovom Konvencijom u slučaju kad je osumnjičenik
             prisutan na njezinu državnom području i ona ga ne izruči stranci čija se nadležnost
             temelji na pravilu nadležnosti koje jednako postoji u pravu stranke kojoj je podnesen
             zahtjev.
   4.        Ovom Konvencijom ne isključuje se kaznena nadležnost izvršena u skladu s
             nacionalnim pravom.
   5.        Kada više stranaka smatra da ima nadležnost za pretpostavljeno kazneno djelo
             utvrđeno ovom Konvencijom, uključene se stranke prema potrebi međusobno
             savjetuju u cilju određivanja najprikladnije nadležnosti za kazneni progon.
HR                                                   6                                             HR
 ---pagebreak---    Članak 15. – Obveza provođenja istrage
   1.        Nakon primitka informacija o tome kako je osoba koja je počinila ili navodno
             počinila kazneno djelo utvrđeno ovom Konvencijom možda prisutna na njezinu
             državnom području, predmetna stranka poduzima mjere koje su prema njezinu
             nacionalnom zakonodavstvu potrebne za istragu činjenica iz tih informacija.
   2.        Nakon što je utvrdila da okolnosti to zahtijevaju, stranka na čijem je državnom
             području počinitelj ili osumnjičenik prisutan poduzima odgovarajuće mjere u skladu
             sa svojim nacionalnim pravom kako bi se osigurala prisutnost te osobe u svrhu
             progona ili izručenja.
   3.        Svaka osoba protiv koje se poduzimaju mjere iz stavka 2. ima pravo:
             (a)      bez odlaganja stupiti u vezu s najbližim odgovarajućim predstavnikom
                      države koje je državljanin ili koja na neki drugi način ostvaruje pravo na
                      zaštitu prava te osobe ili, ako je riječ o osobi bez državljanstva, države u
                      čijem području ta osoba uobičajeno boravi;
             (b)      na posjet predstavnika te države;
             (c)      biti obaviještena o svojim pravima iz podstavaka (a) i (b).
   4.        Prava iz stavka 3. izvršavaju se u skladu sa zakonima i propisima stranke na čijem je
             području počinitelj ili osumnjičenik prisutan pod uvjetom da navedeni zakoni i
             propisi omoguće da se u cijelosti postigne svrha kojoj su namijenjena prava utvrđena
             stavkom 3.
   5.        Odredbama stavaka 3. i 4. ne dovodi se u pitanje pravo bilo koje stranke koja ima
             nadležnost u skladu s člankom 14. stavkom 1. točkom (c) i stavkom 2. točkom (d), na
             pozivanje Međunarodnog odbora Crvenog križa da stupi u vezu s osumnjičenikom ili
             ga posjeti.
   Članak 16. – Neprimjenjivanje Konvencije
   Ova se Konvencija ne primjenjuje ako su sva kaznena djela utvrđena u skladu s člancima 5.
   do 7. i 9. počinjena unutar jedne države, ako je osumnjičenik državljanin te države i prisutan
   je na njezinu državnom području i ni jedna druga država u skladu s člankom 14. stavcima 1.
   ili 2. ove Konvencije nema temelja za nadležnost, pri čemu se podrazumijeva da se odredbe
   članaka 17. i 20. do 22. ove Konvencije, prema potrebi, primjenjuju u tim slučajevima.
   Članak 17. – Međunarodna suradnja u kaznenim stvarima
   1.        Stranke jedna drugoj pružaju najveću moguću pomoć u vezi s kaznenim istragama,
             kaznenim postupcima ili postupcima za izručenje u odnosu na kaznena djela
             utvrđena člancima 5. do 7. i 9. ove Konvencije, uključujući pomoć pri pribavljanju
             dokaza u njihovom posjedu potrebnih za postupke.
   2.        Stranke izvršavaju svoje obveze iz stavka 1. u skladu sa svim ugovorima ili drugim
             sporazumima o uzajamnoj pravnoj pomoći sklopljenima između njih. Ako takvi
             ugovori ili sporazumi ne postoje, stranke jedna drugoj pružaju pomoć u skladu sa
             svojim nacionalnim pravom.
   3.        Stranke međusobno surađuju što je moguće više u skladu s mjerodavnim zakonima,
             ugovorima, sporazumima i dogovorima stranke kojoj je podnesen zahtjev s obzirom
             na kaznene istrage ili postupke u vezi s kaznenim djelima za koja se pravna osoba
HR                                                  7                                              HR
 ---pagebreak---           može smatrati odgovornom u skladu s člankom 10. ove Konvencije kod stranke koja
          podnosi zahtjev.
   4.     Svaka stranka može razmotriti uspostavu dodatnih mehanizama kako bi s drugim
          strankama mogla dijeliti informacije ili dokaze potrebne za utvrđivanje kaznene,
          građanskopravne ili upravne odgovornosti u skladu s člankom 10.
   Članak 18. – Izručenje ili kazneni progon
   1.     Stranka na čijem je državnom području prisutan osumnjičenik, kad ima nadležnost u
          skladu s člankom 14., ako ne izruči tu osobu, dužna je, bez iznimke i bez obzira na to
          je li kazneno djelo počinjeno na njezinu državnom području, bez nepotrebne odgode
          dostaviti predmet svojim nadležnim tijelima radi kaznenog progona postupcima u
          skladu sa zakonima te stranke. Ta nadležna tijela donose odluku na isti način kao u
          slučaju bilo kojeg drugog teškog kaznenog djela prema nacionalnom pravu te
          stranke.
   2.     Kad je stranci u skladu s njezinim nacionalnim pravom dopušteno izručiti ili na drugi
          način predati jednog od svojih državljana samo pod uvjetom da će joj ta osoba biti
          vraćena na služenje kazne izrečene kao rezultat suđenja ili postupka za koji su se
          tražili izručenje ili predaja te osobe, a ta stranka i stranka koja traži izručenje te osobe
          slažu se s tom mogućnošću i drugim uvjetima koje smatraju primjerenima, takvo
          uvjetno izručenje ili predaja dovoljni su za ispunjenje obveze iz stavka 1.
   Članak 19. – Izručenje
   1.     Smatra se da kaznena djela iz članaka 5. do 7. i 9. ove Konvencije pripadaju
          kaznenim djelima koja podliježu izručenju u svakom ugovoru o izručenju
          sklopljenom između stranaka prije stupanja na snagu ove Konvencije. Stranke se
          obvezuju uključiti takva kaznena djela kao kaznena djela koja podliježu izručenju u
          svaki ugovor o izručenju koji naknadno međusobno sklope.
   2.     Ako stranka koja uvjetuje izručenje postojanjem ugovora primi zahtjev za izručenje
          od druge stranke s kojom nema ugovor o izručenju, stranka kojoj je zahtjev podnesen
          može, ako tako odluči, smatrati ovu Konvenciju pravnim temeljem za izručenje ako
          je riječ o kaznenim djelima iz članaka 5. do 7. i 9. ove Konvencije. Izručenje
          podliježe drugim uvjetima koji su predviđeni pravom stranke kojoj je podnesen
          zahtjev.
   3.     Stranke koje ne uvjetuju izručenje postojanjem ugovora međusobno priznaju kaznena
          djela iz članaka 5. do 7. i 9. ove Konvencije kao kaznena djela koja podliježu
          izručenju, pod uvjetima predviđenim pravom stranke kojoj je podnesen zahtjev.
   4.     Ako je potrebno, kaznena djela iz članaka 5. do 7. i 9. ove Konvencije smatraju se, u
          svrhu izručivanja među strankama, počinjenima ne samo u mjestu u kojem su se
          dogodila već i na državnom području stranaka koje su uspostavile nadležnost u
          skladu s člankom 14.
   5.     Odredbe svih ugovora i sporazuma o izručenju sklopljenih između stranaka u
          pogledu kaznenih djela iz članaka 5. do 7. i 9. ove Konvencije smatraju se
          promijenjenima između stranaka u mjeri u kojoj nisu u skladu s ovom Konvencijom.
   Članak 20. – Isključenje klauzule o političkim izuzećima
HR                                                 8                                                   HR
 ---pagebreak---    1. Odredbe svih ugovora i sporazuma o izručenju sklopljenih između stranaka u
      pogledu kaznenih djela iz članaka 5. do 7. i 9. ove Konvencije smatraju se
      promijenjenima između stranaka u mjeri u kojoj nisu u skladu s ovom Konvencijom.
      U skladu s tim, zahtjev za izručenje ili za uzajamnu pravnu pomoć na temelju takvog
      kaznenog djela nije moguće odbiti samo zato što je riječ o političkom kaznenom
      djelu, kaznenom djelu povezanom s političkim kaznenim djelom ili kaznenom djelu
      nadahnutom političkim motivima.
   2. Ne dovodeći u pitanje primjenu članaka 19. do 23. Bečke konvencije o pravu
      međunarodnih ugovora od 23. svibnja 1969. u ostalim člancima ove Konvencije,
      svaka država ili Europska zajednica može, u trenutku potpisivanja ili polaganja svoje
      isprave o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju Konvenciji, izjaviti da
      pridržava pravo ne primjenjivati stavak 1. ovog članka ako je riječ o izručenju radi
      kaznenog djela navedenog u ovoj Konvenciji. Stranka se obvezuje primjenjivati tu
      zadršku od slučaja do slučaja na temelju propisno obrazložene odluke.
   3. Svaka stranka može u cijelosti ili djelomično povući zadršku koju je izrazila u skladu
      sa stavkom 2. izjavom upućenom glavnom tajniku Vijeća Europe, koja stupa na
      snagu od datuma njezina primitka.
   4. Stranka koja je izrazila zadršku u skladu sa stavkom 2. ovog članka ne može zatražiti
      da bilo koja druga stranka primijeni stavak 1. ovog članka; međutim, ako je njezina
      zadrška djelomična ili uvjetna, može zatražiti primjenu ovog članka u mjeri u kojoj
      ga je i sama prihvatila.
   5. Zadrška vrijedi za razdoblje od tri godine od dana stupanja na snagu ove Konvencije
      s obzirom na predmetnu stranku. Međutim, takva se zadrška može produljiti za
      razdoblja istog trajanja.
   6. Dvanaest mjeseci prije dana isteka zadrške, glavni tajnik Vijeća Europe obavješćuje
      predmetnu stranku o tom isteku. Najkasnije tri mjeseca prije isteka, stranka
      obavješćuje glavnog tajnika Vijeća Europe da potvrđuje, mijenja ili povlači svoju
      zadršku. Ako stranka obavijesti glavnog tajnika Vijeća Europe da potvrđuje svoju
      zadršku, mora objasniti razloge koji opravdavaju njezino nastavljanje. U nedostatku
      obavijesti predmetne stranke, glavni tajnik Vijeća Europe obavješćuje tu stranku da
      se njezina zadrška smatra automatski produženom na razdoblje od šest mjeseci. Ako
      predmetna stranka ne obavijesti o svojoj namjeri da potvrdi ili izmijeni svoju zadršku
      prije isteka tog roka, zadrška prestaje vrijediti.
   7. Ako stranka nakon primanja zahtjeva za izručenje od druge stranke ne izruči osobu
      primjenom ove zadrške, ona slučaj podnosi, bez iznimke i bez nepotrebnog
      odlaganja, svojim nadležnim tijelima radi kaznenog progona ako se stranka koja je
      podnijela zahtjev i stranka kojoj je zahtjev podnesen ne dogovore drukčije. U svrhu
      kaznenog progona na državnom području stranke kojoj je zahtjev podnesen, nadležna
      tijela donose odluku na isti način kao u slučaju bilo kojeg drugog teškog kaznenog
      djela u skladu s nacionalnim pravom te stranke. Stranka kojoj je zahtjev podnesen
      dužna je, bez nepotrebnog odlaganja, o konačnom ishodu postupka obavijestiti
      stranku koja je podnijela zahtjev i glavnog tajnika Vijeća Europe, koji ga prosljeđuje
      na savjetovanje stranaka predviđeno u članku 30.
   8. Odluka da se odbije zahtjev za izručenje na temelju te zadrške odmah se prosljeđuje
      stranci koja je podnijela zahtjev. Ako stranka kojoj je zahtjev podnesen u razumnom
      roku ne donese sudsku odluku o meritumu u skladu sa stavkom 7., stranka koja
      podnosi zahtjev može o tome obavijestiti glavnog tajnika Vijeća Europe, koji
HR                                            9                                              HR
 ---pagebreak---           predmet podnosi savjetovanju stranaka predviđenom u članku 30. U okviru tog
          savjetovanja razmatra se predmet i daje mišljenje o usklađenosti odbijanja s
          Konvencijom te se podnosi Odboru ministara radi izdavanja izjave o tome. Pri
          obavljanju svojih dužnosti u okviru ovog stavka, Odbor ministara okuplja se u
          sastavu ograničenom na države stranke.
   Članak 21. – Klauzula o diskriminaciji
   1.     Nijedna odredba ove Konvencije ne tumači se kao nametanje obveze izručenja ili
          pružanja uzajamne pravne pomoći ako stranka kojoj je podnesen zahtjev ima
          utemeljene razloge za sumnju da je zahtjev za izručenje zbog kaznenih djela iz
          članaka 5. do 7. i 9. ili za uzajamnu pravnu pomoć u odnosu na takva kaznena djela
          podnesen radi kaznenog progona ili kažnjavanja neke osobe zbog njezine rase,
          vjerskog opredjeljenja, nacionalnosti, etničke pripadnosti ili političkog uvjerenja ili
          da bi poštovanje tog zahtjeva naštetilo položaju te osobe iz bilo kojeg od tih razloga.
   2.     Nijedna odredba ove Konvencije ne tumači se kao nametanje obveze izručenja ako
          postoji opasnost da osoba koja je predmet zahtjeva za izručenje bude izložena
          mučenju, neljudskom ili ponižavajućem postupku ili kažnjavanju.
   3.     Nijedna odredba ove Konvencije ne tumači se ni kao nametanje obveze izručenja ako
          postoji opasnost da osoba koja je predmet zahtjeva za izručenje bude izložena
          smrtnoj kazni ili, ako pravo stranke kojoj je zahtjev podnesen ne dopušta kaznu
          doživotnog zatvora, kazni doživotnog zatvora bez mogućnosti uvjetnog otpusta, osim
          ako prema valjanim sporazumima o izručenju stranka kojoj je zahtjev podnesen ima
          obvezu izručivanja ako smatra dovoljnim jamstvo koje stranka koja podnosi zahtjev
          daje da smrtna kazna neće biti izrečena ili, ako bude izrečena, da se neće izvršiti ili
          da predmetna osoba neće biti podvrgnuta kazni doživotnog zatvora bez mogućnosti
          uvjetnog otpusta.
   Članak 22. – Spontane informacije
   1.     Ne dovodeći u pitanje svoje vlastite istrage ili postupke, nadležna tijela stranke
          mogu, bez prethodnog zahtjeva, nadležnim tijelima druge stranke prosljeđivati
          informacije dobivene u okviru svoje istrage ako smatraju da bi objavljivanje takvih
          informacija moglo pomoći stranci koja prima informacije u pokretanju ili provođenju
          istraga ili postupaka, ili bi moglo potaknuti podnošenje zahtjeva te stranke na temelju
          ove Konvencije.
   2.     Stranka koja pruža informacije može, u skladu sa svojim nacionalnim pravom,
          stranci koja prima informacije postaviti uvjete za uporabu takvih informacija.
   3.     Stranka koja prima informacije obvezuje se tim uvjetima.
   4.     Međutim, svaka stranka može, u bilo koje vrijeme, izjavom upućenom glavnom
          tajniku Vijeća Europe, izjaviti da pridržava pravo ne obvezati se uvjetima koje je
          odredila stranka koja dostavlja informacije iz prethodnog stavka 2., ako ne bude
          prethodno obaviještena o prirodi informacija koje treba dostaviti te pristane na njihov
          prijenos.
   Članak 23. – Potpisivanje i stupanje na snagu
HR                                               10                                               HR
 ---pagebreak---    1.     Ova Konvencija otvorena je za potpisivanje državama članicama Vijeća Europe,
          Europskoj zajednici i državama nečlanicama koje su sudjelovale u njezinoj izradi.
   2.     Ova Konvencija podliježe ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju. Isprave o
          ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju polažu se kod glavnog tajnika Vijeća Europe.
   3.     Ova Konvencija stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka
          razdoblja od tri mjeseca od dana kada je šest potpisnica, uključujući barem četiri
          države članice Vijeća Europe, izrazilo svoj pristanak da budu obvezane Konvencijom
          u skladu s odredbama stavka 2.
   4.     Za svaku potpisnicu koja naknadno izrazi svoj pristanak da bude obvezana
          Konvencijom, ona stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka
          razdoblja od tri mjeseca od dana kada je izrazila svoj pristanak da bude obvezana
          Konvencijom u skladu s odredbama stavka 2.
   Članak 24. – Pristupanje Konvenciji
   1.     Nakon stupanja na snagu ove Konvencije, Odbor ministara Vijeća Europe, nakon
          savjetovanja sa strankama Konvencije i njihova jednoglasnog pristanka, može
          pozvati bilo koju državu koja nije članica Vijeća Europe i koja nije sudjelovala u
          njezinoj izradi da pristupi ovoj Konvenciji. Tu odluku donose većinom, kako je
          utvrđeno u članku 20. točki (d) Statuta Vijeća Europe, i jednoglasno predstavnici
          stranaka koje imaju mjesto u Odboru ministara.
   2.     Za svaku državu koja joj pristupi u skladu s prethodnim stavkom 1., Konvencija
          stupa na snagu prvoga dana mjeseca koji slijedi nakon isteka razdoblja od tri mjeseca
          od dana polaganja isprave o pristupu kod glavnog tajnika Vijeća Europe.
   Članak 25. – Teritorijalna primjena
   1.     Svaka država ili Europska zajednica može u trenutku potpisivanja ili polaganja
          isprave o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupu navesti prostor ili prostore
          na koje se primjenjuje ova Konvencija.
   2.     Svaka stranka može, bilo kada, izjavom upućenom glavnom tajniku Vijeća Europe,
          proširiti područje primjene ove Konvencije na bilo koji drugi prostor naveden u
          izjavi. Na tom prostoru Konvencija stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi
          nakon isteka razdoblja od tri mjeseca od dana kad glavni tajnik zaprimi izjavu.
   3.     Svaka izjava podnesena u skladu s dva prethodna stavka može se, za svaki prostor
          naveden u takvoj izjavi, povući izjavom upućenom glavnom tajniku Vijeća Europe.
          Povlačenje stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka razdoblja od
          tri mjeseca od dana kad glavni tajnik zaprimi takvu izjavu.
   Članak 26. – Učinci Konvencije
   1.     Ovom se Konvencijom dopunjuju mjerodavni multilateralni ili bilateralni ugovori ili
          sporazumi između stranaka, uključujući odredbe sljedećih ugovora Vijeća Europe:
          –         Europska konvencija o izručenju, otvorena za potpisivanje u Parizu 13.
                    prosinca 1957. (ETS br. 24);
          –         Europska konvencija o uzajamnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima,
                    otvorena za potpisivanje u Strasbourgu 20. travnja 1959. (ETS br. 30);
HR                                               11                                                HR
 ---pagebreak---           –         Europska konvencija o suzbijanju terorizma, otvorena za potpisivanje u
                    Strasbourgu 27. siječnja 1977. (ETS br. 90);
          –         Dodatni protokol uz Europsku konvenciju o uzajamnoj pravnoj pomoći u
                    kaznenim stvarima, otvoren za potpisivanje u Strasbourgu 17. ožujka 1978.
                    (ETS br. 99);
          –         Drugi dodatni protokol uz Europsku konvenciju o uzajamnoj pravnoj
                    pomoći u kaznenim stvarima, otvoren za potpisivanje u Strasbourgu 8.
                    studenog 2001. (ETS br. 182);
          –         Protokol o izmjeni Europske konvencije o suzbijanju terorizma , otvoren za
                    potpisivanje u Strasbourgu 15. svibnja 2003. (ETS br. 190).
   2.     Ako su dvije ili više stranaka već sklopile sporazum ili ugovor o pitanjima koja su
          obuhvaćena ovom Konvencijom ili su na drugi način uspostavile odnose u vezi s tim
          pitanjima, ili će to ubuduće činiti, imaju pravo primjenjivati i taj sporazum ili ugovor
          ili uređivati te odnose u skladu s njim. Međutim, ako su odnosi koje su stranke
          uspostavile u pogledu pitanja koja su obuhvaćena ovom Konvencijom drukčiji nego
          što je u njoj predviđeno, oni moraju biti usklađeni s ciljevima i načelima Konvencije.
   3.     Stranke koje su članice Europske unije u svojim međusobnim odnosima primjenjuju
          pravila Zajednice i Europske unije u mjeri u kojoj postoje pravila Zajednice ili
          Europske unije koja uređuju predmet o kojemu je riječ te su primjenjiva na određeni
          slučaj, ne dovodeći u pitanje cilj i svrhu ove Konvencije niti njezinu punu primjenu u
          drugim strankama.
   4.     Nijedna odredba ove Konvencije ne utječe na ostala prava, obveze i odgovornosti
          stranaka i pojedinaca u okviru međunarodnog prava, uključujući međunarodno
          humanitarno pravo.
   5.     Aktivnosti oružanih snaga tijekom oružanog sukoba, kako se ti pojmovi tumače
          prema međunarodnom humanitarnom pravu, koje podliježu tom pravu, nisu uređene
          ovom Konvencijom, ni aktivnosti vojnih snaga stranke u izvršavanju svojih
          službenih dužnosti, u mjeri u kojoj one podliježu drugim pravilima međunarodnog
          prava, nisu uređene ovom Konvencijom.
   Članak 27. – Izmjene Konvencije
   1.     Izmjene ove Konvencije može predložiti bilo koja stranka, Odbor ministara Vijeća
          Europe ili savjetovanje stranaka.
   2.     Glavni tajnik Vijeća Europe o svakom prijedlogu izmjene obavješćuje stranke.
   3.     Nadalje, svaka izmjena koju predlaže stranka ili Odbor ministara dostavlja se
          savjetovanju stranaka, koje Odboru ministara podnosi svoje mišljenje o predloženim
          izmjenama.
   4.     Odbor ministara razmatra predložene izmjene i mišljenja koja je dostavilo
          savjetovanje stranaka te može odobriti izmjenu.
   5.     Tekst svake izmjene koju odobri Odbor ministara u skladu sa stavkom 4. prosljeđuje
          se strankama na prihvaćanje.
   6.     Svaka izmjena odobrena u skladu sa stavkom 4. stupa na snagu trideseti dan nakon
          što su sve stranke obavijestile glavnog tajnika o svojem prihvaćanju te izmjene.
HR                                                12                                               HR
 ---pagebreak---    Članak 28. – Revizija Dodatka
   1.       Svaka stranka ili Odbor ministara može predložiti izmjene radi ažuriranja popisa
            ugovora u Dodatku. Ti prijedlozi izmjena odnose se samo na univerzalne ugovore
            sklopljene unutar sustava Ujedinjenih naroda koji se posebno odnose na
            međunarodni terorizam te su stupili na snagu. Glavni tajnik Vijeća Europe o svakom
            prijedlogu izmjene obavješćuje stranke.
   2.       Nakon savjetovanja s trećim stranama Odbor ministara može donijeti predloženu
            izmjenu većinom, kako je utvrđena u članku 20. točki (d) Statuta Vijeća Europe.
            Izmjena stupa na snagu nakon isteka razdoblja od jedne godine nakon datuma kad je
            proslijeđena strankama. Tijekom tog razdoblja svaka stranka može obavijestiti
            glavnog tajnika Vijeća Europe o prigovorima na stupanje na snagu izmjene u
            pogledu te stranke.
   3.       Ako trećina stranaka obavijesti glavnog tajnika Vijeća Europe o prigovoru na
            stupanje na snagu izmjene, izmjena ne stupa na snagu.
   4.       Ako manje od trećine stranaka obavijesti o prigovoru, izmjena stupa na snagu za one
            stranke koje nisu obavijestile o primjedbi.
   5.       Kad izmjena stupi na snagu u skladu sa stavkom 2., a stranka je obavijestila o
            prigovoru na nju, ta izmjena stupa na snagu za predmetnu stranku prvog dana
            mjeseca nakon datuma obavijesti upućene glavnom tajniku Vijeća Europe o njezinu
            prihvaćanju.
   Članak 29. – Rješavanje sporova
   U slučaju spora među strankama o tumačenju ili primjeni ove Konvencije, one će potražiti
   rješenje spora putem pregovora ili na bilo koji drugi miroljubivi način po svom izboru,
   uključujući podnošenje spora arbitražnom sudu čije su odluke obvezujuće za stranke u sporu,
   ili Međunarodnom sudu, kako se uključene stranke dogovore.
   Članak 30. – Savjetovanje stranaka
   1.       Stranke se povremeno savjetuju u cilju:
            (a)      davanja prijedloga za olakšavanje ili poboljšanje učinkovite uporabe i
                     provedbe ove Konvencije, uključujući utvrđivanje svih problema i učinaka
                     bilo koje izjave u okviru ove Konvencije;
            (b)      oblikovanja svojeg mišljenja o usklađenosti odbijanja izručenja navedenog u
                     skladu s člankom 20. stavkom 8.;
            (c)      donošenja prijedloga izmjena ove Konvencije u skladu s člankom 27.;
            (d)      oblikovanja svojeg mišljenja o svakom prijedlogu izmjene ove Konvencije
                     navedenog u skladu s člankom 27. stavkom 3.;
            (e)      izražavanja mišljenja o bilo kojem pitanju koje se odnosi na primjenu ove
                     Konvencije i olakšavanja razmjene informacija o relevantnom pravnom,
                     političkom ili tehnološkom razvoju.
   2.       Savjetovanje stranaka saziva glavni tajnik Vijeća Europe kad god to smatra
            potrebnim te u svakom slučaju kad većina stranaka ili Odbor ministara zatraži njegov
            saziv.
HR                                                13                                             HR
 ---pagebreak---    3.       Glavno tajništvo Vijeća Europe pomaže strankama u izvršavanju njihovih dužnosti u
            skladu s ovim člankom.
   Članak 31. – Istupanje
   1.       Svaka stranka može u svakom trenutku istupiti iz ove Konvencije obaviješću
            upućenom glavnom tajniku Vijeća Europe.
   2.       Takvo istupanje stupa na snagu prvog dana mjeseca koji slijedi nakon isteka
            razdoblja od tri mjeseca od dana kad je glavni tajnik zaprimio navedenu obavijest.
   Članak 32. – Obavješćivanje
   Glavni tajnik Vijeća Europe obavješćuje države članice Vijeća Europe, Europsku zajednicu,
   države nečlanice koje su sudjelovale u izradi ove Konvencije te svaku državu koja je
   pristupila ili je pozvana na pristupanje ovoj Konvenciji o:
           (a)        svakom potpisivanju;
           (b)        polaganju svake isprave o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju;
           (c)        datumima stupanja na snagu ove Konvencije u skladu s člankom 23.;
           (d)        svakoj izjavi podnesenoj u skladu s člankom 1. stavkom 2., člankom 22.
                      stavkom 4. i člankom 25.;
           (e)        svakom drugom zakonu, obavijesti ili priopćenju koji se odnose na ovu
                      Konvenciju.
   U potvrdu toga, u nastavku potpisani, propisno ovlašteni u tu svrhu, potpisali su ovu
   Konvenciju.
   Sastavljeno u Varšavi, 16. svibnja 2005. na engleskom i francuskom jeziku, pri čemu su oba
   teksta jednako vjerodostojna, u jednom primjerku, koji se pohranjuje u arhivu Vijeća Europe.
   Glavni tajnik Vijeća Europe dužan je dostaviti ovjerene preslike svakoj državi članici Vijeća
   Europe, Europskoj zajednici, državama nečlanicama koje su sudjelovale u izradi ove
   Konvencije           i      svakoj       državi        pozvanoj         da      joj         pristupi.
   Dodatak
   1.       Konvencija o suzbijanju nezakonite otmice zrakoplova, potpisana u Haagu
            16. prosinca 1970.;
   2.       Konvencija o suzbijanju nezakonitih postupaka protiv sigurnosti civilnog
            zrakoplovstva, sklopljena u Montrealu 23. rujna 1971.;
   3.       Konvencija o sprečavanju i kažnjavanju kaznenih djela protiv međunarodno
            zaštićenih osoba, uključujući diplomate, donesena u New Yorku 14. prosinca 1973.;
   4.       Međunarodna konvencija protiv uzimanja talaca, donesena u New Yorku
            17. prosinca 1979.;
   5.       Konvencija o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala, donesena 3. ožujka 1980. u
            Beču;
HR                                                  14                                                   HR
 ---pagebreak---    6.    Protokol o suzbijanju nezakonitih djela nasilja u zračnim lukama koje služe
         međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, sastavljen u Montrealu 24. veljače 1988.;
   7.    Konvencija o suzbijanju nezakonitih postupaka protiv sigurnosti pomorske plovidbe,
         sastavljena u Rimu 10. ožujka 1988.;
   8.    Protokol o suzbijanju nezakonitih postupaka protiv sigurnosti nepokretnih platforma
         smještenih iznad epikontinentalnog pojasa, sastavljen u Rimu 10. ožujka 1988.;
   9.    Međunarodna konvencija o suzbijanju terorističkih napada eksplozivnim napravama,
         donesena u New Yorku 15. prosinca 1997.;
   10.   Međunarodna konvencija o suzbijanju financiranja terorizma, donesena u New
         Yorku 9. prosinca 1999.;
   11.   Međunarodna konvencija o suzbijanju djela nuklearnog terorizma, donesena u New
         Yorku 13. travnja 2005. godine1.
   1
       Izmjenu Dodatka donijeli su zamjenici ministara na svojoj 1034. sjednici (11. rujna 2008., točka 10.1.),
       a stupila je na snagu 13. rujna 2009. u skladu s člankom 28. Konvencije.
HR                                                     15                                                       HR


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 29.3.2017.
            COM(2017) 145 final
            2017/0065(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije,u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Protokola 31. uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda(Proračunska linija 12.02.01 „Provedba i razvoj jedinstvenog tržišta financijskih usluga”)

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               •Razlozi i ciljevi prijedloga

               Kako bi se osigurala potrebna pravna sigurnost i homogenost unutarnjeg tržišta, Zajednički odbor EGP-a mora u Sporazum o EGP-u u što kraćem roku nakon njegova donošenja uključiti cjelokupno relevantno zakonodavstvo EU-a te također omogućiti sudjelovanje država EFTA-e koje su članice EGP-a u aktivnostima ili programima EU-a relevantnima za EGP.

               Nacrtom odluke Zajedničkog odbora EGP-a (koji je priložen predloženoj Odluci Vijeća) želi se izmijeniti Protokol 31. uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda kako bi se omogućilo državama EFTA-e koje su članice EGP-a (Norveška, Island i Lihtenštajn) da sudjeluju u djelovanjima Unije povezanima s proračunskom linijom 12 02 01: „Provedba i razvoj jedinstvenog tržišta financijskih usluga”, koja je uključena u opći proračun Europske unije za financijsku godinu 2017.

               •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području

               Priloženi nacrt odluke Zajedničkog odbora u potpunosti je u skladu s ciljem Sporazuma o EGP-u u pogledu promicanja trajnog i uravnoteženog jačanja trgovinskih i gospodarskih odnosa među ugovornim strankama s jednakim uvjetima tržišnog natjecanja i poštovanjem istih pravila radi stvaranja homogenog Europskoga gospodarskog prostora.

               •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije

               Odluka Zajedničkog odbora u skladu je i s drugim politikama Unije, posebno u pogledu cilja o zaštiti homogenosti unutarnjeg tržišta EU-a.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               •Pravna osnova

               Člankom 1. stavkom 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2894/94
                  1
                o rješenjima za provedbu Sporazuma o EGP-u predviđa se da Vijeće na prijedlog Komisije utvrđuje stajalište o takvim odlukama koje treba donijeti u ime Unije.

               Komisija u suradnji s Europskom službom za vanjsko djelovanje Vijeću na donošenje podnosi nacrt odluke Zajedničkog odbora EGP-a koji predstavlja stajalište Unije. Komisija se nada da će ga moći što prije iznijeti u Zajedničkom odboru EGP-a.

               •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)

               Prijedlog je u skladu s načelom supsidijarnosti iz sljedećeg razloga.

               Cilj ovog prijedloga, to jest osiguravanje homogenosti unutarnjeg tržišta, ne mogu u dovoljnoj mjeri ostvariti države članice i stoga se, zbog svojih učinaka, može bolje ostvariti na razini Unije.

               •Proporcionalnost

               U skladu s načelom proporcionalnosti, prijedlog ne prelazi ono što je potrebno za postizanje njegova cilja, to jest osiguravanja homogenosti unutarnjeg tržišta.

               •Odabir instrumenta

               U skladu s člankom 98. Sporazuma o EGP-u, odabrani je instrument odluka Zajedničkog odbora EGP-a. Zajednički odbor EGP-a osigurava učinkovitu provedbu i primjenu Sporazuma o EGP-u. U tu svrhu, on donosi odluke u slučajevima koji su predviđeni u ovom Sporazumu.

               3.UTJECAJ NA PRORAČUN

               Države EFTA-e koje su članice EGP-a daju financijski doprinos proračunu Unije, u proračunsku liniju 12 02 01: „Provedba i razvoj jedinstvenog tržišta financijskih usluga”. Točan iznos utvrdit će se u skladu s odredbama Sporazuma o EGP-u čim se donese ovaj nacrt odluke Vijeća.

               4.OSTALI DIJELOVI

               U skladu s proračunskom politikom EU-a u aktivnostima EU-a može se sudjelovati tek kad je plaćen odgovarajući financijski doprinos. Međutim, u skladu s Protokolom 32. Sporazumu o EGP-u godišnji financijski doprinos od država EFTA-e koje su članice EGP-a uplaćuje se svake godine do 31. kolovoza, nakon poziva EU-a za sredstva koji raspisuje Europska komisija i do 15. kolovoza dostavlja državama EFTA-e koje su članice EGP-a.

               Kako bi se obuhvatilo i razdoblje od siječnja do kolovoza, nacrt odluke Zajedničkog odbora retroaktivno se primjenjuje od siječnja. Na taj je način kontinuitet suradnje, kako je predviđeno u Sporazumu o EGP-u, osiguran tijekom cijele kalendarske godine.

               Retroaktivnost ne utječe na prava i obveze predmetnih osoba te je u skladu s načelom opravdanih očekivanja.

               2017/0065 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije,
                  u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Protokola 31. uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda
                  (Proračunska linija 12.02.01 „Provedba i razvoj jedinstvenog tržišta financijskih usluga”)

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 2894/94 od 28. studenoga 1994. o rješenjima za provedbu Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru
                  2
               , a posebno njezin članak 1. stavak 3.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru
                  3
                („Sporazum o EGP-u”) stupio je na snagu 1. siječnja 1994.

               (2)U skladu s člankom 98. Sporazuma o EGP-u Zajednički odbor EGP-a može odlučiti da će izmijeniti, među ostalim, Protokol 31. uz Sporazum o EGP-u („Protokol 31.”).

               (3)Protokol 31. uz Sporazum o EGP-u sadržava odredbe o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda.

               (4)Primjereno je proširiti suradnju ugovornih stranaka Sporazuma o EGP-u u okviru djelovanja Unije koja se financiraju iz općeg proračuna Europske unije, a odnose se na financijske usluge.

               (5)Protokol 31. uz Sporazum o EGP-u trebalo bi stoga izmijeniti kako bi se omogućila provedba te proširene suradnje od 1. siječnja 2017.

               (6)Stajalište Unije u okviru Zajedničkog odbora EGP-a trebalo bi se temeljiti na priloženom nacrtu odluke,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba donijeti, u ime Unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o predloženoj izmjeni Protokola 31. uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda temelji se na nacrtu odluke Zajedničkog odbora EGP-a priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  SL L 305, 30.11.1994., str. 6.-8.

                     (2)
                  SL L 305, 30.11.1994., str. 6.

                     (3)
                  SL L 1, 3.1.1994., str. 3.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 29.3.2017.
            COM(2017) 145 final
            PRILOG

               Prijedlogu odluke Vijećao stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije,u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Protokola 31. uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda(Proračunska linija 12.02.01 „Provedba i razvoj jedinstvenog tržišta financijskih usluga”)

               PRILOG

                  ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a br. .../2017
                  o
                  izmjeni Protokola 31. uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan
                  područja četiriju sloboda

               ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,

               uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”), a posebno njegove članke 86. i 98.,

               budući da:

               (1)Primjereno je nastaviti suradnju ugovornih stranaka Sporazuma o EGP-u u okviru djelovanja Unije koja se financiraju iz općeg proračuna Europske unije, a odnose se na provedbu i razvoj jedinstvenog tržišta financijskih usluga.

               (2)Protokol 31. uz Sporazum o EGP-u trebalo bi stoga izmijeniti kako bi se omogućila provedba te proširene suradnje od 1. siječnja 2017.,

               DONIO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               U članku 7. stavku 11. Protokola 31. uz Sporazum o EGP-u riječi „financijsku godinu” zamjenjuju se riječima „financijske godine 2016. i 2017.”.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu prvog dana nakon posljednje obavijesti u skladu s člankom 103. stavkom 1. Sporazuma o EGP-u*.

                  1Primjenjuje se od 1. siječnja 2017.

               Članak 3.

               Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u Službenog lista Europske unije i u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                        Za Zajednički odbor EGP-a

                     Predsjednik

                     Tajnici
                     Zajedničkog odbora EGP-a

                     (1)
                  [Ustavni zahtjevi nisu navedeni.] [Ustavni su zahtjevi navedeni.]


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 20.4.2016.
            COM(2016) 218 final
            2016/0115(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije,u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda(program ISA2)

               OBRAZLOŽENJE

               1.KONTEKST PRIJEDLOGA

               Kako bi se osigurala potrebna pravna sigurnost i homogenost unutarnjeg tržišta, Zajednički odbor EGP-a mora uključiti u Sporazum o EGP-u cjelokupno relevantno zakonodavstvo EU-a u što kraćem roku nakon njegova donošenja.

               Člankom 78. Sporazuma o EGP-u predviđeno je da bi ugovorne stranke trebale ojačati i proširiti suradnju u okviru aktivnosti Unije u područjima, među ostalim, informacijskih usluga te istraživanja i inovacija.

               2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

               Člankom 1. stavkom 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2894/94 o rješenjima za provedbu Sporazuma o EGP-u predviđa se da Vijeće utvrđuje stajalište o takvim odlukama koje treba donijeti u ime Unije na prijedlog Komisije.

               Komisija Vijeću na donošenje podnosi nacrt Odluke Zajedničkog odbora EGP-a koji predstavlja stajalište Unije. Komisija se nada da će ga moći što prije iznijeti u Zajedničkom odboru EGP-a.

               3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

               Nacrtom odluke Zajedničkog odbora EGP-a (priložen uz predloženu odluku Vijeća) želi se izmijeniti Protokol 31 uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda kako bi se proširila suradnja ugovornih stranaka u području informacijskih usluga te istraživanja i inovacija.

               Kako bi se proširila suradnja ugovornih stranaka Sporazuma o EGP-u, Odluka (EU) 2015/2240 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o uspostavi programa interoperabilnih rješenja i zajedničkih okvira za europske javne uprave, poduzetnike i građane (program ISA2) kao sredstva modernizacije javnog sektora
                  1
                treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.

               Protokol 31 uz Sporazum o EGP-u trebalo bi stoga izmijeniti kako bi se omogućila provedba te proširene suradnje od 1. siječnja 2016.

               Treba napomenuti da se Lihtenštajn izuzima iz sudjelovanja i financijskog doprinosa tom programu.

               2016/0115 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije,
                  u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda
                  (program ISA2)

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 172. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,

               uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 2894/94 od 28. studenoga 1994. o rješenjima za provedbu Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru
                  2
               , a posebno njezin članak 1. stavak 3.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru
                  3
                („Sporazum o EGP-u”) stupio je na snagu 1. siječnja 1994.

               (2)U skladu s člankom 98. Sporazuma o EGP-u Zajednički odbor EGP-a može odlučiti da će izmijeniti, među ostalim, Protokol 31 uz Sporazum o EGP-u.

               (3)Protokol 31. sadržava odredbe i rješenja o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda.

               (4)Primjereno je proširiti suradnju ugovornih stranaka Sporazuma o EGP-u kako bi se uključila Odluka (EU) br. 2015/2240 Europskog parlamenta i Vijeća
                  4
               .

               (5)Protokol 31 uz Sporazum o EGP-u trebalo bi stoga izmijeniti kako bi se omogućila provedba te proširene suradnje od 1. siječnja 2016.

               (6)Stajalište Unije u Zajedničkom odboru EGP-a trebalo bi se temeljiti na priloženom nacrtu Odluke,

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Stajalište koje treba donijeti, u ime Unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o predloženoj izmjeni Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda temelji se na nacrtu Odluke Zajedničkog odbora EGP-a priloženom ovoj Odluci.

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  SL L 318, 4.12.2015., str. 1.

                     (2)
                  SL L 305, 30.11.1994., str. 6.

                     (3)
                  SL L 1, 3.1.1994., str. 3.

                     (4)
                  Odluka (EU) 2015/2240 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o uspostavi programa interoperabilnih rješenja i zajedničkih okvira za europske javne uprave, poduzetnike i građane (program ISA2) kao sredstva modernizacije javnog sektora (SL L 318, 4.12.2015., str. 1.)

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 20.4.2016.
            COM(2016) 218 final
            PRILOG
            prijedloguOdluke Vijećao stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije,u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjeni Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda(program ISA2)

               PRILOG

                  ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a br. .../2016
                  o
                  izmjeni Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u
                  o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda

               ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,

               uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”), a posebno njegove članke 86. i 98.,

               budući da:

               (1)Primjereno je proširiti suradnju ugovornih stranaka Sporazuma o EGP-u kako bi se uključila Odluka (EU) 2015/2240 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o uspostavi programa interoperabilnih rješenja i zajedničkih okvira za europske javne uprave, poduzetnike i građane (program ISA2) kao sredstva modernizacije javnog sektora
                  1
               .

               (2)Protokol 31 uz Sporazum o EGP-u trebalo bi stoga izmijeniti kako bi se omogućila provedba te proširene suradnje od 1. siječnja 2016.,

               DONIO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Članak 17. (Telematska razmjena podataka) Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u mijenja se kako slijedi:

               1.U stavku 1. riječi „stavka 6. točke (a)”, „stavka 6. točke (b)” i „stavka 6. točke (c)” zamjenjuju se riječima „stavka 7. točke (a)”, „stavka 7. točke (b)” i „stavka 7. točke (c)”.

               2.U stavku 1. umeće se sljedeći podstavak:

               „Države EFTA-e od 1. siječnja 2016. sudjeluju u projektima i aktivnostima u okviru programa Unije iz stavka 7. točke (d).”

               3.u stavku 2. riječi „stavka 6.” zamjenjuju se riječima „stavka 7.”.

               4.u stavku 3. riječi „stavka 6. točke (a)” zamjenjuju se riječima „stavka 7. točke (a)”.

               5.u stavku 4. riječi „stavka 6. točke (b)” zamjenjuju se riječima „stavka 7. točke (b)”.

               6.u stavku 5. riječi „stavka 6. točke (c)” zamjenjuju se riječima „stavka 7. točke (c)”.

               7.Stavak 6. postaje stavak 7.

               8.Nakon stavka 5. umeće se sljedeći stavak:

               „6.Države EFTA-e, od početka suradnje u programu iz stavka 7. točke (d), u potpunosti sudjeluju, bez prava glasa, u radu Odbora za interoperabilna rješenja za europske javne uprave (Odbor ISA2), koji pomaže Europskoj komisiji u provedbi, upravljanju i razvoju tog programa.”

               9.Na kraju stavka 7. dodaje se sljedeće:

               „(d)
                     radi sudjelovanja od 1. siječnja 2016.:

               –
                     32015 D 2240: Odluka (EU) 2015/2240 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o uspostavi programa interoperabilnih rješenja i zajedničkih okvira za europske javne uprave, poduzetnike i građane (program ISA2) kao sredstva modernizacije javnog sektora (SL L 318, 4.12.2015., str. 1.)

               Lihtenštajn se izuzima iz sudjelovanja i financijskog doprinosa tom programu.”

               Članak 2.

               Ova Odluka stupa na snagu prvog dana nakon posljednje obavijesti u skladu s člankom 103. stavkom 1. Sporazuma o EGP-u*.

                  2Primjenjuje se od 1. siječnja 2016.

               Članak 3.

               Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u Službenog lista Europske unije i u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                        Za Zajednički odbor EGP-a

                     Predsjednik

                     Tajnici
                     Zajedničkog odbora EGP-a

                     (1)
                  SL L 318, 4.12.2015., str. 1.

                     (2)
                  [Ustavni zahtjevi nisu navedeni.] [Ustavni su zahtjevi navedeni.]


               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 23.10.2015.
            COM(2015) 524 final
            2015/0248(NLE)
            Prijedlog
            ODLUKE VIJEĆA
            o financijskim doprinosima koje trebaju platiti države članice radi financiranja Europskog razvojnog fonda, uključujući gornju granicu za 2017., iznos za 2016. i prvi obrok za 2016.

               OBRAZLOŽENJE

               Unutarnjim sporazumom o 11. ERF-u
                  1
                i Uredbom Vijeća (EU) 2015/323 o financijskoj uredbi koja se primjenjuje na 11. europski razvojni fond (dalje u tekstu: „Financijska uredba o 11. ERF-u”) predviđen je postupak za pozive za doprinose koje radi financiranja ERF-a trebaju uplatiti države članice. U skladu s člankom 21. stavkom 2. Financijske uredbe o 11. ERF-u, ovim su prijedlogom obuhvaćeni:

               –gornja granica godišnjeg iznosa doprinosa za 2017.,

               –godišnji iznos doprinosa za 2016.,

               –iznos prvog obroka doprinosa za 2016.

               U skladu s člankom 21. stavkom 7. Financijske uredbe o 11. ERF-u, posebno se navode iznos kojim upravlja Komisija i iznos kojim upravlja Europska investicijska banka (EIB).

               U skladu s člankom 52. Financijske uredbe o 11. ERF-u
                  2
               , EIB je Komisiji poslao svoje ažurirane procjene obveza i plaćanja u okviru instrumenata kojima upravlja.

               U skladu s člankom 22. stavkom 1. Financijske uredbe o 11. ERF-u, u okviru poziva za doprinose prvo se iskorištavaju iznosi utvrđeni za prethodne Europske razvojne fondove, jedan za drugim. Pozivi za doprinose u ovom prijedlogu stoga se odnose na iznose koji su u okviru 10. ERF-a određeni za EIB i za Komisiju.

               U skladu s člankom 21. stavkom 2. Financijske uredbe o 11. ERF-u, Vijeće o ovom prijedlogu mora odlučiti najkasnije do 15. studenoga 2015., a države članice moraju uplatiti prvi obrok najkasnije do 21. siječnja 2016.

               Člankom 23. stavkom 1. Financijske uredbe o 11. ERF-u predviđeno je da će se od države članice koja obrok doprinosa ne uplati u roku zahtijevati plaćanje kamate na neplaćeni iznos; u istom je članku utvrđen i način plaćanja kamata.

               U skladu s člankom 1. drugim podstavkom Odluke Vijeća 2013/759/EU o prijelaznim mjerama upravljanja ERF-om od 1. siječnja 2014. do stupanja na snagu 11. Europskoga razvojnog fonda (instrument za premošćivanje)
                  3
               , udjeli doprinosa država članica utvrđeni u članku 1. stavku 2. točki (a) unutarnjih sporazuma o 8., 9. i 10. ERF-u odgovarajuće se smanjuju nakon stupanja na snagu Unutarnjeg sporazuma o 11. ERF-u. Time se, u skladu s mogućnošću prilagodbe koju je odabrala svaka država članica, smanjuju doprinosi koje države članice moraju uplatiti Komisiji za 2015., 2016. i 2017.

               2015/0248 (NLE)

               Prijedlog

               ODLUKE VIJEĆA

               o financijskim doprinosima koje trebaju platiti države članice radi financiranja Europskog razvojnog fonda, uključujući gornju granicu za 2017., iznos za 2016. i prvi obrok za 2016.

               VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

               uzimajući u obzir Ugovor Europske unije i Ugovor o funkcioniranju Europske unije,

               uzimajući u obzir Unutarnji sporazum između predstavnika vlada država članica koji su se sastali u okviru Vijeća, o financiranju pomoći Zajednice na temelju višegodišnjeg financijskog okvira za razdoblje od 2014. do 2020. godine, u skladu sa Sporazumom o partnerstvu AKP-EU, i o dodjeli financijske pomoći za prekomorske zemlje i područja na koje se primjenjuje dio četvrti Ugovora o funkcioniranju Europske unije
                  4
                („Unutarnji sporazum”), a posebno njegov članak 7.,

               uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EU) 2015/323 od 2. ožujka 2015. o financijskoj uredbi koja se primjenjuje na 11. europski razvojni fond (dalje u tekstu: „Financijska uredba o 11. ERFu”)
                  5
               , a posebno njezin članak 21. stavak 2.,

               uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

               budući da:

               (1)U skladu s postupkom utvrđenim člancima od 21. do 24. Financijske uredbe o 11. ERF-u, Komisija predstavlja prijedlog kojim se utvrđuju (a) gornja granica godišnjeg iznosa doprinosa država članica za 2017., (b) iznos doprinosa za 2016. i (c) iznos prvog obroka doprinosa za 2016.

               (2)U skladu s člankom 52. Financijske uredbe o 11. ERF-u, Europska investicijska banka poslala je Komisiji svoje ažurirane procjene obveza i plaćanja u okviru instrumenata kojima upravlja.

               (3)Člankom 22. stavkom 1. Financijske uredbe o 11. ERF-u predviđeno je da se u okviru poziva za doprinose prvo iskorištavaju iznosi utvrđeni za prethodne Europske razvojne fondove. Stoga je u okviru 10. ERF-a potrebno uputiti poziv za financijska sredstva.

               (4)Vijeće je 10. studenoga 2014. na prijedlog Komisije donijelo odluku o utvrđivanju gornje granice godišnjeg doprinosa država članica ERF-u za 2016. u iznosu od 3 350 000 000 EUR za Komisiju, odnosno 250 000 000 EUR za Europsku investicijsku banku
                  6
               .

               (5)U skladu s člankom 1. drugim podstavkom Odluke Vijeća 2013/759/EU o prijelaznim mjerama upravljanja ERF-om od 1. siječnja 2014. do stupanja na snagu 11. Europskoga razvojnog fonda („instrument za premošćivanje”)
                  7
               , udjeli doprinosa država članica utvrđeni u članku 1. stavku 2. točki (a) unutarnjih sporazuma o 8., 9. i 10. ERF-u odgovarajuće se smanjuju nakon stupanja na snagu Unutarnjeg sporazuma o 11. ERF-u. Time se, u skladu s mogućnošću prilagodbe koju je odabrala svaka država članica, smanjuju doprinosi koje države članice moraju uplatiti za 2015., 2016. i 2017.

               DONIJELO JE OVU ODLUKU:

               Članak 1.

               Gornja granica godišnjeg iznosa doprinosa država članica ERF-u za 2017. ovime je za Komisiju utvrđena na 3 950 000 000 EUR, odnosno na 200 000 000 EUR za Europsku investicijsku banku.

               Članak 2.

               Godišnji iznos doprinosa država članica ERF-u za 2016. iznosi 3 600 000 000 EUR. Međutim, od tog je iznosa 3 450 000 000 EUR namijenjeno Komisiji, a 150 000 000 EUR Europskoj investicijskoj banci.

               Članak 3.

               Pojedinačni doprinosi za ERF koje Komisiji i Europskoj investicijskoj banci trebaju platiti države članice kao prvi obrok za 2016. određeni su u tablici u Prilogu.

               Plaćanja tih doprinosa mogu se kombinirati s prilagodbama provedenima pri smanjenju iznosa sredstava predviđenih na temelju Odluke Vijeća 2013/759/EU o prijelaznim mjerama upravljanja ERF-om od 1. siječnja 2014. do stupanja na snagu 11. Europskoga razvojnog fonda, na temelju plana prilagodbe koji je svaka država članica dostavila Komisiji pri donošenju trećeg obroka za 2015.

               Članak 4.

               Ova je Odluka upućena državama članicama.

               Sastavljeno u Bruxellesu

                     Za Vijeće

                     Predsjednik

                     (1)
                  Unutarnji sporazum između predstavnika vlada država članica Europske unije koji su se sastali u okviru Vijeća, o financiranju pomoći Europske unije na temelju višegodišnjeg financijskog okvira za razdoblje od 2014. do 2020., u skladu sa Sporazumom o partnerstvu AKP-EU, i o dodjeli financijske pomoći za prekomorske zemlje i područja na koje se primjenjuje dio četvrti Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL L 58, 3.3.2015., str. 17. – 38.)

                     (2)
                  SL L 58, 3.3.2015., str. 17 – 38.

                     (3)
                  SL L 335, 14.12.2013., str. 48.

                     (4)
                  SL L 210, 6.8.2013., str. 1.

                     (5)
                  SL L 58, 3.3.2015., str. 17 – 38.

                     (6)
                  Međuinstitucijski dokument 2014/0298(NLE), broj dokumenta 14565/14

                     (7)
                  SL L 335, 14.12.2013., str. 48.

    ---documentbreak---

               EUROPSKA KOMISIJA
            Bruxelles, 23.10.2015.
            COM(2015) 524 final
            PRILOG

            prijedlogu ODLUKE VIJEĆAo financijskim doprinosima koje trebaju platiti države članice radi financiranja Europskog razvojnog fonda, uključujući gornju granicu za 2017., iznos za 2016. i prvi obrok za 2016.

               PRILOG

               prijedlogu

                  ODLUKE VIJEĆA

                  o financijskim doprinosima koje trebaju platiti države članice radi financiranja Europskog razvojnog fonda, uključujući gornju granicu za 2017., iznos za 2016. i prvi obrok za 2016.

                        DRŽAVE ČLANICE

                        Ključni postotak za 10. ERF

                        Prvi obrok za 2016.

                        plaćeno

                        plaćeno

                        Ukupno

                        EIB-u

                        Komisiji

                        10. ERF

                        10. ERF

                        AUSTRIJA

                        2,41

                        0,00

                        42 175 000,00

                        42 175 000,00

                        BELGIJA

                        3,53

                        0,00

                        61 775 000,00

                        61 775 000,00

                        BUGARSKA

                        0,14

                        0,00

                        2 450 000,00

                        2 450 000,00

                        CIPAR

                        0,09

                        0,00

                        1 575 000,00

                        1 575 000,00

                        ČEŠKA

                        0,51

                        0,00

                        8 925 000,00

                        8 925 000,00

                        DANSKA

                        2,00

                        0,00

                        35 000 000,00

                        35 000 000,00

                        ESTONIJA

                        0,05

                        0,00

                        875 000,00

                        875 000,00

                        FINSKA

                        1,47

                        0,00

                        25 725 000,00

                        25 725 000,00

                        FRANCUSKA

                        19,55

                        0,00

                        342 125 000,00

                        342 125 000,00

                        NJEMAČKA

                        20,50

                        0,00

                        358 750 000,00

                        358 750 000,00

                        GRČKA

                        1,47

                        0,00

                        25 725 000,00

                        25 725 000,00

                        MAĐARSKA

                        0,55

                        0,00

                        9 625 000,00

                        9 625 000,00

                        IRSKA

                        0,91

                        0,00

                        15 925 000,00

                        15 925 000,00

                        ITALIJA

                        12,86

                        0,00

                        225 050 000,00

                        225 050 000,00

                        LATVIJA

                        0,07

                        0,00

                        1 225 000,00

                        1 225 000,00

                        LITVA

                        0,12

                        0,00

                        2 100 000,00

                        2 100 000,00

                        LUKSEMBURG

                        0,27

                        0,00

                        4 725 000,00

                        4 725 000,00

                        MALTA

                        0,03

                        0,00

                        525 000,00

                        525 000,00

                        NIZOZEMSKA

                        4,85

                        0,00

                        84 875 000,00

                        84 875 000,00

                        POLJSKA

                        1,30

                        0,00

                        22 750 000,00

                        22 750 000,00

                        PORTUGAL

                        1,15

                        0,00

                        20 125 000,00

                        20 125 000,00

                        RUMUNJSKA

                        0,37

                        0,00

                        6 475 000,00

                        6 475 000,00

                        SLOVAČKA

                        0,21

                        0,00

                        3 675 000,00

                        3 675 000,00

                        SLOVENIJA

                        0,18

                        0,00

                        3 150 000,00

                        3 150 000,00

                        ŠPANJOLSKA

                        7,85

                        0,00

                        137 375 000,00

                        137 375 000,00

                        ŠVEDSKA

                        2,74

                        0,00

                        47 950 000,00

                        47 950 000,00

                        UJEDINJENA KRALJEVINA

                        14,82

                        0,00

                        259 350 000,00

                        259 350 000,00

                        UKUPNO EU-27

                        100,00

                        0,00

                        1 750 000 000,00

                        1 750 000 000,00